prop · G903121 · 1985-12-31 00:00:00 — Andra hargått längre och ordnar systematiska konsumentkontakter. KF har sålunda vidkongresser och i andra liknande sammanhang tagit fram konsumentönskemål somredan omsatts i konkreta marknadsaktiviteler. Glesbygdsbutiker med sviktandeunderlag utser kundråd som för att förbättra varuförsörjningen i trakten bl. a.kallar samman kringboende konsumenter för diskussion. Några av affärsverkenhar utsett kund- eller serviceråd. Exemplen på metoder vör problemuppfångningkan göras många. kan givetvis initiativen till dessa insatser hakommit från allmänna organ, t. ex. från den kommunala konsumentverksamheten. Enökad grad av egenåtgärder från näringslivets sida utsluter självfallel inte attinitiativen kan komma från konsumenlorganen. Tvärtom bör ocksä dessasproblemuppfångning aktivt utnyttjas för egenålgärderna. Närdet sedan gäller frågan om vUka lyper av problem för vilka egenåtgärder kanvara både lämpliga och möjliga kan exemplen göras många. I anslutning tUl minbeskrivning av vissa stmkturella förhållanden vill jag som lämpliga områdenbland andra ange följande. Företagen kan ordna särskilda möjligheter liUfördjupad information om varor och tjänster där sådan inte kan tillhandahållasomedelbart på säljslällel. De kan anta egna riktlinjer för hantering avreklamationer så utformade, alt man minskar risken för prestigefyllda låsningarhos de inblandade personerna. Och de kan anta en målsättning för service,tillgänglighet till reservdelar etc. och garantera konsumenternadenna nivå. Dessa exempel har del gemensamt att problemen antas inte uppkommaur något grundläggande intressemotsättning. Annorlunda blir det förstås närproblemen härrör från en ovilja eUer total oförmåga hos näringsidkaren alt levaupp till marknadens spelregler och tillämpa sunda affärsmetoder. Jagvill för min del se mer av denna form av konsumentinflylande, där företagenaktivt spårar de konsumenlproblem som kanske inte kan avläsas ikonsumenternas beteende i t. ex. köpsituationen. Också konfliktsituationernabör förslås kunna angripas framgångsrikt genom väl avvägda,konsumenlanpassade strategier. Genom att dessa ålgärder knyts lill förelagenseget affärsintresse ökar också förutsättningarna för alt egenåtgärderverkligen kommer till stånd. Dennaordning medför alt samma konsumentproblem kan komma att lösas påolika sätt och kanske olika effektivt, någol som ideaU sett inte skall blifallel vid cenlrala riktiinjer från t. ex. . Detla följer redanav organisationen av arbetet men också av del förhåUandet all förelagen kanvilja presentera "konsumentskyddsprogram" med egen profil som ett ledi marknadsföringen och uppbyggnaden av good-wiU. Jagser ingen nackdel i detta, så länge de grundläggande och prioriterade konsumenlskyddsfrågorna hanteras i enlighel med uppställda mål. Tvärt om tror jag alt accepterandet av sådana olika yttringar av egenålgärdspro- 26 grampå gmnd av den ökade motivationen hos berörda förelag kan ge Prop. De kan också bli effektivare, genom att geografiska och andralokala förhållanden kan ges ökad betydelse. De kan också leda till att andraoch kanske bättre lösningar, än vad cenlrala uppgörelser skulle kunnalomfatta, kommer till stånd på vissa håll och sedan får efterföljare, medanäter andra lättare kan förkastas när de inte ger önskvärt resultat. Sammanfattningsvisförordarjag sålunda alt egenålgärderna i vissa delar bör spela en större ochdelvis friare roll än . Självfallet innebär inte detla atlkonsumentmyndigheterna skall eller ens kan undandra sig ansvarel för alt gripain där förhåUandena så påkallar, där egenåtgärder inte kommer tiU stånd ochdär egenåtgärder inte ger önskat resultat. AvslutningsvisviU jag erinra om risken för all näringslivets egenåtgärder utformas ellertUlämpas så, alt de fär skadliga konkurrensbegränsande effekler. Så kan varafallel exempelvis om man i dessa åtgärder lar in ovidkommande moment, såsomprissamverkan m. m., eller om gemensamma regler i en viss bransch innebärolämpliga hinder mot nyetablering eller mol mindre och medelstora företagsförmåga att hävda sig i konkurrensen. Det är en självklarhet alt detförhållandel atl jag förordar en ökning av egenålgärderna inte kan åberopas liUförsvar för skadliga konkurrensbegränsningar. Om sådana uppkommer kaningripanden från NO: s sida ske. är medvetet om risken för enpå detta sätt negativ utveckling och som uttalades i prop. 1984/85:213 (s. 29)kan det vara av betydelse alt samråd sker med NO. Risken för negativa effekterminskar då företagsvisa lösningar väljs. Jaghar nu behandlat huvuddragen i mina förslag om den framlida konsumentpoUtiken.Jag har koncentrerat mig på de viktigare ulvecklings-Unjema. Jag går övertill alt behandla de specieUa insatser som behövs för all målen för konsumentpoUtikenskall kunna förverkligas. Kunskaperbehövs för all hushåUen skaU kunna fä ut mesla möjliga av sina resurser i form av pengar, lid och arbete. I den hushållsekonomiska ansats som jag förordar för konsumentpolitiken är goda kunskaper hos konsu menterna en viktig del. Del gäller då inte bara kunskaper om hur olika val påverkar hushållet utan även möjligheter för konsumenterna att värdera del kommersieUa budskapet från företagen. Utvecklingen av informations- och andra teknologier ställer nya krav på konsumenterna i detta avseende. Kommittén anser att konsumenternas kunskapsbehov i hushållet och på marknaden måste bU väsentligt bättre tUlgodosedda genom ökad utbildning och förbättrad information. En huvudinriktning måsle enligt kommittén fortsalt vara all företagen själva skall svara för informationen om enskilda produkter. Det allmänna bör å sin sida inrikta sig på all föra ut mera övergripande och långsiktigt nödvändig kunskap till hushållen om mark nader, marknadsföring, rättigheter och skyldigheter, budget- och plane- 27 ringsfrågor, hemarbeteetc. De remissinstanser som har ytlral sig om konsumenternas kunskaper ärpositiva tiU denna inriktning. Jag går över till att närmare behandla dessafrågor. Mitt förslag:Konsumentverket ges ytteriigare medel för arbeiei med och stöd tillkonsumentutbildning. Läramtbildningen och produktionen av läromedel ges högprioritet. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:Ell stort antal remissinstanser har yttrat sig om kon-sumenlutbildningen.Majoriteten av dessa stryker under viklen av alt den främjas inom allarelevanta ulbildningsvägar i samhället. ser för närvarandeingen möjlighel all förstärka skolans roll när del gällerkonsumentutbildningen. roll i sammanhanget, dvs. att arbetamed konsumenlulbildning och alt stödja andra som arbetar med sädan utbildning,har ej tfrågasatls av remissinstanserna. Arbetet i gmndskolan anses bedrivas irätt anda. Kommitténs propå om alt konsumenlulbildning skall vara obligatoriskpå gymnasienivå har tagits emot positivt. Inom vuxenutbildningen nämns särskillfolkrörelsernas engagemang i utbildning av kommunala politiker. Gmndulbildningoch fortbildning av lärare bör enligt en övervägande majoritet av dem som haryttrat sig prioriteras. Konsumentkunskap inom socionomutbildningen nämns ocksåsom viktig. Viklen av alt läromedel finns tillgängliga betonas. Skälenför mitt förslag: Efter samråd med chefen för villjag anföra följande. Konsumentutbildningenhar haft en central betydelse i konsumentpolitiken . Ipropositionen som låg till grund för beslutet om riktiinjerna förkonsumentpolitiken uttalades det all det torde vara elt på sikteffektivt konsumentpoUliskt medel all genom olika former av utbildning medverkatill all konsumenlema blir bättre i stånd alt bedöma och tillgodose de egnabehoven. och remissinstanserna anser jag att utbildningen ikonsumentfrågor bör främjas inom en rad ulbildningsvägar som finns i samhället.Det handlar om att ge eleverna vardagskunskaper som de har nytta av i livet.Del kan gälla frågor om hushållsekonomi, kost, hälsa, bosättning etc. samtkunskaper om konsumenternas räUigheler och skyldigheter. En viktig uppgift ärockså all ge underlag för diskussion om attityder och värderingar i samhället.I delta ingår atl lära sig att kritiskt granska kommersiella budskap. KonsumentutbUdningingår på olika sätt i en rad olika utbildningsvägar i samhället. I läroplanenför , Lgr 80, har konsumentfrågorna fält ett ökat utrymme och nämnssom ett av flera ämnesövergripande områden. Inom gymnasieskolan förekommerkonsumentkunskap som särskill ämne på elt antal linjer och som moment i andraämnen. Också inom högskola och vuxenutbildning behandlas konsumentfrågor.Kommittén har lämnat viktiga synpunkter när del gäller möjligheterna allnå förbättringar av konsumenlulbildningen som är väl värda atl över- rop.1985/86: 121 väga. De förändringar som aktualiseras är dock av den naturen attde ryms inom ramarna för de riktlinjer som gäller. Del blir härnärmasl en fråga ,om vilka deluppgifter som framöver bör få den tyngsta rollen.Förslag om konsumentulbildningens ställning inom gymnasieskolansyrkesinriktade del kommer alt läggas fram av en arbetsgrupp som påuppdrag av chefen för har gjort en översyn av dengymnasiala yrkesutbildningen. I övrigt är frågan om konsumenlulbildningen igymnasieskolan en uppgift för () all bevaka i del löpandearbetet med läroplansulveckling. Det gäller såväl behovet av allmänmedborgarkunskap på konsumenlområdel som behovet av fördjupad kunskap inomsärskilda yrkesförberedande Unjer. Universitets- och högskoleämbetet (UHÅ) harvidare etl ansvar för konsument-kunskapens plals i läramtbildning samt för atlden allmänt bevakas inom högskolorna vid förändringar i utbildningslinjernasplaner. Jag har här med tillfredsställelse noterat atl UHÅ i sitl remissvar harpåpekat att konsumentintresset finns med i ämbetets arbete medutbildningsplaner för den nya gmndskolläramlbildningen och med översynen avutbildningen på den sociala linjen. Det senare välkomnar jag särskilt molbakgrund av all de hushållsekonomiska synpunkterna skall ges större tyngd inomkonsumentpolitiken. Som jag återkommer till bör ett fmklbärande samarbetekunna utvecklas meUan kommunens konsumentverksamhet och dess socialtjänst närdel gäller bl. a. budgetrådgivning. Lärarutbildningen är central när del gällermöjligheterna all få in konsumentfrågorna allmänt i undervisningen. Enuppgift för konsumeniverkei är atl medverka lill förbättringar av utbildningeni konsumenlkunskap. Del gäUer ulbUdningen inom ungdomsskolan och högskolansaml vuxenutbUdningen. och remissinstanserna ser jag ingenanledning alt ändra verkels roU när det gäller utbildningsfrågorna. Verkel börsålunda som ha vikliga uppgifter på områdel. Jag delar uppfattningenall verkel bör tillföras ytterligare resurser för arbeiei medutbildningsfrågor. Särskilt bör beaktas de förändringar som successivt sker iutbildningsutbudet, bl. a. vuxenutbildningens ulbyggnad. Verkels arbete på områdeltar sig en rad ullryck. Verket har atl bevaka utbudet av läromedel frånkonsumentsynpunkt och all kursplaner beaktar konsumenlaspekler. Del kan gällaall stödja utbildning och fortbildning av lärare samt utvecklings- ochförsöksprojekt. Samarbetet med skolansvariga centralt och lokall samt medfolkrörelser är viktigt. Insatser behövs på alla dessa områden. Ansvarel föratt konsumentfrågorna får en ordentlig förankring i undervisningen ligger docki första hand på lokal nivå. Jag viU här särskilt markera all konsumentverkelsstöd är mycket viktigt för den lokala utvecklingen på utbildningsområdet. Iuppgiften ingår även all stimulera och påverka kommunerna alt arbeta för atllärarna får nödvändig fortbildning i konsumentkunskap. Regeringen fastställerårligen en förteckning över särskill prioriterade fortbildningsbehov. a. tUl gmnd för SÖ: s arbete med fortbildningsfrågor. Dennaförteckning måste givetvis beaktas av i dess arbete. JagvUl nu i några avseenden närmare kommentera just konsumenlver- 29 kels uppgifter på området. En uppgift är således attbevaka att det finns aktuella och lämpliga läromedel. Om så inte är faUet sökerverket initiera atl sådana las fram av andra, exempelvis förlag. I vissa fallutarbetar verket självt läromedel och annat studiematerial. Försäljningen avkonsumentverkels malerial har ökat kraftigt , trots all denlolala läromedelsmarknaden varit vikande . Dettavisar all materialet fyller ett viktigt behov. Jag vill här också peka på attde läromedel och annal studiematerial verkel initierar och producerar på eftnyttigt sätt balanserar del underiag som närigslivet, ofta gratis,tillhandahåller skolorna. Enligt min mening bör produktionen av läromedel geshög prioritet. Iverkels arbete ingår också stöd till utbildning och fortbildning av lärare.Ökade satsningar i denna del har fått ell starkt stöd av remissinstanserna.Åven jag finner det naturiigt alt verkets arbete förstärks på detta område. Sådanainsatser är del givelvis naluriigl alt förankra i de önskemål som kommer frånskolväsendet och lärarutbildningen. Konsumentverkelssamarbete med olika folkbildningsorganisationer är viktigt. Jag vill i detlasammanhang skjuta in att studieförbundens utbildning i konsumentfrågor istudiecirklar för allmänheten är av ganska betydande omfattning. Kommitténsförslag om atl ökat ekonomiskt stöd bör ges till studieförbundens utbildning avförtroendevalda dvs. främst konsu-menlnämndsledamöler och konsumenlombud ifrivilliga organisationer och på arbetsplatser har tillstyrkts av mångaremissinstanser. Jag anser för egen del alt del bör finnas möjligheter till ettsådant stöd och förutsätter alt de medel, som jag föreslår skall tillföraskonsumentverket för utbildning, också kan användas för delta ändamål. Iövrigi bör del ankomma på alt med ledning av vad som sägs ibetänkandet fortsätta silt utvecklingsarbete inom konsumenlulbildningen. 1985/86: 121 Mitt förslag: allmänna konsumentinformationen skall mera vikt läggas vid hushållensstörre planeringsfrågor, budgetrådgivning och prisinformation. Konsumentverketsfaktaböcker skall ges bredare spridning. Kommitténs förslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt när det gäller den övergripandebeskrivningen av inriktningen av den allmänna konsumentinformationen.Kommittén har inte gjort sådana konkretiseringar som jag gör när det gällerbudgetrådgivning, prisinformation och vamprovningar. Remissinstanserna:Det fätal remissinstanser som har yttrat sig om den allmännakonsumentinformationen är positiva till kommitténs förslag. Flera framhåUerviklen av vamprovningar som underlag för sådan information. Industriförbundetifrågasätter den nuvarande uppgiftsfördelningen mellan olika myndigheter idenna del. Skälenför mitt förslag: Kommittén framhåller all offentlig rådgivnings Prop. 1985/86:121 och informationsverksamhet riktad till enskilda konsumenter spelar, kvantitativtsett, en liten roll i förhållande till företagens information till konsumenterna.Konsumentpolitikens huvudinriktning bör därför, enligt kommittén, vara atlgenom stmktuella insatser påverka innehållet i den information som företagenskall svara för. Remissinstanserna delar i princip detla synsätt. Det framgårav vad jag redan har anfört alt jag är av uppfattningen all förelagen har ellhuvudansvar för alt konsumenterna på marknaden får produkter som är säkra ochav god kvalitet, får tydlig och tillräcklig information om dessa saml erbjudstillfredslällande reklama-lionsmliner. Detla påverkar behovel och inriktningenav den allmänna konsumentinformationen. Också utbildning i konsumentfrågorpåverkar givelvis behovet av sådan information. Rådgivningenoch annan information till enskilda konsumenter kommer dock alt varaen nödvändig del av de offentliga konsumentorganens verksamhet. Kommitténframhåller i sin bedömning av det bedrivna konsumentpoliliska arbeieialt del allmännas konsumentinformation har ökat väsentligt och främst genomkommunernas engagemang fåll en bättre spridning i landet. Delta är givelvisglädjande. Jag bedömer emellertid alt den offentiiga konsumentinformationen kanutvecklas ytterligare och all den kan kompletteras med insatser av olikaintresseorganisationer exempelvis studieförbund och andra folkrörelser. Åvennäringslivsorganisalioner, banker och försäkringsbolag kan ha viktiga bidragatl ge. Del är också viktigt atl söka efter nya kanaler för spridning avkonsumentinformation. Som jag redan har angivit bör konsumentpolitikentydligare inriktas på att stödja hushållen atl effektivt använda sina resurser.Liksom kommittén anserjag atl mera vikt bör läggas vid hushållens större planeringsfrågor,budgetrådgivning etc. Detta påkallar vissa tyngdpunktsförskjutningar när delgäller den allmänna konsumentinformationen. Det blir ännu mer angelägel allinformationen sätter ekonomin i centrum. Konsumentverkelsuppgifter i sammanhanget är främsl alt tillhandahålla underlag i olikaavseenden för den allmänna konsumentinformationen. Del kan gälla alt pubUcerainformation och stimulera till debatt och opinionsbildning i frågor som är avbetydelse för konsumenterna. Verket har också all svara för alt kommunalakonsument vägledare, organisationer och massmedia förses med underlag för sittarbete i konsumentfrågor. Verkets arbete kan också avse att utarbeta ochsammanställa mer övergripande information som inte kan komma fram genomenskilda företags eller branschorganisationers försorg. del av verkets arbete gäUer information. Särskilt de båda tid skrifterna Råd och Rön och Konsumenlrätl och ekonomi har en belydande roll både som kunskapsförmedlare och som opinionsbildare. Verkel lar också löpande fram faktaböcker, rapporter och faktablad av stort värde för konsumenterna. Efterfrågan särskilt på vissa faktaböcker har varit slor. Enligt min mening når de dock en aUtför begränsad krets av konsumenter och inte alltid dem som skulle behöva materialet bäst. publikationer måste därför få en bredare spridning. Särskilt tilltalande skulle vara om skrifterna kunde lillhandahållas på köpslällena. ningarbör göras att i aU möjlig utsträckning eftersträva detla. Jag vill också Prop.1985/86: 121 erinra om alt etl ökat engagemang från friviUiga organisationerssida i konsumentpolitiken bör kunna leda lUl en mer omfattande spridning avkonsumentverkels material. Jag anser all bör, i störreomfattning än , söka träffa överenskommelser med olikabranschorganisationer, konsumentkooperationen m. fl. om en ökad spridning avpublikationer. Närdet gäller de närmare arbetsområdena inom den allmänna konsumentinformationenär budgetrådgivning och prisinformation av särskill inlresse. Beträffandebudgetrådgivningen kan nämnas all verkel har utarbetat en modell som äretl viktigt underlag i bl. a. de kommunala konsumenlvägledarnas arbete.Modellen ger underlag för beräkning av hushållens utgifter. Med hjälp av enblankett kan en total kostnad för vatje hushåll räknas fram. Med stöd avunderlaget kan en diskussion föras med enskilda konsumenter om hur de kan fåkonlroU över sin ekonomi genom alt göra en budget, hur de kan minska sinaulgtfler etc. Minsyn på de hushållsekonomiska frågorna leder till slutsatsen attbudgetrådgivningen måste bli än mer central inom konsumentpolitiken.Rådgivningskontaktema med enskilda bör enligt den ordning som gäller vara enlokal angelägenhet. Som jag kommer all utveckla senare bedömer jag all eltutökat samarbete meUan den kommunala konsumentverksamheten och socialljänslenkan vara fruktbärande i detla arbete. Mänga kommuner har också inlett ettsådant samarbete. JagviU här nämna att det även finns möjligheter till givande samarbete med andraintressenter. Som ell exempel vill jag nämna del samarbete som etableratsmellan fackföreningar, banker och försäkringsbolag i hushållsekonomiska frågorsom bl. a. avser lån, sparande, juridisk rådgivning oph försäkringar. Defackliga konsumentombuden som finns på vissa arbetsplatser kan vidare spela enviktig roll. Itakt med att budgetrådgivningen och de bakomliggande beräkningarna får ökadbetydelse i samhäUel ökar också kraven på dess innehåll. Jag har inhämtat allkonsumentverket fortlöpande ser över sin modeU för budgetrådgivning med siktepå alt utveckla den bl. a. när del gäller anpassningen till den allmännautvecklingen i samhället och på att göra den mer flexibel i förhållande till deenskUda hushållens varierande situation. Jag viU i detla sammanhang markera allmodellens uppgtfl är alt ta fram referenspunkter för vad som ibudgetrådgivningen bedöms vara skälig konsumtion. Enligt min mening är detdärför inte låmpligt om den får direkt normerande verkningar för olikastandardbedömningar i samhället, Det är av denna anledning angeläget attmaterialets karaktär tydligt framgår. PrisinformationentiU enskilda konsumenter äx central i ett hushålls- ekonomiskt perspektiv. Både och har uppgtfter på detta område. SPK skall svara för den mer kortsiktiga och nyhetsförmed- lande prisinformation. För att få underlag för direkt konsumentinriktad information har SPK utvecklat en ny typ av lokala prisun dersökningar som redovisar priser och prisnivåer inom en ort. De har utformats för alt direkt ligga lill grund för konsumentinformation men har 32 hämtövervisat sig stimulera den lokala konkurrensen på etl för konsumen- Prop.1985/86:121 tema värdefuUl sätl. Prisinformation som har långsiktig ochutbildnings-mässig inriktning bedrivs av . Verket har en radaktiviteter på området. a. har verkel utfärdat rikllinjer för hurprisinformationen aUmänt skall ges samt riktiinjer angående exempelvisextrapriser och jämförpriser. Flera projekt som syftar till förbättradprisinformation pågår . Jag viU betona atl prisinformationen ären viktig uppgift som måste ges hög prioritet inom konsumentpoUtiken. Del ärangelägel atl den verksamhei som jag nu har beskrivit utvecklas ytterligare.Som exempel på angelägna insatser kanjag nämna elt utökat samarbete mellan denkommunala konsumentvägledningen och länsstyrelsernas priskontor. Jagåterkommer lill frågan om prisinformation på produkterna . Jagvill här också nämna några andra aktiviteter inom som gerbetydelsefullt underlag för den allmänna konsumentinformationen, nämligenvaruprovningarna och marknadsöversikter. Medel för provningar finns inom ramenför verkets anslag. Dessa kan antingen ulföras inom verkel eller läggas ul påandra provningsorgan. DärtiU kommer alt konsumeniverkei utför vamprovningar påuppdrag. Syftetmed verksamheten är all främja utvecklingen av bättre produkter saml allutarbeta underiag för information. Delta uppnås bl. a. genom att företagengenom uppdragsprovningarna ges möjlighet all testa sina produkter under olikautvecklingsstadier och innan de lanseras på marknaden saml att företa deändringar som de med ledning av resultatet finner motiverade. Konsumentverketförbehåller sig rätlen all offentliggöra resultaten från provningarna om deprovade produkterna kommer ut på marknaden. Uppdragsverksamhetenbedrivs efler principen om full kostnadstäckning. har /85 haft 53 uppdragsprojekt under arbete. Den ekonomiskaomslutningen har varit drygt 1,5 milj. kr. Inomområdet hushållskapitalvaror förfogar konsumeniverkei över de enda statliga provningsresursema i landet för funktionsundersökning av tvättmaskiner, diskmaskiner, lorklumlare och köksfläklar. Resurserna an vänds såväl inom den av verket finansierade verksamheten som för upp dragsverksamheten. Efterfrågan frän allmänheten och konsumentvägleda re på information om dessa apparater är stor. Resultaten frän uppdrags verksamheten är en viktig källa för bl. a. sådan produktinformation som verkel publicerar. Det bedöms av verket som myckel betydelsefullt för myndighetens aUmänna konsumenlpolitiska arbete att den tekniska kom petensen finns atl tUlgå i organisationen. Jag delar denna syn. Det arbete verket bedriver på området är viktigt och bör fortsätta. Behovel av metod utveckling vad avser provning av konsumentvaror anses allmänt vara mycket stort. Om skall kunna bidra aktivt tUl utveckling av metoder förutsätter det alt kompetens finns inom organisationen. Den na byggs bäst upp genom det dagliga arbetet med provningar. Jag finner del därför också intressant från konsumentsynpunkt att pröva om verkets provningsverksamhet kan utvecklas och expandera både vad avser voly- 33 Jag utgår från att överväger Prop.1985/86:121 möjligheterna därtill.