prop · G9033 · 1985-12-31 00:00:00 — Detla sägs bero på atl staten och kommunerna i den fysiska riksplaneringen i samarbete har utfört ett omfattande arbete med program och planer, som medfört att det nu finns ett mera tillförlitligt 227 Prop.1985/86; 3 underiag för att göra lokaliseringsöverväganden belräffandemiljöslörande och resurskrävande industrier. I remissprotokollet framhållsvidare att den ordning som har föreslagits för alt ge NRL:s bestämmelsergenomslagskrafl innebär att beslämmelserna skall tillämpas i mål och ärendenenligt de författningar i vilka detta särskilt föreskrivs. Sådana föreskrifterbör tas in i flera av de lagar där beslutsfallandet berör sådana anläggningarvilka nu omfattas av prövningsskyldigheten enligt 136 a § byggnadslagen medavseende på hushållningen med mark och vatten. Härigenom, framhållerdepartementschefen, skapas garantier för att NRL:s hushållningsbestämmelserbeaktas vid tillståndsprövningen av dessa verksamheter. Av det anförda framgåralt de motiv som är 1972 föranledde alt bestämmelserna i 136 a § byggnadslageninfördes som ett av flera genomförandemedel i den fysiska riksplaneringen intelängre kvarstår. Om NRL:s regelsystem genomförs såsom förutskickas i remissenkommer del vidare alt finnas effektiva medel för att i det enskilda falletstyra lokaliseringen av industriell verksamhet som tar i anspråk ellerförändrar karaktären hos naturresurser av nationellt intresse. Del måste därför- såsom också görs i lagrådsremissen - ifrågasättas om del finns behov av attpröva t. ex. en industrietablering i annan ordning än enligt denspeciallagstiftning som är tillämplig beträffande verksamheten i fråga. Departementschefenutvecklar pä s. 162 ff de huvudsakliga skälen för att en regeringsprövningbehövs i vissa fall. Enligl hans mening är det naturligt att regeringen harinflytande över och tar ett politiskt ansvar för tillkomsten och lokaliseringenav industriella och liknande etableringar, som medför stor omgivningspåverkanoch som ofta har stor betydelse för sysselsättningen eller för andraviktiga samhällsintressen. Del är inte helt klart vilket innehålldepartementschefen velat ge ordel omgivningspåverkan. Av de resonemang han förframgår dock att del inte enbari är fråga om effekter på miljön av sådant slagsom avses i miljöskyddslagen. Inte heller behöver konsekvenserna av enetablering röra mark- och vattenområden av stor betydelse från nationellsynpunkt. Ordet omgivningspåverkan har sålunda en vidare syftning.Departementschefen anför lill belysning av vad han åsyftar att anläggningarnasstorlek och deras omgivningskonsekvenser innebär risker för konflikter med etlslort antal andra markanvändningsiniressen. Förslaget mäste därför uppfattas säatl prövning skall ske så snarl det gäller en påverkan över huvud taget päomgivningen som så som det uttrycks i remissen - har betydande omfattningeller eljest är av ingripande beskaffenhet. Sådana etableringar, sägs det iremissen, ställer också ofta slora krav pä olika samhälleligaföljdinvesieringar och de har normalt också betydelse för sysselsättningen ochutvecklingen inom en större region, ibland för hela landet. Indusirietableringarav angivet slag skall alltså enligt förslaget prövas av regeringen. Syftet medden nu föreslagna prövningen skiljer sig på elt väsentligt sätt från syftet medden prövning som infördes genom beslämmelserna i 136 a § byggnadslagen.Avsikten med dem var att säkerställa elt ändamålsenligt utnyttjande av demark- och vattenområden som i den fysiska riksplaneringen utpekats somriksintressanla. 228 som föreslås har, säsom lagrådet uppfattar den, karaktären av enallmän etableringsprövningnär det gäller vissa industrianläggningar. 1985/86; 3 syftetmed eller arten och inriktningen av prövningen anges föreskrivs sålundai 4 kap. 1 § att vissa uppräknade anläggningar inte får utföras ulan Om en anläggning eller åtgärd som inte omfattas av kravetpä tillstånd enligt 1 § kan antas få belydande omfattning eller bli av ingripandebeskaffenhet, kan regeringen enligt 2 § besluta att anläggningen elleråtgärden inte får utföras ulan fillstånd. Enligtlagrådels mening mäste del starkt ifrågasättas om en etableringslagstiflningmed angivet innehåll och utformning har sin plats i NRL. All bestämmelsernafogats in i NRL inger naturligtvis läsaren den föreställningen alt de utgör enintegrerande del av lagstifiningen om hushållningen med naiurresurser. Så synesemellertid inte vara fallet. Någon direkt koppling finns l.ex. inte mellan deinledande bestämmelserna i 1 kap. 1 § och bestämmelserna i 4 kap. En annan sakär att hushållningsbestämmelserna i 2 och 3 kap. skall vara tillämpliga vidregeringsprövningen. För undvikande av de misstolkningar som kan uppstå genomatt bestämmelserna om tillållighelsprövning av industrianläggningar m.m. finnsinfogade i NRL förordar lagrådet att 4 kap. bryts ut ur lagförslaget för attbilda en särskild lag. Ett ytterligare skäl härför är den stora belydelsebestämmelserna har för utbyggnaden av industrier i riket. Lagen kan lämpligenbenämnas lag om filllållighetsprövning av vissa industrianläggningar m. m.Anknytningen till NRL får då ske enligt den teknik som valts i NRL. Skulleemellertid syftet med 4 kap. vara att alltjämt endast hushålla med landetsmark- och vattenområden och bestämmelserna sålunda anses ha sin plats i NRL,bör detta klart framgå av laglexten i den inledande paragrafen i 4 kap. Lagrådet vill i dettaavsnitt ta upp en terminologisk fråga. I planeringssammanhang har man arbetat med be greppet "riksintresse". Från den proposition som låg till grund för1947 års byggnadslag (prop. 1947:131) må som exempel härpå nämnas ett uttalande av departementschefen, vari han understryker att all planläggning måste ske under hänsynstagande lill vikliga intressen som är gemensamma för hela landet. Från allmän social synpunkt samt pä kommunikationernas, bostadspolitikens, hälsovårdens, försvarets, friluftslivets och naturskyd dets område finns sålunda, framhåller han, starka riksintressen att bevaka vid planläggning av bebyggelsen (prop. s. 73). I lagrådsremissen (s. 26) anför departementschefen att begreppet "riksintresse" i den fysiskariks planeringen har använts för att beteckna omräden som omfallas av riksda gens riktlinjer. Enligl departementschefen används emellertid ordet riksin tresse ofta i andra sammanhang i en mycket vidare bemärkelse, vilket i många fall har lett till missförstånd om syftena med och innehållet i den fysiska riksplaneringen. Del har, framhåller han, varit svårt att förstå att åtskilliga riksintressanta företeelser eller verksamheter inte är riksintres sen i den mening som begreppet har i den fysiska planeringen. Departe mentschefen föreslår därför att i NRL uttryckssättet "områden av stor betydelse i ell nationellt perspektiv" och liknande uttryckssätt används som ersättning för begreppet riksintresse. Han anser all dessa uttryck på ett bra sätt beskriver syftet med bestämmelserna, dvs. att reglera mark- 229 och vattenanvändningen iavgränsade områden med särskilda kvaliteter. Prop.1985/86:3 Enligt lagrådets mening är detuttryck som föreslås för alt beskriva angivna syfte med beslämmelserna inte väl valt. Det verkarsökt och leder inte tankarna i önskad riktning. Ordet riksiniresse är sedanlång tid väl inarbetat när det gäller planläggning av hur mark och vatten skallanvändas. Alt ordets innebörd i den fysiska riksplaneringen kunnat missförståstorde främsi ha sin förklaring i att det varit mycket svårt för både myndigheteroch enskilda atl få en samlad överblick över riktlinjer somåterfinns i ett flertal riksdagsbeslut. Komplexiteten framgår av den sammanfattningom den fysiska riksplaneringen som finns i bil. 3 i lagrådsremissen. När nuriktlinjerna, både de verksamhetsanknuina och de geografiska, lagreglerastorde del inte finnas något utrymme för att missförstå ordet riksintresse isammanhanget. I de lagrum, där detta skulle komma atl brukas, nämligen i 2 kap.5-8 §§ och 10 § samt i 3 kap. 1 §, torde det för envar stå klart att de områdenvarom är fråga har sådana kvaliteter att de är av intresse för hela riket.Lagrådet föreslär alt ordet riksintresse används i de angivna paragraferna. Enligt denna paragraf skall marken, vattnet och denfysiska miljön i övrigi användas så alt en från ekologisk, social ochsamhällsekonomisk synpunkt god hushållning främjas. Med uttrycket "denfysiska miljön i övrigt" åsyftas enligt specialmotiveringen "i förstahand" fysiska resurser som skapats av människan i form av byggnader,anläggningar m. m. Om vad därutöver åsyftas lämnar remissprotokollet ingenupplysning. Lagrådel utgår från att paragrafen inte avser att reglera hurbyggnader och anläggningar av olika slag skall användas utan att den endasthandlar om mark- och vattenområdens användning för olika ändamål bland dem bebyggelseoch anläggningar. Någon naturresurs vid sidan av mark och vatten synes medandra ord inte vara åsyftad med uttrycket "den fysiska miljön iövrigt". Ullrycket återkommer i lagen endast på ett ställe nämligen i 2kap. I delta lagrum ges en regel om vilken användning av mark- ochvattenområden som skall ges företräde när flera oförenliga intressen i fråga omanvändningen slår emot varandra. Också här avser uttrycket sålunda inte någotannat än mark- och vattenområden. Lagrådel föreslår att uttrycket - vilket förövrigt från språklig synpunkt är något oegentligt - utgår ur lagtexten och altdenna ges lydelsen "Mark- och vattenområden skall användas" elc. Enligt denna paragraf skall bestämmelserna i 2 och 3 kap.tillämpas i mål och ärenden enligt förfatlningar i vilka detla särskilt föreskrivs. I special- motiveringen anges uttömmande vilka författningar som avses nämligen den föreslagna , vattenlagen, miljöskyddslagen, natur vårdslagen, väglagen, ellagen och rörledningslagen. Till förtydligande av 230 paragrafen bör dessa förfatlningaranges i lagtexten, som förslagsvis kan "Bestämmelserna i 2 och 3 kap. skall tillämpasenligt Prop. 1985/86; 3 vad som är föreskrivet i (0000:000)" etc. 1lagtexten används i denna paragraf och i 3 kap. 1 och 2 §§ ordet"exploaleringsföretag". Uttrycket torde inte tidigare ha förekommit ilagtext och dess innebörd är inte utan vidare klar. Sammansatta ord medförledet "exploatering" återfinns emellertid i annan lagstiftning.Enligt 2 kap. 4 § fastighetstaxeringslagen skall mark indelas i olika ägoslag.Ett ägoslag är exploateringsmark. Härmed avses obebyggd mark som ingår ifastställd stadsplan eller byggnadsplan och som till någon del är avsedd atlanvändas för byggnadsändamål. I det förslag lill lag om exploateringssamverkansom förbereds inom förekommer ordet "exploatering"i olika sammansättningar säsom exploateringssamverkan, exploateringsförrättningoch exploateringsbeslut. Med exploateringssamverkan avses i det lagförslagetatt viss mark ställs i ordning för bebyggelse och atl sådana anordningar utförssom behövs för bebyggelsen. I nu förevarande lagrådsremiss avses medexploateringsföretag enligt specialmotiveringen till denna paragraf etableringav industriell eller liknande verksamhet, tätorts- och fritidsbebyggelse avstörre omfattning med därlill hörande anläggningar, större trafikleder, störreledningsföretag, gruvor och större takter, terminalanläggningar, farieder ochmuddringsföretag. Av specialmotiveringen lill 2 kap. 4 § framgår att medexploateringsföretag förstås också företag av mycket mindre omfattning. När delpå s. 210 talas om "små exploaleringsföretag" synes därmed avses t.ex. koloniområden med odlingslotter. Ocksä en enstaka byggnad synes omfattas avbegreppet exploateringsföretag och detta även om byggnaden endasi utgör kompletteringav befintlig bebyggelse. Å andra sidan säger departementschefen -någolmotsägelsefullt - på s. 228 att företag som har endast obetydlig omfattninginte anses som exploaleringsföretag. Det är enligl lagrådets mening tveksamt ombegreppet "exploaleringsföretag" är så entydigt att del bör användasi lagtext, Lagrådel har emellertid inte kunnai finna något kort och pregnantullryck som är att föredra. Ordel "exploateringsförelag" har längeanvänts i arbetet med den fysiska riksplaneringen. Uttrycket är alltså välkänl just i samband med hushållning med naturresurser och kan knappast vållamissförstånd när det används i NRL. Genom ytlerligare uttalanden avdepartementschefen bör emellertid innebörden av de ovan nämnda någotmotsägelsefulla uttalandena klargöras. Uianförbegreppet "exploaleringsföretagandra ingrepp i miljön"(se 3 kap. 1 §). Om etl mark- eller vallenområde är påverkal av ett sådantingrepp saknas skäl för alt områdel skall åtnjuta det skydd som 2 § ger. Medhänsyn härtill bör i denna paragraf efler ordet "exploaleringsföretageller andra ingrepp i miljön". 1985/86:3 5§ Iparagrafen ges bestämmelser om skydd för mark- och vattenområden som harbetydelse för rennäringen eller fisket eller för vatienbruk. Det kan förtjänaanmärkas att med rennäring åsyftas den verksamhei som bedrivs enligtrennäringslagen. Denna lag reglerar rätten för den som är av samisk härkomstatt begagna mark och vatten till underhåll för sig och sina renar. Denna rätt -kallad renskötselrätt - omfattar inte bara skötseln av djuren i inskränktmening dvs. rätt att begagna betesområde för renbete utan innefattar också vissrält för de renskötande samerna att uppföra mindre byggnader, avverka skog, tavirke och bränsle saml jaga och fiska (se bl. 16-19 §§ och 25 §rennäringslagen). Avmotiveringen till förevarande paragraf framgår att med utlryckel"fisket" avses endast fiskerinäringen och då inskränkt till detyrkesmässiga fisket medan däremot fritidsfisket och vad som brukar kallashusbehovsfisket inte åtnjuter något skydd enligl denna paragraf Lagrådet förordardärför att i både första och andra styckena ordet "fisket" byts mot"yrkesfisket", Enligtförsta stycket skall mark- och vaUenområden som har betydelse från allmänsynpunkt på grund av områdenas naturskönhet, vetenskapliga eller kulturellavärden eller med hänsyn till friluftslivet så långt möjligt skyddas molåtgärder som kan påtagligt skada "natur- eller kulturmiljön". Enligtandra stycket i paragrafen är skyddet absolut i områden som har stor belydelsei ett nationellt perspektiv. Kulturmiljöbegreppet kommenteras avdepartementschefen på s. 81 f. Enligl vad som där sägs avser kulturminnesvården"att åskådliggöra hur människan lärt sig utnyttja resurserna i naturenoch hur samhället utvecklats, om andra tiders näringsliv och sociala villkor,byggnadsskick, estetiska ideal etc". Invändningar synes inte kunna görasmot att inbegripa alll detta under begreppet kulturmiljö. Enligldepartementschefen finns det emellertid dessutom kulturhistoriska värden"som är mera svårgripbara" men av belydelse från social synpunkl. Isammanhanget nämns "ett mönster av kontakter, service m.m. i samspeletmänniskor emellan" och del hänvisas till tätorternas rikare och merasammansatta miljö. Därmed synes snarl sagt vilka som helst värden ochsynpunkter kunna vägas in vid stadgandets tillämpning. Lagrådet efterlyser merapreciserade inoliv. Iparagrafen används begreppen naturvård och friluftsliv var för sig. Lagrådel vill med anledning härav erinra om den betydelse som i tidigare lagstiftningsarbete lagts in i ordel naturvård. 1964:148 med förslag lill naturvårdslag framhålls på s. 35 att naturvärden inte kan ses som ell självändamål ulan atl den ytterst syftar till atl tillfredsställa mänskliga behov, såsom vetenskaplig forskning, ostörd upplevelse av vacker natur och stärkande friluftsliv i därför lämpad miljö. Även åtgärder i syfte au säkerställa naturområden för sistnämnda ändamål bör sålunda inrymmas under begreppet naturvård, framhålls det i propositionen. Denna betydelse av begreppet naturvård vidhålls också i prop. 1978/79: 110 med förslag till 232 ändringar i skogsvårdslagen där det pä s. 15 sägsalt begreppet naturvärd innefattarbåde den vetenskapliga och sociala naturvärden, dvs. 1985/86:3friluftsliv och rekreation i olika former, varjämte erinras om att i begreppetnalur innefattas också den kulturpräglade naturen, t. ex. gamla lövängar ochbetesmarker. Det må dock anmärkas atl i 3 § lagen (1983:428) om spridning avbekämpningsmedel över skogsmark ordet "friluftslivet" används jämteordet "naturvården". Enligt lagrådets mening är det inte lämpligt alti NRL använda ett annat uttryckssätt än det som används i naturvårdslagen,särskilt som bestämmelserna i 2 och 3 kap. NRL skall lillämpas enligl vad somär föreskrivet i bl. a. naturvårdslagen. Skulle det bli aktuellt atl företa enallmän översyn av naturvärdslagen bör del nu berörda terminologiska problemetuppmärksammas och en mera enhetlig terminologi eftersträvas. I paragrafens andrastycke bör ordet "friluftslivet" utgå. I första siycket däremot kanordet "friluftslivet" särskilt anges eftersom bestämmelsen kan sägasinnehålla en beskrivning av de olika komponenterna i begreppet naturvärd. Iförsta stycket talas om "vetenskapliga eller kulturella värden". Föralt det skall vara klan atl det endast är markens vetenskapliga naturvärden ochinte andra vetenskapliga ändamål för vilka marken kan utnyttjas som skallskyddas bör ordalydelsen i beskrivningen justeras. Iandra stycket bör på skäl som anförts under allmänna synpunkter ullrycket"stor betydelse i ett nationellt perspektiv" bytas ut mot orden"är av riksintresse för". Pågrund av det anförda bör paragrafen ges följande lydelse. Mark-och vattenområden som har betydelse från allmän synpunkt pä grund av områdenasnaturskönhet, vetenskapliga eller kulturella naturvärden eller kulturellavärden i övrigi eller med hänsyn till friluftslivet skall så långt möjligtskyddas mot åtgärder som kan påtagligt skada natur- eller kulturmiljön. Behovelav områden för friluftsliv i närhelen av tätorter skall särskilt beaktas. Områdensom är av riksintresse för naturvården eller kulturminnesvården skall skyddasmol älgärder som avses i första styckel. Iförsta stycket bör orden "den fysiska miljön i övrigt" utgå. Lagrådethänvisar till sitt ytlrande under 1 kap. I §. Enligtparagrafens andra stycke utgör hushållningsbestämmelserna i 3 kap, inte hinder för anläggningar för att utvinna fyndigheter av ämnen eller material, om del finns särskilda skäl därför. Av specialmotiveringen jäm förd med vad som sägs i den allmänna motiveringen (s, 116-118) och i specialmotiveringen lill 2 kap. 7 § vill det synas som om med "fyndigheter av ämnen eller material" i andra stycket avses endast sådana fyndigheler som är av stor belydelse i ett nationellt perspektiv. Om detla är riktigt, bör det komma till uttryck i laglexten och de citerade orden ersättas av orden "sådana fyndigheter av ämnen eller material som avses i 2 kap, 7 § andra stycket". 16 1985/86. 1985/86: 3 2 § Iparagrafen föreskrivs att exploateringsföretag inom vissa i paragrafenuppräknade områden skall vara förenliga med turismens och friluftslivetsintressen. I specialmotiveringen redovisar departementschefen till ledning förrättstillämpningen sin syn på de olika områdenas särskilda värden för turismoch friluftsliv och hur frågor om tillåtligheten av exploateringsförelag börbedömas. Sådan lagtexten är utformad återspeglar den dåligt vad departementschefenavser. Laglexlenanger turism och friluftsliv som de skyddsvärda inlressena. Men av motivenframgår - vilket kanske i och för sig är naturiigl - att dessa intressen inteär de enda som skall fälla avgörandet ulan att de får vägas mot andra. Sålundasägs det att turistanläggningar inte bör föriäggas sä att utvecklingen av annatnäringsliv eller av bostadsbyggandet försvåras. Vidare anges att kustområdenasvärden för turism och friluftsliv inte bör få gå föriorad genom alltföromfattande satsningar på anläggningar för turism och friluftsliv. Det bör avlagtexten framgå alt avvägningar av detta slag är åsyftade. Avmotiven att döma avses med friluftsliv bl. a. fritidsbebyggelse. Men av motivenframgår också alt det främst är det s. k. rörliga friluftslivets iniressen somdenna paragraf skall tillgodose. Med fritidsbebyggelse och fritidsanläggningaravses nämligen i första hand bebyggelse och anläggningar för kollektivanvändning säsom stugbyar, vandrarhem, campingplatser och småbåtshamnar. Detstarka betonandet av andra fritidsboendeformer än den traditionella, enskillägda fritidsbebyggelsen framgår inte av lagtexten. Denna kan tas till intäklför andra prioriteringar än dem departementschefen åsyftar. Föratt få bättre överensstämmelse mellan lagtext och motiv föreslår lagrådet altparagrafens ingress får följande lydelse. "Inom följande områden skallturismens och friluftslivets, främst det rörliga friluftslivets, intressensärskill beakias vid bedömningen av tillåUigheten av exploaleringsföretageller andra ingrepp i miljön." Paragrafenuppställer som huvudregel alt inom de kustområden och skärgårdar varom paragrafen handlar fritidsbebyggelse får komma till stånd endasi i form av kompletteringar fill befintlig bebyggelse. Från denna huvudregel medges undanlag, om det finns särskilda skäl. Med särskilda skäl avses enligt specialmotiveringen bl. a. att bebyggelsen ingår som etl led i all förbättra områdenas attrakfiviiel för turism och friluftsliv. Bebyg gelse av stugbyar för uthyrning, vandrarhem och enkla campingslugor samt en enkel typ av fritidsbebyggelse i närheten av de slörre tätortsre gionerna skall kunna tillåtas inom dessa områden. Del är alltså inte me ningen alt helt utesluta den enskill ägda fritidsbebyggelsen. Del sägs också all kustområdena i fråga "så långl möjligt" bör utnyttjas för andraformer av fritidsbebyggelse än enskilt ägd bebyggelse. Vidare uppställs som vill kor för all fritidsbebyggelse inom områdena att bebyggelsen inte äventyrar områdenas speciella miljövärden. Det kan inte anses godtagbart att låta allt 234 det som undanlagsregeln sålunda omfattar komma lilluttryck i den vaga formuleringen "om del inte finns särskilda skäl tillannal". För att paragra- Prop. 1985/86; 3 fen skall bättre återge vad som synesvara avsett och även i övrigt vinna i klarhet bör den delas upp i två styckenvarav det första siycket avser fritidsbebyggelsen och ges förslagsvis följandelydelse. "Inom kustområdena och skärgårdarna från tillSimpevarp och från Arkösund till Forsmark, utmed , på Östergarn ochStorsudret på samt på får fritidsbebyggelse komma till slåndendast i form av kompletteringar till befintlig bebyggelse. Om det finnssärskilda skäl, får dock annan fritidsbebyggelse komma till stånd företrädesvissådan som tillgodoser det rörliga friluftslivets behov eller avser enklafritidshus i närheten av de stora tätortsregionerna." Därefter bör i eltandra stycke följa den bestämmelse som utgör andra meningen i det remitteradeförslaget. Inom de i paragrafen angivna Qällområdena får bebyggelseoch anläggningar komma till stånd endast om det behövs för rennäringen, denvetenskapliga forskningen eller friluftslivet. Lagrådet håller inte föruteslutet att det inom dessa områden kan förekomma fast bosättning av annatslag t. ex. Qällägenheter. Remissprotokollel lämnar inget besked härom. I denmån sådan fast bosättning förekommer synes lägenhetsinnehavarnas intressen börabeaktas på samma säll som rennäringens. Det kan lämpligen ske genom atl orden"den bofasta befolkningen" skjuts in efter "rennäringen". I specialmotiveringen berör departementschefengränsdragningsproblem som kan uppstå när det gäller att definiera vad somskall hänföras lill anläggningar för friluftslivet. framhåller hansom naturiigl att inom de obrutna fjällområdena endast lokaliseras anläggningarsom är inriktade på röriigt friluftsliv, i första hand enklaövernattningsstugor och raststugor som är avsedda att nyitjas i samband medskidturer, fotvandringar och fiske. Paragrafen vinner i tydlighet om den angeratl del är "det rörliga friluftslivet" som avses. Andra stycket av paragrafen bör arbetas in som en punkt 9i första stycket. Härvid bör i laglexten anges att tillfällig ankring eller tillfälligförtöjning av plattformar inte kräver tillstånd.