prop · G90365 · 1985-12-31 00:00:00 — I ett sådant fall bör straffansvar ådömas enligt första styckel.Om däremot handläggaren har enbart en osjälvständigt förmedlande funktion, blirandra stycket tillämpligt. Det bör emellertid framhållas att del i vilket fallär tillräckligt för bedrägeriansvar atl rekvisiten enligt andra slyckel är uppfyllda. Ett annat igärningsbeskrivningen särskilt angett tillvägagångssätt är atl ändra i program, dvs. i instruktionerna för den automatiska informations behandlingen. Med delta avses också att byta ut hela programmet eller atl flytta över programmet från etl bearbetningsslälle till ett annat. Prop.1985/86: 65 Slutligen upptas i exemplifieringen av möjligametoder atl begå datorbe- drägeriatl olovligen ändra i en upptagning för automatisk informationsbehandling. Iförsta hand lar exemplet sikte på olovliga förfaranden med datorer. Begreppetupptagning för automatisk informafionsbehandling får då samma innebörd sombegreppet upptagning för ADB i bl.a. straffbestämmelsen om dataintrång i 21 §datalagen. Därmed avses en uppgift som är fixerad på någon form av dalamediumoch som antingen finns i eller kan malas in i en dalamaskin och som inte ärvisuellt läsbar (se prop. 1973:33 s. 75). Vad som här främst avses är attlagrade data olovligen ändras eller helt eller delvis utplånas eller atl nya dataolovligen förs in i det material som skall bearbetas. Som jag närmare utvecklati den allmänna motiveringen är dock inte bestämmelsens räckvidd begränsad lillolovlig påverkan av datorer. Delframgår av broltsbeskrivningen alt de angivna exemplen på hur gärningen kanförövas inte ulgör någon uttömmande uppräkning av alla de slags tänkbarametoder som kan komma till användning. De är bara exempel på detillvägagångssätt som torde vara de mest frekventa. Del avgörande för ombedrägeri enligt den föreslagna bestämmelsen föreligger eller inte är om enoriktig förmögenhetsöverföring kommit lill stånd till följd av allgärningsmannen på något sätt olovligen ingripit i den automatiska informationsbehandlingenoch därigenom påverkal del slulliga resultatet. Effekten härav torde vanligenbli den alt gärningsmannen oriktigt krediteras ett penningbelopp eller att enprestation han har alt ulföra felakfigt blir registrerad som fullgjord. Atläven olovliga förfaranden med t. ex. bankomater och varuautomaler m.m. avseltsbli hänförliga under den nya bedrägeribestämmelsen har berörts i den allmännamotiveringen. Också i sådana fall synes det som regel vara fråga om ett slagsautomatisk informationsbehandling som påverkas. T. ex. mynlaulomater har dockoftast en så enkel konstruktion att det kan framstå som främmande all hänföraden under begreppet automaUsk informafionsbehandling. I tydlighetens intressehar därför bestämmelsen gjorts tillämplig även på "annan liknandeautomatisk process". Förokvalificerade former av automalmissbruk ådöms f. n. i allmänhet straffansvarför bedrägligt beteende enligt 9 kap. 2 § andra stycket BrB, om inte gärningenavser mer än ringa värde och i övrigt uppfyller rekvisiten för bedrägerienligt 9 kap. 1 §. På grund av hänvisningen till bedrägeristadgandet som görsi 9 kap. 2 § första slyckel följer emellertid av mitt förslag all införa ettnytt andra stycke i bedrägeristadgandel som kriminaliserar även automalmissbrukav aktuellt slag, alt även 9 kap. 2 § första styckel i forlsiittningen kommer atlbli fillämpligt på lindrigare former av sådant missbnik. Det torde saknaavgörande betydelse vilket stycke som åberopas. Jag har därför ansett detöverflödigt alt i det här sammanhanget föreslå någon ändring i 9 kap. 2 §. Förfarandensom innebär alt någon olovligen ändrar eller pä annat sätt förvanskar del slutliga resultatet av en informationsbehandling utan atl del sker en förmögenhetsöverföring faller utanför straffstadgandets tillämp ningsområde. F. n. fångar bestämmelsen om oredligl förfarande i 9 kap. 8 § 44 BrB upp en del sådana gärningar, nämligen sådanadispositioner som inte medförvinning för gärningsmannen men som i övrigt svarar mot bedrägeri. Prop.1985/86:65 Brottsbeskrivningen för oredligl förfarande kräver dock, i motsats lilldet av mig föreslagna andra styckel i 9 kap. 1 § BrB, att någon vilseletts. Detleder fill att den motsvarande gärningslypen, som är sekundär lill andra stycket,inte alltid kommer alt falla under 9 kap. 8 § BrB, nämligen när inte någon harblivit vilseledd. I regel torde dock då någon annan straffbestämmelse varatillämplig. Om det färdiga resultatet ulgör en urkund, kan i sådana fall istället bestämmelsen om urkundsförfalskning i 14 kap. 1 § BrB bli tillämplig.Om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda, kan vidare straff för trolöshet mothuvudman enligt 10 kap. 5 § BrB eller straff för dataintrång enligt 21 §dalalagen komma i fråga. Ändringarnai ockerparagrafen har behandlats i avsnitt 8 i den allmänna motiveringen. Iparagrafens första stycke har inte gjorts någon annan ändring än alt kravet påatt ett utnyttjat beroendeförhållande skall råda gentemot just gärningsmannenhar slopats. Till följd av atl beroenderekvisilel således kommer att varatillämpligt även i siluafioner när gärningsmannen utnyttjar etlberoendeförhållande som uppkommit mellan målsäganden och en tredje person,utvidgas det straffbara området något. Pä del sättet är beroenderekvisilelredan utformat i dansk och norsk strafnagsliflning. Andrastycket innehåller en ny bestämmelse om utvidgat straffansvar för låneocker.Som närmare utvecklats i den allmänna motiveringen avses härmed främst altkomma ät oseriös verksamhet på området, ofta bedriven av s.k. grå lånefirmorutanför samhällets insyn och kontroll. Bestämmelsen är tillämplig pårättshandlingar som begås i näringsverksamhet eller såsom led i en verksamhetsom bedrivs vanemässigl eller annars i störte omfattning. Detta uttryckssätt ärhämtat från del fillägg fill häleribesläm-melsen i 9 kap. 6 § BrB som trädde ikraft (SFS 1980:107). Det är avsett att ha samma betydelse idetta sammanhang (jfr prop. 1979/80:66 s. 24 f). Begreppetnäringsverksamhet skall således förslås i vidsträckt mening och omfatta varjeverksamhet av ekonomisk art som bedrivs av en fysisk eller juridisk person.Ytterligare ledning för vad som skall hänföras till begreppen näringsverksamhetoch näringsidkare kan hämtas frän förarbetena till de centrala konsumenträtlsligalagarna (se t. ex. prop. 1976/77:123 s. 152) och bokföringslagen (1976:125) somi sin 1 § föreskriver bokföringsskyldighet för näringsidkare (prop. 1975:104 s.203 f). Jag kan också hänvisa lill mina uttalanden i anslutning fill förslagel lillkonsumenttjänst-lag (prop. 1984/85:110 s. 141). Menstraffansvar kan även drabba utövare av låneförmedling som inte är all bedöma som näringsverksamhet. Så är fallet, om någon t. ex. regelbun det beviljar krediter eller förmedlar ett flertal krediter , dvs. om utlåningsverksamhelen sker vane mässigl eller på annat sätt i större omfattning. Givetvis är det, på samma sätt som gäller för häleriansvar i motsvarande sammanhang, tillräckligt för 45 Prop.1985/86:65 straffansvar att en enda ockerhandling kan påvisas ingå i ensådan löpande verksamhet. Medränta eller annan ekonomisk förmån avses det sammanlagda värdet av den gottgörelsekreditgivaren betingar sig som vederlag för att lämna krediten. Även kostnaderför låneuppläggning, kreditupplysning m.m. skall således vägas in i bedömningenav förhållandet mellan prestafioner-na. Vid kreditköp och liknande blandadeavtal kan dessutom förekomma att köpeskillingen för den vara som avtalet avsersätts väsenfiigt högre än dess verkliga värde för att kostnaderna för självaförsträckningen skall kunna nedbringas och på så sätt framstå i bättre dager.Sådan särskild gottgörelse måste givetvis också beaktas vid en helhetsbedömningav prestationernas värde. Avgrunderna för 23 kap. 7 § BrB följer atl straffansvar kan drabba även den somavsiktligt bereder annan eller tillägnar annan något. Den som i ufiåningsverksamhett. ex. kräver ockertänta för alt gynna en ba-komstående finansiär kan såledesinte frila sig från straffansvar på den grunden att han själv' inte haft någonvinning av affären. Som den nya bestämmelsen om låneocker är utformad torde manf.ö. i större utsträckning än vad som hitfills varit fallet kunna ingripadirekt mol dessa s.k. bak män. Denföreslagna ändringen i bestämmelsen om trolöshet mot huvudman har behandlats iavsnitt 5 i den allmänna motiveringen. Medden föreslagna justeringen i paragrafens första stycke utsträcks straffansvarettill att omfatta även personer i förtroendeslällning som av sin huvudman anförtrottsatt självständigt svara för kvalificerade tekniska uppgifter. Avsikten är inteatt därmed utvidga kriminaliseringen av lojalitetsbroll i tjänst- elleravtalsförhållanden i någon betydande utsträckning. Det är tekniska funkfionäreri ledande ställning som t. ex. ledare av forsknings- eller utvecklingsprojekt,föreståndare för datorcentraler och liknande tekniskt ansvariga personer inyckelpositioner som omfattas av straffbudet. Också utomstående konsultertillhör den krets som kan drabbas av ansvar. Om brottet är allvarligt, skallden särskilda straffskalan som redan finns för grovt brott kunna användas. Delhar också företagits en redaktionell förenkling av bestämmelsen. Någon sakligändring är inte avsedd. Iparagrafens första stycke kriminaliseras olovligt brukande av någon annans sak. Med den nya lydelsen saknar besittningsförhållandena bety delse för slraffbarheten. Detta innebär att det straffbara området skall omfatta även bruk av egendom som inte finns i gärningsmannens besilt- 46 ning. Utvidgningenav det straffbara området har vidtagits främst med sikte på Prop. 1985/86:65alt komma ål gärningar som innebär s. k. fidsstöld, dvs. olovligt brukande avanläggningar för automatisk informationsbehandling. Men även användning avannan apparatur faller under lagrummets tillämpningsområde, t. ex. vissa formerav olovligt telefonerande (Jfr RH 54:82). Följerdet olovliga brukandel på ett tillgreppsbrott eller en annan besittningsrubbningav samma gärningsman, skall på samma sätt som tidigare normalt dömas tillansvar enbart för besittningskränkningen. När en besittningsrubbning somfaller under brottet egenmäktigt förfarande kombineras med ett långvarigt ellervårdslöst brukande av den olovligt fillgripna egendomen, kan emellertid delolovliga brukandel, Hksom , föranleda att brottet bedöms som grovt enligt densträngare straffskalan i 8 kap. 8 § andra styckel BrB. Ävenom de flesta brott som faller under paragrafen normall torde vara av mindreallvarligt slag, inbegrips i gämingsbeskrivningen även gärningar som kanförorsaka stor skada och avse egendom av betydande värde, såsom när det gällerolovlig användning av värdefull teknisk apparatur, l.ex. För sådanagärningar kan det finnas behov av en strängare straffskala än den som f.n.gäller. I paragrafen har därför införts en särskild slraffskala för grovtbrott. Del har inte ansetts nödvändigt alt i lagtexten närmare ange vilkakriterier som kan kvalificera en gärning som grovt brott. Som exempel påomständigheter som främst torde komma i fråga är att gärningen avsett mycketvärdefull egendom eller förorsakat stor skada eller olägenhet. Föratt inte slraffskärpningen skall bli fillämplig på de gärningar som f n. behandlasi andra meningen av första stycket, har denna brutits ut till etl nytt andrastycke. Justeringenav förevarande paragraf är, som jag har nämnt i den allmänna mofiveringen, enföljdändring föranlåten av att den straffbara kretsen vid brottet trolöshet mothuvudman har utvidgats. 1985/86:65 10.2 Förslaget till lag om ändring idatalagen Iett nytt andra stycke i paragrafen har i förtydligande syfte det straffbara områdetför dataintrång utvidgats till atl gälla även uppgifter som är under befordranför automatisk databehandling men som ännu inte kan anses utgöra en s. k.upptagning för ADB. Avsikten med detta klarläggande har närmare behandlats iavsnitt 7. Även i fräga om del nya styckel avses gälla alt, om den gärning somär aktuell är straffbelagd i BrB, balkens bestämmelse skall tillämpas istället för datalagens. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över de upprättade lagförslagen. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. , f d. juslifierådet Sterzel, regeringsrådet . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande överförslag lill 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i datalagen (1973:289). Förslagenhar inför lagrådet föredragils av hovrättsassessorn föranleder följande yttrande av lagrådet: Förslagettill lag om ändring i Bestämmelseni andra slyckel har fått en sådan utformning att den omfattar även vad som harbrukat kallas för automatmissbruk. Vissa former av sådana förfaranden bedöms f n.som bedrägligt beteeende enligt 9 kap. 2 § andra stycket. Räckvidden av dennabestämmelse är, såsom har påpekats i remissen, i viss mån oklar. Högstadomstolens domskäl i rättsfallet NJA 1984 s. 889, vilket gällde en bensinaulomal,tyder emellertid pä att den som tillägnar sig egendom genom alt påverka enaulomals funktion med otill-lålna medel skall anses ha gjort sig skyldig tillett tillgreppsbroll, dvs. stöld eller i ringa fall snatteri. Denändring som föreslås innebär all alla former av automatmissbruk som innefattar förmögenhetsöverföring i fortsättningen skall bedömas som bedrägeribrolt. I ringa fall blir 9 kap. 2 § om bedrägligt beleende Ullämplig. Härvid skall, om gärningsmannen har berett sig tillgäng lill en sådan nyttighet som avses i paragrafens andra stycke, den bestämmelsen filläm pas. I andra fall gäller första styckel. Departementschefen har uppmärk sammat detta förhållande men ansett atl det saknar avgörande betydelse vilket stycke som åberopas. I ett avseende uppkommer emellertid en skillnad beroende på om gärningen hänförs under 9 kap. 2 § första eller andra styckel. Enligt 9 kap. 12 § andra stycket gäller nämligen en särskild åtalsregel för bedrägligt beleende som avses i 2 § andra slyckel. Allmänt åtal för sådant brott får väckas endast om det anses påkallat från allmän synpunkt. Av förarbetena framgår all denna regel har tillkommit i första hand med tanke på andra former av snyltningsbrolt men atl den har ansetts godtagbar även för automalmissbruk (JuU 1976/77:11 s. 13). Del finns dock knappast någon rimlig anledning alt olika regler skulle gälla i fråga om åtal vid automalmissbruk beroende på vilken typ av nyttighet angreppet avser. 1985/86: 65 Omman vill komma till rätta med den onöjaktighel som här har påtalats står olika möjligheter till buds. En utväg är att heltslopa den särskilda åtalsregeln, vilket skulle leda till alt frågan om åtalskall underlåtas blir atl bedöma enligt reglerna i 20 kap. 7 §rättegångsbalken. Etl annat alternativ är alt justera 2 § andra stycket sä alldel inte kommer all omfatta fall där gärningsmannen har förfarit pä det sättsom sägs i 1 § andra styckel. 9 kap. 5 § Mol förslagel till ändringar i beslämmelserna om ockerfinns i och för sig ingen erinran. Det är emellertid nödvändigt altuppmärksamma sambandet mellan reglerna om straffansvar för ocker i 9 kap. 5 § BrBoch dem om rättshandlingars ogiltighet på grund av ocker i 31 § avtalslagen.Som nämns i remissen hade frän början del sistnämnda lagrummet ett vidaretillämpningsområde, men vid reformen av förmögenhelsbrotlen vidgadesförutsättningarna för straffbarhel för ocker sä att de i princip kom atlöverensstämma med förutsättningarna för atl en rättshandling kan förklarasogiltig enligt 31 § avtalslagen. Genom den nu föreslagna ändringen bryts ånyosambandet mellan lagrummen. Det läge som inträder blir det motsatta mot del sområdde . Straffbestämmelsen för ocker kommer all ha ett vidaretillämpningsområde än 31 § avtalslagen. Det är klart otillfredsställande all en gärning skullekunna föranleda ansvar för ocker enligt BrB utan atl få civilrätlslig verkanenligt ockerparagrafen i avtalslagen. Såvitt gäller ändringen i nuvarande 5 §första stycket synes inga bärande skäl föreligga för alt inte genomföra denäven i avtalslagen. Något mera komplicerat är lägel i fråga om det nya andra slyckeli 5 §. Möjligen kan man här länka sig att falla tillbaka pä regeln om jämkningav avtalsvillkor i 36 § avtalslagen. Lagrådet förordar att dessa frågor omanpassning av avtalslagen till den nya ockerbestämmelsen las upp lillbehandling skyndsamt. 10 kap. 7 § I den föreslagna gärningsbeskrivningen för brottetolovligt brukande har det nu gällande kravet atl gärningsmannen har den olovligt brukade saken i sin besittning fåll utgå. Del remitterade förslagel, som i denna del överens stämmer med vad förmögenhetsbrottsulredningen föreslog, motiveras med behovet av all anpassa kriminaliseringen av olovligt brukande till de nytill komna disposilionsmöjligheter som följt i spåren av den tekniska utveck lingen. Härmed åsyftas främst möjligheterna all på ett stort geografiskt avstånd ta sig in i ett datorsystem via en dalorförbindelse och på så sätt olovligen utnyttja någon annans datoranläggning, s. k. tidsstöld. Vidare nämns del fallet alt någon olovligen använder annans telefon, vilket sägs kunna vålla svårigheter vid den rättsliga bedömningen. Besittningsbegrep pet skulle numera inte vara helt tidsenligt och ett avskaffande därav enligt remissprolokollet medföra fördelen all sådana klart slraffvärda dispositio ner som de angivna inte hamnade utanför del kriminaliserade området. 0 Lagrådet finner att goda skälanförts för en anpassning av straffbesläm- melsernalill den tekniska utveckling som sketl också i de hänseenden som Prop. 1985/86:65 nu är i fråga. Även med beaktande av alt besitlningsbegreppel fått en alltstörre spännvidd inom straffrätten torde vidare den lämpligaste vägen för dennaanpassning vara att ändra gärningsbeskrivningen pä sådant sätt alt lidsstöldoch därmed jämförbara förfaranden blir kriminaliserade såsom olovligt brukande.Lagrådet har således ingen erinran mol syftet med den föreslagna ändringeneller mol tanken all utvidga tillämpningsområdet för straffbestämmelserna i 10kap. 7 § BrB. Däremotfinns det enligt lagrådets mening anledning alt ställa sig tveksam till sättetför den föreslagna utvidgningen. När sålunda förmögenhets-brottsutredningenföreslog atl kravet på besittning skulle överges i den motsvarighet tillbrottet olovligt brukande som utredningen utformade, ingick den åtgärden somett led i en större omstrukturering av samlhga de brott som omfattades avuppdraget. En ändring som erhåller en motsvarande principiell uppläggning menbegränsar sig brottet olovligt brukande innebär all den nuvarandesystematiken i bryts upp på en enda punkt. Från rent rätlssystemaliskautgångspunkter kan del ifrågasättas om stadgandet efter en sådan ändringrätteligen hör hemma i 10 kap., där gärningsmannens besittning egendomen -och den motsvarighet därtill som hans behörighet all företräda denskadelidande kan sägas utgöra - bildar del gemensamma rekvisitet. Detär vidare osäkert vilka följder - bortsett från den önskade utvidgningen av slraffbarheten- som etl totalt avskaffande av besitlningskravet kan komma alt få. I remissprolokolletanges härvidlag endast alt några nämnvärda skillnader inte torde uppstå iförhållande lill vad som gäller. Något underlag för denna bedömning tillhandahållsemellertid inte och just denna fräga har, som nämns i remissprolokollet, intesärskilt uppmärksammals vid remissbehandlingen av förmögenhetsbroltsulredningensförslag. Det är visserligen klart att vissa såsom straffria bedömdaförfaranden, beträffande vilka en kriminalisering inte kan sägas vara heltobefogad, kommer att falla under den föreslagna gärningsbeskrivningen (se l.ex.NJA 1978 s. 242). Om därutöver en icke önskvärd kriminalisering blir följdenkan emellertid inte på föreliggande underlag bedömas med någon grad avsäkerhet. I sammanhanget bör även beaktas att den tekniska utvecklingen gårmycket snabbi, såväl i fråga om framtagandet av olika slag av anläggningar sombeträffande tillskapandet av möjligheter alt utnyttja dem. Även om varjetänkbar form av brukande utan besittning på teknikens nuvarande ståndpunkterkan påslås vara straffvärd när brukandet sker ulan lov, är det inte säkert allalla möjligheter därtill som kan komma att öppna sig ler sig likastraffvärda. Medhänsyn till det nu anförda anser sig lagrådet inte kunna tillstyrka att besitlningsbegreppel helt mönstras ut ur gärningsbeskrivningen för olov ligt brukande. Så synes inte heller vara nödvändigt för att del angivna syftet med förslaget skall nås. Del bör sålunda vara tillräckligt att del i lagtexten anges atl vid gärningar såsom lidsslöld och därmed jämförbara förfaranden någol krav på gärningsmannens besittning till den av honom olovligen utnyttjade anläggningen inte skall gälla. För alt beskriva de gärningar som på så sätt bör kriminaliseras kan användas samma uttrycks- 51 Prop.1985/86:65 sätt som det remitterade förslagel begagnar i 9 kap. 1 § andrastycket, dvs. fråga skall vara om olovligt brukande av anläggning förautomatisk informationsbehandling eller annan liknande automatisk process. Antaslagrådels förslag all för huvudfallet av olovligt brukande behålla kravet pägärningsmannens besittning till saken, kan till del remitterade förslagetsförsta stycke fogas en särskild bestämmelse om sådant olovligt brukande avanläggning som enligt det sagda skall kriminaliseras oavsett besittningsförhållandena.Dispositionen av paragrafen i det remitterade förslaget synes i övrigt kunnabibehållas och med viss redaktionell omarbetning ges följande lydelse: "Omnågon olovligen brukar någon annans sak, som han har i besittning, ochdärigenom vållar skada eller olägenhet, döms han för olovligt brukande lillböter eller fängelse . Delsamma skall gälla om någon, varesig han har besittning därlill eller inte, olovligen brukar någon annansanläggning för automatisk informationsbehandling eller annan liknandeautomatisk process och därigenom vållar skada eller olägenhet. Förolovligt brukande döms också innehavare av en faslighet, om han brukar denna lillmen för annans rätt till fasligheten genom all olovligen bygga, gräva, plöja,la upp väg, låta kreatur beta eller vidta någon annan dylik åtgärd. Ärbrott ertligl första stycket grovt, döms lill fängelse i högst ." Förslagettill Ilag om ändring i datalagen Förslagetlämnas utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 7november 1985 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden I. Carisson, , , , , , ,, , , , , R. , , ,, . Proposition med förslag till ändring i m. (vissa frågor om datorrelaterade brott och ocker) 1 Anmälan av lagrådsyttrande m. m. Föredraganden anmäler lagrådets yltrande(l) över förslagtill 1. lag om ändringi , 2. lag om ändringi datalagen (1973:289). Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. 9 kap I § Lagrådet har inte haft något att erinra mot det förslagtill nytt andra stycke i 9 kap. 1 § BrB vilket avser att som bedrägerikriminalisera vissa olovliga transaktioner med hjälp av bl. a. datorer. Däremothar lagrådet i anslutning härtill tagit upp vissa frågor om förhållandel mellanförsta och andra styckena i 9 kap. 2 § BrB. Lagrådet har härvid konstaterat att alla former avautomatmissbruk som innefattar förmögenhetsöverföring - av vilka en del irättspraxis bedömts som tillgreppsbrott - i fortsättningen skall bedömas sombedrägeribrott och att straffbestämmelserna om bedrägligt beteende i 9 kap. 2 §BrB därför blir tillämpliga i ringa fall. Enligt vad lagrådet uttalar skallhärvid, om gärningsmannen har berett sig tillgång till någon sådan nyttighetsom avses i paragrafens andra stycke, det stycket tillämpas och i andra fallförsta styckel. Lagrådet har pekat på att ålalsprövningsregeln i 9 kap. 12 §andra stycket gäller endast för bedrägligt beteende som avses i 9 kap. 2 §andra stycket. Enligt lagrådet finns det knappast någon rimlig anledning att (1) Beslut om lagrådsremiss fattat vidregeringssammanträde Prop.1985/86:65 olika regler skulle gälla i fråga om åtal vid automatmissbrukberoende på vilken typ av nyttighet angreppet avser.