prop · G903100 · 1985-12-31 00:00:00 — Det gäller bl.a. nya återvinningsregleroch bestämmelser om skydd för företagshemligheter. Vissa frågor omverkställighet av fängelse har tagits upp i departementspromemorian (Ds Ju1985:1) "Lyxfångar - finns dom?" Jag återkommer härUll i avsniu 2.11.Inom kort kommer vidare fängelsestraffkommittén att avlämna sitt huvudbetänkandedär bl.a. frågan om straffvärdet av olika former av ekonomisk brottslighetbehandlas. Kommittén kommer också att föreslå allmänna bestämmelser omstraffmätning och påföljdsval som kan förväntas få stor betydelse inte minst pådetta område. Jag vill här även erinra om det internaUonella arbete som pågårpå området. Inte minst vikUgt är det nordiska arbete beträffande bl.a.sekretess- och forskningsfrågor som planeras på initiativ av nordiskaministerrådet. Det är emellerfid angeläget att nu också ta itu medmera långsiktiga frågor som hitintills kommit i skymundan för de omedelbara behov som 20 Regeringen har geU brottsförebyggande rådet eU särskilt Prop. 1985/86:100forskningsuppdrag. Avsikten är bl.a. att de åtgärder som vidtagits skall utvärderas i syfte att ge underiag för den fortsattapoliU-ken. Frågorna om rättssäkerhet skall härvid uppmärksammas särskilt. Vissa brister hos de bestämmelser som gällerekonomisk brottslighet står emellertid klara helt oberoende av någon särskildforskning på området. En av dessa är den i många hänseenden splittradereglering som gäller och som medför att lagsUftningen ofta framstår som svåröverskådligoch komplicerad. Det är mot den bakgrunden man skall se den av nugodkända riktlinjen om att straffbestämmelserna mot ekonomisk brottslighet börsamordnas och förenklas varvid mera straffvärda förfaranden på imöjlig mån bör regleras i en samlad lagsUftning. Vid sin behandling av dennarikUinje framhöll justitieutskoUet i siU av godkända betänkande aUmånga av de straffrättsliga bestämmelser det här rör sig om gäller brott avsådan svårhetsgrad aU de naturligen hör hemma i broUsbalken och aU strävan fillsamordning därför bör ske i denna riktning. De problem som jag nu pekat på har en viss likhetmed vad jag tidigare anfört om de risker som bl.a. den tekniska utvecklingenmedfört för aU vissa straffbestämmelser kan komma att framstå som otidsenliga.I likhet med vad jag anförde i det sammanhanget överväger jag fn. även på detnu aktuella området hur dessa mer långsiktiga frågor skall kunna hanteras påett smidigt och ändamålsenligt sätt. Narkotikabrottslighetoch ekonomisk kriminalitet har från många synpunkter speciellt svåraskadeverkningar. Därför måste insatserna på dessa områden hållas på en fortsatthög nivå. Det är emellertid också ett viktigt inslag i regeringens kriminalpolitikatt dessa satsningar inte får leda till att man försummar kampen mot sådan meratradiUonell kriminalitet som exempelvis våldsbrottslighet, inbrottsstölder ocholika former av vandalism. För de människor som drabbas av sådana brott hardessa ofta allvarliga följder av både direkt och indirekt slag. Medborgarnahar som jag tidigare nämnde rätt att kräva att effektiva åtgärder vidtas föratt motverka också denna form av brottslighet. Framför allt gäller naturligtvisdetta våldsbrotten. Jag vill i den här delen att börja medframhålla att de resursför stärkningar och andra åtgärder som har satts in mot ekonomisk brotts lighet och narkotika inte har tillåfits inkräkta på arbetet på det område som är i fråga. Detta får emellerfid inte undanskymma att det är nödvändigt au - parallellt med de särskilda satsningar som f n. görs mot narkoUkabrottslighet och ekonomisk brottslighet - överväga olika sätt aU söka bedriva kampen mot den traditionella brottsligheten mer effek tivt. måste det konstateras att man har sökt efter metoder aU begränsa denna brottslighet. Det är knappast möjligt aU finna några radikalt nya och hitUlls oprövade grepp som skulle få klart gynnsamma verkningar på brottsnivån. Till stor del blir det i stället fråga om aU arbeta vidare med kända metoder i ljuset av de erfarenheter man 21 Som jag redan har varit inne på styrs brottsnivånväsenUigen av vad Prop. 1985/86:100 som sker på andra områden än det begränsatkriminalpolitiska. Organ Bil.4 utanför rättsväsendet har därför viktigauppgifter i det brottsförebyggande arbetet. Myndigheterna inom socialtjänstenär naturligtvis av central betydelse. Men också insatser t.ex. inom bostads-och familjesektorn, i skola, arbetsliv och fritidsverksamhet har storbetydelse för att brottsligheten skall kunna begränsas. Ettframgångsrikt brottsförebyggande arbete förutsätter en nära samverkan mellanmånga myndigheter, organisationer och enskilda på central men kanske framförallt lokal nivå. För att stimulera arbetet på det här områdetanordnade jag en konferens med en lång rad myndigheter ochorganisationer. Ett viktigt ändamål var att se om det går att finna bättreformer och rutiner för det brottsförebyggande samarbetet på lokal nivå än demvi nu har. Ett annat var att stimulera till ett brett engagemang i den egnanärmiljön. Till grund för överläggningarna låg en promemoria om det brottsförebyggandesamarbetet på lokal nivå som hade utarbetats inom . I promemorian redovisas de regler och rutiner somnu gäller på detta område. Det konstateras att insikten om behovet avbrottsförebyggande samarbete har lett till åtskilliga initiativ under framförallt de senaste 15 åren.- Frågor med anknytning till sådan verksamhet har ocksåvarit föremål för fortlöpande uppmärksamhet, särskilt naturligtvis inom ramenför brottsförebyggande rådets verksamhet men också av ansvariga centralamyndigheter som riksåklagaren, och . Ocksålokalt har det efter hand utvecklats livskraftiga samarbetsformer. Inte minstintressanta är de kommunala samarbetsorgan som vuxit fram i samband med arbetetpå lokala handlingsprogram mot droger. Promemorian och de diskussioner som fördes vidöverläggningen har publicerats i skriften (Ds Ju 1985:5) Lokalt samarbetemot brott. Skriften har distribuerats till bl.a. landets samtliga kommuner ochpolisdistrikt för att tjäna som stimulans i det lokala arbete som måste varakärnan i verksamheten på det här området. Jag har erfarit att den har mottagitsväl och det är min grundade förhoppning att den kommer att fylla sitt ändamål. Som ett annat resultat av min hearing harrikspolisstyrelsen inlett en särskild aktion på det härområdet Regeringen har stött initiativ med särskilda medel. Jag vill i det här sammanhanget understryka att detpå en betydelsefull punkt har skapats underlag för en förändring - ochförbättring - av förutsättningarna för det lokala brottsförebyggande arbetet.Genom den polisreform som har genomförts ökar det lokala infiytandet överpolisens verksamhet väsentligt. Genom ett system med fria resurser över vilkade lokala och regionala ledningsorganen skall råda kan polisiära resursersmidigare styras ändamål som ter sig särskilt angelägna inom ett visstområde. Detstår enligt min mening också klart att strävanden från företags och 22 organisationerssida att bidra det brottsförebyggande arbetet i sam- Prop. 1985/86:100verkan med det allmänna bör tas tillvara. Sådana iniUaUv har också Bil.4tagits av företrädare för den privata sektorn exempelvis närdet gäller åtgärder mot butikstillgrepp. Låt mig i anslutning till detta understryka att detär mycket angeläget att handeln, företagarorganisationer, försäkringsbolagen,bostadskooperationer och övriga fastighetsägare m.fi. organ medverkar iarbetet på lokal nivå. Detta underlättas, om det finns ett kontaktnät mellandet allmännas företrädare. Om så är fallet, ökar också förutsättningarna föratt de förslag och modeller på det broUsförebyggande området som utarbetas avSvenska kommunförbundet och av centrala myndigheter -främst ,, och brottsförebyggande rådet - skall kunnaprövas på fältet. Intresset av samverkan på detta område måste vidareses mot bakgrund av den allmänna strävan mot en större effektivitet och enökad lyhördhet för människors behov som gäller som målsättning för denoffentliga sektorns utveckling. Verksamheten med lokala organ inom kommunernaoch försöket med en friare nämndorganisation är viktiga element i detarbetet. Jag vill i det här sammanhanget betona att det iallt väsentligt måste ankomma på de lokala organen själva att finna formernaför det intensifierade samarbete på lokal nivå med brottsförebyggande frågorsom är önskvärt. Viktiga uppgifter ankommer emellertid även på de centralainstanserna, bl.a. inom områdena för metodutveckling och erfarenhetsförmedling. Jaghar redan berört brottsoffrens ställning. Det är en sida avkriminalpolitiken som med rätta fått en stark aktualitet under senare år.Betydelsefulla insatser har också inletts för att bättre än tillgodosebrottsoffrens berättigade intressen. På det vetenskapliga området kan nämnas attviktimologin, läran om offer, har fått ett uppsving, såväl internationellt somi . Jag vill särskilt nämna insatser på detta området som gjorts inombrottsförebyggande rådet, . Nordiska Samarbetsrådetför Kriminologi och . Brottsoffrens ställning uppmärksammades ocksåvid FN:s sjunde brottslighetskonferens som med aktivt svenskt deltagande höllsi . I och för sig har den som utsatts för brott ett betydelsefullt grundskydd. Inom ramen för t.ex. socialtjänst, hälso-och sjukvård m.m. tillgodoses en del omedelbara behov. Genom obligatoriska ochfrivilliga försäkringar skyddas den enskilde i de flesta fall från direkt ekonomiskföriust till följd av brott. Som målsägande i en rättegång kan man få sigtilldömt skadestånd. Genom brottsskadenämndens verksamhet med stöd avbrottsskadelagstiftningen finns det också i betydande utsträckning möjlighetaU få ekonomisk gottgörelse från det allmänna. har det dock i allt större utsträckniguppmärksammats aU insatser av berört slag inte räcker till. Det har framför allt påpekats 23 aUden ekonomiska föriusten ofta inte är det värsta och aU ekonomisk Prop.1985/86:100 kompensation inte är nog. I stället har den integritetskränkningsom Bil.4 brottet ofta är kommit i blickpunkten. Detta har i och för sig beaktats ilagstiftningsarbetet . Vad särskilt gäller offer för sexuellaövergrepp har det också tagits en rad initiativ. Målsägandensmöjligheter till stöd och hjälp under rättegången förstärktes i samband med dennyligen genomförda reformen av regler om sexualbrott.Riksåklagaren har i samråd med en rad andra myndigheter och organisationer påregeringens uppdrag utarbetat ett material för information och utbildning avberörd personal om förundersökning och rättegång när det gäller sexualbrott ochkvinnomisshandel. Detta material har spritts och skall inomkort med hjälp av särskilda medel som regeringen ställt till förfogandebegagnas som underlag vid konferenser för vissa nyckelgrupper kring dessafrågor. Som jag tidigare nämnt har vidare rättshjälpskommittén fått i uppdragatt undersöka bl.a. behovet av juridiskt biträde åt målsäganden i sådana mål.Också inom bl.a. verksamhetsområde har det tagits en radinitiativ. Enligt min mening är det emellertid angeläget attgå längre i ansträngningarna att bereda brottsoffren hjälp och stöd. Regeringenhar därför gett brottsförebyggande rådet i uppdrag att kartlägga i vilkahänseenden dessa behov gör sig särskilt gällande och i vilka former delämpligen kan tänkas bli tillgodosedda. Uppdraget kommer att redovisas till miginom kort. Jag räknar med att den vägen få ytterligare uppslag om hur brottsoffrensställning kan stärkas. 2.7Begränsning av straffrättens tillämpningsområde Jaghar nu berört en del av de områden som f n. är föremål för speciella insatser.Inte minst i det nuvarande statsfinansiella läget måste man emellertid varaberedd att också ange vad som inte skall prioriteras. Om polisen och andramyndigheter skall kunna arbeta mer intensivt mot den grövre brottsligheten,måste de därför avlastas mindre angelägna uppgifter. För tilltron tillrättsväsendet på är det dessutom mycket väsentligt att samhälletinte upprätthåller straffsanktioner på andra områden än där det ärtillräckligt motiverat. har också en avhuvudlinjerna vid reformarbetet på rättsväsendets område varit attrationalisera verksamheten. De rättsvårdande organens resurser kan därigenom istörre utsträckning tas i anspråk för lagföring av allvarligare brottslighet.Utvecklingen har följt olika linjer. Dels har lagföringen av mindre brottstegvis fiyttats över från handläggning vid domstol till summariskareaktionsformer som handhas av åklagare och polis. Dels har man genomkriminalpolitiska åtgärder sökt begränsa utrymmet för straffrättsligaingripanden. För att driva denna utveckling vidare beslutaderegeringen om ett särskilt program för att utnyttjarättsväsendets begränsade resurser mera rationellt. Detta program har börjatge resultat. Genom en systematisk genomgång av olikastraffijestämmelser skall onödiga regler efter hand tas bort. Riksåklagaren fick i uppdrag aU 24 genomföraden kartläggning som behövdes och har redovisat uppdraget Prop. 1985/86:100 i två etapper. 1 den första lade riksåklagaren fram en rad förslagpå trafikrättens område. Bl.a. föreslogs att gränsen för straffbar vårdslösheti trafik skall sättas högre än och att man skall avkriminalisera en delenklare överträdelser av bestämmelser i vägtrafikkungörelsen. Viss ytterligarekartläggning på detta område har därefter ägt rum inom . I en avslutande rapport som överlämnades tillregeringen har riksåklagaren fört fram vissa ytterligareförslag. Dessa rör bl.a. särskild åtalsprövning vid vissa brott ochavkriminalisering av några mindre förseelser. Dessutom diskuteras möjlighetenatt minska antalet utvisningar av nordbor på grund av brott och att geåtalsunderiåtelse vid nordbors olovliga vistelse i efter utvisning.Riksåklagaren framhåller vidare att det är angeläget att det nordiskasamarbetet leder till att utvisning av nordiska medborgare avskaffas. Rapporterna har remissbehandlats. Jag räknar medatt beredningen inom snart skall vara avslutad och attriksdagen skall få ta ställning till en proposition under innevarande . En annan del av programmet var det regeringsförslagom vidgade möjligheter till åtalsunderlåtelse som antog under detförra . Till följd av denna reform har det blivit möjligt att ge åtalsunderlåtelseockså när påföljden kan förväntas bli villkorlig . Dessutom har möjligheternatill åtalsunderlåtelse ökat bl.a. vid seriebrottslighet. Genom den koppling somnumera finns mellan reglerna om åtalsunderlåtelse och reglerna omförundersökningsbegränsning innebär reformen arbetsbesparingar också förpolisen. Av stor praktisk vikt är också den ökade befogenhet för polisen attmeddela rapporteftergift som infördes i samband med polislagstiftning. Riksdagenfattade ett principbeslut om polisens uppgifter, utbildning ochorganisation. Till grund för beslutet låg polisutrednings betänkande(SOU 1979:6) Polisen. I enlighet med riksdagsbeslutet anförtroddes det åt ensärskild kommitté - polisberedning - att utarbeta de mera detaljeradeförslag som behövs för reformens praktiska genomförande. Reformfrågorna inompolisväsendet har därefter behandlats i två olika propositioner. I den proposition om polisens organisation m.m. somlämnades till lades i ett första steg i reformarbetetfram förslag bl.a. om eU förstärkt medborgarinflytande på lokal nivå, en ändradorganisation och ändrade uppgifter för och för vissa län enny regional polisorganisaUon - länspolismästaralternativet. Förslagen godtogsav och genomfördes . Samfidigt med deorganisatoriska förändringarna inom polisväsendet trädde en ny polislag ikrafi. Polislagen innehåller de grundläggande bestämmelserna för polisverksamheten. Denandra av de båda propositionerna lades fram /25 riksmöteoch rörde främst polisens arbetsformer på lokal och regional Prop.1985/86:100 nivåsamt utbildning och rekrytering. Förslagen syftade till en demokra- Bil.4 tiseringoch en decentralisering av verksamheten. godtogsav och har slutligt genomförts den . Därmedhar principbeslut om polisens uppgifter, utbildning ochorganisation numera i sin helhet genomförts på det prakUska planet. Polisberedningen har vid sidan av de nu redovisadeorganisatoriska frågorna också lämnat ett antal andra reformförslag rörandepolisväsendet. 1 särskilda betänkanden har sålunda förslag lagts fram rörandehandläggningen av anmälningar mot polismän, tjänteförslagsnämnd inompolisväsendet och den regionala organisationen samt om beredskapspolisen.Betänkandena har remissbehandlats. Jag avser att i det följande återkomma tillmina ställningstaganden med anledning av polisberedningens förslag i dessafrågor. Polisberedningen kommer att överlämna ettslutbetänkande om inriktningen av polisverksamheten. Polisberedningen hardärmed slutfört sina arbetsuppgifter. Regeringen har beslutat en proposition medförslag till vissa ändringar i fråga om polisens ställning i krig. Även åklagarväsendet har tillbakavarit föremål för översyn i organisatoriskt hänseende. I enlighet medriksdagens principbeslut om riktlinjerna för en ändrad regional organisationhar inrättats tretton regionåklagarmyndigheter somden tidigare länsåklagarorganisationen avskaffades. Vidare har en statsåklagarmyndighetför speciella mål inrättats. I enlighet med beslut om riktlinjernaför verksamheten vid riksåklagarens kansli har kansliet från den I juli 1985fått delvis förändrade uppgifter och en ändrad organisation. har åklagarkommittén arbetat med enöversyn av åklagarväsendets lokala organisation m.m. I kommitténs arbete ingårockså bl.a. att se över administrationen på samtliga nivåer inomåklagarväsendet. Kommittén kan beräknas slutföra sitt arbete . Harman väl bestämt sig för att straffbelägga en viss handling måste man ocksä varaberedd att döma ut påföljder när förbudet överträds. Detta är väsenUigt för attkriminaliseringen skall behålla sin trovärdighet och kriminalpolitikensin genomslagskraft. Det är också viktigt för att rättsväsendetsbrottsförebyggande effekter skall bevaras. Däremot skall inte betydelsen avstränga straff överdrivas, särskilt inte för broU som begåtts utan närmarekalkylerande. Det är emellertid viktigt att bruket av straff bringas attöverensstämma med de värderingar som bör styra strafflagstiftningen och attstraffen uppfattas som rättvisa av medborgarna. En viktig utvecklingslinje inom kriminalpolitikenär att minska bruket av fängelse när det kan ske utan fara för den allmänna laglydnaden. Det är en inriktning som det råder bred politisk enighet om, även om me ningarna ibland kan vara mera delade om vilka vägar som bör väljas. Allmänenighet råder också om au frihetsstraff inte är ägnade att ha Prop.1985/86:100 några positiva effekter för de personer som utsätts för dem. har det pågåU en rättbetydande omdaning av påföljdssystem. Den har, glädjande nog,kunnat ske i bred politisk enighet och i en gemensam strävan att humaniserasystemet. Som exempel kan nämnas att de tidsobestämda påföljderna ungdomsfängelseoch internering har avskaffats, att minimiUden för fängelsestraffet har sänktsoch att skyddstillsynen på olika sätt har förstärkts. fick viockså en ny kriminalvårdslagstiftning. tillsattes två kommittéer för att arbetamed påföljdsfrågor, frivårdskommittén och fängelsestraffkommittén. De ficktillsammans som uppgift att i princip se över hela vårt påföljdssystem. Båda kommittéerna har lagt fram delbetänkanden somlett till lagstiftning. slutförde sitt uppdrag i juni 1984och fängelsestraffkommittén beräknas avge sitt huvudbetänkande inom kort.Kommittén kommer då att behandla frågor om straffskalorna för olika brott ochom regler för påföljdsbestämning. Men också den livligt diskuterade frågan omden villkorliga frigivningens utformning kommer att tas upp på nytt. har i sitt slutbetänkande gjorten genomgång av tänkbara nya påföljder i vårt sanktionssystem. Kommittén harstannat för att möjlighet bör öppnas att döma alkohol- och narkotikamissbrukaresom begått brott till s.k. kontraktsvård i stället för fängelse. tanken på att införa samhällstjänst som ny påföljd.Kommitténs skäl för denna slutsats är bl.a. att det av olika skäl är tveksamtom samhällstjänst i formen av en särskild påföljd skulle minska bruket avfrihetstraff och att rättstillämpningen kan riskera att bli ojämn och orättvis.Kommittén är dock positiv till att inom ramen för straffverkställigheten bättreän utnyttja möjligheterna till vad som skulle kunna kallassamhällstjänst, bl.a. vid frigång och andra aktiviteter utom anstalt. Utredningens betänkande har remissbehandlats. Omremissutfallet kan jag helt kort säga att det i stort sett är positivt. Enmajoritet av dem som har yttrat sig delar utredningens uppfattning att man böravstå från samhällstjänst som självständig påföljd men överväga att införanågon form av kontraktsvård. Arbetet på en lagrådsremiss har inletts. Jagräknar med att en proposition i ämnet skall kunna överlämnas till riksdagenunder våren. Påföljderna för psykiskt avvikande lagöverträdareär en fråga som ständigt är aktuell i den kriminalpoliUska debatten.Socialberedningen har i ett betänkande föreslagit en total reform av denpsykiatriska tvångslagstiftningen och därvid även behandlat detstraffrättsliga systemet i berörda delar. En utgångspunkt för kommittén harvarit aU vanliga påföljdsregler skall tillämpas i så stor utsträckning sommöjligt även för psykiskt avvikande lagöverträdare. Förslagets straffrättsliga delar fick ett blandatmottagande av remiss instanserna och har krävt rätt stora förändringar under den fortsatta beredningen. Arbetet med en omfattande lagrådsremiss som även rör 27 bl.a.hela den psykiatriska tvångsvården bedrivs med den inriktningen Prop.1985/86:100 att ett förslag skall kunna överlämnas . 1 detta sammanhang vill jag också erinra om attsärskilda överläggningar pågår mellan riksdagspartierna angåendesanktionssystemet för trafiknykterhetsbrott. På påföljdsområdet vill jag slutligen nämna detförslag om en ny sanktion för brott begångna i näringsverksamhet som riksdagenfick på sitt bord . Sanktionen, kallad företagsbot, ärkonstruerad som en särskild rättsverkan av brott och skall kunna ådömas ett företageller en företagare när ett brott har begåtts i utövningen av verksamheten.Enligt förslaget skall företagsboten kunna bestämmas till lägst . ochhögst 3 milj. kr. Jag vill gärna uttrycka min tiltfredsstältet-se över att densegslitna frågan om effektiva straffrättsliga sanktioner mot brott som begås inäringsverksamhet och om ett straffrättsligt ansvar som skall kunna drabba ävenjuridiska personer nu tycks vara nära en lösning. Sammantaget pågår alltså en rätt betydandeomvandling av påföljdssystemet. Många har ju också menat att gmndtankarnabakom påföljdssystem skulle ha övergetts . Själv kan jaginte se det så. Vad som hänt är att vi har blivit mer medvetna omfängelse-Straffets negativa verkningar. Vi har också fått överge de mestoptimistiska föreställningarna om möjligheten att genom behandling av enskildalagöverträdare motverka återfall i kriminalitet. kvarståruppfattningen att frihetsstraff i vissa fall är ett nödvändigt led i brottsbekämpningen. Att vi anpassar oss efter dessa insikter fårsjälvfallet inte hindra att vi behåller viktiga ambitioner i fråga om humanitetoch social rättvisa. Inom ramen för både anstaltsvård och frivård måste vi sefill att åstadkomma bästa möjliga behandlingsresultat. För mig blir ledordennär det gäller påföljdsdelen i kriminalpolitiken fasthet och konsekvens istraffmätning och behandling parad med respekt för den dömdes integritet ochmänniskovärde. Jaghar redogjort för det aktuella läget när det gäller reformerbeträffande rättegängsförfarandet. 1 detta sammanhang vill jag i all korthet taupp några särskilda frågor med anknytning till domstolarnas viktiga roll ikampen mot brottslighet. Länsrätterna har fortfarande för många oavgjordaskattemål. Även kammarrätterna har stora målbalanser. Jag nödgas konstatera attendast ett fåtal länsrätter är i nivå med målsättningen omloppsUdför skattemålen i länsräu som jag ställde upp i förra årets budgetproposition.Det är angeläget att man inom ramen för Ullgängliga resurser överväger om mangenom rationellare arbetsformer kan förbättra läget.