prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — Någrainstanser anser att förutsättningen för tillfälligt näringsförbud - atl del äruppenbart atl näringsförbud är befogal - är för restriktiv. Det anser såledesStockholms tingsrätt, länsåklagaren i och ,kronofogdemyndigheterna i och i , /SR, Föreningen saml Svenska Metallindustriarbetareförbun-det. Dessa vill iallmänhet all förbud skall kunna meddelas om det är sannolikt allnäringsidkaren har grovt åsidosatt sina åligganden (bilaga 6 avsniti 5), Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Det bör liksom vara möjligt att i vissa fallmeddela elt förbud som får verkan . Med tanke på den menliga inverkanett näringsförbud kan få bör ett tillfälligt förbud dock meddelas bara då detslår klart all talan om näringsförbud kommer alt bifallas. Den ordning förprövningen av frågor om tillfälligt förbud som gäller bör lämpligen beslå. Skälenför mitt förslag: Enligt den nuvarande beslämmelsen i 199g§ försia stycket KLfår, om det finns särskilda skäl, rätten meddela näringsförbud för tiden tilldess frågan om näringsförbud slutligt har avgjorts. Sådant förbud kallastillfälligt förbud. Det får meddelas redan innan lalan om slutligt förbud harväckts men får också meddelas i samband med dom på slutligt förbud. Det gällerdå, om det inte upphävs av högre rätt, för tiden lill dess all det slutligaförbudet vinner laga kraft eller upphävs. Enligtvad dåvarande chefen för uttalade i samband medtillkomsten av gällande bestämmelser får vid prövningen av om kravet påsärskilda skäl är uppfyllt beaktas å ena sidan vilka följder en fortsattnäringsverksamhet kan få för det allmänna och för borgenärerna och å den andravilka ekonomiska och andra konsekvenser som elt förbud skulle medföra för densom får det. Han tillade att det naturligtvis skall vara sannolikt all elttillfälligt förbud kommer att följas av en dom på förbud. Är frågan omnäringsförbud svårbedömd, skall lillfälligt förbud inte meddelas (prop.1979/80:83 s. 61). Kommitténanser atl tillfälligt förbud skall kunna meddelas också enligt den nya lagen. Ingenremissinstans har hafl något all erinra mol förslagel alt tillfälligtnäringsförbud skall kunna meddelas i vissa fall. Jagvill för min del påminna om departementschefens uttalande i det tidigarelagstiftningsärendet alt snabbhet i förfarandet är av stor betydelse föreffektiviteten hos näringsförbudet och alt det i en del fall tidigt torde slåklart atl näringsförbud bör meddelas, t. ex. vid uppenbart kriminella förfarandendär kanske straffprocessuella tvångsmedel tillgrips. kanhandläggningen av målet inför tingsrätten fördröjas av olika skäl. Genom eltöverklagande kan del vidare dröja innan etl lagakraftvunnel avgörandeföreligger (nämnda prop. s. 41 f). Ettviktigt skäl för tillfälligt förbud kan vara atl man så fort som möjligt bör kunna avbryta en verksamhet som orsakar stora skador. Kan del antas 109 altnäringsidkaren även fortsättningsvis kommer att begå brottslig verk- Prop.1985/86: 126 samhet eller ignorera exempelvis regler om inbetalning av skatteroch avgifter, är det angeläget atl rörelsen kan bringas atl upphöra utanavsevärt dröjsmål. Etlannal skäl för lillfälligt förbud är att det kan framstå som stötande om enperson får fortsätta med sin verksamhei , trots atl han har gjortsig skyldig till kanske omfattande oegentligheter. När det framstår som heltklart atl näringsförbud kommer att åläggas, bör det också normalt ligga isakens nalur all han så forl som möjligt fråntas rätlen alt driva rörelse. Medhänvisning till vad jag nu har anfört anser jag att det bör vara möjligt attäven meddela tillfälligt näringsförbud. Jag viU i sammanhanget erinra om att det enligt rådgivarlagen intefinns nägon möjlighet att meddela ett tillfälligt rådgivningsförbud. Detta hänger samman med att det för att förbud skall kunna meddelas alltid krävs att rådgivaren har gjort sig skyldig till broll. I den frågan anförde chefen för justitiedeparlemenlel att det, med hänsyn till de ingripande verkningarna av elt förbud och til' att förbudet utgör elt slags särskild rättsverkan av brott, skulle vara alltför drastiskt alt medge möjlighel till interimistiskt förbud innan ansvarsfrågan prövats i första instans. Däremol bör domsto len, när frågorna om ansvar och förbud prövas , i domen kunna förordna att elt rådgivningsförbud skall gälla med omedelbar verkan, dvs, innan domen har vunnit laga kraft. För den situationen atl ansvarsfrågan redan har avgjorts då lalan om förbud blir aktuell, ansåg departementsche- ' fenatt det inte i princip möter något hinder mol att domstolen förordnar om förbudinnan den tagit slutlig ställning. Något påtagligt behov av en möjlighet tillinterimistiskt ingripande ansågs emellertid inte föreligga, eftersomutredningen då kunde förutsättas vara så fullständig som behövs för ettställningstagande (prop, 1984/85:90 s, 25 O- Jaghar övervägt om inte pä molsvarande sätt undanlag från möjligheten att meddelatillfälligt näringsförbud bör göras i den situationen då förbudet grundas päatt näringsidkaren har gjort sig skyldig till brott som inte är ringa.Tillräckliga skäl all göra ett sådant undantag föreligger dock inte enligt minmening. Naturligtvis mäste stor försiktighet iakttas när del gäller att meddelaett tillfälligt förbud som har sin grund i brottslighet frän näringsidkarenssida, om frågan om ansvar ännu inte har prövats av domslol. Något hinder atlmeddela ett sådant förbud bör dock inte möta t, ex, om näringsidkaren harerkänt under förundersökningen om brottet. Den nödvändiga restriktiviteten blirenligt min mening fulll tillgodosedd genom de allmänna begränsningar i fråga ommöjligheten att meddela tillfälligt förbud som jag föreslår i det följande. Jagövergår då till frågan när ett sådanl förbud skall kunna komma i fråga, någotsom jag också har berört i det föregående. Kommitténanför att utgångspunkten måste vara alt tillfälligt förbud bör meddelas så snabbt som möjligt i de fall då det framstår som i hög grad sannolikt att slutligt förbud kommer att följa. En annan utgångspunkt måste dock vara att tillfälligt förbud inte får meddelas i de fall då frågan om slutligl förbud bedöms som tveksam. Detta gäller både om frågan huruvida 110 näringsförbud skallmeddelas i avgörande delar är oklar och om denna Prop, 1985/86: 126 frägavisserligen är klar med det är tveksamt om näringsförbud är påkallat frånallmän synpunkl, Mol den bakgrunden föreslår kommittén alt tillfälligt förbudskall få meddelas endast då det är uppenbart atl näringsförbud kommer attmeddelas. Någraremissinstanser anser att förutsättningarna för tillfälligt förbud är alldelesför restriktiva enligt kommitténs förslag (se ovan). Näringsförbudär en myckel ingripande åtgärd, något som jag i det föregående harbetonat. En näringsidkare som tvingas avveckla sin verksamhei på grund av ettnäringsförbud kan lida stor ekonomisk skada. Del är därför viktigt attförutsättningarna för näringsförbud ges en restriktiv uiformning, vilket jagockså har framhållit då jag behandlat de grundläggande förutsättningarna förnäringsförbud. Kravet på restriktivitet måste i än högre grad gälla i fråga omlillfälligt förbud. Om etl sådanl upphävs i högre instans kan slor skada redanha hunnit uppstå. En grundläggande förutsättning måste därför vara att, innanfrågan om näringsförbud har slutligt avgjorts av domstolen, elt tillfälligtförbud bara skall få meddelas om det står klart alt talan om näringsförbudskall bifallas. Råder del någon tvekan skall tillfälligt förbud inte meddelas. Enligtkommitléns mening bör högre rätt alltid ha en möjlighet atl inhihera ett beslutom tUlfälligt förbud som meddelats i samband med domen. Kommittén föreslårdärför en uttrycklig bestämmelse med denna innebörd. huvudsak samma skäl som jag anförde biträder jag förslaget. Jag anserdock inte alt det finns anledning alt begränsa möjligheten för högre rätt attinhibera till den silualion som förslagel avser. Enligt min mening talar likastarka skäl för alt inhibition kan ske även då etl beslut om . tillfälligtnäringsförbud har meddelats under rättegången. Kommitténföreslår all den ordning för förfarandet rörande lillfälligt näringsförbud somgäller (och h§§ KL) skall beslå. Ingen remissinstans har haft någotatt erinra mol förslagel. Även jag ansluler mig till detta (jfr, betänkandet s,343 ff. och prop. 1979/809: S3 s. 61 ff.). Jaghar tidigare framhållit den roll som kronofogdemyndigheterna bör ha vidutarbetande av underlag för lalan om näringsförbud som grundas på det särskildarekvisitet.om underlätenhet att betala skatter, tullar och avgifter. Jag villbetona att de givelvis har ett utredningsansvar även i samband med en talan omtillfälligt förbud. 4.6Tillsynen över dem som meddelats näringsförbud Jagskall nu behandla frågan vilka organ som skall ansvara för kontrollen av atlnäringförbuden efterievs (4.6.1) och hur tillsynen bör gå till (4.6.2). Mittförslag: De nuvarande principerna för tillsynen tilllämpas också ifortsättningen. De kronofogdemyndigheter som är tillsynsmyndigheter i konkurs(TSM) skall vaka över all näringsförbud och tillfälliga näringsförbud efterlevsoch anmäla överträdelser till åklagaren. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt. En minoritet i kommittén vill dock flyttaöver ansvaret för tillsynen från kronofogdemyndighet till polis (betänkandet s.347 ff och 444 f). Remissinstanserna: Denfråga som de flesta remissinstanser som ytlral sig över de föreslagnalillsynsreglerna har kommenterat rör valet mellan kronofogdemyndighet ochpolis som tillsynsmyndighet. En överväldigande majoritet av dessa instanseranser atl TSM även i fortsättningen skall vara tillsynsmyndighet. Det görsåledes bl. RÅ, RSV, och tingsrätter, länsstyrelserna iMalmö och , juridiska fakultetsnämnden vid Stockholmsuniversitet, TCO, /SR, , Föreningen och Föreningen . Tre instanser anser däremot attpolisen skall ha ansvaret för tillsynen, nämligen länsåklagaren i Slockholmslän och , i samt FöreningenAuktoriserade revisorer. Länsslyrelsen i Slockholms län anser slutligen attRSV bör vara tillsynsmyndighet (bilaga 6 avsnitt 6). Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Kronofogdemyndigheterna har goda förutsättningaralt ulöva en effektiv tillsyn. De brister som visat sig ikontrollförfarandet har sin viktigaste orsak i bristande resurser. Skälenför mitt förslag: Enligt nuvarande ordning åligger det TSM - som i principutgörs av en kronofogdemyndighet i varje län - att vaka över att näringsförbudoch tillfälliga näringsförbud efterlevs (199j§ KL). Överträdelser skall avmyndigheten anmälas tUl åklagare. Som jag i olika sammanhangi det föregående har nämnt har kommittén vid sin granskning funnit atttillsynen på sina håll har fungerat dåligt, i vart fall såtillvida all den intesynes ha i avsevärd grad bidragit till att stävja överträdelser. Det har iåtskilliga fall funnits misstanke om att förbud har överträlls. Inom vissa tillsynsmyndighetersområden har enligt kommittén i stort sett ingen övervakning alls ägt rum. Vidtillkomsten av nu gällande regler om näringsförbud framhöll departementschefenall TSM har väsentligen tvä uppgifter. Den ena innebär att vid behov aktualiseraen förlängning av ett näringsförbud, den andra att övervaka all den som harrneddelals förbud avvecklar sin näringsverksam- Prop. 1985/86: 126 hel.Samtidigt uttalade departementschefen alt del var för tidigt alt ta ställningtill frågan om atl ge någon annan myndighet än polis och åklagare en generellskyldighet alt utöva lillsyn över dem som är underkastade förbud (prop.1979/80: 83 s. 49). AltTSM har elt tillsynsansvar enligt nu gällande reglering om näringsförbud tersig naluriigl redan med hänsyn till atl näringsförbud kan riktas bara molden som är eller har varit konkursgäldenär. Situationen blir en delvis annan omanknylningen lill konkurs upphävs. Enmajoritet i kommittén anser med viss Ivekan atl TSM även i fortsättningen börha ansvar för kontrollen av meddelade näringsförbud. Enminoritet inom kommittén - den som, enligt vad jag har anfört, ocksåanser atl brott alllid skall vara en förutsättning för näringsförbud (avsnitt4.2.3) - menar att polismyndighet bör ha hand om tillsynen. Som skäl anförssammanfattningsvis atl, om anknylningen till konkurs upphör, det framstår sommindre motiveral att TSM är tillsynsmyndighet. Om näringsförbudet skall haavsedd effekt och verka i förebyggande syfle, är det vidare av vikt attövervakningen av gällande förbud är effektiv. Polisen har den primära uppgiftenalt upptäcka och beivra brottslighet och därmed erforderlig spanings- ochförhörsvana. Del finns anledning anta alt respekten för näringsförbudet somförebyggande instrument mot ekonomisk brottslighet ökar om polisen ärövervakande myndighet. När brott förekommer i samband med näringsförbud - någotsom ju enligt minoritetens förslag alllid skall vara fallet kopplas polisenändå förr eller senare in. Också då ett förbud överträds skall ärendetöverlämnas till polisen. Därmed kommer en stor del av den personalintensivatillsynen att ligga hos polisen även med TSM som tillsynsmyndighet. Del ärvidare viktigt all tillsynsarbetet bedrivs på ell över hela landet enhetligtsätt. Polisens arbete har den enhetligheten. Somjag nämnt har de flesta remissinstanserna gått på majoritetens linje.De anför inbördes likartade argument för sina ställningstaganden.Tillsynsuppgiflen anses inte vara en polisiär uppgift i sig. Man anser atl TSMi den exekutiva verksamheten och vid tillsynen av konkurser har störremöjligheter än polisen att upptäcka överträdelser av meddelade näringsförbud,TSM har i de flesta fall god kännedom om de personer som har fått näringsförbudoch information om reslföringar och andra skuldförhållanden. RSV anser att TSMallmänt också kan antas ha ett större intresse än polisen alt kontrolleraefterlevnaden av näringsförbuden. Remissinstanserna framhåller alt en stor delav den information som är intressant för tillsynen dessutom torde komma framgenom registerspaning och vid skatterevisioner. Deinstanser som delar minoritetens uppfattning lägger huvudsakligen betoningen påsamma sätt som minoriteten. Föregen del vill jag inledningvis framhålla all frågan huruvida närings förbudet faktiskt kan spela den viktiga roll i kampen mol den ekonomiska brottsligheten som är avsett ytterst är beroende av att det sker en effektiv tillsyn. Detta är av största vikt både då det gäller att i ett enskilt fall förhindra alt en oseriös näringsidkare fortsätter atl åstadkomma skador på- 1.13 8 1985/86. marknaden och för attnäringsförbudet som instrument skall ha tillräcklig Prop. 1985/86: 126preventiv verkan. Jagvill inte förneka att det kan anföras skäl som talar för att polisen fåransvara för tillsynen. Övervakningen av att straffsanktionerade reglerefterlevs är en polisiär uppgift. Polisen har bättre vana och bättre resurserför spaning på fältet. Vidare har polisen slor rutin att hålla förhör vidbrottsmisstanke. Polisen har också tillgång till tvångsmedel. Även RB:s regleri övrigt om förundersökning i brottmål är avpassade för polisens verksamhei.Ofta torde polisen ändå förr eller senare kopplas in för all utreda enbrottsmisstanke inför etl eventuellt åtal, och del kan då innebära enresursbesparing att låta polisen sköta även övervakningen. Ytterligare kan manpeka på att polisen har fått förstärkta resurser i syfle atteffektivisera bekämpandet av ekonomisk brottslighet. Det har bl.a. inrättats s.k. eko-rotlar vid polismyndigheter över hela landet. Till det sagda kommer atlanknytningen till konkurs ju föreslås bli upphävd i vissa fall, varför del kanbli så alt TSM är hell obekant med en person som fåll förbud. Atl övervakavederbörande kan då te sig som en mindre naturlig uppgift för TSM. Dethar framkommit atl tillsynen inte i alla avseenden har fungerat såväl som varit önskvärt. Orsaken till detta förhållande är dock enligt minmening inte att finna i att tillsynsansvaret har legat på TSM. En effektivtillsyn är resurskrävande och det går inte att bestrida all de resurser somstått TSM till buds har varit begränsade. En ytterligare omständighet alt tahänsyn till är alt lagstiftningen om näringsförbud är förhållandevis ny och alldet tar tid att bygga upp rutiner för etl tillsynsarbete. Detstår därför enhgt min mening klart att de brister i tillsynen som kunnatkonstateras inte i sig motiverar atl man nu flyttar över del särskilda ansvaretför tillsynen från TSM till polismyndighet eller annan myndighet. Jag ansertvärtom all TSM bör ha goda förutsättningar att utöva en effektiv tillsyn iframtiden. Jag vill här kortfattat peka på några faktorer som bör tillmätasvikt i sammanhanget. Enär att det övervägande antalet näringsförbud även torde komma attmeddelas i samband med konkurs. Del är vidare av central betydelse attavvecklingen av befintlig verksamhei övervakas pä etl effektivt sätt. Det ärutan tvekan mest ändamålsenligt alt låta TSM sköta den övervakningen. Med sinvana vid konkurstillsyn och de kunskaper som följer med denna lillsyn är TSMväl lämpad för denna uppgift. Del är vidare värdefullt alt någon myndighetkänner ett särskill ansvar för kontrollen. Om uppgiften bara blir en blandmänga av polisens övervaknings-uppgifter, kan detfinnas risk för att den intekan prioriteras pä del sätt som torde vara nödvändigl. Av betydelse är vidareatt myndigheterna nu har fått viss vana vid uppgiften. TSM har också bättreresurser för registerspaning, 1 en nära framtid kommer alla TSM alt hatillgäng lill exekutionsväsendets ADB-system, REX-syslemet, Jaganser mot denna bakgrund att övervägande skäl talar för alt tillsynen även i fortsättningen bör ligga på TSM, Jag vill dock betona att det är angeläget att andra myndigheter biträder TSM i dess övervakningsarbete, 114 Del bör tilläggas alt vidsidan om TSM: s särskilda ansvar polisen naturligtvis inom ramen för sinaallmänna uppgifter även har etl ansvar för att uppdaga överträdelser avnäringsförbud, eftersom sådana liksom bör vara kriminaliserade. Samtidigtvill jag också ge till känna atl del enligt min uppfattning bör finnas godamöjligheter att nu åstadkomma en mera systematisk och intensiv övervakning avdem som har meddelats näringsförbud. För detla talar redan all många TSM bör hakunnal successivt skaffa sig rutiner och större erfarenheter av detta arbete.Jag bygger också min bedömning på den omständigheten att del bör gå all byggaul samarbetet ytterligare mellan TSM och andra myndigheter, liksom även andraintressenter, någol som jag återkommer lill. 1985/86: 126' 4.6.2Tillsynens omfattning och inriktning Mittförslag: Tillsynen skall utövas under hela den tid då näringsförbudet gäller.Den skall avse kontroll av alt pågående verksamhet m. m. avvecklas och altnyetablering inte kommer till stånd. skall ha rätt attbegära upplysningar av den som omfattas av tillsynen. Kommitténsförslag: Överensstämmer med milt utom pä en punkt. Enligt kommittén skall TSMha rätt att inhämta upplysningar genom att hålla förhör med den som ärunderkastad näringsförbud (betänkandet s. 353-367 och 431-433). Remissinstanserna:Ingen har någon erinran mol kommitténs förslag utom i frågan om TSM skall harätt all hålla förhör. Från äklagarhåll riktas kritik mol förslaget i denna del(bilaga 6 avsniti 6). Sammanfattning avskälen för mitt förslag: För atl näringsförbudet skall ha avsedd verkan krävsatt tillsynen är effektiv. Tillsynsmyndigheterna skall lägga tonvikten påregislerspaning men givelvis också utnyttja den information de fär på annalsätt, bl. a. på fältet samt genom atl ställa frågor till dem som omfattas avtillsynen. Skälenför mitt förslag: Kommittén konstaterar atl det inte finns några bestämdaregler för hur TSM: s lillsyn skall gå till. Det kan enligt kommittén inteheller komma i fråga atl i detalj bestämma detta. Enligt kommittén bör närmareinstruktioner för tillsynen ges av regeringen eller RSV. Det ankommer påregeringen att besluta om detta. Enligt min mening bör TSMha en övervakningsskyldighet som omfattar hela den lid under vilkennäringsförbudet gäller. Tillsynen bör alltså avse såväl all den som har fåttnäringsförbud avvecklar förbjuden verksamhet m. m. som att han därefter, underden tid dä förbudet gäller, inte sätter igång en ny näringsverksamhet, tar enförbjuden anställning eller förbjudna uppdrag, blir delägare i ett handelsbolageller förvärvar en för honom förbjuden aktiemajoritet i ett aktiebolag. också de allra flesta TSMidag sin uppgift så och är del också så de flesta Prop. 1985/86: 126bedriver tillsynen. Huraktiv bör då tillsynen vara? Jag har redan tidigare uttalat atl tillsynenmåsle effektiviseras. Jag anser det ytterst väsentligt atl alla som fårnäringsförbud utsätts för en övervakning som innebär all TSM i vart fall hållersig underrättad om vad vederbörande har för sysselsättning. Det är alltså intetillräckligt alt myndigheien bara väntar på atl det skall komma signaler om altdet har sketl en överträdelse. Ett sådant förhållningssätl från TSM: s sida kaninverka negativt på allmänhelens förtroende för näringsförbudsregleringenseffektivhel. Det kan även medföra alt näringsförbudet inte framstår som någotreellt hot för berörda näringsidkare. Renl faktiskt kan det förstås ocksåmedföra risker för all de personer som har meddelats näringsförbud fortsätteratt orsaka skador. Samtidigtfår tillsynen inte bli onödigt ii\gripande eller kränkande för den enskilde.Han måste ha möjlighet atl ta en ny anställning utan atl känna sig utsatt förkonstant övervakning, Åven kostnadsskäl talar givetvis mol en alllför intensivtillsyn. Sä länge inga särskilda misstankar föreligger, bör det normalt varatiUräckligt alt TSM håller sig underrättad om vad personen i frågasysselsätter sig med. Det kan inte anses lämpligt atl TSM ägnar sig ål sådannärgången spaningsverksamhet som är av utpräglat polisiärt slag. TSM börsåledes inte ha tillgång lill polisiära tvångsmedel av typ husrannsakan ochbeslag. Om saken kommer i det läget att sådana åtgärder bedöms nödvändiga, böranmälan ske lill åklagare, som i så fall får ta över utredningen. Koinmitténanser atl den som har näringsförbud skall kunna kallas till förhör av TSM. RSVhar, liksom /SR och Föreningen , anslutit sig lilltanken. RSV anser atl TSM skall kunna kalla lill förhör vid äventyr av viteeller hämtning och även ha rätl att göra en kontrollerande förrättning pä denplats där vederbörande verkar. Föreningen anser också alldet i fråga om förhör bör finnas sanktioner och föreslår en koppling i dennadel till dem som utsökningsbalken tillhandahåller. Frånäklagarhåll har invändningar riktats mol förslaget. En negativ inställning tiUförslaget att TSM skall kunna kalla till förhör har således RÅ, länsäklagarna iStockholms, Gollands och , liksom överåklagaren i Göteborg.Samma uppfattning har föreningen . Invändningarna grundasfrämst på atl, efiersom kommittén inte har föreslagit någon reglering avförhörsinstilutet, syftet med förhör framstår som oklart. Ett förhör kandessutom tänkas vara till men för en framtida brottsutredning. Jaghar för egen del förståelse för dessa senare synpunkter och känner därförtvekan inför kommitténs förslag på denna punkt. Jagvill starkt betona viklen av att TSM och polis har etl nära samarbete i frågor rörande näringsförbud - både då det gäller att aktualisera ett förbud och när det finns skäl atl misslänka en överträdelse av ett förbud. Jag är emellertid inte beredd alt föreslå någon annan förändring i fråga om dessa myndigheters respektive ansvarsområden än den som möjligen kan anses ligga i att TSM skall utöva tillsyn också över atl den som är under- 1 '6 kastadnäringsförbud inte överträder förbudet genom atl engagera sig i Prop. 1985/86:126 förbjuden ny verksamhet m.m. Jag anser å andra sidan att det är ettnaturligt inslag all en tillsynsmyndighet håller sig informerad om den somavses med tillsynen genom all begära upplysningar av honom. Jag anser därföratt TSM skall ha rätt atl begära upplysningar av dem som har näringsförbud. Detkan t. ex. gälla förfrågningar om vad vederbörande har för sysselsättning ellerhur en avveckling fortskrider.