prop · G903100 · 1985-12-31 00:00:00 — Målsättningen är nu atl befästa ochytterligare förstärka dessa landvinningar. En avtagande tillväxttakt i ekonominfår efterhand konsekvenser åven på arbetsmarknaden. Denarbetsmarknadspolitiska beredskapen måste därför vara hög. Målen om fullsysselsättning och en fortsatt utveckling av välfärden förutsätter emellertidvaraktig balans i ekonomin och dessa aspekter inverkar självfallet också påutformningen av sysselsättningspolitiken. Nettoinslrömningenav arbetskraft till arbetsmarknaden har varit lägre än underdel föregående decenniet. ökade antalet personer iarbetskraften i genomsnitt med 45 000 personer . under1980-talet har ökningen uppgått till drygt 20000 . Ökningen under år 1985har dock varit större än de föregående åren. Utvecklingen av andelen kvinnor resp. män iarbetskraften är inte likformig. Exempelvis ökade kvinnornasarbetskraftsdeltagande, medan männens fortsatte att minska under den senastelågkonjunkturen. För niännens del inträffade en vändning under slutet av år1984 och har det relativa arbetskraftstalet ökat även för mån.Kvinnomas arbetskraftsdeltagande fortsätter att närma sig männens. Under detio försia månadema tillhörde av männen och av kvinnorna iåldern arbetskraften. Förklaringen till den långsammare tillväxten iarbetskraften under 1980-talel är främst en kraftig minskning av andelenungdomar som tillhör arbetskraften. Även bland de äldre ungdomarnahar arbetskraftsdeltagandet minskat. Denna minskning pågick fram till mittenav . Därefter har det relativa arbetskraftstalet ökat även förungdoms-gmppema. Totalt uppgick ökningen av arbetskraftsutbudetmellan till ca 16000, till följd av en minskning bland mänmed ca 7 000 och en ökning bland kvinnor med ca 23000. Under de elva förstamånaderna jämfört med året före ökade antalet män iarbetskraften med ca 11000 och antalet kvinnor med ca 22 000 - tolalt enökning med närmare 33 000. Antalet personer som tillhör arbetskraften uppgårtill drygt 4400000, vilket är den högsta siffran . Det innebär exempelvis för , som är för vilket intemationell statistik finns att tillgå,att 8 hela82% av befolkningen i åldern tillhörde arbetskraften. 1 ell Prop.1985/86: 100 internationellt perspektiv innebär nivån på det kvinnligaarbetskraftsdelta- Bil. 12 gandet en särklassig topposilion. Densenaste konjunkturnedgången innebar sysselsättningsmässigt en uniktillbakagång. minskade antalet sysselsatta med drygt 10000personer. För industrins del uppgick minskningen till ca 80000 personer.Sysselsättningsökningen inom den offentliga sektorn bromsades också upp. Genom en kraftfull ekonomisk politik somunderbyggde den långsamt begynnande konjunktumppgången under är 1983 kundesysselsättningsminskningen brytas. ökade antaletsysselsatta med 36000. uppgick ökningen till45000 jämfört med . En fördelning mellan olikanäringsgrenar visar att induslrisysselsättningen ökade med 13000 mellan åren1983 och 1984 och med ytterligare 17000 januari -november 1985jämfört med 1984. Förden offentliga sektom - kommunerna- uppgick ökningen till 27000 och mellan åren 1984och 1985 till ytteriigare 24000. Sysselsättningsökningen under den nu aktuellakonjunktumppgången har uttryckt i personer inte varil riktigt lika stark somunder den föregående . Del bör emellertid noteras attökningen i timmar varit betydligt starkare än ökningen av antalet personer.Enligt arbets-krafisundersökningarnas rätt grova mått har under den senastekonjunktumppgången ökningen av anlalet arbetade timmar varit drygt tre gångerså slor som under uppgången . Detta beror på dels enförlängning av den ordinarie arbetstidens längd, dels ett ökat övertidsul-tag.Del förstnämnda innebär i praktiken ett trendbrott. Medelarbetstiden har underen följd av år varit sjunkande, och det har även gällt ikonjunk-tumppgångsskeden, då övertiden normalt ökar. har emellertidmedelarbelstiden ökat . En bakomliggande orsak är dels minskningen avdeltidssysselsättningen, dels förskjutningen från kort till lång deltid.Anlalet personer som arbetar färre än minskar stadigt,medan antalet som arbetar mellan 20 och ökar. Andelendeltidssysselsatta är nu tillbaka till nivån i början av 1980-lalet. En annan orsak och ett annat trendbrott som börnoteras är den förändring som har skett beträffande frånvaron.Under 1970-talet ökade frånvaron kontinuerligt, bl.a. som en följd av förlängdsemester, rätl till ledighet för studier, vård av bam m. m. sjönkemellertid frånvaron från i genomsnill 17,till 16,, och en ytterligareminskning noterades . förefaller frånvaron ha stabiliseratspå ungefär samma nivå som . Utvecklingen har varil hkartad för mänoch kvinnor. 1985/86:100 Bil. 80 Bl 82 83 84 85 1980:1 - 1985:3 KQUo) Arbetslöshetenoch de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna Sysselsättningstillväxtenunder beror på att efterfrågan på den öppna arbetsmarknaden har varitmycket stark. De sysselsättningsskapande åtgärdema började begränsas redanunder andra hälften av , och har volymen varit väsentligt lägreän . Antalet personer i beredskapsarbeten och ungdomslag harminskat från drygt 70000 till drygt 50000. Rekryteringsstödets omfattning harreducerats i takt med konjunkturförbättringen. Trots minskningen av de sysselsättningsskapandeåtgärdema och en ökning av arbetskraftsutbudet , som varit denhögsta , har arbetslösheten kunnat begränsas. 11985 årskompletteringsproposition gjorde regeringen bedömningen atl arbetslöshetenunder skulle kunna stanna vid 2,. Utfallet harlegat något under den prognosen. Ingen nämnvärd skillnad har förelegat mellankönen. Antalet latent arbetssökande har dessutom minskat . Arbetslösheten varierar mellan olika åldersgrupper.Under den nu aktuella konjunktumppgången har den reducerats kraftigast blandtonåringar, vilket skall ses i sammanhang med införandet av ungdomslagen. Arbetslösheteni uppgick till i genomsnitt 10,. Under de elvaförsta månadema 1985 var nivån i genomsnitt ca 4,. och framtill var arbetslösheten bland tonåringar regelmässigt ca 3,5 gångerstörre än arbetslösheten för samtliga åldrar. har avståndetbegränsats till 1,5. Minskningen av arbetslösheten har varit något större blandflickor än pojkar. För ungdomarna i åldersgmppen harutvecklingen emellertid varit något sämre än utvecklingen totalt. Hittillsunder har arbetslösheten bland 20-24 åringar i genomsnitt varit ca 6,eller drygl dubbelt så stor som i totalpopulationen. var nivånknappt dubbelt så Stor som den totala arbetslösheten. 1970:1 - 1985:3 SASCNGHENSAT Prop.1985/86: 100 Bil. na-ATIVAfBETSLflSHET TOTALT OI»I POR UNeDOHAR 16-24 ta ENL " t" " '**.................................. *' ........... ..................... ...................... .ii Såväl nivån på som utvecklingen avungdomsarbetslösheten avviker från utvecklingen i många andra . I desju största medlemsländerna, för vilka organisationen regelbundet publicerarett större statistiskt material, uppgår ungdomsarbetslösheten till i genomsnittdrygt . I de fyra största europeiska medlemsstaterna har ungdomsarbetslöshetenöverstigit sedan är 1982 och beräknas uppgå till . statistik och prognos framgår nedan: Iåldersgmppen har arbetslösheten i sjunkit med ca en halvprocentenhet från lågkonjunkturens bottenläge och dånivån låg på . För de äldre, , kom minskningen avarbetslösheten betydligt senare än för övriga åldersgmpper. Först under andrakvartalet 1985 sjönk nivån under de siffror som noterades tolv månadertidigare. Den bestående höga arbetslösheten bland de äldre ärdelvis en funktion av förlängda arbetslöshetstider. Närmare två tredjedelar avde ca 15 000 äldre arbetslösa har varit arbetslösa sex månadereller längre. Genomsnittet för samtliga arbetslösa uppgår till knappt enQärdedel. Det år ett välbekant fenomen att andelenlångtidsarbelslösa ökar i det försia skedet av en konjunkturuppgång. Detta sammanhängermed att ett förbättrat arbetsmarknadsläge först kommer de mer lättplaceradelill del. 1 initialskedet minskar således inflödet i arbetslöshet och utflödetfrän gmppen korttidsarbetslösa ökar. Först efter omkring bmkar antaletoch ännu något senare andelen långtidsarbelslösa sjunka. Utvecklingenunder den senaste konjunktumppgången följer detta mönster. Under det förstakvartalet understeg arbetslöshetsnivån läget ett årtidigare. Antalet långtidsarbelslösa fortsatte emellertid all öka. Först motslutet av året var antalet långtidsarbelslösa färre än , ochförst var andelen lägre än . Det är emellertiddjupt oroande att andelen långtidsarbelslösa i det nu aktuella konjunkturskedetär väsentligt större än i molsvarande fas den förra högkonjunkturen. 1985/86: 100 Bil. Arbetslöshetenoch de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna, kvartalsvis I II III IV Arbetslöshet, 1 000-tal Beredskapsarbete, 1 000-tal Ungdomslag, 1 000-tal 2 Arbetsmarknadspolitiken och budgetåret1986/87 Denkortfattade beskrivning jag inledningsvis har givit visar att läget påarbetsmarknaden har förbättrats avsevärt . Trots en snabb ökningav arbetskraftsutbudet, och en neddragning av åtgärdema har arbetslöshetenreducerats. behåller sin unika ställning med högt arbetskraftsdeltagandeoch låg arbetslöshet i en intemationell miljö med en närmastkroniskt ökande arbetslöshet. Detta faktum får inte locka till minskadeansträngningar. Arbetslösheten har hela den senaste konjunkturcykeln legathögre än i samma fas tidigare konjunkturer. har arbetslöshetentrots ständigt stigande sysselsättningstal i slutet av varje högkonjunkturvarit högre än under den Det är en oroande utveckling, som också Prop. 1985/86: 100belyser svårigheterna att vid höga sysselsåttningstal ytteriigare förbättra Bil. Del år etl ovedersägligt och starkt argument för enaktiv arbetsmarknadspolitik som sätter arbetslinjen och kampen mot arbetslösheteni centrum. Chefen för har tidigare i dagredogjort för de ekonomiska utsikterna och för den ekonomiska politiken underdet närmasle årel. Trots all politiken i stor utsträckning har varit mycketframgångsrik tar det ännu innan problemen i den svenska ekonomin ärövervunna. Efler av snabb tillväxt väntasutvecklingen övergå i ett lugnare skede. Produktion och sysselsättningkan väntas öka i långsammare takt. Detta leder i sin tur sannolikt till attökningen av arbetskraftsutbudet reduceras jämfört med . Styrkan ochlidsanpassningen i samvariationen mellan sysselsättning och arbelskråftsutbudblir avgörande för ulvecklingen av arbetslösheten. Alt nu med säkerhet bedömabehovet av insatser är inte möjligt. Jag avser därför att i samband medkompletteringspropositionen återkomma till regeringen med en reviderad bedömning.Jag delar AMS uppfattning att en huvudstrategi i detla planeringsarbete måstevara fortsatia offensiva satsningar för atl stärka de enskilda individernaframför allt genom utbildning. Insatser föratt via förmedlingsarbetet kunna tatillvara de expansiva företagens efterfrågan liksom skilda former avsysselsättningsskapande insatser måste också ges en framträdande roll i denplanering som sker. Det bör i det sammanhanget också noteras atl svenskindustri har haft en gynnsam produktivitelsslmklur ochsysselsättningsutveckling. Detla får emellertid inte tas till intäkt för attsvensk industri nu har genomgått en period av tillräcklig industriell förnyelseoch all problemen är över. Del är ännu för tidigt att dra precisa slutsatser omulvecklingen i ett längre perspektiv. Industrins internationella beroende harökat . Därmed har svensk industri ocksä blivit mer känslig förvärldsmarknadens utveckling. En nedgång i den intemationella efterfrågan kansåledes få större konsekvenser . Kraven på en motståndskraftigindustristruktur är därför stora. Detövergripande målet för sysselsättningspolitiken är "full sysselsättning"eller "arbeie åt alla". Det innebär atl alla som kan och vill arbetaskall ha möjlighet till det. Arbetsmarknadspolitiken är ett viktigt ochnödvändigt led i en samlad sysselsättningspolitik, men den delar ansvaret medandra politikgrenar. En öppen ekonomi förutsätter förändringar. Denekonomiska politikens och arbetsmarknadspolitikens uppgift är inte att hindra förändringar, utan att hindra att dessa förändringar ger upphov till arbetslöshet och att bidra till att arbetslösheten blir kortvarig om den ändå inträffar. Det gäller således att påverka arbetsmarknaden så att omställningar kan ske så smärtfritt som möjligt. Arbetsmarknadspolitikensroll i samspelet mellan olika politikområden Prop. 1985/86: 100 är primärtatt främja en väl fungerande arbetsmarknad, atl genom olika Bil. 12huvudsakligen selektiva ätgärder lindra målkonflikterna mellan olika politikområden,och att främja uppfyllandet av de renodlade arbetsmarknadspolitiska målen.Platsförmedlingen är därvid det viktigasle instrumentet i varje konjunkturläge. Arbetsmarknadspolitiken har därutöver till uppgiftatt stimulera utbudet av arbetskrafl, dvs. att ge stimulans och stöd tillarbetssökande som behöver utbilda sig eller fortbilda sig eller kanske flyttaför att komma in på arbetsmarknaden och att komma till rätt plats.Förmedlingens arbetsväg-ledning och de arbetsförberedande åtgärderna, främstutbildning, är medlen för atl lösa denna uppgift. Genom främst de utbildnings-och rörlighets-underlättande insatserna utgör arbetsmarknadspolitiken elloffensivt instmment till stöd för den generella ekonomiska politiken ochindustripolitiken. Arbetsmarknadspolitiken har vidare till uppgift attkomplettera och påverka efterfrågan på arbetskraft i olika konjunkturskedenoch vid obalanser på den lokala arbetsmarknaden. Det sker exempelvis genomberedskapsarbelen, ungdomslag och rekryteringsstöd. Sammansättningen ochutformningen av dessa åtgärder varierar beroende på konjunkturen. Först om inga andra ålgärder är lämpliga eller harbefunnits olillräckliga skall kontantstöd tillgripas. Det är ur dessauppfattningar begreppet arbetslinjen har vuxit fram. Arbetsmarknadspolitiken har under den senastekonjunkturuppgången lagts om i syfte att understödja expansionen av näringslivetoch att främja tillväxten. Omläggningen innebär bl.a. att ett mer plalsinriktatarbetssätt har tillämpats vid förmedlingarna. Utbildning har satts in för allunderlätta rekryteringen. Rekryteringsstödet har använts bl.a. för att jämkaföretagens krav till förmån för de långtidsarbetslösa. Stödet lill geografiskrörlighet har förbättrats. Vakanstiderna för de lediga platserna har ocksåkunnat hållas nere på en förhållandevis låg nivå under konjunktumppgången. Bristen på överensstämmelse mellan företagens kravoch den enskildes erfarenhet, utbildning och förmåga utgör ett växande problempå arbetsmarknaden, som ställer krav på ökade insatser för att såväl stärka dearbetssökandes möjligheter som att jämka företagens krav.Arbetsmark-nadspoltiken har således också den fördelningspolitiska uppgiftenatl stödja gmpper med en svag ställning på arbetsmarknaden och förbättra deraskonkurrensförmåga. Det sker genom olika sysselsättningsskapande åtgärder,utbildning, praktik och yrkesinriktad rehabilitering. Insatser för arbetshandikappadetar i anspråk en stor och växande andel av dearbetsmarknadspolitiska resurserna. En annan viktig del av arbetsmarknadspolitikenär att påverka det könsmässigt bundna yrkesvalet. AMS antog etljämställdhetsprogram med bl.a. detta syfte och jag utgår från att AMS arbetarvidare med delta. Erfarenheterna pekar mot att i ettstabiliseringspolitiskt perspektiv är arbetsmarknadspolitik av stor vikt. Ändå måste arbetsmark nadspolitiken betraktas som relativt marginell i den meningen att man inte med selektiva arbetmarknadspolitiska ingrepp kan kompensera eller lösa 14 alla problem som harkonsekvenser för arbetsmarknaden. Studier utförda Prop. 1985/86: 100 inom ramen för delegalionen för arbetsmarknadspolitisk forskning, EFA, Bil.12 indikerar också alt vissa arbetsmarknadspolitiska åtgärder vid en viss nivå har en avtagande marginell avkastning. . , ? Målel bör därför vara alt arbetsmarknadspolitikenutnyttjas ännu mer för all främja en väl fungerande arbetsmarknad och därmedmöjlighelerna alt bedriva en aktiv närings- och generell ekonomisk politik.Därmed minskar också behovel av alt i ett tidigt skede av en lågkonjunkturanvända arbetsmarknadspolitiken som ett stabiliseringspolitiskt instmment.Samspelet med utbildningspolitiken är också av stor vikt i det sammanhanget. Beroende på konjunkturens styrka kommer selektivaefterfrågestimu-lanser inom ramen för arbetsmarknadspolitiken att behöva sättasin även under en eventuell kommande lågkonjunktur. Framför allt gäller detlaåtgärder lill förmån för konkurrenssvaga grupper. För alt kostnaderna ochbelaslningen på personalresurserna inom arbetsmarknadsverket skall kunnahållas på en från effektivitetssynpunkt rimlig nivå, måste emellertidomställningen på arbetsmarknaden sättas i förgmnden. Innan jag utförligt behandlar de enskilda anslagenför nästa budgelår och motiveringarna för dessa övergår jag nu lill attöversiktligt redovisa några av mina bakomliggande överväganden. Inflödetav lediga platser varierar med konjunkturen men även när efterfrågan var somlägst under den senaste konjunkturnedgången nyanmäldes över en halvmiljon platser till förmedlingarna, varav drygt hälften inom näringslivet. Detgäller därför att i varje konjunkturläge så långt möjligt utnyttja de expansivaförelagens möjligheter. Den arbetsförmedlande verksamheten är del viktigastearbetsmarknadspolitiska instrumentet även i en konjunkluravmallning. Inom arbetsmarknadsverket pågår etl arbeie atlfrigöra personal från administrativt mtinarbele på alla nivåer för atti ställetförstärka resurserna lill förmedlingsarbetet. Förändringarna innebär ett inteoväsentligt resurstillskott till förmedlingen. De nu beräknaderationaliseringsvinsterna av redan fattade, genomförda eller planerade åtgärderuppgår enligt AMS egna beräkningar till ca 500 årstjänster och ca 5 milj. kr. iövriga årliga besparingar. Av de 500 årstjänsterna är 170 en omfördelning frånAMS. Sammanlagl innebär de åtgärder som genomförs inom ramen förservice-programmet att resurser motsvarande minst 70milj. tillförs landets arbetsförmedlingar för att förstärka dendirekta kundservicen. Sedan etl par år tillbaka pågår utbyggnaden avADB-hjälpmedlen inom platsförmedlingen. Den nya tekniken innebär att förmedlingsarbetet kan bedrivas pä etl effektivare sått. har och Söder manlands län fått terminaler lill samlliga platsförmedlare. Utbyggnad på går i saml i . Som jag har framhållit utgörarbetsförmedlingen det gmndläg- Prop. 1985/86: 100 gande instmmentet inomarbetsmarknadspolitiken. En ökad effektivitet Bil. 12 hos arbetsförmedlingenminskar behovet av mer resurskrävande åtgärder för att skapa sysselsättning.Den stora mängden platser och sökande gör att även små förändringar igenomsnittliga väntetider för arbetssökande och platser får betydelsefullasamhällsekonomiska konsekvenser. För atl arbetsförmedlingen skall varaframgångsrik år det en fömtsättning att den har en hög marknadsandel och attden kan ge arbetssökande och arbetsgivare en god service. Utvecklingsarbetet inom förmedlingen, där bl.a.ökad användning av ADB ingår, syftar också till att successivt förändrastyrsystemet inom verket i riktning mot en högre grad av målstyrning. Målet äratt effektivisera resursutnyttjandet och resursfördelningen. Därmed möjliggörsen fortlöpande anpassning och ändring av resursanvändningen i takt med ändradefömtsättningar och lokala variationer. AMS uppfattning om arbetsförmedlingens centralaroll inom arbetsmarknadspolitiken överensstämmer med min egen. Jag ser eneffektiv arbetsförmedling som en förutsättning för att anpassnings- och omställningskravenpå arbetsmarknaden skall kunna tillgodoses. Den enskilde förmedlaren har idetta sammanhang etl stort ansvar. Den dubbla uppgiften att tillgodosearbetsgivarnas personalefterfrågan och tillgodose de sökandesönskemål är emellertid komplicerad. Den rymmer en inbyggd konflikt, som i denpraktiska verksamheten inle kan lösas med enbart regler och direktiv. Denenskilde förmedlarens omdöme, ansvar, person- och lokalkännedom kommer alltidatt vara av utomordentlig betydelse för ett gott resultat iförmedlingsarbetel. Förmedlingens förmåga att tillgodose arbetsgivarnasoch de sökandes önskemål är av avgörande betydelse för synen på verksamhetenoch därmed bl. a. för hur stor andel av de lediga platsema som förmedlingenkan påverka. Ett plalsinriktat arbete som syftar till att ta tillvara utbudetav lediga platser måste utgöra gmnden i förmedlingens arbete. Härigenom skapasockså fömtsättningar för atl på etl effektivt sätt kunna stödja de sökande somhar särskilda problem att fmna ett arbete, t. ex. arbetshandikappade. I många sammanhang har understmkits viklen av altinsalser för arbetslösa vidtas i ett tidigt skede. Ju längre en person gårutan arbeie desto svårare är det att finna en lösning. Även om del inomarbetsmarknadspolitikens ram finns en rad stödfunktioner i delta arbete -utbildning, träning, särskilda hjälpmedel, beredskapsarbete m.m. - vill jagbetona förmedlingsarbetets primära roll. Atl på ett tidigt stadium tillsammansmed den sökande ha en handlingsplan för vägen till ett arbete är grunden. 1detta arbete utgör de nära kontakter med arbetsgivarna som har utvecklatspå de flesta håll en förutsättning för framgång. Den långsiktiga plan för arbetsmarknadsverkelsförvaltningsanslag som gäller skapar förutsättningar för en rationellpersonalplanering till förmån för arbetsförmedlingarnas arbete. Prop.1985/86: 100 Arbetsmarknadsutbildning 0:1 12 Arbetsmarknadsutbildningenfyller flera funktioner. Den syftar dels till att förbättra den arbetssökandesmöjligheter att erhålla arbete, dels allmänt förbättraproduktionsfömtsättningai-ha inför en kommande' konjunkturuppgång i ekonominoch att underlätta strukturförändringar. Utbildning är investering iyrkeskunnande och kvalitet, faklorer som är avgörande för näringslivetsinternationella konkurrenskraft. Dessutom kan utbildningen medverka till altminska de svårigheter som konjunkturväxlingarna medför. ärarbetsmarknadsutbildningen det främsta medlet för att underlätta omställnings-och anpassningsprocessen på arbetsmarknaden. Omställningen främjas genom ennära samverkan med arbetsplatsema i ohka utbildningsfrågor och individuelltanpassad utbildningsplanering. Den nya kommer att medförabättre fömtsättningar för länsarbetsnämnderna att få genomslag för sinaönskemål om kursernas inriktning och uppläggning. i sitt dagliga arbete fångar upp om de sökandes behov avutbildning och om efterfrågan hos företagen kommer snabbare och enklare atlkunna leda till beställningar av lämpliga kurser hos AMU-gmppen eller hos andrautbildare i länet. De positiva erfarenheterna som har vunnits underflera år av hur arbetsmarknadsutbildningen kan anpassas på etl smidigt sättmåste utnyttjas, men lärdom måste också dras av exempel pä trögheter ellerandra brister. Jag vill i sammanhanget betona vikten av alleffektiva platsförmedlings-åtgärder vidtas i anslutning till utbildningen. Denmöjlighet att förlänga utbildningstiden för platsförmedlande ålgärder somkommer att införas bör kunna bidra till all ytterligare förbättraplaceringsresultaten. Under budgelårel 1984/85 kunde noteras de bästaplaceringsresultaten någonsin efter arbetsmarknadsutbildning. Särskilt slor varförbättringen för dem som hade gått i kurser med inriktning mottillverkningsindustrin. av dem som fullföljde sädan utbildning hadearbeie - mot vid bottennoteringen . Till en del berodde denna ökning påindustrikonjunkturen, men till inle ringa del hängde förbättringen samman medatt kursema har förändrats och bällre svarar mot marknadens efterfrågan. Det ären uppmuntrande utveckling. Placeringsresultaten efter arbetsmarknadsutbildningär också etl tungt argument när förmedlingen skall motivera nya sökande förutbildning. Mol denna bakgmnd finner jag det angeläget attarbetsmarknadsutbildningen planeras för en hög nivå såväl kvantitativt somkvalitativt. Jag kommer därför föreslå att utbildning planeras för 115000deltagare även /87 med möjlighet att om så erfordras utvidgavolymen. Jag förordar vidare atl utbildningsbidragen förbältras väsentligtgenom höjd dagpenning och höjt traktamente. 2 1985/86. ., Prop. 1985/86: 100