prop · G903110 · 1985-12-31 00:00:00 — Enliglvad för är känt finns inte beträffande de av verket förvalladekronoholmarna kungliga brev eller andra författningar vars giltighet kanifrågasättas. Naturvårdsverkethar inte, utöver vad utredningen redovisat, kännedom om kungliga brev ellerandra författningar som rör kronoholmarnas förvaltning. Vadgäller de lill lotsväsendet anslagna holmarna, som enligt utredningen (s 60)inle omfattas av förordning, kan nämnas atl fisket genom kungl brev1929-05-31 (avseende och saml ) och (övriga kustlän) upplåtits "till allmänt begagnande i den omfattning, somI § lagen om rätt till fiske omförmäler", dvs för fiskemed rörligt redskap. Vidare har genom kungl brev det till Öja(Landsort) hörande strömmingsfisket upplåtits till allmänt begagnande (Öja ärsåledes ett hemman av krono natur). Kammarkollegietfår slutligen överlämna en inom kollegiet upprättad promemoria angående vissaäldre föreskrifter om allmänhetens lillträdes-räll m. m. lill kronoholmar. Äldre föreskrifter omallmänhetens lilllrädesrätt m. m. till kronoholmar (PM ) belänkande, s 331, omnämnes alt till utredningen frånjordbruksdepartementet överlämnats en förfrågan från iNorrbottens län om kungl brev rörande bl. a. vissa kronoholmar ilänet alltjämt är gällande. I betänkandet, s 332, ifrågasattes också att andrabrev och författningar kan finnas, vilkas giltighet kan dragas i tvivelsmål.Följande må i anledning härav antecknas. kungl brev avsåg ett till Kungl Maj:t frånlänsstyrelsen i inkommet förslag till användande av"kronans återstående, ej disponerade överloppsmarker i Nederkalix ochRåneå socknar ävensom av de lill Nederluleå och Nedertorneå socknar hörandekronoholmar och skär jämte den för stad ursprungligen avsedda platsi sistnämnda socken". Enligt brevet beslöt Kungl Maj:t att såsomkronoparker behålla vissa marker i Nederkalix och socknar samt det områdesom ursprungligen avsetts för eller stad i Nedertorneåsocken. Beträffande kronoholmarna i Nederkalix sockenbeslöt Kungl Maj:t enligt brev att vissa skulle upplåtas tilllotsverkets behov utan avgift men med allmänheten förbehållen fri fiskerätt ilillgränsande vatten, an vissa skulle bibehållas såsomUpplagsplatser för kronans Prop. 1985/86:110 skogseffekter eller andra tillhörigheter, likaledes med allmänhetenfri fiskerätt i tillstötande vaUen, atl vissa skulle bibehållas förkronans räkning såsom för allmänheten fritt tillgängliga platser i och förfiske, samt atl återstående skulle sammanförda i gmpper försäljas tillden högstbjudande. Även inom och Nederiuleå socknar skulleenligt 1881 ärs brev vissa bibehållas för kronans räkning såsom förallmänheten fritt tillgängliga platser i och för fiske, medan vissa holmarskulle, sammanförda i gmpper, försäljas till den högstbjudande. En holme iRåneå socken - Luckerholmen - skulle fortfarande få av loisverket medkronolotsarna förbehållen uteslutande rätl lill begagnande av fisket invidholmen. Inom Nederiuleå socken skulle för lotsverket disponeras vissa holmarmot dittills stadgad avgift och vissa med fri fiskerätt för allmänheteni tillstötande vatten, varjämte två skulle behållas såsom upplagsplatserför kronans räkning med allmänheten förbehållen fri fiskerätt i lillgränsandevatten. De brev uppräknade holmarna iNedertorneå socken skulle samtliga, efter avdrag för enskildas områden på någraav holmarna, för kronans räkning tills vidare bibehållas för lotsverkets behovsamt såsom för allmänheten fritt tillgängliga platser för fiske och nödhamnar. Före utfärdandet av brev hade Kungl Maj:t1879-05-16 och meddelat beslut beträffande användandet av uppkomnaöverloppsmarker i socken. Enligt beslutet skulle vissa överloppsmarkerställas under statens vård och förvaltning för alt användas som kronoparker.Vidare skulle vissa överloppsmarker avsättas till håll-och beteshägnader, såsomnybyggen åt enskilda och tillökningsmark till äldre hemman och nybyggen m m.Älerslående överloppsmarker på fastlandet skulle försäljas på offentligauktion till den högstbjudande. Den Kungl Maj:l jämväl underställda frågan omdispositionen av kronoholmarna i socken skulle anslå, jntill desslotsstyrelsen avgivit infordrat yttrande till Kungl Maj:l. Sedan lotsstyrelsensyttrande inkommit förordnade Kungl Maj:t genom beslut att vissaholmar skulle överlämnas lill lotsstyrelsens disposition, medan övriga holmarskulle förbli i kronans ägo, men tills vidare för allmänt begagnande friges. Beträffande de kronolägenheter, och skär iNorrbottens län vilkas försäljning anbefallts enligt nämnda kungl brev blevunder efter brevens tillkomst åtskilliga auktioner hållna.Slutligen inlämnade med skrivelse lill Kungl Maj:tauk-tionsprolokoll och anbud beträffande de försäljningsobjekt som då återstod.Genom beslut antog Kungl Maj:t vissa av de sålunda gjorda anbuden.Med förkastande av övriga anbud förordnade Kungl Maj:t ombibehållande under kronans disposition av viss överloppsmark och viss i etttidigare torp ingående mark såsom kronoparker saml vissa och skär iNederkalix och socknar såsom för allmänheten fritt tillgängliga platseri och för fiske. Såvittnu företagen genomgång av jordeböckerna för kustsocknarna inom rikel utvisar, har liknande särskilda förordnanden med avseende på 137 allmänhetensförfoganderäu över kronoholmar endast utfärdats för väst- Prop. 1985/86: 110kusten. Sålunda hade Kungl Maj:l och rikets ständer enligt kammarkollegiets pågrund av Kungl brev utfärdade kungörelse (SFS 1845:7)beslutat att sammanlagt 116 i , Morianda, Tanums, ochSvenneby socknar skulle, utan avgift till kronan, tills vidare upplåtas, deutarrenderade vid arrendetidens slut och de övriga genast, till fritt ochallmänt begagnande av varje svensk undersåte. Med hänvisning till kungl brev1857-01-30 utfärdade kammarkollegiet vidare en kungörelse (SFS1857:7, s 3), enligt vilken Kungl Maj:t och rikets ständer beslutat attytterligare sex kronoholmar i Tanums, och socknar skulle tillsvidare upplåtas till fritt och allmänt begagnande av varje svensk undersåte,utan något avgifts erläggande till kronan samt under iakttagande, att sådantbehörigen antecknades i jordeboken. Slutligen utfärdade kammarkollegiet enkungörelse (SFS 1857:40 s 3), varigenom tillkännagavs att KunglMaj:t och rikels ständer enligl kungl brev beslutat att tills vidareupplåta 19 i Tanums socken till fritt och allmänt begagnande av varjesvensk undersåte utan någon avgifts eriäggande till kronan, men underiakttagande att förhällandet varder i jordeboken behörigen antecknat.Förevarande kungl brev och kammarkollegiets kungörelser finns antecknade i SOU1925:19 (utredning rörande fiskerätlsförhållandena vid rikets kuster), del I s351 ff - Som framgår av SOU 1925: 19, del I s 351 ff blev också i samband medlotsregleringarna på 1820-lalet och i vissa fall även tidigare ett antal kronantillhöriga och skär inom västra lotsdistriktet, huvudsakligen Göteborgsoch län, upplåtna till lotspersonalen och lotsplatserna inom distriktet. I de register över gällande författningar som sedanår 1973 utgivits av Allmänna Förlaget () finns kammarkollegietskungörelser av rörande holmarna på ej uppförda.Såvitt framgår av registren och av tidigare SFS har de i kungörelserna avseddabesluten ej formellt upphävts. Förmodligen har kungörelserna hänförts tillförfattningar som enligt registrens förord "utfärdats av annan myndighetän Kungl Maj:t och som enligt uppgift från det departement under vilketmyndigheten hör, inte längre bör las med i registret därför att författningeninte anses tillämplig". Vid tiden för utfärdandet av kungörelsegällde fiskestadgan , som tillförsäkrade "varje Rikelsundersåte" frihet atl fiska "i öppna havet, vid kronoskär, stränderoch , som egentligen till något hemman icke höra, eller under särskildavillkor innehavas" och som vidare medgav "alla Svenskaundersåtare" rättighet att på sådana stränder, och skär anlägga"bodar och beredningshus för den fisk, som inom och utom Skärgårdenfångas, byggningsplatser för fiskefartyg, käri och redskap, samt våningshus förfolk och arbetare, som till havsfiske brukas, med vad därtill hörer" (2kap § 1 respektive 1 kap § 12). Vidare gällde jaktstadgan . som i artII § 5 förklarade alt i skärgårdar på klippor och skärsom ej löd till något visst hemman eller ute på öppna havet den skulle njutajakträttighet som betalade skatt för , men att, om skatt inte erlades, jaktendärstädes skulle vara fri för alla, så länge annor- Prop. 1985/86:110 ledesinte blivit å Kungl Maj:ts och kronans vägnar förordnat. Vid liden för tillkomsten av 1857 ärs kungörelsesamt 1879, 1881 och kungl brev ägde enligl fiskeristadgan 1kap 1 S "varje rikets inbyggare" frihet att fiska "i öppnahavet, ävensom vid sådana kronan tillhöriga havsstränder samt i saltsjönbelägna skär och , vilka icke till något hemman höra eller undersärskilda villkor innehavas". Enligl fiskeristadga 6 kap 44 §ägde länsstyrelserna "all å kronans skär, stränder och , som ej tillhemman höra eller för något visst ändamål bestämda äro, anslå nödig mark föruppförande av boningshus, bodar och beredningshus, byggnad av fartyg ochförfärdigande av käri och redskap". Vidare var enligtjaktstadgan , §4 jakten "för varje svensk man" i principfri "på oavvittrad mark samt Kungl Maj:t och kronan vid avvillring i denorra länen tillfallen överiopps-mark, ävensom i skärgård pä klippor och skär,som ej lyda till visst hemman, saml ute på öppna havet". I 1881 och kungl brev beträffandeNorrbottens län är direkt utsagt alt allmänhetens förfoganderätt lill de ibreven avsedda kronoholmarna gäller fisket. På dessa får därförotvivelaktigt bestämmelserna i 1852 ärs fiskesladga - liksom ävenbestämmelserna i förordningen 1950:597 om fiskerätten vid vissa kronantillhöriga havsstränder, skär och mm- anses ha blivit tillämpliga.Beträffande jakten pä holmarna gäller numera lagen 1938: 274 om rätt till jakt2 § 3 mom. 1845 och kungörelser beträffandevästkusten samt kungl brev beträffande socken i läntillförsäkrade allmänheten en förfoganderätt som enligt ordalydelsen skullekunna sägas vara i princip oinskränkt. Att så egentligen varit avsett kan dockdragas i tvivelsmål. 1 praktiken har säkerligen allmänheten även beträffandedessa inte tillerkänts någon vidsträcktare förfoganderätt, än vad somföljt av fiske- och jaklrältslagsliftningens bestämmelser. förordningom fiskerätten vid vissa kronan tillhöriga havsstränder, skär och och1938 års jaktlags 2 § 3 mom. bör kunna tillerkännas sin fulla betydelse även idessa fall. Någon tillämpbarhet utöver vad som följer av angivnaförfattningsbestämmelser bör numera inte kunna tillerkännas ordalydelsen av1845 och kungörelser och brev. Ett uttalande i enlighet med antydda riktlinjerbeträffande den nuvarande tillämpbarhelen av ovan angivna kungörelser ochkungl brev kan möjligen göras av regeringen. Däremot bör något formelltupphävande av kungörelserna och breven ej ifrågakomma. 1985/86: 110 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27februari 1986 Föredragande: statsrådet Anmälan till proposition om kronoholmarnas framtidadisposition Fiskerättsliga bestämmelser m. m. Finansministern har i sitt anförande lagt fram förslagtill allmänna riktlinjer för dispositionen i framUden av kronoholmarna. Han hardärvid bl.a. behandlat frågan om och i vad mån bebyggd mark lämpligen kanöveriåtas till kommuner och enskilda saml konsekvenserna i en rad olika hänseendenav sådana överiåtelser. Jag skall i det följande behandla vissa lagstiftningsfrågorsom främst gäller hur yrkesfiskets intressen skall kunna tas till vara i defall staten avyttrar en kronoholme helt eller delvis och hur rätten till fisketi vattnen vid i övrigl skall gestalta sig . I fråga om del utredningsförslagsom ligger till grund för propositionen och remissbehandlingen av detlahänvisar jag till finansministerns anförande. Regeringen beslutade den 19december 1985 alt inhämta lagrådets yttrande över ett inomjordbruksdepartementet upprättat förslag till lag om ändring i lagen (1950:596)om rätt till fiske m. m. Det till lagrådet remitterade förslaget utesluts här. Lagrådet har i sitt yttrande, sombör fogas till protokollet i detla ärende som bilaga 2.1, lämnat detremitterade förslaget utan erinran. Propositionens lagförslag skiljer sig fråndetla endast genom alt vissa redaktionella ändringar har gjorts. 2 Gällande bestämmelser m. m. Kronoholmarna har sedan gammalt haft stor betydelse föryrkesfisket. Behovet av kronoholmarna som fasta uppehållsorter var särskilt utmärkande tidigare. Genom den strukturomvandling som har skett inom fiskenäringen, där antalet fiskeföretag har minskat som fartygen har blivit större och tekniskt mer utvecklade, torde detta behov numera inte ha samma tyngd. har dock kronoholmarna stor betydelse för fisket med fasta redskap, särskilt längs . 10 1985/86. har nyaverksamheter, såsom mussel- och fiskodling Prop. 1985/86: 110 m. m., istatens enskilda eller i allmänt ökal i omfattning. Kronoholmarnas betydelse för yrkesfisket är ocksåen väsentlig orsak till de regler som har gällt för fisket vid dessa holmar.Redan enligt I § lagen (nr 42 s. I) om rättlill fiske ägde varje svensk medborgare rätt att fiska - förutom i öppna havet även vid "sådana kronan tillhöriga havsstränder samt i belägnaskär och , vilka icke till något hemman höra eller under särskildavillkor innehavas". Detta ansåg fiskerättskommiltén (SOU 1947:47) innebäraatt någon enskild fiskerätt inte följde med de havsstränder, skär och holmarsom angavs i I § lag. Enligt kommitténs mening fanns det inte längretillräckliga skäl att upprätthålla denna grundsats. 1 stället borde enliglkommittén vanliga regler om enskilt fiskevatten tillämpas även vid dessa s. k.kronoholmar. Detta innebar emellertid inte att kommittén ville upphäva dengamla rätten lill fritt fiske. Denna rätt borde enligl kommittén behållas meninte regleras i fiskelagen utan i en särskild förordning. Vid tillkomsten avlagen (1950:596) om rätt lill fiske instämde föredragande departementschefen ikommitténs förslag. Därefter antogs av förordningen (1950:597) omfiskerätten vid vissa kronan tillhöriga havsstränder, skär och m. m.Vid sådana kronan tillhöriga havsstränder saml i belägna skär ochholmar, som inte hör till något hemman eller innehas under särskilda villkor,får enligt denna förordning varje svensk medborgare fiska med rörligt redskap. Fisket med fasta redskap vid dessa kronoholmarskall enligt förordningen (1981:1217) otn förvaltningen av statens fiskenförvaltas av den myndighet under vilken vattenområdet hör och av länsstyrelsenupplåtas om inte annat följer av naturvårdslagen (1964:822) eller andraföreskrifter eller om särskilda skäl föreligger mot upplåtelse. Därvid skallföreträde ges åt sådana fiskare, för vilkas försörjning fisket är av väsentligbetydelse. Fiske med fasta redskap efler bl. a. lax får upplåtas endast tillsådana fiskare, om inte särskilda skäl föranleder annat. Upplåtelser skall skemot avgift, om inte särskilda skäl föreligger för avgiftsfrihet. Avgiften skallbestämmas med hänsyn till fiskets beskaffenhet och värde, ändamålet medupplåtelsen och önskemålet att staten får skälig avkastning av fisket. Fiskerätten vid kronoholmarna är alltså föremål fören särreglering. Annars får enligt 5 § lagen (1950:596) om rätt till fiske (FL)fiske i enskilt bedrivas endast av jordägaren eller den som enliglavtal, urminnes hävd, dom eller skattläggning eller på annan särskild grund harrätt till det. Från denna regel finns emellertid åtskilliga undantag. Bland de undantag som finns från huvudregeln i 5 §FL kan nämnas att allt fiske med röriigt redskap är fritt längs , dock ej fiske efter lax (6 § FL). Längs är endast ett visst begränsat nätfiske fritt för det röriiga yrkesfisket (7-9 §§ FL). Vid är dessutom fisket med handredskap fritt (20 a § FL). Vid , saml vid östra och södra kuster är fisket med röriiga redskap i stort sett fritt (10-12 och 20 a §§ FL). Vid och vid kusten av saml är, med undanlag för visst ostronfiske, fisket med säväl rörliga som fasta 146 redskapfritt (13 § FL). 1allmänt vatten får varje svensk medborgare fiska med rörligt redskap medanfasta redskap i princip får sättas ut först efter tillstånd av den myndighetsom regeringen bestämmer (2 § FL). Fiskeriidkareoch sammanslutningar av yrkesfiskare har sedan läng tid tillbaka haftförfattningsgrundad rätt att utnyttja kronoholmarna avgiftsfritt för debyggnader, bodar m.m. som har behövts för fisket. Således fanns bestämmelsermed denna innebörd redan i 1896 ärs lag. Enligt 1950 ärs förordning gäller attfiskeriidkare och sammanslutning av yrkesfiskare är berättigade att påkronoholmar i mån av tillgäng avgiftsfritt erhålla upplåtelse av mark föruppförande av boningshus, bod eller annan anläggning till gagn föryrkesfisket. 3 Den framtida regleringen av fisket vid kronoholmarna m.m. Mittförslag: 1 fiskelagen bör införas en bestämmelse med innebörden att någonenskild fiskerätt inte finns vid de staten tillhöriga havsstränder, ochskär där det röriiga fisket enligt äldre bestämmelser är fritt den 30 juni1986. Dessutom bör en bestämmelse införas att fiske med fasta redskap viddessa endast fär ske efter tillstånd av den myndighet som regeringenbestämmer. Yrkesfiskares författningsgrundade rätt attavgiftsfritt utnyttja marken på kronoholmar för byggnader m. m. upphävs. Avvecklingenskall ske successivt. Utredningen: Utredaren har lagt fram förslag somsyftar till att ta till vara yrkesfiskets intressen i de fall staten avyttraren kronoholme. Förslaget innehåller andra tekniska lösningar än milt (sebetänkandet s. 108-110, 112-115, 150-153). Remissinstanserna:Fiskeristyrelsen avstyrker vad utredaren föreslagit om förvärvsrätttill kronoholmar med tillhörande vatten. anser attsådana överiåtelser skall kunna ske ulan förbehåll för yrkesfisket. Av deberörda remissinstanserna tillstyrker de flesta att den författningsenligaavgiftsfriheten för markupplåtelser upphävs. ochlänsstyrelsen i avstyrker dock detta förslag. anser att avgiftsfriheten övergångsvis bör utsträckas ännulängre än vad utredaren har föreslagit. påpekar att det krävs enförfattningsändring om verket skulle överta tillståndsprövningen för fisketmed fasta redskap i vattnen kring kronoholmarna. Kammarkollegiet anser dock attdenna prövning tills vidare bör ligga kvar hos (se bilaga 1.2,avsnitt 3). Skälen för mitt förslag Prop. 1985/86: 110 Omen kronoholme med tillhörande enskilt vatten säljs, övergår i princip ävenfiskerätten till den nye ägaren. Det kan visserligen åligga staten att, enligt7 kap. 11 § jordabalken, rättsligt garantera gällande upplåtelser av rätt lillfiske med fasta redskap, men den varje svensk medborgare tillkommande rättenatt fiska med röriigt redskap vid kronoholmarna skulle upphöra. Genomöverlåtelsen skulle vidare samhället förlora sitt inflytande över fördelningenoch utnyttjandet av vattnen kring kronoholmarna för fiske. Utredaren har i sitt förslag visserligen tagithänsyn till yrkesfiskels intressen. Dessa skulle vid överlåtelser från statenav sådana kronoholmar som omfattas av förordning tillgodoses genomförbehåll och sidoavtal. Även möjligheterna att enligt fastighetsbildningslagen(1970:988) bilda särskilda fiskefastigheter framhålls av utredaren. 1 övrigthar utredaren dock inle gått in på frågan hur fiskerätten i dessa börutformas. Flertalet remissinstanser som har yttrat sig ifrågan understryker behovet av all garantera ett oförändrat yrkesfiske vidkronoholmarna. Några anser också att fiskeriintressena kan utgöra skäl attförhindra överlåtelser. Andra tekniska lösningar än de som föreslagits avutredaren har dock inte diskuterats av remissinstanserna. För min del anserjag det klarlagt att det finns ettbetydande behov av att garantera oförändrade möjligheter för yrkesfisket allbedriva sin näring vid kronoholmarna. Jag anser att fiskerätten vid de holmaretc. som omfattas av 1950 ärs förordning i princip bör vara oförändrad oavsettom kronoholmarna behålls av staten eller om de överlåts till en kommun elleren enskild. Det bästa sättet att åstadkomma detta är enligt min mening att ilagen om räll lill fiske föreskriva undanlag såvitt avser kronoholmarna frånhuvudregeln om enskild fiskerätt. Därigenom tillgodoses enligt min mening deintressen från yrkesfiskets sida som förts fram vid remissbehandlingen avkronoholmsutredningens betänkande. Av dessa skäl anserjag atl kronoholmar med tillhörandefiskevatten inte bör omfattas av bestämmelserna om enskild fiskerätt i lagen(1950: 596) om rätt till fiske. Därigenom blir inte heller fiskerättsliga frågor avavgörande betydelse när överlåtelser ifrågasätts. Från yrkesfiskets synpunktfinns del i och för sig alltså utrymme för ett större antal överiåtelser änutredaren synes ha tänkt sig. Förhållandena kan förenklas när enslrandfastighet bestående av mark på en kronoholme skall bildas och säljas. Bestämmelserna i 1950 och 1981 ärs förordningaromfisket med röriiga resp. fasta redskap bör föras över till lagen om rätt till fiske. Det bör ankomma på regeringen att meddela närmare bestämmelser om villkor för upplåtelser av fisket med fasta redskap. Jag vill i detta sammanhang anmäla atl jag avser atl föreslå att liksom hiuills skall vara tillståndsgivande myndighet samt att upplåtelser skall ske enligt samma bestämmelser som tidigare och inom de ramar som framgår av prop. 1980/ '48 81: 153 om åtgärder för alt främja fritidsfisket m. m. (seäven prop. 1984/ Prop. 1985/86: 110 85: 143 s. 29). Avgifter bör dock intelängre tas ut när staten har frånhänt sig äganderätten till en holme. I sådanafall bör liksom i fråga om fiske med fasta redskap på allmänt fisket fäbedrivas avgiftsfritt. När det gäller försäljningar avholmar eller mark pä som inte omfattas av förordning bör de avutredaren angivna möjligheterna för aU ullgodose yrkesfiskets intressenutnyttjas. Enligt andra slycket förordningen (1950:597) omfiskerätten vid vissa kronan tillhöriga havsstränder, skär och m.m.(förordning) är yrkesfiskare berättigade att i mån av tillgång utanavgift få upplåtelse av mark för alt uppföra boningshus, bod eller annananläggning till gagn för yrkesfisket på de platser som nämns i förordningensrubrik. Mina skäl att föreslå atl denna författningsenliga avgiflsfrihet börupphävas är följande. Yrkesfiskare bodde vanligen förr itiden på kronoholmarna . används holmarna mestför tillfällig övernattning eller för förvaring av fiskeredskap och liknande.Fångsterna bereds som regel ombord på fiskefartygen under transporten tillnågon fiskehamn på fastlandet. En hel del av byggnaderna används helt ellerdelvis som fritidshus. Upplåtelser av mark påkronoholmarna för yrkesfiskets behov kan enligl min mening i princip jämställasi avgiftshänseende med upplåtelser för andra ändamål. Eftersom byggnadernanumera ofta används såväl för yrkesfiske som för andra ändamål, skulle ett ökatkrav på kontroll av användningen bli följden, om avgiftsfrihet behålls i detena men inte i det andra fallet. Förordningen (1981:1217) omförvaltningen av statens fisken bygger på principen att upplåtelser avfiskerätt i statens vatten skall ske mot avgift. Jag kan inte se något skäl atlinte tillämpa denna princip även på de yrkesfiskare som för fiskets skullutnyttjar mark på en kronoholme. Jag vill betona atl mitt förslagendasl innebär att den författningsgrundade räiten alt erhålla en avgiftsfriupplåtelse av mark skall upphävas. Även i fortsättningen bör yrkesfiskels behovav l.ex. förvaringslokaler på en kronoholme som är i statens ägo beaktas. Några remissinstanser pekar påbehovet av oförändrad avgiftsfrihet på livstid eller längre för den som redanhar en avgiftsfri upplåtelse. Jag anser också att sociala skäl talar för ensuccessiv avveckling. Jag vill därför förorda att dessa yrkesfiskare inte skallbehöva betala någon avgift sä länge de bedriver sitt yrkesfiske enligl gällandeupplåtelser. övriga frågor Prop. Kammarkollegiethar i en till sitt remissyttrande fogad promemoria (se bilaga 1.2, avsnitt 7)närmare redovisat förekomsten av vissa författningar, som anknyter till frågorsom nu har avhandlats. Enligt min mening saknas anledning alt nu närmare gå inpå behovet av dessa författningar.