prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — Fråga är om bestämmelsen kommer all kunna lillämpas, efiersom beviskravet är så högt. En bättre formulering synes vara "Om del är sannolikt atl någon kan åläggas näringsförbud och det är fara för betydande skada genom fortsatt näringsverksamhet, fär rätten förordna om tillfälligt näringsförbud". DeltiUfälliga näringsförbudet utgör ell hårt ingrepp och de.föreslagna Prop.1985/86: 126 reglerna synes myckel svåra atl tillämpa. Delta sammantagel lederfram lill uppfattningen, atl de närmare omständigheterna i problemkomplexet börutredas ytterligare. Väckande av talan m.m. KFM anser all övervägande skäl talar för ell bibehållandeav nuvarande ordning all allmän åklagare för lalan om näringsförbud vid allmändomslol. En uppdelning av talerätten i fall där åtal väcks för brott och övrigafall anser KFM mindre lämplig. Talan om näringsförbud utan samband med åtallorde endasl förekomma i sällsynta fall. Den myndighei - tillsynsmyndigheten ikonkurs (TSM) eller annan - som skulle föra talan i sådana fall skulle knappastfå nödvändig vana vid handläggning av dessa ärenden. Vidare framstår del somklart opraktiskt om en åklagare efler all ha lett en förundersökning rörandebrott och ifrågasatt näringsförbud skulle ha alt överlämna näringsförbudstalanål annan myndighet om åtal för broll av en eller annan orsak ej skall väckas.Än mer opraktiskt skulle delta framstå om lalan redan väckis rörande säväl ansvarför brott som ifrågasatt näringsförbud och åtalet av någon anledning nedläggs,varvid åklagaren skulle behöva överlämna lalan tiU annan myndighei. Inte heller i fråga om tUlfälliga förbud bör annan änallmän åklagare föra lalan. Om trots vad nu anförts en uppdelning av lalerätten skulleäga rum vid KFM framhålla all TSM med sitt allmänna engagemang i näringsförbudsfrågornaoch med den allmänna processvana som i andra sammanhang förulsälls hos denna,är klart lämplig för uppgiften. KFM delar kommitténs åsikt all skyldighet att tillåklagare anmäla fall för näringsförbud bör åvila konkursförvaltare och tiUsynsmyndighet,Skyldighet för annan myndighei bör ej föreskrivas, KFM vill dock la upp frågan om behovet av nedbringande avden tid som förflyter från konkursbeslut lill förvaltarens anmälan i förvallarberäl-telse/-uppgift.Det är KFMs erfarenhet att förvaltarna i många fall anser sig behöva avsevärtlängre lid för sina berättelser än kommittén redovisat (s. 79). Olikaanledningar som KFM inte ansett sig böra ifrågasätta har uppgivits härtill. Isådana fall där skäl till näringsförbud framkommer på ett tidigt stadium bordeförvaltaren ha skyldighet alt göra anmälan härom fastän andra omständighetersom skaU redovisas i berättelsen ännu ej färdigutretts. Ett tillägg till 55 §och 185 b § konkurslagen med sådant innehåll föreslås. KFM utgår från att polis och åklagare tilldelas sådanaresurser all den tidsutdräkl som konstaterats ha varit fallet (s. 327), och somäven är KFMs erfarenhet, kan nedbringas avsevärl. Även om polis och åklagarefår tillräckliga resurser kommer utredningen i många fall av komplicerad ekonomiskbrottslighet all dra ut . Del kan i sådana fall redan i början avutredningsarbetet vara uppenbart all näringsförbud är motiverat. KFM delarkommitténs uppfattning atl institutet tillfälligt förbud bör komma lUl användning oftare än hiltUls.Enligt KFMs mening bör åklagaren ha skyl- Prop. 1985/86: 126 dighet atl ivarje särskill faU så snart del lämpligen kan ske pröva om förutsättningar förtillfälligt förbud föreligger och i så fall omgående föra lalan om sådant.Denna skyldighel bör inskrivas i lagen om näringsförbud. Myndighetensuppfattning är alt del i framliden torde bli ytterst svårt alt få lill ståndtillfälligt näringsförbud. Det torde vara hart när omöjligt alt på elt tidigtstadium ha klart för sig all del är "uppenbart" alt näringsförbud ärbefogat. Ordel uppenbart bör utbytas mot annal ord eller annan formuleringsyftande till all ge någol vidare bedömningsram på detla preliminära stadium.Man kunde kanske analogisera med uttryckssätten belräffande anhållande ochhäktning. Med hänsyn till uttalanden om snabbhet i handläggningen och deregler om tidsfrister som finns angivna torde rättssäkerheten inte bli lidandeom reslikrivitelen bleve något mindre. 5.14 (): Kommitténhar övervägt om borde anförtros uppgiften all prövaansökningar om näringsförbud. Kommittén har dock stannat för att de allmännadomstolarna, och åklagarna, även i fortsättningen bör ha huvudansvaret förtillämpningen av beslämmelserna. Ocksä anser övervägande skältala för all denna ordning behåUs. Konsumentverkethar inget alt invända mot alt näringsförbudsprövningen ligger kvar hos aUmändomstol. En sädan ordning ler sig naturlig med tanke på de straff- och civUrättsligafrågor som ofta torde aktualiseras i mål om näringsförbud. Verkethar heller ingenting emot att man prövar en ordning där åklagaren har ensam talerälti detta slags mål. I de fall där en förbudstalan aktualiserats av atl ettföretag har grovt åsidosatt gällande konsumenl-skyddsregler är det angeläget atlåklagaren nära samråder med /Kö under förundersökningen ochunder rättegången. Sambandmellan skaitebrotislagen lagen om näringsförbud Förtaxeringsavdelningen kommer anmälningar enligt lagen om näringsför bud i framliden bli vanliga, dels för atl vi utreder systematiska brott och dels för atl vi utreder broll som medför betydande skada för staten. Dessa typer av brott har lidigare medfört att vi lämnat åtalsanmälningar. lämnades från taxeringsavdelningen och uppbördsenheten i Stock holm 828 stycken ålalsanmälningar gällande brott mol skatlebroltslagen. Etl anlal av dessa anmälningar kommer alt leda lill all personer kommer all bli dömda till grovt skattebedrägeri. Vid bedömning om skattebedrägeri skall anses som grovt skall särskUt beaktas, om det rört mycket betydande belopp eller eljest varit av synnerligen farlig arl (Skatlebroltslagen 4§). Under samma lagrum faller exempelvis både om man undanhållit etl be lopp på från beskattning eller om man systematiskt undan hållit flera små belopp på sammanlagt . Iförsia paragrafen i förslag lill lag om näringsförbud stadgas: Prop.1985/86: 126 Näringsförbudfår, om del är påkallat från allmän synpunkt, meddelas enskild näringsidkaresom grovt åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare. Vidbedömning av om näringsförbud är påkallat skall särskill beaktas om missbruketvarit systematiskt, om det medfört belydande skada och om det fortsatt sedannäringsidkaren dömts för broll i näringsverksamhet. Förbudskall åläggas , lägst och högst . Ispecialmoliveringen förklaras paragrafen bland annat med följande om närnäringsförbud bör anses påkallat: sid 399. Ilagtexten binds de tre omständigheterna samman med ordet "och", intemed ordel "eller". Avsikten härmed är att det klart ska framgå allalla tre omständigheterna ska beaktas och all man alltså inte för all ålägganäringsförbud ska nöja sig med att konstatera att en av dem är för handen, sid397. Delbör återigen anmärkas alt del här inte är fråga om någon rekvisit i egentligmening. Del är därför inte nödvändigl att här bestämt avgränsa när ett missbrukska anses ha skett systematiskt. Det är inte heller nödvändigl atl domstolenintar en bestämd ståndpunkt till frågan om missbruket ska anses ha skett systematiskieller inte. Således är det inte heller nödvändigt atl del här görs någonregelrätt uppsåtsbedömning. Del är dock klart, som redan sagts, atl det måsleligga ett mått av beräkning i förfarandel för alt man ska ha anledning alt beakiadel särskilt i enlighet med vad ovan sagts. Specialmoliveringenlar även upp frågan om bokföringsbrott och uppbördsbrotl på följande sätt; sid391. Ävenbrottslighet som traditionellt uppfattats som någol mindre allvarlig-exempelvis vissa bokföringsbrolt och uppbördsbrotl - bör kvalificeras som eltgrovt åsidosättande, om den upprepals eller vid ell flertal lillfällen. Närman sedan lar upp exempel på frågor så tas elt rent gäldenärs- och skattebrottupp som exempel på när näringsförbud inte är adekvat: sid 401 Enrörelseidkare tar inför en hotande konkurs ut alla medel ca. en halv miljonkronor - från förelagels bankkonton och ger sig iväg med pengarna tillutlandet. I övrigt har han skött sig kianderfrill. - I detta fall är, enligtkommitténs uppfattning, näringsförbud inte någon adekvat sanktion. Taxeringsavdelningenanser all frågan om näringsförbud aUlid skaU las upp i samband med att någonblir dömd för grovt skattebedrägeri. Framför alll är del viktigt atl man fårkorrelation mellan lagarna. Den lucka som annars skapas kan medföra att denekonomiska brottslingen föredrar all undanhålla endast ett stort belopp istället för att undanhålla flera små belopp. Taxeringsavdelningenföreslår - att frågan om näringsförbud alllid tas upp till prövning när någondöms Anmälningsskyldighetåligger enligt förslaget endast konkursförvaltare Kommittén diskuterar anmälningar från andra myndigheter och anför alldet får anses vara en naturiig del av deras skyldigheter atl fästaåklagarens uppmärksamhet på förhållanden som kan 325 Uppbördsenheten finner detotillfredsställande alt andra myndigheters Prop. 1985/86: 126 rätt ochskyldighet atl göra anmälningar inte regleras närmare. De föreslagna reglernaför näringsförbud måste komma att medföra att frågan i de flesta fallaktualiseras innan en konkursutredning hinner göras. Detär viktigt all myndigheternas informationer verkligen kommer till åklagarenskännedom. Polisens resurser kommer alltid att vara för små för all medge enkonsekvent kontroll hos olika myndigheter. Myndigheter som vidtar åtgärder motförfaranden i en viss näringsverksamhet får ofta kännedom om andra graverandeomständigheter. Myndigheterna behöver stöd av regler annars kan del länkas attvissa underlåter all göra anmälningar i avvaktan på konkursutredning eller pågrund av osäkerhet om sekretessbestämmelserna, medan andra är mycket nitiska.Om rättstillämpningen ska bli enhetlig och effektiv och kunna omfattas medförtroende krävs det att likartade beteenden får en likartad prövning. Uppbördsenhelenanser all lagen bör innehålla beslämmelserom anmälningsskyldighet och anmälningsrällsom gäller generelll för alla myndigheter, t.ex.: Myndighei,som gör anmälan om misstänkt broll i näringsverksamhet, ska, om del i övrigtföreligger sådana omständigheter som enligt 1 § ger anledning atl anla atlnäringsförbud kan komma att åläggas, göra anmälan härom med angivande avomständigheterna ifråga. Myndighetsom i sin verksamhet har vidtagit ålgärd som föranlett sädan sanktion som angesi 1 §, får, om det i övrigt föreligger andra omständigheter som enligt 1 § geranledning atl anla all näringsförbud kan komma atl åläggas, göra anmälan härommed angivande av omständigheterna i fråga. Ensådan reglering skulle medföra att myndigheterna alltid skuUe få la ställningtill frågan om eventuellt näringsförbud och alt åklagaren i befogade fallskulle få en bra utredning som grund. Detär viktigt att domstolen på yrkande av åklagare kan meddela ett tillfälligt(interimistiskt) näringsförbud att gälla som utredningen pågår.Härigenom undviker man de förseningar, som en utdragen ulredning kan medföra.Att utredningen kan ta behöver icke alltid bero på all polis ochåklagare har stora arbetsbalanser. Det finns goda möjligheter för ennäringsidkare atl förhala förfarandet och därigenom kunna fortsätta sintvivelaktiga näring. Fråganom meddelande av näringsförbud handläggs nu av polis, åklagare och tingsrätt.Kommittén föreslår ingen ändring härvidlag. De brister i handläggningen, lidsuldräktoch oenhetlig lagiillämpning, som kommittén konstaterat avses bli undanröjdagenom tydligare utformning av förutsättningarna för meddelande avnäringsförbud, genom resurstillskott till polis., och åklagare samt utvidgalsamarbetemed andra myndigheter. Kommitténföreslår, att talan om näringsförbud skall föras i lingsräii av allmän åklagare (§ 6). När del gäller frågan om vilka myndigheter som skall ha ansvarel för utredning och för alt föra talan, har lill kommittén i några fall framförts förslag om att överföra dessa funktioner från polis och åklagare till andra myndigheter, bl.a. lill tillsynsmyndigheten i konkurser. (TSM).Den klart dominerade uppfattningen har dock varit all ansvaret Prop.1985/86: 126 liksomi dag skall ligga på polis och åklagare. Efiersomanknytningen lill konkurs släpps i kommitténs förslag, kan näringsförbudaktualiseras för näringsidkare, som över huvud taget inte är kända hoskronofogdemyndighet och TSM. Vid taxerings- och skatterevisioner kan uppdagasförhållanden, som motiverar näringsförbud också för näringsidkare, som utåtframstått som skötsamma i fråga om sina skyldigheler mol del allmänna ochdärför undgått all bli föremål för betalningsanmärkningar. Redan häravframgår, att TSM och kronofogdemyndighet inte bör anförtros uppgiften all föra lalanom näringsförbud. Härtill kommer, all någon form av brott i de flesta fallfinns med i bilden när näringsförbud kan bli aktuellt. har förövrigt förordat, att brottslig handUng skall vara en grundförutsättning förnäringsförbud. Det framstår därför som naluriigl - inte minsl urprocessekonomisk synpunkt - all åklagare liksom skall ha exklusiv lalerätt. Konkurslageninnehåller bestämmelser om skyldighel för konkursförvaltare och TSM att anmälatiU åklagare sådana fall där näringsförbud kan komma i fråga. Också inom andraområden än konkursområdel kan det framkomma omständigheter som motiveraranmälan till åklagare om ifrågasatt näringsförbud - särskilt som konkursenligt kommkténs förslag inte längre skall vara en förutsättning för sådantförbud. Här kan som exempel nämnas länsslyrelsens ansvarsområde i fråga omskattekontroll och naturvärd. Misskötsamhel som här uppdagas bör också kunnaföranleda anmälan till åklagare. anser därför, att konkurslagensregler om anmälningsskyldighet slopas och all det i stället i lagen omnäringsförbud las in en allmän bestämmelse om skyldighet för alla berördamyndigheter all lill åklagare anmäla förhållanden som kan medföra förbud. Bokföringsbrottoch skallebrolt lorde komma atl vara dominerande or saker till näringsförbud även , antingen isolerade eller ocksä i förening med andra brott i näringsverksamhet. Dessa brott upptäcks till allra största delen genom skatteförvaltningen och dess revisionsverksam- hel. En av huvuduppgifterna för den verksamheten är just alt identifiera och åtgärda företag som har bristfälligt underlag för sina skatteuppgifter, dvs. dålig bokföring, eller som av andra skäl lämnar missvisande uppgifter. Detta innebär atl del sannolikt blir skattemyndigheterna som kommer alt la initiativ tiU de flesta ärendena om näringsförbud. 1 dessa fall kan det vara inte bara lämpligl ulan också nödvändigt all utnyttja skatterevisorer nas särskilda kompelens för atl göra den basulredni.ng som behövs som , . , underlag för förundersökningen i brottmålet. Härigenom sparas också tid och resurser hos åklagar- och polismyndigheterna. En sådan ordning bör bidra lill alt handläggningsliden förkortas avsevärt, vilket ju är ytterst angelägel bl.a. med tanke på huvudsyftet med näringsförbud - att för hindra fortsalt skada. . ! Förbundetkan-- godta de föreslagna reglerna om förfarandet - - -. 5.22 SverigesAdvokatsamfund: PP- 1985/86:126 Medden utformningen förslagel fått rörande förfarandel i mål om närings förbud, innebärande atl talan skall föras av allmän åklagare vid allmän domstol, anser samfundei att rättssäkerhetsintressena tUlgodoses. Föreningendelar kommitténs uppfattning att del även i fortsättningen bör vara allmändomstol som beslular i näringsförbudsärenden på talan av allmän åklagare. Enordning med talerält i vissa fall för fackmyndighet eller med delad talerältmellan åklagare och annan myndighet skulle stöta på myckel stora praktiskasvårigheter, även om elt sådanl brottsrekvisit som föreningen i likhet med enminoritet inom kommittén föreslår skulle införas. Däremol är det självklart attell ökat samarbete mellan fackmyndigheterna och åklagarna skulle vara lillgagn för effektiviteten. Formerna för etl sådant utökat samarbete böremellertid ankomma på Riksåklagaren och berörda fackmyndigheter atl bestämma.Föreningen ställer sig helt bakom kommitténs uppfattning att åklagaren bör gesökade resurser. Föreningendelar kommitténs uppfattning all de tvångsmedel som slårtill buds i elt näringsförbudsmål (husrannsakan, kroppsbesiklning och kroppsvisitation)inte bör utökas. Om ett brottsrekvisit införs på sätt som föreningenföreslagit kan normalt förutsättningar för olika tvångsmedel föreliggaredan på grund av brottet. anfört om lillfäUiga fårbud föranleder ingen erinran. Föreningentillstyrker att lagtexten får den utformning som framgår av 7 § i .denföreslagna lagen om näringsförbud. Nuvarande rekvisit "särskildaskäl" har uppenbarligen varit svårtolkat i nu aktuellt hänseende och någolkrav på risk för fortsalt skada bör inte uppställas för ell tillfäUigt förbud.Del finns inget skäl atl lägga uppgiften atl väcka talan om tillfäUigt förbud !påannan än åklagaren. Beträffandetillfälligt näringsförbud torde det vara nästan omöjligt att på ett tidigtstadium få klart för sig all det är "uppenbart" all näringsförbud ärbefogal. Ordel "uppenbart" bör bytas ul mol annal ord eller annanformulering för all ge någol vidare bedömningsram i etl preUminärl stadium. Ellförslag är atl analogisera med uttryckssätten beträffande anhållande ochhäktning. Detta lorde inte innebära någon risk ur rättssäkerhetssynpunkt. 5.25 (): Kommitténhar också behandlat forumfrågan. TCO delar kommitténs uppfattning att dennuvarande ordningen bibehålls innebärande, att enbart åklagare får föra talan samlalt utredningen sköts av polis och all ärendena handläggs i tingsrätt.Huvuddelen av ärendena torde även med de ändrade reglerna komma allaktualiseras i samband med brottsutredningar. 5.26 Centralorganisationen /SR: Kommitténföreslår att rekvisitet för lillfälligt näringsförbud avsevärt skärps. Del kan i och för sig finnas skäl till en skärpning men anser all en sådan formulering som innebär atl domstolen föregriper den slulliga frågan om näringsförbud bör undvikas. Den slulliga prövningen föregås 328 oftastav en ulredning som tar i anspråk. Också under denna Prop.1985/86: 126 lidkan del finnas myckel starka skäl för etl näringsförbud. ulformalstorde emellertid interimistiskt beslut i praktiken endast komma allmeddelas då domstolen, i samband med att den skiljer sig från målel, önskarutsträcka näringsförbudei alt gälla under liden intill dess domen Frånvissa håll, däribland från juslkieombudsmannen, har ifrågasatts om det intevore mest ralioneUt, att tillsynsmyndigheten förde talan om näringsförbud. JUSEKanser dock i likhet med kommktén all övervägande skäl talar för att allmänåklagare för sådan talan. Närdet gäller kommitténs förslag om förändring av reglema för utdömande av tilkälliglnäringsförbud, delar förbundel kommitléns uppfattning alt det är olyckligt omtillfälligt näringsförbud senare visar sig sakna grund. Kommitléns förslag atltillfälligt näringsförbud endast ska kunna utdömas i uppenbara fall kanemellertid få en annan lika olycklig effekt. Nämligen all inga tiUfälligaförbud utdöms. Verkan av de risker förslagel innebär för domstolar och åklagarekan medföra all tillfäUigt näringsförbud inte yrkas eller utdöms ens iuppenbara fall. bör ulöver polis, kronofogdemyndighet, och konkursförvaltare,kunna föreslås av konsumentombudsman, näringsfri-helsombudsman och avnäringsidkaren berörd facklig organisalion. 5.29 vid Stockholmsuniversitet: Näringsförbudskommilténhar övervägt (s. 203) om det borde införas en möjlighel all utdela uttryckligavarningar till näringsidkare som närmar sig "näringsförbudsgränsen".Någon sådan möjlighet föreslås dock inte, eftersom nackdelarna ansågsavsevärda och en näringsidkare själv bör kunna avgöra om hans agerande medföratt näringstillstånd kan bli aktuellt. I detta sammanhang uttalar kommitténvidare att en dom för brott i näringsverksamhet bör anses utgöra en påtagligvarning. Åsikten har kommit till uttryck i 1 §, 2 sl på så sätt alt del vidbedömningen av om elt näringsförbud är påkallat särskill skall beaktas bl.a,om missbruket fortsatt sedan näringsidkaren dömts för brott inäringsverksamhet. Fakullelsnämndendelar kommitténs uppfattning alt del inte bör vara någon förutsättning förmeddelande av näringsförbud all varning tidigare utfärdats. Däremol bör delvara möjligt alt uifärda varningar lill näringsidkare som i sådan omfattningåsidosatt sina skyldigheter all gränsen för vad som krävs för alt näringsförbudskall kunna ulfärdas börjar närma sig. Del är svårt atl inse vilka avsevärdanackdelar en sådan ordning skulle medföra. Del kan här erinras om all en möjlighelalt utfärda varning regelmässigt finns inom etableringsrätten, t. ex. i yrkestrafiklagenoch fasligheismäklar-lagen. SärskUt motiverad framstår möjligheten alt utfärdavarningar i de situationer då en näringsidkares åsidosättande av sina skyldighelerinte är av så allvarlig art all näringsförbud kan meddelas men en friande domskulle kunna ge intrycket av alt det är fritt fram all fortsätta den påtaladenäringsverksamheten som förut. 5.30Malmö kommunstyrelse: Prop. 1985/86: 126 Rätlenskall i vissa fall kunna meddela lillfälligt näringsförbud. I och för sig kanman ställa sig tveksam till ell förbud som meddelas innan alla fakta i sakenföreligger, men å andra sidan torde det vara nödvändigt med alt snabbt ingripai vissa fall. Kommunstyrelsen kan därför acceptera förslaget även i denna del. 6 Tillsynen över dem som meddelats näringsförbud.Ansvariga myndigheter. Tillsynens omfattning och inriktning. Ändring i skatteregisterlagen. Avstörsta betydelse är all meddelade näringsförbud verkligen efterlevs. Det ärhär fräga om elt område där möjligheterna till kringgående är betydande och därhänsynen till den enskildes integrket lägger hinder i vägen för en verkligteffektiv övervakning. Enligt tingsrättens mening är detta del mestsvårbemästrade problemet. Tingsrätten anser dock all några vägande invändningarej kan riktas mol kommitténs förslag lill lösning av problemet. Således ansertingsrätten i likhet med majoriteten att de kronofogdemyndigheter, som ärtillsynsmyndigheter i konkurs, bör svara för tillsynen över dem som ålagtsnäringsförbud. Tingsrättendelar uppfattningen atl tillsynsmyndigheten i konkurs även fortsättningsvisskall vara övervakningsmyndighet. En överföring till polismyndighet avansvaret skulle sannolikt - med hänsyn till de knappa resurserna och mångfaldenav uppgifter - leda till sämre effektivitet i övervakningen. Iövrigt anser sig tingsrätten inte böra anlägga synpunkter beträffandeövervakningen. Deltorde inte vara realistiskt att hoppas på snabbare handläggning och. bättreövervakning utan att berörda myndigheter får resursförstärkning. Med hänsyn lillvad tingsrätten har anfört (avsniti 1,4) om vilka resultat som man kan uppnågenom näringsförbud är tingsrätten tveksam om man bör salsa ytterligareresurser på näringsförbudsinslitulel. 6.3 Riksåklagaren (): Jagdelar den uppfattning soni majoriteten i kommittén förfäktar, nämligen att kronofogdemyndigheterna även fortsällningsvis skall ha uppgifteii att , övervakaatl meddelade näringsförbud efterföljs..Praktiska skäl talar enligt min mening härför. När del gäller den speciella typ av brottslighet.som en överträdelse av näringsförbud innebär synes kronofogdemyndigheternas möjligheter atl i sin ordinära verksamhet upptäcka misstänkta överträ delser vara mer gynnsamma än polisens. Detta gäller givetvis även den kontroll av avvecklingsverksamheten som berörts under §5. näringsförbud grundas på brolleller inte anserjag att en sådan ordning bör Prop. 1985/86: 126 I denna deltillstyrks således förslaget. Del väsentliga är alt tillsynen Närdet gäller kommitténs förslag all kronofogdemyndigheten i sin övervakande verksamheiskall få hålla förhör med den som ålagts näringsförbud vill jag hävda enavvikande mening. Någon reglering av dessa förhör har inte föreslagils. Dettagör bl.a. atl syftet med dessa förhör framstår som oklart.