prop · G90342 · 1985-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1985/86:42 om försöksverksamhet inom hälso- och sjukvårdens område Regeringen föreslårriksdagen att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Ipropositionen läggs fram ett lagförslag som öppnar möjlighet för en försöksverksamhetmed viss hälso- och sjukvård i de kommuner som ingår i det s.k. frikommunförsöket.Förslaget innebär atl en landstingskommun och en kommun kan träffa avtal om attkommunen på försök fär bedriva primärvård. Landstingskommunens huvudmannaskapför den överlåtna verksamheten kvarstår dock. Försöksverksamheten får pågå tillutgången av är 1991. 1Riksdagen 1985/86. Prop.1985/86:42 Förslag till Lag om försöksverksamhet inom hälso- och sjukvårdens område Omregeringen för ett särskilt fall medger det får Ale, , , ,, , , och kommuner på försök helteller delvis bedriva viss hälso- och sjukvård (primärvård) i kommunen underförutsättning att landstingskommunen och kommunen har kommit överens om det.Regeringen får bestämma de villkor som skall gälla för försöksverksamheten. Dennalag träder i kraft efter den dag då lagen enligt uppgift på denutkom från trycket i och gäller tik utgången av år1991. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 17oktober 1985 Närvarande: statsrådet I. , ordförande, och statsråden , ,, , , , , , ,, , R. , , , , , Proposition om försöksverksamhet inom hälso-ochsjukvårdens område har beslutat att en försöksverksamhet med ökadkommunal självstyrelse skall bedrivas till utgången av (prop.1983/84:152, KU 32, rskr 368). Regeringen har utsett de kommuner ochlandstingskommuner (de s.k. frikommunerna) som skall ingå i försöket. Dessa ärHaninge, , , , , , , och Bräckekommuner samt och , och länslandstingskommuner. Försöksverksamheten innebär att de dellagande kommunernaoch landstingskommunerna skall kunna få dispens från statliga regler somverkar onödigt styrande på den kommunala verksamheten. Försöksverksamheten kanockså gälla att utveckla former för en bättre samverkan mellan kommunerna ochlandstingskommunerna liksom mellan kommunala och statliga organ. Några av frikommunerna har hos regeringen väckt förslag omen ökad samverkan mellan kommun och landstingskommun inom hälso- ochsjukvårdens område, närmare bestämt i fråga om primärvården. För att kunnatillgodose önskemålen behövs särskilda lagstiftningsåtgärder. Jag vill därförnu efter samråd med chefen för ta upp dessa förslag. 2.1 Behovet av ökad samverkan mellan kommuner och landstingskommuner Mitt förslag: En möjlighet öppnas till ökad samverkanmellan främst och primärvården. I* 1985/86. 1985/86:42 Bakgrunden till mitt förslag: Enligt hälso-och sjukvårdslagen (1982:763, HSL, ändrad senast 1985:570) harlandstingskommunen det övergripande ansvaret för all hälso- och sjukvård inomlandstingsområdet. De kommuner som inte ingår i en landstingskommun har sammaansvar inom sina områden. När jag i det följande talar om landstingskommuneravser jag också dessa kommuner. Ansvaret innebär en skyldighet för landstingskommunen atterbjuda en god hälso- och sjukvård åt alla som är bosatta i landsfingskommunensamt akut hälso- och sjukvård åt dem som vistas i landstingskommunen utan attvara bosatta där. Landstingskommunen skall även i övrigt verka för en god hälsahos hela befolkningen. HSL innehåller inte någon uttrycklig bestämmelse om attlandstingskommunen själv är skyldig att med egna resurser bedriva hälso- ochsjukvårdsverksamhet. Det förutsätts dock att landsfingskommunen bedriver sådanverksamhet av betydande omfattning. Att landstingskommunen är den ojämförligtstörsta vårdgivaren i landstingsområdet är i själva verket en förutsättning förlandstingskommunens övergripande ansvar för hälso- och sjukvården. Detövergripande ansvaret innefattar bl.a. ett ansvar att följa utvecklingen vadgäller hälsa, hälsorisker och vårdverksamheter samt ett planerings- ochsamordningsansvar beträffande all hälso- och sjukvårdsverksamhet inom landstingskommmunen. HSL ger landstingskommunerna stort utrymme att självautforma hälso-och sjukvården efter lokala och regionala behov ochförutsättningar. Former för verksamhetens bedrivande regleras således intenärmare i lagen. En betydande del av hälso- och sjukvården bedrivs utanför destora sjukhusen. Det kan vara verksamhet vid vårdcentraler och sjukhem, mödra-och barnavård, hemsjukvård och liknande verksamheter. Denna del av hälso-ochsjukvården benämns ofta primärvård. Enligt socialtjänstlagen (1980:620, ändrad senast1985:395) har kommunen det yttersta anvaret för att de som vistas i kommunenfår det stöd och den hjälp de behöver. Ansvaret innebär bl.a. att kommunenskall ge den enskilde det stöd han behöver i den mån åtgärderna inte ankommerpå annan huvudman. I propositionen om (prop. 1979/80:1 Del A s.148) framhöll det föredragande statsrådet bl.a. att principen om ett ytterstaansvar för kommunerna inte innebär någon ändring i fördelningen av de uppgiftersom ligger hos kommunerna resp. landstingskommunerna. Han underströk att det iallmänhet inte möter några svårigheter att avgöra om ett vårdbehov skalltillgodoses av landstingskommunen inom sjukvårdens ram eller av den kommunalasocialtjänsten och att detta även gäller i flertalet fall av sammansattvårdbehov. 1981/82:97 om hälso- och sjukvårdslag, m.m.kommenterade föredraganden denna gränsdragningsfråga och framhöll att hälso-och sjukvårdens vårdresurser i princip bör begränsas till att omfatta sådanavårdbehov som bedöms kräva insatser av medicinskt utbildad personal eller av sådanpersonal i samarbete med personal med administrativ, teknisk, farmacevtisk,psykologisk eller social kompetens. Skälen för mitt förslag: har allt störrekrav kommit att 4 ställas på ett lokalt inflytandeöver samhällets verksamheter. allmänsträvan att beslut och ansvar skall decentraliseras så långt som Prop.1985/86:42 möjligt.Detta är en väsentlig utgångspunkt för mina ställningstaganden i det Behovet av samarbete mellan kommunerna ochlandstingskommunerna har accentuerats alltmer under senare är. Detta har tagitsig särskilt starka uttryck på vårdområdet. Både socialtjänstlagen och HSLställer den enskilda människan i centrum och betonar vikten av närhet ochlättillgänglighet till samhällets tjänster. Lagarna förutsätter också att ettväl utvecklat samarbete kommer till stånd mellan de båda huvudmännen -kommunerna resp. landstingskommunerna. Det är viktigt att likartadevårdresurser inte byggs upp inom både och hälso- och sjukvärden.Effektiv hushållning med samhällets resurser kräver att verksamheterna inomolika samhällssektorer kompletterar varandra. Strävan bör således vara atthuvudmännen tillsammans och i samverkan tillhandahåller de vårdresurser somkrävs. En betydande del av den vård som lämnas avsjukvårdshuvudmännen tillhandahålls som primärvård vid vårdcentraler ochvårdhem. Primärvården har ett förstahandsansvar för hälso- och sjukvården inomett begränsat geografiskt område. Distriktsvården med distriktssköterskor ochannan personal - t.ex. arbetsterapeuter och sjukgymnaster - faller också inomprimärvården. I sin verksamhet har primärvården att nära samarbeta medsocialtjänsten. Det är i detta sammanhang att märka att det varit en strävanatt bygga upp primärvården och med en gemensam områdesindelning.Målsättningen har varit atl resurserna för socialtjänst och primärvårdsamlokaliseras. Både vårdcentralen och har ett samlat ansvar förbefolkningen inom ett avgränsat geografiskt område. Del är därför naturligt atten ytterligare samverkan mellan verksamheterna diskuteras. Även den vårdorganisatoriska och vårdideologiskautvecklingen ställer krav på ökad samverkan. Framför akt gäller dettainriktningen mol atl långtidssjuka, handikappade och äldre i ökad utsträckningskall erbjudas erforderlig vård och service i decentraliserade och öppnavårdformer inom eller i anslutning till boendemiljön. Vid en övergång tillöppen värd stäks krav på samarbete mellan socialtjänst och hälso- och sjukvårdvad gäller avvägningen mellan sjukvård och social service. Ett arbete med att vidareutveckla samarbetet mellansocialtjänst och hälso- och sjukvård har bedrivits sedan lång tid tillbaka.Bl.a. kan nämnas att , ,och Spri redovisade ett antal gemensamma skrifter medinriktning på samverkansfrågorna mellan framför allt primärvård och äldreomsorg(Spri S43, S 100-107). I dessa skrifter behandlades innehåll och utveckkng;sjukvård i hemmet - social hemtjänst; boende, service och vård för äldre;långtidssjukvård i samverkan; omhändertagande av åldersdementa samt dagsjukvårdinom primärvården. 1984/85:181 om utvecklingslinjer för hälso- ochsjukvården, m.m. (s. 91) framhålls att det är av central betydelse med en väl fungerande samverkan mellan socialtjänst och primärvården. "Detta gäller framför allt inom äldreomsorgen men också beträffande yngre människor med långva- 5 rigasjukdomar och handikapp, som kräver både sjukvårdande insatser och socialomsorg. I så gott som samtliga län finns samverkansavtal mellan kommun/landstingom sjukvård i hemmet/social hemtjänst." Ettbrett utvecklingsarbete pågår med att finna former för en ökad samverkan. Olikamodeller för samverkan prövas av kommuner och landstingskommuner. Enligt minmening är det väsentligt att statsmakterna öppnar möjligheter för huvudmännenatt pröva nya former för samverkan alltefter skilda lokala förutsättningar. Jagföreslår därför att det med anknytning till frikommunförsöket öppnas enmöjlighet för ökad samverkan mellan främst och primärvården. Enförsöksverksamhet i begränsad skala framstår enligt min mening som en väg attfå fram underlag för bedömningar av lämpliga former för ökad samverkan. 2.2 Modell för försöksverksamheten Mittförslag: Om regeringen medger det, får en landstingskommun på försök överlåtapå en kommun att bedriva viss hälso- och sjukvård. Försöksverksamheten skallbegränsas till primärvårdsverksamhet och bygga på ett avtal som träffas mellanparterna. Avtalet skall godkännas av regeringen för att gälla. Regeringen fårbestämma de villkor som skall gälla för försöksverksamheten. Skälenför mitt förslag: När det gäller formerna för överflyttande av ansvaret förviss hälso- och sjukvård från landstingskommunen till kommunen kan olikamodeller diskuteras. Den mest långtgående formen skuke vara att låtahuvudmannaskapet för verksamheten gå över från landstingskommunen till kommunen.I fråga om förutsättningarna för en sådan modell vill jag framhålla följande. Landstingskommunenär huvudman för all den hälso- och sjukvård som landstingskommunen självsvarar för, vare sig den bedrivs med egna resurser eller ligger på någon annan.Huvudmannaansvaret innebär alltså inte någon skyldighet att själv bedrivaverksamheten. Driften kan ligga på någon annan som då betecknas som vårdgivare(jfr prop. 1981/82:97 s. 33) Somjag har redovisat har fräga uppkommit att lägga ett ansvar för primärvårdenpå kommunen. Enöverlåtelse av huvudmannaskapet för primärvården från landstingskommunen fillen kommun skulle inte påverka landstingskommunens övergripande ansvar för hälso-och sjukvården i landstingsområdet. Också beträffande primärvården i denövertagande kommunen skulle landstingskommunens övergripande ansvar gälla.Även efter en överlåtelse av huvudmannaskapet skulle således vissa skyldigheteroch uppgifter kvarstå för landsfingskommunen beträffande den överlåtnaverksamheten. Det ligger i det övergripande ansvarets natur att detta inte kanöverlåtas vare sig helt eller delvis. Enfråga av grundläggande betydelse som man måste beakta i detta sammanhang är behovet av att upprätthålla en likvärdigstandard och en Prop. 1985/86:42 rättvist fördelad samhällsservice såvälregionalt som för landet som helhet. Behovet av primärvård liksom kostnadernaför denna är i hög grad beroende av åldersfördelning och social struktur i deenskilda kommunerna. Om stora skillnader föreligger i dessa avseenden mellankommunerna, innebär landstingskommunens ansvar för primärvården en garanti föratt en utjämning av resurserna kommer till stånd. Ett överförande av huvudmannaskapetför primärvården till en kommun får inte leda till att en likvärdig standardoch en rättvis fördelning av resurserna inte uppnås. Det är därför viktigt attslå vakt om den regionala bärkraft som finns inom ett landstingsområde. Enligt min mening skulle ett formellt överflyttande avhuvudmannaskapet för primärvården från en landstingskommun till en kommunmedföra konsekvenser som kan vara svåra att överblicka. För att kunna pröva ensådan ordning krävs bredare och djupare analyser än vad som är möjligt attgenomföra i detta sammanhang. Jag anser därför att en försöksverksamhet inom hälso-och sjukvårdsområdet inte bör innebära alt landsfingskommunen frånträderhuvudmannaskapet för den överlåtna verksamheten. Huvudmannaskapet för en viss verksamhet inom hälso- ochsjukvården enligt HSL innebär som fidigare nämnts inte något krav pä atthuvudmannen också bedriver verksamheten med egna resurser. Huvudmannen ärsåledes i princip fri att Överlåta på någon "entreprenör" alt rent fakfisktsvara för driften av verksamheten. Jag är emellertid inte övertygad om att ettentreprenadförhållande av detta slag uppfyller de krav och förväntningar somfinns på en försöksverksamhet. Jag vill därför föreslå en lösning efterföljande huvudlinjer. Försöksverksamheten bör bygga på atl det träffas ett skriffiigtavtal mellan en landstingskommun och en kommun om att kommunen under enförsöksperiod helt eller delvis skall svara för primärvården. Ett sådant avtalbör ge kommunen en betydande frihet att sköta och driva verksamheten sedanuppgifterna har övergått på kommunen. Som jag fidigare redovisat innebär ettkommunalt övertagande av primärvården inte att huvudmannaskapet förverksamheten överflyttas på kommunen. Huvudmannaskapet ligger kvar hoslandstingskommunen. Detta förhållande innebär att lagstiftningen på hälso- ochsjukvårdsområdet kommer att gälla för primärvårdsverksamheten även efter detatt denna övergått till kommunen. Landstingskommunen behåller såledesbeskattningsrätten och rätten att bestämma om vårdavgifter. Primärvårdsverksamhetenkommer även efter en överlåtelse att omfattas av de landstingskommunalaförtroendenämndernas arbete. Den personal som skall arbeta inom verksamheten ärhälso- och sjukvårdspersonal enligt lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen m.fl., oavsett hur anställningsförhållandena löses i detenskilda fallet. En primärvård leder naturligtvis i vissaavseenden till ändrade förutsättningar för verksamheten, vilket innebär att en rad frågor måste ut i det avtal som landstingskommunen och kommunen ingår. Som exempel på sådana frågor vill jag nämna hur samordningen skak ske av den överlåtna verksamheten med landstingskommunens övriga hälso- och sjukvård samt hur eventuella förändringar i verksamheten skall genomföras. Prop.1985/86:42 Det kan också behöva ut i avtalet hur kommunen skall bedrivaverksamheten för att uppfylla de krav som finns i HSL och andra författningarinom området. Detta kan gälla frågor om t.ex. fillsyn över denöverlåtna verksamheten, hur frågor om sekretess i vården skall lösas, detmedicinska ledningsansvaret och om hur anmälningar av vissa skador ochsjukdomar som inträffat i hälso- och sjukvården skall göras. Självfallet måsteockså en rad frågor av närmast praktisk natur behandlas i avtalet. Bland dessamärks de ekonomiska frågorna, lokal- och byggnadsfrågor samt frågor om hurverksamheten skall bedrivas när försöksperioden har gått fill ända. Jagvill i detta sammanhang också erinra om att det i den nya lagen (1985:568) omsärskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. har öppnats en möjlighetför landstingskommunerna att träffa avtal med kommuner om att dessa skallöverta ansvaret för en eller flera omsorger. För att sä långt som möjligt få ensamordning och därigenom undvika eventuella oönskade effekter ställs somvillkor alt regeringen medger en övergång av ansvaret (prop. 1984/85:176 s.69). Av samma skäl anser jag att det bör krävas att regeringen godkänner avtalom att kommunerna skall svara för viss hälso- och sjukvård. För att bl.a.grundläggande frågor om patienternas säkerhet i vården skall säkerställas börregeringen ges rätt att bestämma de villkor som skall gälla förförsöksverksamheten. Enförsöksverksamhet som innebär att en kommun kan bedriva hela eller delar avprimärvården bör enkgt min mening kunna ge mycket värdefulla erfarenheter infören diskussion om hur en framfida samverkan och ansvarsfördelning mellankommuner och landstingskommuner kan vara utformad. Satsningen på öppnavårdformer och den allmänna decentrakse-ringen gör att gränserna mellankommunalt och landstingskommunalt vårdansvar blir allt svårare att dra både vadgäller vården om äldre och vården av personer med psykiska sjukdomar. Del ärdärför angeläget att en försöksverksamhet kommer fik stånd. Jagvill emellertid peka på att ett överförande av verksamheten kan inrymma vissa problem som bör beaktas i samband med att avtal upprättas. Både hälso- och sjukvården och har särskilda arbetsuppgifter och särskkd kunskap som det är viktigt att slå vakt om. Primärvården skall utgöra basen i hälso- och sjukvårdssystemet. Den kan bäst tillgodose krav på närhet, lätfikgänglighet och konfinuitet och kan arbeta såväl med ett patientperspektiv som med ett befolknings- och folkhälsoperspektiv och utifrån sin kännedom om lokalbefolkningens hälsovillkor och hälsoproblem. Landstingskommunemas primärvårdsorganisation har vidare en viktig uppgift i samordningen av de samlade vårdinsatserna från de olika vårdgivarna i området. Detta förutsätter en nära samverkan med i första hand länssjukvården. En överföring av driftsansvaret för primärvården från sjukvårdshuvudmannen lill kommunen kan försvåra denna nära samverkan inom hälso- och sjukvårdssystemet. Primärvården har en betydelsefull roll också i det förebyggande arbetet bl.a. när det gäller att genomföra lokala epidemiologiska kartläggningar och analyser som skall ligga till grund för den behovsbaserade hälso-och sjukvårdsplaneringen inom landstingskommu- 8 nen. Även här kan en samverkan mellan primärvårdenoch den övriga hälso- ochsjukvården försvåras vid en överföring av verksamheten. Ett annat problem hänger samman med att primärvårdenbefinner sig i ett uppbyggnadsskede. Med hänsyn till att utrymmet för enexpansion av hälso-och sjukvården är mycket begränsat måste primärvårdensutbyggnad i allt väsentligt ske genom en omstrukturering inom ramen för befintligaresurser. Primärvården måste således tillföras resurser på bekostnad av framförallt länssjukvården. Ett förändringsarbete i denna riktning har påbörjats inomlandstingskommunerna. Erfarenheterna tyder på att omstruktureringenär förenad med betydande problem. Vid ett kommunalt ansvar för primärvårdenblir dessa problem självfallet än mer påtagliga. En överenskommelse mellan enkommun och en landsfingskommun inom ramen för försöksverksamheten måste därförutformas så att den inte försvårar utan underlättar en fortsatt utveckling avprimärvården i enlighet med de utvecklingslinjer som har godkänt (prop.1984/85:181, SoU 28, rskr 400). Försöksverksamheten syftar som jag nämnt lill alt skapaunderlag för bedömningar av hur en lokal samverkan mellan främst socialtjänstsamt hälso- och sjukvård kan utformas. I anslutning fill primärvårdens uppbyggnaddeltar . , och Spri iolika utvecklingsprojekt som rör samverkansfrågor. En försöksverksamhet med enkommunalt bedriven primärvård skapar förutsättningar för en mer långtgåendeintegration än vad som tidigare prövats. Jag vill därför betona attverksamheterna bör följas upp och utvärderas så att erfarenheterna kan läggas tillgrund för en framtida utformning av samverkan och integration av socialtjänstenoch primärvården. Jag vill redan nu förutskicka att jag i samband med attansökningar om försöksverksamhet behandlas kommer att föreslå regeringen att gesocialstyrelsen i uppdrag atl i samverkan med Spri ansvara för utvärderingen. I sammanhanget vill jag peka på att , ochGotlands kommuner, som inte ingår i någon landsfingskommun, bedriver både hälso-ochsjukvård och socialtjänst. Verksamheterna bedrivs i dessa kommuner av skildanämnder och förvaltningsorganisationer. Erfarenheterna från försöksverksamheternatorde därför kunna vara av särskilt intresse för de nämnda kommunerna. 2.3 Frågans rättsliga reglering Mitt förslag: Genom en särskild lag får de kommuner somingår i frikommunförsöket rätt att på försök fram till utgången av år 1991bedriva viss hälso- och sjukvård (primärvård). Skälen för mitt förslag: Som jag har sagt i det föregåendeinnebär det landstingskommunala huvudmannaskapet för hälso- och sjukvården intenågot krav på att landstingskommunen också själv faktiskt bedriververksamheten. En landstingskommun har alltså rätt att överlåtadriftsansvaret för primärvården på en kommun. Något ytterligare lagstöd behövssåledes inte för detta ändamål. Annorlunda förhåller det sig med 1985/86:42 kommunens möjlighet att åta sig denna uppgift. Enligt1 kap. 4S kommunallagen (1977:179) får kommuner och landstingskommuner självavårda sina angelägenheter. Bestämmelsen innefattar en gränsdragning mellankommunernas och landstingskommunernas kompetensområde. För kommunerna innebär stadgandeti princip att de inte får ägna sig åt sådant som ankommer på landstingskommunernaenligt den allmänna kompetensregeln eller bestämmelser i speciallagstiftningen.Ett exempel på sådan lagstiftning är HSL, som ålägger landstingskommunernaansvaret för hälso- och sjukvården. För kommunerna finns det inte någralagbestämmelser som ger dem rätt att bedriva hälso- och sjukvård, om manbortser från skolhälsovården. Genom att landstingskommunerna således har gettsansvaret för hälso- och sjukvården är detta inte avsett att vara en angelägenhetför kommunerna. Jag har därför bedömt det som nödvändigt med en särskildlagbestämmelse som klargör kommunernas kompetens på detta område. En sådanbestämmelse bör enligt min mening lämpligen tas in i en särskild lag. Avlagen bör framgå vilka kommuner som omfattas av försöksverksamheten. Jag finnerdet därvid mest ändamålsenligt att det öppnas en möjlighet för samtligakommuner som ingår i frikommunförsöket att delta i försöket tillsammans medresp. Enligtmin mening finns det inte skäl att föreskriva vilken nämnd som skallhandha uppgifterna inom den hälso- och sjukvård som en kommun försöksvis kanåta sig. Valet av nämnd bör i stället göras av de enskilda kommunerna utifrånde lokala förutsättningarna. Jag vill i sammanhanget erinra om attförsökskommunerna enligt lagen (1984:382) om försöksverksamhet med en friarekommunal nämndorganisafion har fått en betydande frihet att ordna sinnämndorganisation. Jag vill också framhålla att det är möjligt att läggauppgifterna på t.ex. en kommundelsnämnd med stöd av lagen (1979:408) om vissalokala organ i kommunerna. Försöksverksamhetenskall i enlighet med vad jag har sagt tidigare omfatta endast primärvården.Detta begrepp finns emellertid inte definierat i författning. Till primärvårdenbrukar man dock i den prakfiska verksamheten hänföra främst den del av hälso-och sjukvårdsorganisationen som är förlagd utanför de sjukhus som är avseddaför i huvudsak somatisk korttidsvård och psykiatrisk vård. 1981/82:97om hälso- och sjukvårdslag, m.m. framhöll föredraganden att primärvården harett förstahandsansvar för befolkningens behov av professionell vård inom ettbegränsat geografiskt område, i regel motsvarande en kommun eller del av sådan.I den lag som jag nu föreslår begränsas försöksverksamheten till hela ellerdelar av primärvården såsom denna har definierats i nämnda proposition samt ide utvecklingslinjer för den framtida hälso- och sjukvården m.m. som riksdagengodkänt (prop. 1984/85:181, SoU 28, rskr 400). Frikommunförsöketfår bedrivas till och med utgången av . Enligt min mening bör dock denförsöksverksamhet som jag nu föreslår få bedrivas under en föratt man skall få tillräckliga erfarenheter för en 10 utvärdering.Jag föreslår därför att försöksverksamheten får bedrivas till Prop.1985/86:42 utgången av .