prop · G90310 · 1985-12-31 00:00:00 — Stadskanslietvill här peka på exempelvis socialtjänstlagen (1980:620), som innehåller enmotsvarande föreskrift om förvaltningsbesvär i 73 8 men saknar en uttryckligbestämmelse om kommunalbesvär i övriga beslutsfali. Därest olika lagsUftningsteknikUUämpas i olika lagar kan osäkerhet uppkomma om hur lagen skaU tolkas.Stadskansliet viU därför förorda att 10 kap. 1 S andra stycket i den föreslagnaskollagen utgår. 12.2 Bemyndiganden m. m. m. i skolförfattningsutredningens förslag tUl 10 kap. 6 och 7 §8 motsvararföreskrifterna i den nuvarande skollagens 55 8, vilka tillkom i samband med dennya regeringsformens ikraftträdande. Ifråga om skolpliktens omfattning anger skollagen endast under vilka år ett barnär skolpliktigt. Skolförordningen innehåller vissa rambestämmelser om läsåretsoch skoldagens längd men överlämnar ät de kommunala skolstyrelserna attbesluta i detalj härom. Den kommunala beslutanderätten har fått särskildbetydelse genom införandet av den s. k. samlade skoldagen. VidUUkomsten av nya regeringsformen och de därav föranledda ändringarna iskollagen tycks man ha utgått från att föreskrifter om skolpUkt faller inom delprimära lagområdet enligt RF 8:3 men kan bli föremål för delegation enligt RF8:7 (prop. 1973:90 s. 313, prop. 1975:8 s. 80 och 85). I55 § skollagen infördes därför ett bemyndigande för regeringen att meddelaföreskrifter om bl. a. arbetets anordnande i grandskolan. Skolförordningenshärpå grundade föreskrifter innebär att även vidaredelegation till kommunernaenligt RF 8:11 har ansetts möjlig. om skyddför den enskildes rörelsefrihet (numera RF2:8) betyder alt begränsningar av rörelsefriheten kan beslutas endast genom lag (RF 2:12). Detär oklart om man vid tUlkomsten av ovannämnda 118 lagregler har uppmärksammat problemet, om skolplikten bör betraktas som en begränsning avrörelsefriheten eller inte. Sedermera har rättighets- Prop. 1985/86: 10skyddsutredningen i betänkandet "Förstärkt skydd för fri- och rättigheter"uttalat, att skolplikten måste anses begränsa rörelsefriheten (SOU Bilaga 51978:34 s. 200 och 202). Departementschefen tycks ha anslutit sig tiU dennabedömning (prop. 1978/79:195 s. 61 f). Irättsfallet RÅ 1981 2:14 (om grundlagsenligheten av skolförordningens bestämmelerom den s.k. samlade skoldagen) har regeringsrätten ansett alt föreskrifter omskolplikt inle begränsar rörelsefriheten och därför kan bli föremål fördelegation. Skolförfattningsutredningenanser att skolplikten begränsar rörelsefriheten och hänför därför de nuvarandebestämmelserna om skolplikt i skollagen till det obligatoriska lagområdet (s.50 f). vUl utredningen i 10 kap. 6 8 förslaget till ny skollagbehälla ett bemyndigande för regeringen alt meddela föreskrifter som avses i RF8:3 och som gäller arbetets anordnande, ledighet för elev eller åtgärd förelevs tillrättaförande. Rättslägetär alltså minst sagt förvirrat. EnHgt fakullelsnämndens mening är det ganskaklart att skolplikten, vars iakttagande kan genomdrivas genom vitesföreläggandeoch hämtning, innebär en begränsning av elevens rörelsefrihet. Särskilt klarthar detta blivit genom införandet av den samlade skoldagen, som ju bl. a.syftar UU att eleverna skall befinna sig i skolan under hela arbetsdagen istället för att t. ex. driva omkring sysslolösa på gatorna. Men om skolpliktenbegränsar rörelsefriheten, kan den enligt RF regleras endast genom lag. Någotutrymme för delegation finns inte. Regeringen kan visserligen enligt RF 8:13meddela föreskrifter om verkställighet av lag. Men en rätt för regeringen ochde kommunala skolmyndigheterna att inom vida ramar bestämma skolpliktensomfattning synes knappast vara förenlig med RF. Detär fakultetsnämndens förhoppning att frågan om den rätta formen förskolpliktens författningsmässiga reglering blir föremål för aUvarligaöverväganden vid den fortsatta behandUngen av detta lagstiftningsärende. i , som instämmer med juridiska fakultetsnämnden omangelägenheten av en noggrann prövning av frågan, vUl peka på att skoldagensomfattning hittUls inte reglerats i lag utan på annat sätt. En lagreglering idetalj av skolplikten är uppenbarligen inte lämplig. Vad man har anledning attundersöka är bl. a. hur långt regeringens rätt alt meddelaverkställighetsföreskrifter sträcker sig (RF 8:13). I sammanhanget börobserveras att regeringen enligt RF 8:13 sista stycket får endast Ullunderordnad myndighet, inte tiU kommun, överlåta alt meddela föreskrifter om verkstäUighetav lag. Enligtförslaget till skollag 5:1 skall varje barn, som är bosatt i riket, under den i stadgandet angivna tiden av sitt liv fullgöra skolplikt genom att deltaga i utbUdningen i , om inle annat anges särskilt. SkolpUk ten sanktioneras genom stadganden om vitesföreläggande mot vårdnads havare och hämtning av barnet skolan med bkräde av polismyndighet. I anslutning till rättighetsskyddskommittén (SOU 1978:34 s. 200, 202) och departementschefen i prop. 1978/79:195 (s. 61 f) hävdar skolförfaltnings utredningen (bet. s. 50), att "skolpHklen betraktas som en sådan 'tyngre 119 1985/86: 10 tjänsteplikt' som anses begränsa rörelsefriheten". (Jfr däremot regerings rätten i RÅ 19812:14). Bilaga 5 delar uppfattningen, att tvångetall fullgöra skolplikt innefattaren begränsning i den grandlagsskyddade rörelsefriheten (RF 2:8), men anser avnedan angivna skäl inte, alt utredningen dragit den riktiga slutsatsen av dettaförhällande. EnligtRF 2:12 och 8:1 får rörelsefriheten endast begränsas genom lag. Föreskrifter omskolplikt tillhör sålunda det obligatoriska lagområdet, och någon möjlighet atthärvidlag delegera normgivningskompetens lill regeringen finns inle. Då delgäller begränsning av en medborgerlig frihet bHr bestämmelserna om rätt förriksdagen all i lag bemyndiga regeringen all genom förordning meddelabetungande offentligrältsliga föreskrifter om bl. a. undervisning ochutbildning (RF 8:3 och 8:7 p. 6) ej UUämpliga. Utredningenhar trots detta nöjt sig med att i förslaget UU skollag (5:1) ange de är undervilka barn är skolpliktiga och mycket aUmänl beskriva skolpHktens innehåll("att delta i utbildningen i "). I den föreslagna lagen10:6-7 har sedan inlagils ett bemyndigande för regeringen - med rätt till subdelegation all bl. a. meddela föreskrifter rörande "arbetets bedrivande".Tanken tycks sålunda vara att bibehålla del nuvarande systemet, enligt vilket skolpHktensinnehåll preciseras i den av regeringen beslutade skolförordningen, vilken ivid utsträckning uppdrar ål kommunerna alt närmare besluta härom. Denföreslagna ordningen synes inle kunna förenas med utredningens egen premiss,att skolplikten innefattar en begränsning av den grandlagsskyddaderörelsefriheten. Som framgått, saknas därmed utrymme för delegation av normgivningskompetens.Möjligen har utredningen emellertid menat, att nyssnämnda bemyndigande förregeringen att i förordning reglera skolpliktens innehåll saknar självständigbetydelse och endast innefattcir en s.k. "kvasidelegering", dvs. enerinran om regeringens direkt på RF (8:13) grandade befogenhet att meddelaföreskrifter om verkstäUighet av lag; vad utredningen (s. 52) anför beträffandeden nuvarande delegationsbestämmelsen i skollagen 55 8 1 st. kan möjligen tydapå detta. En sådan uppfattning är emellertid enligt fakultetsnämndensuppfattning ohållbar. Utrymmet för materiellt utfyllande verkstäUighetsföreskrifterär ytterst begränsat. Regeringens normgivning fär härvidlag inte tillföralagregleringen något väsentligt nytt, vilket uppenbarligen skulle bli fallet enHgtden föreslagna ordningen. Fakultetsnämndennödgas aUtså konstatera, att den föreslagna lagregeln om skolpUkt inleuppfyller sådana krav pä utförlighet och precision som utgör föratsättning föratt den grandlagsfästa rörelsefriheten skall få beskäras. SkolpHktensomfattning och innebörd måste underkastas en noggrannare lagreglering, somendast i mindre väsentliga delar kan kompletteras med av regeringen beslutadeverkställighetsföreskrifter. anför beträffande 10 kap. 6 S: Det förefaller mindre lämpligt att somhär har gjorts i en undanskymd paragraf ta upp hela den förskolundervisningen centrala frågan om skolans läroplaner (och dä paralleUt med l.ex.ledighet för elev). Vore det inte möjligt att 120 redan i första kapitlet. Allmänna föreskrifter, ta in en paragraf om skolun- dervisningens innehåll(läroplaner etc.)? Det kunde lämpligen ske efter 1 kap. 3 8 i en egen paragraf,t. I denna paragraf skullenaturligtvis bara antydas de allmänna principerna och nämnas vilken myndighetsom har ansvaret för utformningen av läroplaner etc. 13 Vissa ytterligare frågor 13.1 Saklighet, åsiktsfrihet, föreningsmedverkan m. m. Skolanutgör följd av sin monopolställning ett mäkUgt instrament för påverkan av deunga. Det är naturligt att detta instrament används inte bara för att meddelaeleverna kunskaper och färdigheter utan också för att i enUghet med skollagens mälsättningsstadgande"i samarbete med hemmen främja deras utveckling harmoniska människoroch dugliga och ansvarskännande samhällsmedlemmar". Del är emellertidav största vikt att instrumentet inte utnyttjas för åsiktsindoktrinering,vilket som bekant förekommer i vissa främmande länder. Enligt läroplanen förgrundskolan skall skolans verksamhet präglas av saklighet och objektivitet.Enligt fakultetsnämndens mening är denna grundsats av sådan vikt, att den börslås fast i skoUagen i anslutning tUl dennas målsättningsstadgande. EnligtRF 2:2 är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad bl. a. mot tvång attgiva till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annatsådant hänseende samt mot tvång att deltaga i sammankomst för opinionsbUdning.Att skolans arbete alltmer har kommit att inriktas på aktueUa samhäUsfrågormåste medföra en viss risk för att detta grandlags-bud inte strikt iakttages.Det är oklart om elevema verkligen är effektivt skyddade mot tvång att ge sinaåsikter känna i samband med enkäter, diskussioner, fingerade omröstningaro, d. Och när företrädare för föreningslivet skall medverka i skolarbetetunder den samlade skoldagen, är risken uppenbar att elevema blir tvingade attdeltaga i sammankomster för opinionsbildning. Del kan inte anses tillräckligtatt läroplanen inte ger något poskivt stöd för åsiktsindoktrinering i dettasammanhang. Det väsentliga är vad som händer i praktiken. Även omskolförfattningarna inte är direkt grandlagsstridiga i detta avseende, är delen brist om de möjliggör förfaranden som strider mot RF 2:2. (Jfr regeringsrättenskritiska uttalanden i RÅ 19812:14 och särskilt regeringsrådet Hjerns votum. )Skollagen bör därför kompletteras med ett uttryckligt förbud mot att elevernautsattes för sådant tvång som avses i RF 2: 2. En konsekvens härav måste bH,att elevema fritt får välja om de viU bli utsatta för propaganda eller ägna sigål andra aktiviteter. Enskildaföreningars medverkan i skolarbetet kan ifrågasättas även ur en annan synpunkt.Enligt skollagen är ett åliggande för kommun att sörja för undervisning av barni grandskolan. Det kan ifrågasättas om en kommun kan överlåta ansvaret för endel av skolarbetet åt enskilda organisationer, när det är fråga omobligatorisk verksamhet, I rättsfallet RÅ 1976 ref 1985/86: 10 51ansågs en kommun ha överskridit sin befogenhet genom att överiåta en delav den obligatoriska förskoleverksamheten ät religiösa samfund. Bilaga 5 Sammanfattningsvis anser fakultetsnämnden attskollagen bör komplet- terasmed föreskrifter av innebörden, att skolarbetet skall präglas av saklighet ochobjektivitet samt att ingen elev fär tvingas att ge till känna sina åsiktereller att deltaga i sammankomst för opinionsbildning. Om meningen är attkommunerna även i fortsättningen skall kunna överiämna ansvaret för en del avskolarbetet till enskilda organisationer, måste uttryckligt lagstöd härförskapas. i har i anslutning till juridiska fakultetsnämndensyttrande anfört: Juridiskafakulteten föreslår att skollagen kompletteras med ett uttryckligt stadgandeatt ingen elev får tvingas att ge tUl känna sina åsikter eller att deltaga isammankomst för opinionsbildning. RF 2:2 gäller i och för sig direkt ävenskolans verksamhet men den föreslagna kompletteringen kan givetvis ha sitt värdefrån informationssynpunkt. Observeras bör dock att vad grandlagssladgandet gerskydd emot är tvånget att ge till känna sin "åskådning", inte sina"åsikter". Åskådning är ett något snävare begrepp. Här hänvisas UUdepartementschefens uttalande i prop, 1975/76:209 s. 116. EnligtRF 1:9 skall domstolar saml förvaltningsmyndigheter och andra som fullgöruppgifter inom den offenUiga förvaltningen i sin verksamhet beakta aUas likhetinför lagen samt iakttaga saklighet och opartiskhet. Detta stadgande gälleräven på skolans område. I läroplanen för grandskolan föreskrives, att skolansverksamhet skaU präglas av saklighet och objektivitet. Juridiska fakultetenföreslår alt denna grundsats skall fastslås redan i skollagen. Detta kan enligtrektorsämbetets mening vara värdefullt frän informationssynpunkt. Uttrycket"saklighet och objektivitet" bör dock utbytas mot "saklighet ochopartiskhet". Härigenom uppnås överensstämmelse med såväl RF 1:9 somradiolagen. Skolplikteninnefattar enligt utredningsförslaget en skyldighet att dellaga i utbildning igrundskolan . Begreppet "utbildning" blir enligl denna konstrakUonhelt centralt. Eleverna är skyldiga att deltaga i verksamhet, som skolananordnar, endast i den mån denna verksamhet kan hänföras till"utbildning". Av utredningens motiv framgår emellertid attutbildningsbegreppet är avsett att tolkas utomordentligt extensivt. Utbildningi den föreslagna skollagens mening avses skola inbegripa, föralom lärarleddalektioner, "flera verksamhetsformer inom skolans ram, l.ex. syo,morgonsamling, studiebesök, fria aktiviteter och självstudier" (s. 130 f;se även s. 9095). är alltså bl. a. deltagande i av skolan anordnade "friaaktiviteter" en form av utbildning, som omfattas av skolplikten. Inslagetav dylika aktiviteter har ökat, särskilt i samband medövergången tiU s. k. samlad skoldag. Det är enligt fakultetsnämndens mening avflera skäl oacceptabelt att knyta skolplikten ett utbUdningsbe-grepp avföreslaget innehåU. Åtskilligverksamhet inom ramen för den samlade skoldagen torde svår- 122 ligen kunna subsumeras under termen utbildning idennas rimliga språkliga betydelse (jfr regeringsrådetHjern i RÅ 19812:14). Ett väsentligt syfte med den samlade skoldagen äruppenbarligen inte att "utbilda" eleverna utan att tillfredsställaett behov av omsorg om barn UU förvärvsarbetande föräldrar. Genom att beredabarnen sysselsättning under tid, dä de eljest kanske skulle ha lämnats heltutan värd och tUlsyn, fullgör skolan - som emellertid förutsattes kunnaöverlåta denna verksamhet till föreningar och andra privalrättsliga subjekt (senedan) - en social uppgift, som ligger utanför utbildning i egenUig mening.Uppfattningen, att sådan verksamhet bör vara obligatorisk för alla barn ochinte endast gälla dem som har ett behov av samhäUsomsorg efter den egentligaskoldagens slut, tarvar en särskUd motivering, som inte bygger på utbildningssynpunkler.Ett tvång för barnen att deltaga i dyUka aktiviteter - med följden attföräldrar, som så önskar och kan, berövas möjligheten att umgås med sina barnunder av dagen bör enligt fakullelsnämndens mening inte rimligenhärledas ur en skolplikt omfattande utbUdning utan i förekommande fall ges särskik,frän bestämmelser om sädan skolplikt skilt lagstöd. Därtillkommer att grundlagsenligheten av en plikt att deltaga i vissa av de fria akUvitelernaär ytterst diskutabel. Inom ramen för den samlade skoldagen avses bl. a. ävenrepresentanter för föreningar och organisationer, som företräder klartformulerade poHtiska, religiösa eller fackliga åsikter, skola få medverka påegna viUkor för att påverka opinionen, dvs, eleverna. Även om det förutsattes,att verksamheten äger rum under beaktande av skolans mål och riktlinjer ochsålunda sker med iakttagande av läroplanens krav på saklighet och objektivket,kan det enligl fakultetsnämndens mening starkt ifrågasättas, om en skolpliktomfattande sådan "utbildning" är förenlig med grundlagens beslämmelserom de s. k. negativa opinionsfriheterna (jfr ovannämnda RÅ 19812:14). Enligt RF 2: 2 är varjemedborgare även barn - gentemot del allmänna bl. a. skyddad mot tvång att"giva lill känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eUerannat sådant hänseende" (den negativa yttrandefriheten) samt att"deltaga i sammankomst för opinionsbildning eller i demonstration ellerannan meningsyttring'' (den negativa mötes- och demonstralionsfriheten). Dessafriheter är absoluta och kan alltså inte begränsas ens genom lag. Av grundlagsstadgandetframgår att eleverna inte kan tvingas att avslöja sina åsikter i nämndaavseenden i samband med debatter och diskussioner inom skolan eller att deltagai sammankomster, där t. ex, fackliga organisationer eller politiska parUerpropagerar för sina åsikter. Endast i ett avseende - då det gäller "reUgiösainslag i utbildningen" - ger den föreslagna skollagen (5:14) uttryckligenmöjlighet befrielse från deltagande (bet. s. 148 f). Även om skolplikteninte explicit omfattar deltagande i akUviteter, som inte grandlagsenligt kanpåtvingas eleverna, föreligger en latent risk för att skolmyndigheterna motbakgrund av den föreslagna utformningen av skolplikten och utredningens därtillfogade motiv kommer att se saken annorlunda. Det är därför enligtfakultetsnämndens uppfattning nödvändigt att skollagen antingen definierarbegreppet utbildning pä ett sådant sätt, att det klart framgår, att sådan typ avverksamhet som kan komma att strida mot RF 2:2 inte utgör utbildning ochsåledes inte omfattas av Prop.1985/86: 10 Prop.1985/86: 10 skolpHklen, eller - om vissa akUviteter av detta slag kansägas utgöra led i UtbUdning - uttryckligen förbjuder, att elevema i sambandmed utbild- Bilaga 5 ningenutsattes för sädan påverkan som avses i RF 2: 2. ledertill att del grundlagsstadgade skyddet upprälthålles, men, som framgått av vadfakulletsnämnden tidigare anfört, är det även ur andra aspekter angeläget, attutbildningsbegreppet ges att mera adekvat och begränsat innehåll. Ävenkan tilläggas att kommunema knappast utan särskUt lagstöd synes kunna befriasig frän sitt ansvar för skolutbildningen (förslaget till skollag 1:4) genomalt överlåta viss del därav på privata föreningar eller organisationer (jfr RF11:6). Om de "fria akUvitelema" däremot faller utanförutbildningsbegreppet och därmed också blir "frivUliga aktiviteter",minskar betänkligheterna mot att skolan engagerar sig i dyHk verksamhet. Ovanframförda invändningar mot förslaget baseras på inhemsk, främst konstitutionellrätt. De förnyade överväganden, som enligt fakultetsnämndens uppfattningerfordras i della lagstiftningsärende vad gäller bestämmandet av skolplikten,bör emellertid även ske med beaktande av de förpliktelser iklätt siggenom anslutningen tUl den europeiska konventionen angåendeskydd för de mänskliga rättighetema och de grundläggande frihetema. (hänvisar därvidlag till en av professor promemoria. Denna utmynnar i uttalandet alt inle kan finnaförslaget ägnat all läggas till grand för lagstiftning, eftersom betänkandetingenstädes redovisar vUka hänsyn som tagits till konventionen utan snarastger intryck av att man förbisett dess existens och konsekvenser för svenskdel.) 13.2 Allmänna föreskrifter om uppträdande i skolan,agaförbud m. m. nuvarande skoUagens 26 8 finns föreskrifter som saknar motsvarighet iskolförfattningsutredningens lagförslag. Det gäller dels en föreskrift om attalla som verkar inom skolan där skall främja trivsel och arbetsglädje (26 8första stycket), dels en föreskrift om att elev skak visa aktning och lydnadför lärare och annan skolans personal samt eftersträva ett gott förhåUande tUlövriga elever (26 8 andra stycket), dels en föreskrift om att kroppsligbestraffning eller kränkande behandling av elev inte får förekomma (26 §tredje stycket). /SRdelar utredningens uppfattning att bestämmelsen om agaförbud skaU utgå.Däremot anser /SR att "trivselföreskriflen" fortfarande har sinplats i skoUagen. Den bör kunna formuleras så som utredningen föreslår i andrahand: "Var och en som verkar inom skolan skaU främja trivsel ocharbetsglädje samt eflersläva ett gott förhållande till andra". gällandeföreskrift om elevs aktning och lydnad för skolpersonal bör ersättas avföreskrift med innebörd att elev skall följa skolpersonalens anvisningar. ÄvenFärgelanda kommun anser att skollagen bör innehåUa en föreskrift om att "var och en som verkar inom skolan skall främja trivsel och 124 arbetsglädje samt eftersträva ett gott förhällande tUlandra". Hälleforskommun uttalar beträffande den s. k, trivselföreskriften i den Prop. 1985/86:10 nuvarande skollagens 26 8 att man enligl kommunens mening bör eftersträvaatt skolan aUtmer medvetet betraktas och behandlas som en arbetsplats Bilaga 5vilken som helst med undantag för de arbetsrättsliga och andra regler som ejkan gälla skolelever. Därav följer, att alla oskrivna krav pä respekt ochhänsyn som genereUt gäller för alla andra arbetsplatser också bör gäUa i skolanoberoende av om man är elev eller anställd personal. Föreskriften enligtutredningens förslag i andra hand: "Var och en som verkar inom skolanskall främja trivsel och arbetsglädje saml eftersträva ett gott förhällandeUll andra" är mot den bakgrunden egentligen inte heller nödvändig,eftersom sådana allmänna målsättningar som "trivsel","arbetsglädje" och "gott samarbete" aldrig kan uppnås påannat sätt än genom att man i skolans vardagsarbete söker förverkliga dem efterbästa förmåga, varvid de vuxna med sin längre livserfarenhet bör vara godaföredömen då det gäUer samarbete, hänsyn, respekt etc. Om det alternativaförslaget kommer att uppfattas enbart som ett dekorativt inslag i skollagen ärdet enligt kommunen bättre att det aldrig införs där. beklagar att det i utredningens förslag saknas motsvarighettill skoUagens 26 8. Det torde f. n. vara lika aktueUt som tidigare attframhålla den målsättning som framgår av denna paragraf. Hovrättenför : Utredningen föreslår att föreskriften i 26 8 3 st skollagenom förbud mot kroppslig bestraffning och kränkande behandling av eleverutmönstras helt. Kroppslig bestraffning av elever är visserligen förbjudet utansärskUd föreskrift i skollagen. Med tanke pä vikten av att detta förbud ärallmänt känt anser hovrätten att del bör finnas en upplysning om förbudet iskollagen. Det kan nämnas alt regeln om förbud mot aga i 6 kap. 3 8 2 st en regel som har 26 8 3 st skollagen som förebild - på samma sätt tjänar somen upplysning om ett bestående rättsläge. Föreskriften i 2 kap. 5 8regeringsformen förbjuder kroppslig bestraffning men säger inget om sädankränkande behandling som avses i 26 S 3 st skollagen. I 6 kap. 3 S 2 st föräldrabalkenförbjuds såväl kroppslig bestraffning som kränkande behandling av barn. säger riktar sig denna bestämmelse till barnels vårdnadshavare.Den gäller inte i skolan. Hovrätten anser därför alt det fortfarande bör finnasen föreskrift i skollagen om att ingen elev får utsättas för kroppsligbestraffning eller annan kränkande behandling. Utredningen föreslår i andrahand att del i skollagens inledningskapitel - eftermålsättningsparagrafen - tas in en kortfattad bestämmelse som i allmännaordalag anger vad de som verkar i skolan skall iaktta. Utredningen lämnar ocksåett förslag till hur en sådan bestämmelse bör formuleras. För att en regel omförbud mot kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling av eleverpå ett naturligt sätt skall passa in i skollagen bör den enligl hovrättensmening föras in i anslutning lill en sädan allmän bestämmelse. SÖhar berört utmönslringen av agaförbudet (se avsnitt 2.3). 1985/86:10 13.3 Skolans elevvård Psykologförbund:Den elevvårdande verksamheten är av största betydelse bl, a. för att den iförslagets 1 kap, 3 8 angivna målsättningen för samhällets utbildning skallkunna uppnås. I det förslag tiU ny skollag som utredningen presenterar saknasdock helt författningsföreskrifter rörande skolans elevvård.