prop · G9039 · 1985-12-31 00:00:00 — Kapitlet innehåller vidare vissa brott som motsvaras av straffbestämmelser riktade mot var och en, nämligen våld eller hot mot krigsman samt förargelseväckande beteende. Därutöver finns brotten obe hörig befälsutövning, missfirmelse mot krigsman och tjänstefel. I 22 kap. - krigsartiklarna - har förts samman ansvarsbestämmelser som med något undantag är tillämpliga endast under krig och beredskaps tillstånd. De flesta bestämmelserna avser krigsmän. Vissa brott, nämligen landsförräderi, landssvek, landsskadlig vårdslöshet, ryktesspridning till 45 Prop.1985/86:9 fara för rikets säkerhet och folkrättsbrott, avser emellertidinte bara krigsmän utan också andra personer. Vidsidan av de allmänna påföljder som kan ådömas enligt finnsdisciplinstraff för krigsmän som en särskild påföljdsform. Disciplinstraffenär enligt 32 kap. 6§ frifidsstraff och disciplinbot. Av dessa bådastrafformer är fritidsstraff i princip att anse som den svårare. Fritidsstraffinnebär förbud för den som är förlagd inom ett kasernområde, läger ellermotsvarande område att , minst 8 och , påfritid vistas utanför området eller en sådan del av detta som har upplåtits åten viss avdelning. För den som är förlagd ombord på fartyg innebär straffetförbud att under angivna tid av eller under ett visst antalsärskilda dagar, minst 5 och högst 8, på fritid lämna fartyget. Disciplinbotåläggs för minst en och samt utgörs av löneavdrag ellermotsvarande betalning i pengar. Bestämmelserom när disciplinstraff får användas finns i 2 och 3 §§ lagen om disciplinstraffför krigsmän. Disciplinstraffskall åläggas, utom för brott mot bestämmelser därsådant straff är direkt utsatt, i stället för böter, när det är fråga om brottav krigsmän mot bestämmelserna i 20-22 kap. . Disciplinstraff skallockså åläggas för andra av krigsman förövade brott som är av sådan beskaffenhetatt straff för brotten kan åläggas i disciplinmål. Även om det inte är fråga omett sådant brott, får disciplinstraff vidare åläggas i stället för böter underförutsättning dels att brottet är av den arten att målet skall handläggas sommilitärt mål, dels att disciplinstraff framstår som lämpligare än böter medhänsyn till den brottsliges tjänstgöringsförhållanden och brottets art. Böterfår i sin tur ådömas i stället för disciplinstraff, om böter är en lämpligarepåföljd med hänsyn till tjänstgöringsförhållandena och brottet. Förmindre förseelser av beskaffenhet att straff kan åläggas i disciplinmål skalltillrättavisning användas i stället för disciplinstraff, om tillrättavisningär lämpligare än ett sådant straff. Tillrättavisningsformerna är varning,extratjänst, utegångsförbud och landgångsförbud. Extratjänstinnebär åläggande för ett visst antal gånger, högst fyra, eller för en vissbestämd tid, , att utom vanlig ordning utförahandräckningsarbete eller någon annan särskild uppgift. Utegångsförbudinnebär för den som är förlagd inom ett kasernområde, läger eller motsvarandeområde förbud att , , på fritid vistasutanför området eller den del av detta som har upplåtits åt en viss avdelning. Landgångsförbudär motsvarigheten till utegångsförbud för den som är föriagd ombord på fartygoch innebär förbud att , , eller under ettbestämt antal särskilda dagar, högst fyra, på fritid lämna fartyget. Det disciplinärasanktionssystem som sålunda tillämpas inom försvars makten skiljer sig i åtskilliga avseenden från vad som gäller för civila arbetstagare i allmänhet hos staten. omläggning av systemet med ansvar och skydd för funktionärer i offentlig verksamhet har civila 46 statstjänstemän ett disciplinansvar som vilar på enprivalrättslig syn på den offentligatjänsten och har således inte straffrättslig karaktär. Enligt 10 Prop.1985/86:9 kap. lagen (1976:600) om offentlig anställning kan i enlighet meddetta flertalet arbetstagare hos staten åläggas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse,dvs. om arbetstagaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad somåligger honom i hans anställning och felet inte är ringa. DiscipUn-påföljdernaär - om inte annat följer av kollektivavtal - varning och löneavdrag underhögst . Enarbetstagare som har begått en brottslig gärning, varigenom han har visat siguppenbarligen olämplig att inneha sin anställning, får enligt 11 kap. lagen omoffentlig anställning avskedas. Avskedande kan också komma i fråga, omarbetstagaren på annat sätt än genom brott har gjort sig skyldig till en grovtjänsteförseelse eller ålagts disciplinpåföljd och därefter på nyttgjort sig skyldig till tjänsteförseelse, allt under förutsättning att han därigenomhar visat sig uppenbariigen olämplig att inneha sin tjänst. Ilagen om offentlig anställning finns också särskilda regler om förfarandet iärenden om disciplinansvar. Vidde civila myndigheterna handläggs ärenden om disciphnpåföljd som regel av ettkollegium. För vissa tjänstemän, bl. a. dem som innehar eller uppehållerbyråchefstjänster eller högre tjänster, prövas frågan om disciplinansvar avstatens ansvarsnämnd. Disciplinpåföljdsom avses i lagen om offentlig anställning kan enligt uttrycklig föreskrift isamma lag inte åläggas krigsmän som är underkastade ansvar enligt 21 kap.brottsbalken. För de krigsmän som är anställda vid försvarsmakten men inte ärunderkastade ett militärt straffansvar gäller dock reglerna i lagen omoffentlig anställning. Vad som sägs där om avskedande gäller vidare för allaanställda krigsmän. Äveni fråga om den processuella handläggningen av de militära brottmålen gäller iflera hänseenden en särreglering enligt militära rättegångslagen ochkungörelsen angående den militära räusvården. Sommilitära brottmål anses enligt militära rättegångslagen vissa mål om ansvar förbrott som har begåtts av krigsmän. Helt allmänt kan sägas att till militärabrottmål hänförs mål om ansvar för sådana av krigsmän förövade brott som harsamband med den militära tjänsten eller annars nära berör militäraförhållanden. Till dessa brott hör förargelseväckande beteende enligt 16 kap.16 § , om den brottslige vid gärningens begående var klädd imilitär uniform. Vidare räknas dit bl. a. de i 8-10, 12 och 13 kap.brottsbalken upptagna förmögenhetsbrotten och skadegörelsebrotten, om brottenhar angått försvarsmakten tillhörig eller för dess behov avsedd egendom, de i20 kap. l-3§§ angivna brotten samt de brott som har upptagits i 21 och 22 kap.brottsbalken. Begreppet militära brottmål har praktisk betydelse främst i dethänseendet, att det i dessa mål i vissa fall är möjligt att åläggadisciplinstraff i stället för böter. Militärabrottmål handläggs vid allmän domstol, om de inte skall hand läggas som disciplinmål. I disciplinmålen är det en befattningshavare vid försvarsmakten som prövar frågan om straff för brottet. Straff får åläggas i disciplinmål endast om den misstänkte står under militärt befäl - från den regeln finns dock vissa undantag - och straffet finnes böra bestämmas till 47 Prop.1985/86:9 disciplinstraff Endast i fråga om vissa av de förut angivnabrotten kan straff åläggas i disciplinmål. Bestraffningsrätteni disciplinmål är i princip förbehållen sådana befattningshavare vidförsvarsmakten som har lägst överstelöjtnants eller kommendörkaptenstjänstegrad. I vissa fall får dock bestraffningsrätten anförtros åt enbefattningshavare som har lägst majors eller örlogskaptens grad.Bestraffningsrätten utövas vanligtvis av förbandscheferna eller - vid de störreförbanden av deras ställföreträdare. För att biträda debestraff-ningsberättigade cheferna vid handläggningen av disciplinmålen samt ivissa övriga hänseenden finns auditörer. Endast den som uppfyller villkorenför att utöva domartjänst och som har avlagt domared får tjänstgöra somauditör. Auditörema tillhör i fred försvarsmaktens civila personal. I krig ärde inordnade i det militära tjänstegradssystemet. Imilitära rättegångslagen och kungörelsen angående den militära rättsvårdenfinns vidare särskilda regler bl. a. om anmälan om militärt brott, om denbestraffningsberättigade chefens åtgärder när han får en sådan anmälan, omhänskjutande i vissa fall av målet till åklagare, om avskrivning av bagatellförseelser,om militärförhör, om handläggningen efter avslutat militärförhör och ommilitärt straffregister. Besluti disciplinmål kan överklagas till allmän domstol. Beslut om disciplinstraffskall verkställas utan hinder av att beslutet inte har vunnit laga kraft, ominte den bestraffningsberättigade chefen förordnar något annat. Densom har bestraffningsrätt i disciplinmål har också rätt att åläggatillrättavisning. Sådan rätt har dessutom vissa lägre chefer som t. ex. kompanichefernaoch motsvarande befattningshavare över underlydande personal med högst furirstjänstegrad. Liksom i fråga om disciplinmålen finns i militära rättegångslagenbestämmelser om förfarandet i tillrättavisningsärenden. Det finns också reglerom förteckning över tillrättavisningar och omprövning avtillrättavisningsbeslut. En ålagd tillrättavisning kan på begäran omprövas avnärmast högre befattningshavare med bestraffningsrätt. Tillrättavisningen gåri verkställighet . Denbestraffningsberättigade chefen kan i vissa fall också besluta omersättningsskyldighet, när egendom som tillhör eller används av försvarsmaktenhar gått förlorad eller blivit skadad samt förlusten eller skadan har uppståttpå grund av att någon har åsidosatt en förpliktelse med anledning av tjänst vidförsvarsmakten. Den förlust eller skada som skall ersättas får inte överstiga1500 kr. Ersättningsskyldighet kan med vissa undantag åläggas den som, dåförlusten eller skadan har inträffat, är underkastad disciplinär bestraffningsrätt.Vid prövning av frågor om ersättningsskyldighet tillämpas bestämmelserna iskadeståndslagen (1972:207). Behörighet att ålägga ersättningsskyldighettillkommer den som i disciplinmål har bestraffningsrätt över denersättningsskyldige. Särskilda regler finns om handläggningen av dessa s. k.ersättningsmål. Militära chefer har ocksåunder vissa förutsättningar rätt att använda Enmilitär chef får inte förordna om häktning eller anhållande men däremot omgripande av en krigsman över vilken han har Detta tvångsmedel används dock sällan. fisk betydelse är tagandei förvar och förvarsarrest. Av dessa båda tvångsmedel är tagande i förvar detlindrigaste. Det är avsett att användas för att omhänderta en krigsman somuppträder berusad eller ordningsstörande, medan förvarsarrest skall kunnatillgripas vid allvarligare disciplinupplösande brott. Tagande i förvar kanbeordras av vilken förman som helst i fråga om underlydande krigsmän. Detsammaär i princip fallet beträffande förordnande om förvarsarrest. Om den som harförordnat om förvarsarrest inte själv har bestraffningsrätt över denarresterade, skall han dock underrätta närmastebestraffningsberättigade chef, som fattar fortsatta beslut i ärendet.Bestraffningsberättigade chefer har också möjlighet att med anledning av brott,för vilket en underlydande är misstänkt, under vissa förutsättningar förordnaom beslag, kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Under beredskapstillståndoch då riket är i krig skall, i stället för en allmän underrätt, krigsrättenvara domstol för försvarsmaktens avdelningar i den utsträckning som regeringenbestämmer. En krigsrätt kan också, utan att beredskapstillstånd har inträtt,enligt regeringens förordnande inrättas vid en avdelning av försvarsmakten därberedskapsövning fullgörs. Krigsrätten består av en lagfaren krigsdomare somordförande samt en nämnd med tre ledamöter, varav två är civila och en ärmilitär. Allmän åklagare vid krigsrätten är en krigsfiskal. 2.1 Principiella synpunkter på militäransvaret 2.1.1Behovet av ett nytt disciplinärt system Mitt förslag:Stora delar av det nuvarande straffrättsliga militära ansvarssystemet ersättsav ett förvaltningsrättsligt disciphnsystem. MAK:s förslag: Överensstämmer med mitt (Betänkandet s. 65-68). Remissinstanserna:Den övervägande delen av remissinstanserna är positiv till en förändring av detmilitära ansvarssystemet i den riktning som MAK föreslår. Några remissinstanserifrågasätter dock behovet av en så genomgripande reform av det militäradisciplinsystemet (Remissammanställningen s. 155 f). Skålenför mitt förslag: Det hävdas ibland att det inte finns behov av några särskildaansvarsregler för försvarsmaktens personal. En handling som inte är ett brottenligt civila regler bör alltså med ett sådant synsätt inte heller kunnaföranleda bestraffning eller någon annan form av disciplinär reaktion inom detmilitära systemet. Krigstjänstgöringens naturgör att det är av stor betydelse att god disciplin råder inom försvarsmakten.Självfallet är dock inte straffansvaret den enda faktorn av betydelse fördiscipUnen. Det som enligt mitt synsätt är mest väsentligt är att soldaterna ärmotiverade att göra sin insats för försvaret. En sådan motivation skapas främstgenom en ändamålsenlig 4 1985/86. Prop.1985/86:9 utbildning och en god information om såväl dennas syfte som målen förvår säkerhets- och försvarspolitik. Det är också viktigt att soldaterna hartilltro till förmågan hos de vapen och övrig materiel som förbanden ärutrustade med. Av betydelse är också att de som tas i anspråk inom det militäraförsvaret känner ekonomisk trygghet såväl för egen del som för sina närmasteanhöriga. Ettdisciplinärt ansvarssystem har följaktligen enligt min mening bara en begränsadbetydelse som medel för att skapa dugliga krigsförband. Å andra sidan torde detinte vara möjligt att helt undvara vissa korrektionsmedel vid brott mot dennödvändiga disciplinen. Med tanke på de utomordentligt särprägladeförhållanden som råder där krigsförbanden verkar är det också ofrånkomligt atti viss utsträckning beivra förseelser som i ett civilt sammanhang kan uppfattassom bagatellartade. Detbör också påpekas att ett av kraven för att en person skall räknas somkombattant i folkrättslig mening och få det skydd som följer med detta är atthan är underkastad ett internt disciplinärt system som bl. a. säkerställer attkrigets lagar iakttas. Jaghar alltså den uppfattningen att det måste finnas särskilda disciplinärabestämmelser för försvarsmaktens personal. Självklara krav på sådanabestämmelser är att de är förankrade ii vår rättsordning och står i samklangmed de regler i övrigt i samhället som rör förhållandet mellan arbetsgivare ochanställda resp. staten och andra tjänslgöringspliktiga. I fråga om reglernasnärmare utformning måste en avvägning göras mellan det särskilda behovet avsnabbhet och effektivitet i övrigt inom försvarsmakten, å ena sidan, och kravenpå rättssäkerhet, å den andra sidan. Ensträvan har varit att i så liten utsträckning som möjligt hasärregler för det militära försvaret. Den militära rättsvården har dock varitett område som i avgörande delar avviker från vad som gäller i övrigt isamhället. Som jag har framhållit inledningsvis är det delvis ofrånkomligt medsärskilda regler för försvarsmakten. I vissa avseenden framstår dock dessaskillnader inte längre som sakligt motiverade. Detkan t. ex. ifrågasättas om inte samhällsutvecklingen har gått dithän attbehovet av att ha ett särskilt straffrättsligt disciplinsystem för värnpliktigasom överträder tjänsteföreskrifter är ett annat än vad det har varit idet förgångna. Detär inte heller utan vidare givet att anställda inom det militära försvaretgenomgående måste lyda under ett annat disciplinsystem är det som tillämpas påövriga anställda hos staten. Dethar stått klart att det behövs en mera genomgripande översyn av detmilitära ansvarssystemet. Frågan om att göra en sådan översyn hade ocksåaktuahserats i flera sammanhang innan direktiven lämnades till MAK. a. hadekrav på en reformering rests av de anställdas organisationer och avföreträdare för de värnpliktiga vid de årliga värnphktskonferenserna. Det reformförslag som MAKnu har lämnat ligger helt i linje med de principer som kom tilluttryck i direktiven till kommittén. personalen föreslåssålunda i disciplinhänseende i fred bli till alla delar 50 likställd med övriga statsanställda - på vilka alltså lagen omoffentlig anställning tillämpas -medan det ansvarssystem som föreslås gälla för de värnpliktiga i framtidenvisar stora principiella likheter med reglerna för den anställda personalensdisciplinansvar. Jag instämmer i desynpunkter på det nuvarande militära ansvarssystemet som förs fram idirektiven till MAK. Jag anser med utgångspunkt i detta att kommittén i alltväsentligt har lämnat förslag som är väl ägnade att medföra en förbättring avden militära rättsvården och därigenom också ägnade att bidra till ännudugligare krigsförband. I det följande kommer jagdärför att föreslå en reformering av militäransvaret i huvudsak enligt derikUinjer som MAK har förordat. I vissa avseenden, som främst tar sikte på denenskildes ställning i systemet, kommer jag dock att lämna förslag som avvikerfrån MAK: s. Syftet är därvid att ytterligare tillgodose de krav pårättssäkerhet som måste ställas på ett disciplinförfarande för personal medtjänsteplikt. Jag har i detta ärendesamrått med cheferna för justitie- och civildepartementen. Enligt min bedömning kande förslag som jag nu lägger fram genomföras inom ramen för oförändraderesurser. 2.1.2Den anställda personalens ansvar Mitt förslag:Försvarsmaktens anställda militära personal likställs i disciplinhänseende ifred med övriga statsanställda. MAK:s förslag: Överensstämmer med mitt (Betänkandet s. 68). Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser är positiva till förslaget. Några remissinstanserpekar på de olikheter i disciplinhänseende som kommer att finnas mellan deskilda personalkategorierna inom försvarsmakten (Remissammanställningen s. Skälen för mitt förslag:För närvarande är försvarsmaktens anställda militära personal uppdelad på tvågrupper vad gäller disciplinfrågorna. Denena gruppen, som består av personalen vid förbanden och staberna, har ansvarsom krigsmän enligt bestämmelser om brott av krigsmän. I dennagrupp ingår också flertalet reservofficerare. Den andra gruppen utgörsav militär personal vid myndigheter utanför försvarsmakten och vid vissa meracivilt präglade myndigheter inom försvarsmakten. Den närmare regleringen avdenna krets finns i förordningen (1975:1369) om undantag från ansvar enligt 21kap. Som framgår av förordningens rubrik omfattas personalen idenna grupp inte av det ansvarssystem som gäller för den militära personalen iövrigt. På denna grupp tillämpas alltså i stället föreskrifterna omdisciplinansvar i lagen om offentlig anställning. Bakgrunden till detta är attpersonalen i fråga tjänstgör under förhållanden som inte nämnvärt skiljer sigfrån vad som gäller för civil personal. Den deltar t. ex. normalt inte iutbildningen av värnpliktiga utan har arbetsuppgifter av civil karaktär somhandläggare och chefer, låt vara att befattningarna regelmässigt krävermilitärt expertkunnande. Jagifrågasätter om det längre finns skäl att göra åtskillnad mellan de Enligt min uppfattning är det betydligt mera som förenar deanställda inom olika delar av statsförvaltningen än som skiljer dem åt tillföljd av olika tjänsteförhållanden. Detta leder till att den anställda militärapersonalen, åtminstone i fredstid, bör följa samma regelsystem i fråga om disciplinansvarsom det som gäller för offentligt anställda i allmänhet, alltså bl. a. ocksåför civil personal inom försvarsmakten. Detta betyder i sin tur att förseelseri tjänsten av anställd personal avkriminaliseras i stor utsträckning och istället bedöms på arbetsrättslig grund enligt reglerna i lagen om offentliganställning med anställningsavtalet som utgångspunkt.Det innebär att det intelängre blir möjligt att utdöma ett fängelsestraff för förseelser i tjänsten, t.ex. för olovlig frånvaro . Praktisktmedför reformen att påföljderna för förseelser i tjänsten inskränks tillvarning och löneavdrag. Vad som försvinner blir således möjligheterna attanvända, förutom påföljder, tillrättavisningsformen extratjänstoch att ådöma disciplinbot från 30 och . Fritidsstraff resp.utegångsförbud går ju enligt nuvarande regler i praktiken inte att använda ifredstid på den anställda personalen. Enannan konsekvens bhr att en anställd militär befattningshavare som är missnöjdmed ett beslut om disciplinansvar har att väcka talan mot arbetsgivaren viddomstol i tvistemål i stället för att som fullfölja talan i militärtbrottmål eller, vid tillrättavisningar, klaga hos högre chef. Jagdelar militäransvarskommitténs uppfattning att det mot bakgrund av nuvaranderegler för civilanställda statstjänstemän, åtminstone för fredstid, synessvårt att finna några avgörande invändningar mot att den anställda militärapersonalen förs över till detta system. Omsamtliga anställda på mihtära tjänster förs in under det ansvarssystem somregleras i lagen om offentlig anställning, kommer det att gä en principiellgräns mellan denna personal och dem som tillhör försvarsmakten utan att varaanställda, t. ex. de värnpliktiga. Detta kan skapa vissa problem. Jagåterkommer till detta i det följande. Mitt förslag:Värnpliktiga skall både i fred och i krig omfattas av det nya särskildamilitära disciplinsystemet. MAK:s förslag: Överensstämmer med mitt (Betänkandet s. 68 f). Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser har inte något att erinra mot förslaget. Någraremissinstanser är dock i varierande grad kritiska (Remissammanställningens.157 f). Skälen för mitt förslag:Den arbetsrättsliga grundsyn som präglar den anställda personalensdisciplinsystem enligt lagen om offentlig anställning kan inte tillämpas vid enreformering av ansvarssystemet för värnpliktiga, dvs. personal som tjänstgörenligt värnpliktslagen. Något avtalsförhållande föreligger ju inte mellanstaten och de värnpliktiga. En princip som brukar tillmätas stor vikt, inteminst av psykologiska skäl, är emellertid att ansvarssystemen förpersonal som tjänstgör tillsammans skall vara så lika Prop. 1985/86:9varandra som möjligt. Omsamtliga anställda vid försvarsmakten i enlighet med mitt förslag i avsnitt2.1.2 omfattas av det disciplinsystem som regleras i lagen om offentligantällning, tatar således principiella skäl för att också de värnpliktigasansvarsfrågor reformeras i samma riktning. Det skulle innebära bl. a. attflertalet förseelser i tjänsten avkriminaliseras. Enavkriminalisering av förseelser som begås av mihtär personal kan motiveras intebara av att anställd militär personal bör följa samma regler som andrastatsanställda och att de värnpliktiga bör ha samma ansvarsförhållanden sombefälet. I dagens samhälle förekommer också en strävan att avkriminaliseramindre förseelser och att ersätta straffrättsliga reaktionsformer med t. ex.förvaltningsrättsliga avgiftssystem. Denna strävan har både principiella ochpraktiska orsaker. Förutom att man strävar efter att begränsa straffrättensroll vid lindriga överträdelser för att inte i onödan stämpla människor sombrottsliga, finns det ett starkt behov av att avlasta de rättsvårdandemyndigheterna arbetsuppgifter av mindre väsentlig karaktär så att resursernakan koncentreras mot brottslighet som uppfattas som skadligare. Somjag har understrukit inledningsvis (avsnitt 2.1.1) gör krigstjänstgöringensnatur att det är av stor betydelse att god disciplin råder inom försvarsmakten.Även om - som jag också har framhållit - ett disciplinsystem för dem som tas ianspråk inom det militära försvaret inte kan undvaras, innebär detta inte attett sådant system måste vila på straffrättslig grund. Somjag ser det har utvecklingen i vårt samhälle medfört att det numera framstårsom främmande att föreskrifter i myndigheters interna reglementen,instruktioner, anvisningar osv. sanktioneras genom bestämmelser i allmänstrafflag. En sådan reglering är principiellt inte förenlig med dagens syn påstraffrättens uppgift. Det kan också tilläggas att det i vårt land inteförekommer utanför försvarsmakten att straffrättsliga avgöranden kan träffas avandra än judiciella myndigheter. Till detta kommer att de beslutande organeninom försvarsmakten regelmässigt saknar formell juridisk kompetens. Jagmenar således att det nu är tid att mönstra ut det särskilda militäradisciplinansvaret ur straffrätten.