prop · G90390 · 1985-12-31 00:00:00 — Med hänsyn därtill och lill all regeringengett föreskrifter om kraflledningsplaneringen i beslutet om alt fullföljafastlagda riktlinjer för hushållning med mark och vatten finns enligtutskottets mening inte nu skäl lill någon begäran om förslag från riksdagenssida. Utskottet har ansett sig kunna utgå från alt behovet av föreskrifter omsamordning kommer atl övervägas i arbetet med plan- och byggnadslagstiftningenoch all frågan om en eventuell övergripande planering av störte kraftledningarkommer alt övervägas i arbetet med den nya rapporten om hushållning med markoch vatten. Ulskotlelhemställde att skulle avslå motionen 1977/78:1674, beslöt ienlighet med utskottets hemställan, Iremissyttranden till över den fysiska riksplaneringensplaneringsskede har etl flertal länsstyrelser lagil upp frågan omkraflledningsplaneringen. Som exempel kan här nämnas i Uppsalalän. som bl, a, anför följande: Formerna förplaneringen av kraftledningsdragningar bör ses över. Framdragandet av störrekraftledningar medför stora ingrepp i naturmiljön och innebär ofta allvärdefull mark för de areella näringarna tas i anspråk. berörs etlflertal kommuner och i vissa fall flera län. Planeringen bör syfta lill alt iett tidigt skede ge underiag för avvägningar mellan olika intressen och på såsätt få en anknytning till annan översiktlig planering. Kritikhar även i andra sammanhang framförts mot det sätt på vilket den fortsattautbyggnaden av kraftledningsnälel sker. Föregen del vill jag anföra följande, Kraftförelagen planerarkraftstationer och ledningsnät. Kraftledningar lar i anspråk mark för fundamenloch Iransformatorstationer, Genom ledningsdragningarna kan annan verksamhetförsvåras eller förhindras, I konkurrensen om markresurserna kan anläggningarnamedföra konflikter med andra iniressen, t, ex, natur- och kulturminnesvården,jord- och skogsbmket, friluftslivet och rennäringen, saml med bebyggelse iolika former, I vissa fall är det av nationellt intresse atl mark reserverasför kraftledningar som ingår i storkraftnälel. Detta bör då komma lill uttrycki den kommunala planeringen. När del gällerkraftledningar inom ell delaljplanelagl område finns f n, ingen regel iel-lagen som anger hur koncessionsfrågor skall behandlas i förhållande tillplanen, I enlighet med vad jag tidigare (avsnitt 2,1.1) har förordat isamordningsfrågan bör nu tas in en bestämmelse i el-lagen om atl koncessioninte får meddelas till en kraftledning vars tillkomst skulle strida mol endetaljplan eller områdesbestämmelser. Inteminst kraflledningsfrågornas behandling i under 1970-lalet visar alldel har rått en påtaglig irritation över atl tillräcklig hänsyn intehar tagils till olika andra markanvändningsintressen vid utförande avkraftledningar, I den fömt nämnda rapporten i fysisk planeringhar planverket, industriverket, och valtenfallsverket lämnatett förslag lill handläggningsordning vid planering av kraftledningar, Irapporten föreslås bl, a, att kraflföretagen bör ta initiativ till överläggningarmed om del utbyggnadsbehov som kan fömlses inom förslagsvis en 1O-årsperiod, varvid även representanter för kommunerna och för andra regionalaorgan bör delta. Det föreslås att kraftförelagen bör sammanställa och redovisaungefärliga lägen för planerade kraftledningar och Iransformatorstationer påsärskilda länskartor med beskrivningar. Länsstyrelser och kommuner bör i sinlur redovisa underlagsmaterial som belyser t, ex, restriktioner, konsekvenseroch önskemål på regional och lokal nivå, Ellsådant förbättrat samråd som föreslås i rapporten har börjat tillämpas. Sometl led i åtgärderna för all få en ändamålsenlig hantering avkraftledningsfrågorna har i elförordningen tagils in regler om ansökningshandlingaroch handläggning av koncessionsärenden, El-lageninnehåller emellertid inga konkreta regler om den hänsyn som bör las till andramarkanvändningsintressen vid koncessionsprövningen. De materiella prövningsreglemai 2 § 2 mom, innehåller visserligen en regel i tredje stycket om allmöjligheten att tillgodose lokala intressen särskilt skall beaktas vidkoncessionsprövningen, men också den regeln torde i första hand syfta påeleklrifieringsinlressena. Den hänsynsregel man har alt falla tillbaka på iavvägningen mellan olika intressen är närmast 2 § 3 mom, andra slyckel somstadgar atl de villkor för anläggningens utförande och nyttjande skallföreskrivas som av säkerhetsskäl eller eljest ur allmän synpunkt finnspåkallade. Avmin redogörelse framgår atl det vid planeringen av kraftledningar finns etlpåtagligt behov av att göra sådana bedömningar om användningen av mark- ochvattenområden som behandlas i NRL, El-lagen bör därför anknytas till NRL, Kommunernasökade självständighet i markanvändningsfrågor enligt PBL-förslaget bör ocksåföra med sig ett ökat intresse från kraftförelagens sida atl få erforderligamarkreservalioner för sina planerade ledningar gjorda i den kommunalaplaneringen. Förslageni rapporten i fysisk planering stämmer väl med denhanteringsordning som har föreslagits för tillämpningen av NRL, Mankan utgå från atl kraflledningsfrågorna diskuteras ingående mellanlänsstyrelsen och kommunerna vid upprättande och ändring av översiktsplanerna.Reservationerna av mark för kraftledningar kommer alt i den kommunalaplaneringen göras utifrån bestämmelserna i , Mol bakgrund av den betydelsekraftledningar av den typ som behandlas i el-lagen får för markanvändningen iövrigi är det viktigt atl sådana avvägningar som behandlas i NRL görs ikoncessionsärendena. Jag förutsatte i lagrådsremissen (avsnitt 2.3) alt de kraftledningsprojekt som kommer i fråga för koncessionnormalt torde vara av sådan angelägenhetsgrad alt hänsynen lill andramarkanvändningsinlressen närmast hör samman med val av ledningsslräckning ochinte med frågan om kraftledningen skallfå komma till stånd eller inte. De överväganden som fömtsälts enligt NRL bordedärför enligt min mening göras vid prövningen av lednings-sträckningen och avarbetenas utförande. Denlagtekniska samordningen mellan el-lagen och NRL föreslog jag skulle görasgenom ett tillägg till 2 § 3 mom, andra styckel av en föreskrift all även NRL:sregler skall lillämpas när koncessionsmyndighelen föreskriver villkor föranläggningens utförande och nyttjande. Lagrådet(yttrandet bilaga 8, s, 369 f,) har haft invändningar mol milt förslag i dennadel och anfört: Prop, 1985/86:90 Enligt förslaget tilländringar i lagen (1902:71 s, 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriskaanläggningar (el-lagen) skall samordningen mellan denna lag och NRL göras genomett tillägg lill 2 § 3 mom, andra styckel att även skall lillämpasnär koncessionsmyndighelen föreskriver villkor för anläggningens utförande ochnyttjande. Motsvarande konslmktion föreslås för samordningen mellan lagen(1978:160) om vissa rörledningar (rörledningslagen) och NRL, För röriedningslagenföreslås sålunda att 6 § första styckel kompletteras med en regel som innebäratl även NRL skall tillämpas när villkoren för koncession skall meddelas, Iförslagen till ändringar i vattenlagen och miljöskyddslagen föreslås däremotatl tillämpningen av NRL skall ske vid tillståndsprövningen av etlvatlenföretag (3 kap, 1 §) resp, vid prövningen av miljöfarlig verksamhet (4 a§), Avvikelsen i sättet all hanlera anknytningen till NRL har endastknapphändigt kommenterats i remissprotokollet. Enligt lagrådels mening är detnaturligt alt, såsom föreslagits beträffande vattenlagen och miljöskyddslagen,NRL skall tillämpas redan när etl företag resp, en verksamhet prövas medavseende på tillåtiigheten. Vid föredragningen har antytts alt en anledningtill all en annan konslmktion valts för el-lagen och rörledningslagen skullevara att del beträffande ledningar enligt dessa lagar är mer eller mindre givetatl ledningsdragning skall ske mellan leverantör och avnämare, varvidtillgodoseendet av motstående intressen får ske genom föreskrifter omalternativ sträckning eller genom att koncessionen förenas med olika villkor.Enligt lagrådels mening är detta betraktelsesätt inte rikligt, I prop,1977/78:86 s, 75 ff diskuteras ingående vad koncessionsprövningen skallinnefatta när del gäller rörledningar. Utgångspunkten är all koncesison fårmeddelas endasl om ledningen är lämplig från allmän synpunkt och den som sökerkoncessionen kan antas vara i stånd alt uppfylla villkor som är förenade meddenna, I kravet pä atl en ledning skall vara lämplig från allmänna synpunkterligger, framhåller departementschefen i propositionen s, 77, att nyttan avledningen skall vägas mol de negativa effekter den kan få på skildasamhälleliga intressen. Detta kan konstaleras först efler en omfattande ochingående prövning där en mångfald allmänna iniressen, som exemplifierats ipropositionen, skall beaktas. Det är alltså inte på förhand givet atl enkoncessionsansökan skall bifallas, även om del i stor utsträckning torde varamöjligt alt tillgodose allmänna intressen genom villkor. Det må framhållas allbl, a, riktlinjerna för den fysiska riksplaneringen - vilka ersätts avbestämmelserna i - nämns bland de omständigheter som skall beaktas redanvid tillståndsprövningen. Vad nu har sagts beträffande koncessionsprövningenligt rörledningslagen synes också gälla vid motsvarande prövning enligtel-lagen. Förutom atl pröva alt en anläggning behövs och att den är förenligmed en planmässig elektrifiering har det också ansetts åligga denkoncessionsprövande myndigheten alt beakta övriga omständiger i del enskildafallet (NJA II 1938 s, 807 f). Med hänsyn lill vadlagrådet sålunda har anfört i sitt yttrande har lagrådet förordat all också iel-lagen anknytningen skall ske genom en föreskrift i del lagmm som reglerarkoncessionsprövningen, dvs, 2 § 2 mom. Jagkan ansluta mig lill vad lagrådet har anfört och föreslår att el-lagensamordnas med NRL på det sätt som lagrådet har förordat. Mittförslag: Koncession enligt rörledningslagen får inte strida mot detaljplaneller områdesbestämmelser. Rörledningslagen anknyts lill NRL, Enligtlagen (1978:160, ändrad senast 1982:486) om vissa rörledningar(rörledningslagen) krävs koncession för att dra fram eller begagna enrörledning för transport av fjärrvärme eller av råolja, naturgas m,m.Koncession krävs dock inte för ledningar med en längd av högst 20 kilometereller för ledningar som är avsedda för vissa lokala behov (1 §), Fråganom koncession prövas av regeringen (3 §), Koncession får meddelas endast omdel från allmän synpunkt är lämpligt atl ledningen dras fram och begagnas ochom sökanden är lämplig alt utöva den verksamhet som avses med koncessionen (4§), Koncessionsprövningenenligt 3 § för med sig att rörledningsföretagel kan underkastas en samladprövning i alla de avseenden där samhällsintressen gör sig gällande. Dettainnebär att bl, a, transport- och näringspolitiska, energipolitiska samtmiljö-, naturvårds-, försvars- och planpolitiska synpunkter kan beaktas, I5-7 §§ finns regler om villkor för koncession. Här föreskrivs bl. a, attkoncession skall avse ledning med en i huvudsak bestämd sträckning och gällaviss lid (5 §), Enligt 6 § skall koncession förenas med de villkor som behövsför att skydda allmänna intressen eller enskild rätt. Vissa särskilda villkorom stadigt dellagande, avgifter, färdigställningstid m. m. får ocksåföreskrivas, Ibetänkandet (SOU 1972:58) angående oljeledningar, som har legat tiU grund förrörledningslagen, övervägdes ändringar i byggnadslagen för sådana fall då enrörledning berör områden som omfattas av byggnadslagens planbeslämmelser.Eftersom planlagsliflningen för utredningens förslag varföremål för utredning inom bygglagutredningen, ansåg sig emellertid utredningeninte vilja lägga fram några förslag som kunde föregripa bygglagutredningensställningstagande, Ianledning av propositionen med förslag lill rörledningslag (1977/78:86) väcktesen motion (1977/78:1751), vari framställdes önskemål om åtgärder för allintegrera koncessionsprövningen med planering enligt byggnadslagen. Civilutskottetavgav yttrande lill näringsulskottet över propositionen och uttalade härvid bl,a, (CU 1977/78:3 y) följande: Delgenom motionen framförda kravet står inte i strid med vad som anförts ipropositionen. Förslaget syftar till att även när del gäller planeringen förrörledningar initiera etl arbete i dessa integrationsfrågor av samma typ sompågår beträffande planeringen av kraftledningar. Frågan om hur dessa slag avledningar skall integreras med samhällsplaneringen i övrigt finnercivilulskottet väsentlig. Arbetet på en ny byggnadslagstiftning pågår inombostadsdepartementet. Det nu lagda lagförslaget kan inte anses föregripa eherförsvåra delta arbete. Det kan dock antas att förslag på bygglagområdet kommeratl leda till ytterligare överväganden i bl, a, samordningsfrågorna, Näringsulskottet(NU 1977/78:47) instämde lill alla delar med vad civilulskottet hade anfört.Beträffande motionen fann utskottet del befogat med ett uttalande av riksdagenatl den samordningsfråga som motionärerna hade tagit upp borde beaktas isamband med arbetet på en ny byggnadslagstiftning. anslöt sig tillnäringsutskottels mening (rskr 1977/78:111), Somframgår av den redovisning som jag nu har lämnat omfattar rörledningslagenendast stora projekt. Del torde i praktiken främst vara helvattenledningar ochgasledningar som är aktuella för koncessionsprövning. Rörledningar förläggs iallmänhet underjord. Vid ledningens början och slut saml vid förgreningar finnsterminaler. Utefter ledningen fmns också en eller flera pumpstationer, förnaturgas kompressorstalioner. Bebyggelseplaneringeni närheten av större nalurgasledningar påverkas av säkerhetsföreskriftemasregler om zonindelning och skyddsavstånd. Också regler om förläggningsdjup,föriäggning i skogsmark och förläggning nära kraftledningar medför konsekvenserför markanvändningen i rörledningens närhet. Denarbelsgala som behövs för byggandet av en störte rörledning har en bredd av10-40 m. Vid förläggning av rörledningar i skogsmark behövs en trädfri gala om1015 m bredd. Genomatl ledningar huvudsakligen kommer atl ligga under jord blir konflikterna medannan markanvändning ofta begränsade. Konflikter kan dock uppstå med andramarkanvändningsintressen. Ledningsdragningen kan få stor betydelse för framlidabebyggelsefrågor, Ienlighet med vad jag tidigare förordade (avsnitt 2,1,1) om speciallagarnassamordning med PBL bör i rörledningslagen föreskrivas atl en koncession intefår strida mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Koncessionspliktigaledningar torde alllid vara av sådan storlek och karaktär att de kan fåbetydelse för en kommuns allmänna utveckling och strategiskamarkanvändningsbeslul. Del är därför naturligt alt kommunen i sinöversiktsplanering behandlar rörledningsfrågor. När PBL träder i kraft kommerdetta all göras i samråd mellan kommunen, som företrädare för de lokalaintressena och , som företrädare för de statliga intressena. Molbakgmnd av den betydelse rörledningar av den typ som behandlas iröriedningslagen får för markanvändningen i övrigi är det viktigt all sådanaavvägningar som behandlas i NRL görs i koncessionsärendena. Jag förutsatte ilagrådsremissen (avsnitt 2.4) att de rörtransportpro-jekt somkommer i fråga för koncession normalt torde vara av sådan angelägenhetsgradatl hänsynen till andra markanvändningsintressen närmast hör samman med val avledningssträckning och inte med frågan om rörledningen skall få komma tillstånd eller inte. De över\'äganden som fömtsälts enligt NRL borde därför enligtmin mening göras vid prövningen av ledningsslräckningen och av arbetenasutförande. Denlagtekniska samordningen mellan rörledningslagen och NRL föreslog jag skullelösas så alt 6 § första styckel rörledningslagen kompletteras med en regel sominnebär att NRL skall lillämpas när villkoren för koncession skall meddelas. Som jag nämnde vid minbehandling av el-lagen (avsnitt 2.7) har lagrådet haft invändningar mot denlagtekniska lösningen. I likhet med vad jag föreslog i fråga om el-lagen böranknytningen mellan rörledningslagen och NRL - i enlighet med vad lagrådet harförordat - ske genom en föreskrift i den paragraf som reglerarkoncessionsprövningen, dvs. 4 § rörledningslagen. Denstatliga kulturminnesvården vilar på ell flertal tillkomnaförfattningar. Dessa författningar är främst inriktade på skydd och vård avenstaka kulturellt värdefulla föremål och behandlar så skilda objekt somfornminnen, statliga byggnader, kyrkor, biskops- och prästgårdar,begravningsplatser och märkliga byggnader med annan ägare än staten och densvenska kyrkan. a. lill all stärka de grundläggande kraven på bevarande av kulturmiljöni planerings- och byggnadsverksamheten och alt därvid ge kommunerna ett ökateget ansvar på delta område. Förslaget ger vidare kommunerna effektivareinslmment för att hävda bevarandeintressen i planeringen ochbyggnadsverksamheten. Detär naturligtvis angelägel alt en ändamålsenlig samordning sker av debevarandeinsatser som statliga och kommunala organ utför. I detta sammanhangär behovet av samordning mest framträdande i fråga om PBL och lagen (1960:690)om byggnadsminnen (omtryckt 1976:440, ändrad senast 1981:857) -byggnadsminneslagen. En mindre ändring behöver också göras i lagen (1942:350)om fornminnen (omtryckt 1976:440, ändrad senast 1985:281) - fornminneslagen.Jag återkommer i specialmoliveringen lill ändringen i den lagen. Övriga författningarpå kulturminnesvårdens område ulgör inte lagar och bör därför lämpligen sesöver i annat sammanhang. Samordningen mellan PBLoch byggnadsminneslagen Enligt1 § byggnadsminneslagen kan förklara en byggnad förbyggnadsminne, om den bevarar egenarten hos gången lids byggnadsskick ellerminnet av historiskt betydelsefull händelse och byggnaden med hänsyn härtillär all anse som synnerligen märklig. Lagen gäller dock inte byggnader som tillhörstaten eller ulgör fast fornlämning. Den gäller inte heller kyrkliga byggnader. Omfattningen av enbyggnadsminnesförklaring regleras genom skydds- Prop. 1985/86: 90föreskrifter som skall upprättas efter samråd med sakägarna. Föreskrifternafår inte vara mer betungande än som oundgängligen krävs för atl behålla Allmän motivering byggnadsminnets kulturhistoriska värde. Om del är nödvändigt,kan även Byggnadsminnes-föreskrivas att området kring byggnaden skallhållas i ell sådanl skick att lagen byggnadens utseende och karaktär inteförvanskas (2 §). För ändring av ett byggnadsminne i strid motskyddsföreskrifterna krävs enligt 3 § tillstånd. Tvångsreglerfinns för atl rätta åtgärder som har utförts i strid mol föreskrifterna och förall avbryta pågående förstörelse av ett byggnadsminne (18 §). Brott molföreskrifterna kan straffas med dagsböter (17§), Fastighetsägarenoch innehavare av särskild rätl kan enligt 5 § få ersällning av staten, omskyddsföreskrifterna medför alt pågående användning av en byggnad eller ettområde avsevärt försvåras. Enligt15 § kan under vissa fömtsättningar förordna alt en byggnad intelängre skall vara byggnadsminne. Beslut atl häva en byggnadsminnesförklaringeller jämka skyddsföreskrifter kan vidare meddelas av regeringen, omgenomförandel av en stadsplan eller en byggnadsplan hindras, om etl ändamål förvilket har beviljats expropriation av byggnaden eller kringliggande områdehindras eller om annars någol förelag av störte allmän eller enskild nyttahindras eller avsevärt försvåras (16 §), Länsstyrelsensbeslul enligt byggnadsminneslagen kan överklagas hos kammarrätten fömlom avsakägarna även av och statens historiska museer (14 §), I1 § förordningen (1960:691) om byggnadsminnen (omtryckt 1976:441) föreskrivsbl, a, all i ett ärende om förklarande för byggnadsminneskall inhämta yttrande av , om det inte är fråga om en ansökansom uppenbart är ogmndad. Enligt 7 § skall underrätta bl, a,om vaije beslul som rör ell byggnadsminne. Dennuvarande regleringen i byggnadsminneslagen och förordningen om byggnadsminnenerbjuder enligt min mening tillräckliga garantier för atl beslutenligt den lagen och kommunens beslul enligt PBL skall bli samordnade på ettändamålsenligt sätt. Jag gmndar min bedömning främst på alt haren central roll enligt både byggnadsminneslagen och PBL, Det finns därmed godaförutsättningar för samför-slåndslösningar. Behovet av information tillkommunen om statliga insatser enligt byggnadsminneslagen är tillgodosett genomall enligt 7 § förordningen om byggnadsminnen fårundertättelse om alla beslul som rör byggnadsminnen. Skullemot förmodan en byggnadsminnesförklaring sedermera visa sig olämplig med hänsynlill kommunens planer, kan kommunen med stöd av de nämnda bestämmelserna i15 eller 16 § påkalla hävning eller ändring av byggnadsminnesförklaringen. Vadjag nu har anfört stämmer överens med vad PBL-ulredningen har förordat, PBL-utredningenhar föreslagit all skyddsbestämmelser enligt PBL inte skall få beslutas i en detaljplan eller etl markförordnande för en byggnad 132 som redan är ettbyggnadsminne, Samma hinder bör enligt utredningen föreligga i motsattriktning. Om skyddsbestämmelser har utfärdats enligt PBL skall med andra ordbyggnadsminnesförklaring inte få beslutas för samma objekt. Motiven för dettaförslag är all förhindra alt beslut fattas med motstridiga materiellaföreskrifter och alt problem uppkommer för byggnadens ägare medersättningsfrågan, I lagrådsremissen den 13juni 1985 erinrade jag om att PBL-förslaget inte innehåller någol hinder förkommunen all besluta skyddsbestämmelser för byggnader som har förklarats sombyggnadsminnen. Jag föreslog därvid all någol motsvarande hinder inte hellerskulle föreskrivas i byggnadsminneslagen, Ianledning av detta förslag anför lagrådet (yttrandet, bilaga 8, s, 370f)följande: Prop,1985/86:90 Enligtdet remitterade förslaget skall det inte föreligga någol hinder molbyggnadsminnesförklaring beträffande en byggnad för vilken skyddsbestämmelserenligt PBL beslutats i detaljplan eller områdesbestämmelser, I detta avseendeskiljer sig remissen från PBL-ulredningens förslag (SOU 1979:66 s,643).Utredningen ansåg att speciallagstiftningen inte skulle få användas för enbyggnad om skyddsbestämmelser enligt PBL redan hade utfärdats för denna. Fleramotiv angavs härför. Ett motiv är atl beslut med motstridiga materiellaföreskrifter annars skulle kunna fallas. Utredningen framhöll vidare atl manskulle kunna få problem med ersättningsfrågor och pekade på all bådebyggnadsminneslagen och PBL innehåller kompensationsregler för sådana fall därföreskrifterna innebär en störte belastning för fastighetsägaren än hanrimligen bör tåla. Skyddsbesluten kan var för sig länkas bli utformade så allde inte utlöser någon ersättningsskyldighet. Den sammanlagda effekten förmarkägaren kan dock bli sådan, framhöll utredningen, atl han skulle ha varitersättningsberältigad om alla föreskrifter hade utformats enligt samma lag.Risken för tvister är påtaglig och den enskilde kan bli lidande, anfördeutredningen, som - efler all ha berört möjligheten att låta PBL la sikteuteslutande på den yttre miljön medan ambitionerna alt bevara invändiga kultur-och miljövärden skulle hämta sitt stöd i byggnadsminneslagen också uttaladeatt det lämpligaste syntes vara all ge PBL samma räckvidd i fråga omskyddsmöjligheler som byggnadsminneslagen. Underremissbehandlingen avvisade flera remissinstanser tanken all skyddsbeslulenligt byggnadsminneslagen inte skulle få omfatta byggnad för vilkenskyddsbestämmelser utfärdats i detaljplan eller markförordnande. Del bör,framhöll , vara den statliga kulturminnesvårdens uppgiftatt slutligt avgöra de nödvändiga skyddsbesläm-melsemas omfattning och alt slåför de ekonomiska konsekvenser som följer därav (SOU 1982:9 s, 675 f). Lagrådetfinner för sin del atl de av utredningen anförda motiven för all låta en redanföretagen tillämpning av endera lagstiftningen beträffande en byggnad uteslutaatt den andra tillämpas på samma objekt är väl gmndade. För den händelsedepartementschefen vill vidhålla alt skyddsbestämmelser enligt PBL skall kunnabyggas på med föreskrifter enligt byggnadsminneslagen eller omvänt villlagrådet beröra ersättningsfrågan.