prop · G90323 · 1985-12-31 00:00:00 — Om talanom företagsbot handläggs i samma rättegång som ansvar för brott vara bara kan följaböter, medför det att nämndemän också kommer att pröva denna ansvarsfråga.Detta är givetvis inte till någon nackdel. Nämndemän bör enligt min meningdelta även vid huvudförhandling i mål där särskild talan förs om företagsbolutan att ansvarsfrågan prövas i samma rättegång. Ilagtekniskt hänseende bör de frågor som jag nu har berört lösas så att föreskrifteni 1 kap. 3 § RB kompletteras med en bestämmelse som innebär alt nämndemän skalldelta i tingsrätt vid avgörande av mål där talan förs om förelagsbot. Påmotsvarande sätt bör i 2 kap. 4 § RB föreskrivas a» nämndemän skaU delta i vidhuvudförhandling i hovrätt i mål som rör företagsbot. 1984/85:178 har regeringen lagt fram förslag om att förstärka de allmännadomstolarnas kompetens i mål om ekonomisk brottslighet. Enligt förslaget skallvidlyftiga eller komplicerade brottmål i vilka ekonomiska eller skalterättsHgaförhållanden har väsentiig betydelse för bedömningen företrädesvis handläggasav vissa särskilt utsedda tingsrätter. Avsikten är att i princip en tingsrättskall utses inom var och en av de åklagarre-gioner som skall finnas fr. o. m.den . Dessa tingsrätter föreslås få möjlighet att i brottmål låtaexperter på ekonomiska och skatterättsliga frågor ingå i rätten som särskildaledamöter. De ekonomiska experterna främst kvalificerade revisorer skallutses av domstolen bland personer som i förväg förordnats av regeringen. Somskatterättsliga experter skall tjänstgöra domare från främst länsrätterna ochkammarrätterna. Även hovrätterna får enligt förslaget möjighet att anlitaekonomer och skatte-rättsliga experter som ledamöter av rätten. Omdessa förslag genomförs, inställer sig frågan humvida mål om förelagsbot iförsta instans skall handläggas av dessa särskilda tingsrätter. Som jag bedömerdet torde det dock i mål där frågor om företagsbot förekom- Prop.1985/86: 23 mer långt ifrån aUtid att finnas behov av att sådana experter somförslaget avser ingår i rätten. Jag anser därför inte att det finns skäl attföreskriva detta som en generell ordning. Det utesluter naturligtvis inte attfrågor om förelagsbot kan bli aktuella i mål som av andra orsaker handläggs iden särskilda sammansättningen vid dessa tingsrätter. kan det givetvis ocksåtänkas att själva frågan om företagsbot framstår som så kompHcerad att målet avden anledningen bör prövas i den föreslagna sammansättningen. Jag vill erinraom att det enligt den angivna propositionen skall ankomma på åklagare attbestämma var talan bör väckas i de fall som avses här. Detär enligt min mening uppenbart att företagsbot inte bör kunna åläggas genomstrafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot. Sådana förenklade formerför beivrande av brott bör enligt min mening inte i vart faU inte innanerfarenheter vunnits av den nya sanktionen komma till användning i de falldär det finns skäl att föra talan om företagsbot i anledning av brottet. Dettabör gälla inte bara när boten skall åläggas den som har begått brottet utanäven när bolen skall åläggas nägon annan. Har alltså en anställd gjort sigskyldig till ett bötesbrott i näringsverksamhet, bör delta brott inte beivrasgenom strafföreläggande, om det finns anledning att till följd av brottet föratalan om företagsbot mot näringsidkaren. För att det inte skall råda någontvekan på den här punkten föreslår jag att 48 kap. 5§ RB kompletteras på detsätt som kommissionen har föreslagit. Att företagsbot inte skaU kunnaföreläggas av polisman genom ordningsbot torde stå klart utan någon särskildregel därom. Närdet gäller domstolens handläggning av mål där fråga om företagsbol förekommerbör aUmänna brottmälsregler tillämpas. Därav följer att lalan om företagsbot börprövas i samband med prövningen av åtalet för det aktueUa brottet. Kommissionenhar emellertid också - som jag tidigare nämnt - pekat på möjligheten atthandlägga frågan om företagsbot separat efter det att ansvarsfrågan harprövats. Somjag tidigare påpekat och som även rättegångsutredningen har framhållit i sittremissyttrande, måste man här skilja mellan fall då talan om förelagsbot försmot någon som är åtalad för brottet och fall där talan förs mot någon annan änden tiUtalade. Av sanktionens karaktär av särskUd rättsverkan av brott följernämligen att ställning till frågan om företagsbot skall åläggas den tilltalademåste tas redan i målet om straffrättsligt ansvar. Även om åklagaren inteskulle ha framstäUt något yrkande om företagsbot i det målet, torde nämligen avregeln i 30 kap, 9§ RB om brottmälsdomens rättskraft följa att talan härom inlekan väckas i en senare rättegång. Däremotkan en uppdelning ske när talan om företagsbot riktas mot någon annan än densom har att bära straffrättsligt ansvar för den aktuella brottsligheten. Detspelar därvid inte nägon roll, om det rör sig om en enskild företagare eller enjuridisk person. Målsättningen bör emellertid vara att man även i dessa fallsåvitt möjligt prövar frågorna i ett enda sammanhang. Som rättegängsutredningenhar påpekat riskerar man annars attutredningen beträffande själva brottet måste förebringas på nytt, när Prop.1985/86:23 målet om företagsbot handläggs. Bortsettfrån de speciella frågor som jag har berört i det föregående bör som jag redanberört allmänna straffprocessuella regler så långt det är möjligt tillämpasäven i mål där talan förs om företagsbot. Några särskUda problem torde här inteuppstå, när det gäller sådana fall där talan förs mot någon som äråtalad för det brott som föranleder företagsboten. Däremot vill jag itydlighetens intresse helt kort beröra några problemställningar som kan bliaktuella när särskild talan om företagsbot skall föras mot den företagare ellerdet företag i vars verksamhet ett brott har begåtts. Det gäller här inte någraprincipiella nyheter. Motsvarande frågor kan nämligen redan nu komma upp i defall då särskild talan om förverkande förs mot någon som inte är åtalad för brottet.Det har inom ramen för den nuvarande ordningen inte ansetts kräva någonsärskild reglering utöver den som finns i den tidigare berörda 17 § RP. Förstvill jag då påpeka att forumregterna i 19 kap, RB blir tillämpliga även i det faUsom här avses. Huvudregeln kommer alltså att bli att talan om företagsbot skallprövas vid den domstol som har eller skulle ha haft att handlägga åtalet fördel aktuella brottet. Närdet gäller delgivning av ansökan om stämning och andra handlingar i målet börockså allmänna regler kunna tiUämpas. Beträffande delgivning med juridiskapersoner hänvisar jag särskUt till 9 och 13 §§ delgivningslagen (1970:428). Kungörelsedelgivningav stämning är utesluten enligt 33 kap. 6§RB. Jaghar i del föregående tagit upp frågan om tingsrätts och hovrätts sammansättningi mål om företagsbot och i anslutning därtill även behandlat i vilkenutsträckning hovrätt skall kunna avgöra sådana mål utan huvud-förhandHng. Enfråga som i viss mån anknyter till detta är i vad mån en domstolarna skallkunna avgöra mål om företagsbot i näringsidkarens utevaro. F. n. gäller förtingsrättemas del alt brottmål får avgöras även om den tilltalade har uteblivitfrån huvudförhandHngen eller endast infunnit sig genom ombud, om det inte finnsanledning att döma till annan påföljd än böter, fängelse ,villkorlig dom eller skyddslillsyn eller sädana påföljder i förening.Förutsättningen är dock att saken kan utredas tillfredsställande (46 kap. 15 §första och andra styckena RB). Ihovrätt gäller att målet skall avskrivas, om en enskild vadekärande uteblirfrån huvudförhandling. Uteblir vadesvaranden, kan målet avgöras i hans utevaro. Enligtmin mening bör förekomsten av elt yrkande om företagsbot inte hindra att målavgörs i den tiUtalades utevaro, om förutsättningarna för detta i övrigt äruppfyllda. I de fall då talan om förelagsbot i tingsrätt förs mot någon somäven är åtalad för brottet bör alltså, om den tilltalade uteblir ochansvarsfrågan i enlighet med del anförda ändå kan prövas, också frågan om företagsbolkunna handläggas i hans utevaro. Detta gäller dock bara om målet även i dendelen kan utredas lillfredsstäUande. 1985/86:23 Motsvarandebör då också gälla i de fall där talan om företagsbot förs motnågon annan än den som har del personliga ansvaret för brottet. Är alltsånäringsidkaren delgiven kallelsen till huvudförhandlingen och finns det en tilLfredsställandeutredning, bör målet kunna avgöras även om han har uteblivit. Även hovrätt börkunna avgöra mål av det här slaget i näringsidkarens utevaro under sammaförutsättningar som eljest gäller. Närdet sedan gäller formerna för rättens avgörande och fullföljd av lalan motsådana avgöranden bör samma regler kunna tillämpas som gäller i fräga omförverkande. Åläggs boten en enskild näringsidkare som är åtalad förbrottet, kommer förpliktelsen alt betala företagsbol att bli en del av domen.Därmed blir också den generella regeln i 49 kap. I § första stycket RB omsättet för att överklaga domen tillämplig. Även i det fallet alt boten skallåläggas någon annan än den som är åtalad för brottet skall frågan avgöras genomdom som kan överklagas i den ordning som normall gäller för fultföljd av talanmot dom i brottmål. Jagvill också påpeka att en näringsidkare givetvis skall kunna anlita försvarare imål om företagsbot. Under de fömlsättningar som anges i 21 kap. 3a§ RB bör ävenoffentlig försvarare kunna förordnas. Eftersom dessa mål i allmänhet kommer attavse förhållandevis stora värden, kan man räkna med att det ofta finnsanledning att bifalla framställningar om förordnande av offentliga försvarare imål av detta slag. Äveni fråga om rättegångskostnader bör allmänna regler kunna tiUämpas. Häråterstår nu att beröra frågan om straffprocessuella tvångsmedel bör kunnaanvändas för att säkerstäUa att en väntad dom på företagsbot kan verkställas. F.n. gäller att statens krav på betalning av böter, värdeförverkande och liknandeanspråk kan säkerstäUas genom kvarstad.! 26 kap, I § RB föreskrivs bl.a. att omnågon är skäligen misstänkt för brott och det skäligen kan befaras att hangenom att avvika eller undanskaffa egendom eller annorledes undandrar sig attbetala böter, värdet av förverkad egendom eller annan ersättning till delallmänna, kvarstad kan läggas pä så mycket av hans egendom att fordringen kanantas bU täckt. Kommissionen har framhålHt att belopp som döms ut i form avföretagsbot kommer all utgöra sådan ersättning som avses i 26 kap. l§ RB. Däravföljer enligt kommissionen alt kvarsladsinstitutet automatiskt blir tiUämpligtsom medel att säkerstäUa betalning av företagsbot. Någon särskild reglering avdessa frågor har mot den bakgmnden inte föreslagits. Vidremissbehandlingen har RÅ framhållit att del i det fortsatta lagstiftningsarbetetbör göras klart att företagsbot är en sådan ersättning tUl det allmänna somavses i 26 kap. 1 § RB. anser för sin del att det ärtveksamt, om den föreslagna regleringen leder till att kvarsladsinstitutetblir tillämpligt. Självanser jag det klart att en möjlighet måste finnas att redan på utredningsstadielsäkerställa alt en väntad dom på företagsbol kan verk- Jag delar ocksåkommissionens uppfattning att detta bör ske genom att kvarstad vid behov läggspå så myckel av näringsidkarens egendom som svarar mot det belopp som kantänkas bli uldöml. För att ingen oklarhet skall råda när det gäller kvarstadsinstitutetstiUämpning i här avsedda fall bör, i linje med vad RÅ har anfört, enkomplettering göras av bestämmelserna i 26 kap. I § RB. Det bör anmärkas attbestämmelserna om kvarstad på grund av hänvisningen i 17 § första stycket RP lillreglerna om åtal blir tillämpHga även när talan om företagsbol förs mot någonannan än den som är misstänkt för brottet (jfr rättsfallet NJA 1983 s. 570). 2.12 Företagsbotensbehandling i taxeringshänseende Mittförslag: Ådömd företagsbot skall inte vara avdragsgiU vid näringsidkarenstaxering. Kommissionen:Kommissionen har avstått från att ta ställning i frågan och anfört att dentorde få övervägas i ett senare sammanhang. Remissinstanserna:Endast ett begränsat antal remissinstanser har berört frågan. Dessa anser bör lösas i detta sammanhang. anser att avdragsrält börföreligga för den del av boten som avser vinslkonfiskation medan LO hävdar att boten- för att inte mista sin preventiva effekt - inte tiU någon del bör (a dras avi näringsidkarens deklaration. Skälenför mitt förslag: Jag delar den uppfattning som har framförts vid remissbehandlingenatt frågan om hur företagsboten skall behandlas i taxeringshänseende bör få enuttrycklig lösning i detta sammanhang. Låt mig då först erinra omatt ekonomiska sanktioner som har utpräglad karaktär av bestraffning iallmänhet inle är avdragsgilla vid taxeringen. Sålunda anses böter vara atthänföra till sådana personliga kostnader som inte får dras av i deklarationen.120§ kommunalskattelagen (1928:370) har dessutom uttryckligen angetts attavdrag inte får göras för ett antal uppräknade sanktionsavgifler som kan sägastill avsevärd del vara av bestraffande natur. Vinstförverkande och sådanasanktionsavgifter där det vinsteliminerande inslaget dominerar brukar däremotregelmässigt få dras av från intäkter i näringsverksamhet. Företagsbotenavses få både vinsteliminerande och bestraffande inslag. harmed hänvisning härtill och till de angivna principema förordat att en ådömdföretagsbot vid taxeringen delas upp så att den får dras av i den mån det rörsig om vinstkonfiskation men i övrigt inle. Självvill jag hänvisa till att jag i det föregående (avsnitt 2.7) har tagit avståndfrån tanken att separera den förverkandefunktion som kan sägas Prop.1985/86:23 Hgga i företagsboten från dess funktioner i övrigt. I mänga fall ärdet uppenbariigen knappast möjligt att vid straffmätningen göra en exakt beräkningav de olika komponenterna som ingår i det samlade beloppet. Det kan exempelvisbero på all man är hänvisad till en uppskattning av de ekonomiska fördelar sombrottet har medfört eller på att det inte gär att dra en exakt gräns mellanfaktiskt uppnådda och förväntade vinster. Andra situationer där svårigheter kanförutses är sådana där domstolen finner att boten bör jämkas av ett eller annatskäl. Att i det sammanhanget göra en strikt uppdelning mellan å ena sidanjämkning av vinstkonfiskationen och, å den andra, jämkning av det bestraffandeinslaget torde också möta betydande svårigheter. GenereUt sett kan även - meden uppdelning av detta slag den tanken gå förlorad att företagsboten skallvara en enhetlig sanktion som bestäms efter en samlad bedömning av samtligaomständigheter i målet. Jaghar på grund av det anförda efter samråd med chefen för finansdepartementetkommit tiU den uppfattningen att företagsbot inle lämpligen till någon del börfå dras av vid taxeringen. En sådan ordning ligger bäst i linje med den gmndtankeni skattesystemet att bestraffande sanktioner inte är avdragsgilla. Den blir ocksåförhållandevis enkel att tUlämpa för berörda myndigheter, som den kange vissa ytterligare preventiva effekter. Jagär medveten om att den nu förordade lösningen innebär att företagsbot kommeratt behandlas annorlunda i beskattningshänseende än vad som normalt torde varafallet beträffande förverkande. Rättsläget när det gäller förverkande tordedock vara delvis oklart (jfr prop. 1984/85; 157 s. 47), Enligtmin mening finns det skäl att göra en samlad översyn av de problem som hänger sammanmed den skalterättsHga behandUngen av ekonomiska sanktioner av olika slag.Översynen bör sikta till att åstadkomma enkla och överskådliga regler på dettaområde och i främsta mmmet avse sådana sanktioner som företrädesvis är aktuellai näringsverksamhet. Jag har inhämtat att frågan om en sådan översyn äraktuell inom finsdepartementet. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i lagen (1964;163) om införande av , 3. lag om ändring irättegångsbalken, 4. lag om ändring ikommunalskattelagen (1928:370). Förslagetunder 4 har upprättats i samråd med chefen för . Förslagenbör fogas till protokollet i detta ärende som bUaga 3. 4 Specialmotivering Prop. 4.1Förslaget tUl lag om ändring i Företagsbotenföreslås bli inordnad i sanktionssystem som en särskildrättsverkan av brott. Den nya sanktionsformen bör lämpligen nämnas särskilt idenna paragraf i balkens inledningskapitel i vilken det nu erinras om att brottförutom påföljd kan föranleda förverkande av egendom eller annan särskildrättsverkan av brott. Ändringen i paragrafen har avfattats så att del framgåratt företagsboten har karaktären av särskild rättsverkan och alltså inte är enpåföljd i mening. 11-5 §§ föreslås inte några ändringar i sak. Däremot föreslås att det före 1 §skall införas en underrubrik med lydelsen Om förverkande. Därigenom bHr detklart att reglerna i kapitlets första avsnitt enbart handlar om detta institut. Jagföreslår vidare att kapitiet redigeras om i viss utsträckning. Bestämmelsernaom företagsbot bör föras in efter bestämmelserna om förverkande under rubrikenOm företagsbot. Det är i det sammanhanget lämpligt att låta nuvarande 3 a § bli4 §, Därigenom kommer nuvarande 4 och 5 §§ att bli 5 resp. 6§§. Omredigeringenföranleder en redaktionell ändring av den nya 5§. Nuvarande 6-12§§, vilka tillstörsta delen innehåller regler som gäller även i fråga om andra slag avsärskild rättsverkan, föreslås bli flyttade så att de följer efteravsnittet om företagsbot. Del sista avsnittet i kapitlet föreslås . Detbör framgå av rubriken till 36 kap. BrB att bestämmelserna om företagsbot skalltas in i detta kapitel. Rubriken föreslås få lydelsen Om förverkande av egendom,företagsbot och annan särskild rättsverkan av brott. Iparagrafen finns de grundläggande bestämmelserna om företagsbotens tillämpningsområde.Här anges sålunda vilka som skaU kunna åläggas företagsbot och under vilkaförutsättningar det skall ske. Reglerna har diskuterats i avsnitten 2.4 och 2.5i den allmänna motiveringen. Reglernaom förelagsbot kommer att få en begränsad räckvidd så till vida att sanktionenskall kunna åläggas endast näringsidkare och som en särskild rättsverkan av attbrott har begåtts i deras verksamhet. Tillämpningsområdet överensstämmerdärvidlag med vad som gäller i fråga om förverkande enligt 36 kap. 3a§ BrB. 1985/86:23 Uttrycketnäringsidkare har här samma innebörd som på andra håll i lagstiftningen- exempelvis i 1 § bokföringslagen. Därmed avses således varje fysisk ellerjuridisk person som yrkesmässigt bedriver verksamhet av ekonomisk art, oavsettom denna är inriktad på vinst eller ej, TiU de juridiska personer som bedrivernäring hör i första hand sådana rättssubjekt som har bildats för ändamålet, t.ex. det stora flertalet aktiebolag samt ekonomiska föreningar och vissastiftelser. Även statliga och kommunala bolag faller in under näringsidkarbegreppet.Detsamma gäller såväl statliga som kommunala affärsdrivande verk liksom andrastatliga och kommunala förvaltningsmyndigheter som bedriver näringsverksamhet. Ävenhandelsbolag skall kunna åläggas företagsbot. Talan riktas alltså även i dettafall mot bolaget som sådant. Någon särskild ordning för hur det utdömdabeloppet skall fördelas mellan bolagsmännen föreskrivs inte. Det innebär attvem som helst av bolagsmännen senare kan krävas pä betalning, i den mån bolagetinte betalar det utdömda beloppet. Undantag från detta kan gälla i fräga omkommanditbolag, där kommanditdelägarens ansvar för bolagets förpliktelser ärbegränsat till ett visst belopp. Som jag har berört i den allmänna motiveringenkan talan föras mot ett handelsbolag även om detta skulle vara upplöst, närfrågan om företagsbot blir aktuell, och den bot som i sådant fall åläggsbolaget kan senare tas ut av bolagsmännen. Någotpraktiskt behov av att föra en liknande talan i de fall då näringsidkarenvarit ett aktiebolag som upplösts genom konkurs (jfr 13 kap. 16 § aktiebolagslagen,1975; 1385) torde inte finnas. Jag vill dock erinra om att frågor som anknytertill liknande problem f. n. undersöks av betalningsan-svarskommittén (Ju1984:09) och att det kan finnas anledning att återkomma i den delen, när dessarbete har slutförts. Vidareskall framhållas att företagsbot skall kunna åläggas även en enskild person somdriver näringsverksamhet. Delta gäller även om han döms till personligt straffför brottet. 1 11 § har tagits in särskilda bestämmelser om att företagsbot isådana fall får jämkas eller efterges, om det är påkallat med hänsyn till denbrottspåföljd som ådöms näringsidkaren. Vad som sagts om enskildanäringsidkare gäller även i fall då verksamheten bedrivs i form av enkeltbolag. Företagsbotkan aktualiseras bara om det har begåtts ett brott i verksamheten. Samtligaobjektiva och subjektiva rekvisit i ett slraffstadgande måste alltså vara uppfyUda.Det kan vara både brottsbalksbrott och brott mot special straffrätten, menbrottet måste vara begånget i utövningen av näringsverksamhet. Det uppställsinte något krav på alt gärningsmannen åtalas för brottet eller ensidentifieras, men det måste stå klart att ett brott har blivit begånget. Det ärnaturiigtvis endast sällan möjligt att konstatera brottsligt uppsåt hos en ickeidentifierad gärningsman. Vid oaktsamhetsbrott är det emellertid fullttänkbart att det står klart att någon i ett företag har handlat vårdslöst utanatt det för den skull går att leda i bevis exakt Som exempel vill jag nämna det fallet all man i ett företag /86: 23 har brutit mot föreläggande eller föreskrifter av de slag som avsesi 8 kap. 1 § och 2 § första stycket arbetsmiljölagen (1977; 1160). Förelagsbotbör då kunna åläggas även om det inte går all klarlägga vem som har haft detdirekta ansvaret för att föreläggandel eller föreskrifterna följts. Detsistnämnda har betydelse även när det gäller s. k, företagaransvar. Finns detenligt gällande rätt möjlighet att utkräva sådant ansvar skall naturligtvisockså företagsbot kunna åläggas. Det är dock inte någon förutsättning attgärningsmannen intar en ledande ställning i företaget. Företagsbot skall kunna ådömasäven om brottet har begåtts av personal i underordnad ställning eller avuppdragstagare som har handlat för företagets omedelbara räkning. Tillämpningsområdetför företagsbot kommer alltså även i detta hänseende att sammanfalla med vadsom nu gäller i fråga om förverkande enligt 36 kap. 3 a § BrB, I enlighet medvad departementschefen uttalade när den bestämmelsen infördes, skall brottanses begånget i näringsverksamhet, om gärningen typiskt sett har en klaranknytning till den verksamhet som bedrivs av gärningsmannen i hans egenskap avnäringsidkare eller av företrädare eller anställd hos den som bedriver näring. Brottmot näringsreglerande föri'attningar i vidsträckt bemärkelse, begångna avpersoner i företag till vilka dessa författningar riktar sig, är regelmässigtatt anse som brott i näringsverksamhet. Här åsyftas överträdelser av antingensådana författningar som innehåller allmänna bestämmelser för näringslivet idess helhet eller sådana som innehåUer särskilda regler för vissa slag avnäringsverksamhet. Ävenöverträdelser av centrala straffbestämmelser i kan vara att ansesom brott i näringsverksamhet. Det gäller inte bara i fråga om brott som direktlar sikte på näringsverksamhet, såsom bokföringsbrotl enligt II kap.5§ BrB, utan även andra brott som inte kan sägas vara av utpräglat näringsrättsHgart, exempelvis bedrägeri enligt 9kap. 1 § BrB. Den springande punkten är, somjag har framhållit, brottets och gärningsmannens anknytning tUl ennäringsidkares verksamhet. Dethar inte bedömts lämpligt att använda förelagsbot vid förseelser och mindre allvariigabrott. I lagtexten har detta kommit lill uttryck genom föreskriften attbrottsligheten för att kunna föranleda företagsbot skall ha inneburit ett grovtåsidosättande av de särskUda skyldigheter som är förenade med verksamheteneller annars vara av allvarligt slag. Medsärskilda skyldigheter som åvilar näringsidkare avses sådana förpliktelser somföljer av utpräglat näringsreglerande bestämmelser vare sig dessa är av enallmän eller en mer speciell natur.