prop · G90310 · 1985-12-31 00:00:00 — Skäl för mitt förslag: Det måste givetvis finnas vissamöjligheter att fä gä i en annan skola än det egna elevområdets. De stela reglernaom elevområ-destillhörighet bygger på den föratsättningen. Det gäller både dennuvarande skollagens regler och de bestämmelser som jag föreslår. Utrymmet förskolgång i en annan skola än det egna elevområdets bör för den nya skollagensdel kunna utformas i huvudsaklig överensstämmelse med utredningens förslag. Lagreglerna om detta utrymme avser rättighet för eleven iförhållande till den mottagande kommunen. Frågan om skyldighet för hemkommunenalt utge interkommunal ersättning är sekundär och behöver inte göras heltberoende av det faktum att eleven har tagits emot i den andra kommunens skola.Enligt min mening kan det därför inte bli tal om att låta hemkommunen besluta.Ansvaret och beslutsbefogenheten bör ligga hos den mottagande kommunen och i vissaspeciella fall, som jag återkommer till, hos länsskolnämnden. Om en kommunvägrar ta emot ett barn, bör barnet genom vårdnadshavare liksom habesvärsrätt. Jag finner inte skäl att låta hemkommunen få besvärsrätt i falldär en annan kommun har tagit emot någon på enligl hemkommunens uppfattningotillräckliga grunder. Det är emeUertid givet att hemkommunen kan ha isammanhanget viktiga synpunkter att anföra. Det är också givet att barn inteutan vidare skall tas in i skolor utanför det egna elevområdet bara därför attde själva och deras vårdnadshavare anser sig ha särskilda skäl för en sådanskolgång. Man kan i praktiken knappast komma ifrån att bedömningen av om åberopadeskäl har tillräcklig tyngd i gränsfall får vägas mot hemkommunens intresse avatt t. ex. kunna behålla elevunderlaget för en skolenhet som riskerar att blinedlagd. Mot den bakgrunden bör den andra kommunens skolstyrelse ha skyldighetatt inhämta yttrande från hemkommunens skolstyrelse. Om denna avstyrker finnsdet anledning för den andra kommunens skolstyrelse att allvarligt överväga omsärskilda skäl verkligen föreligger. Anser den att skälen inte är tillräckligtstarka och vägrar att ta emot barnet, bör barnets vårdnadshavare ha möjlighetatt överklaga beslutet hos SÖ som sista instans. Om den emellertid fortfarande anser att skälen ärtillräckliga bör enligt min mening frågan hänskjutas till länsskolnämnden somdärvid får göra de avvägningar som kan vara aktuella. Om länsskolnämnden finnerskälen tillräckliga, bör kommunen ha skyldighet att la emot barnet. Finner länsskolnämndenskälen otillräckliga får barnets vårdnadshavare överklaga till SÖ såsom sistainstans. I fall där kommunerna hör till olika län bör SÖ få speladen roll som annars tillkommer länsskolnämnden. SÖ bör även då vara sistainstans. Som jag återkommer till i det följande bör den mottagandekommunens 1985/86: 10 Prop.1985/86: 10 rätt interkommunal ersättning göras beroende av att deniakttagit sina skyldigheter att inhämta yttrande från hemkommunen och att iförekommande fall hänskjuta frågan till länsskolnämnden. Mittförslag: skall gälla att den som har särskilda skäl att få gå i enviss kommuns eller landstingskommuns gymnasieskola trots att han inte tillhörskolans elevområde för studievägen skall likställas med den som tillhörelevomrädet. Omäven hemkommunen eller hemlandstingskommunen anordnar den aktuella studievägeni sin gymnasieskola, skall yttrande därifrån inhämtas innan eleven med stöd avsärskilda skäl tas emot i någon annan huvudmans gymnasieskola. Om yttrandet äravstyrkande och den mottagande kommunen eller landstingskommunen inte godtaryttrandet, skall frågan avgöras av länsskolnämnden eller SÖ. Skäl.för mitt förstag: Som jag tidigare påpekat finns det åtskilliga kommuner sominte har gymnasieskola. Härtill kommer att de kommuner som anordnargymnasieskola inte har samma utbud av studievägar. I många fall är det såledesinte möjligt att genomgå en viss studieväg i hemkommunen ellerhemlandstingskommunen. Det hindrar emellertid inte att del synsätt som jaganlagt beträffande bör kunna gälla även i fråga om gymnasieskolan. 5.7 Elevernas fördelning på skolenheter Mitt förslag:Grunder för elevernas fördelning på skolenheter inom en huvudmans grundskolaeller gymnasieskola skall inte heller i fortsättningen bestämmas genom lag mendäremot kunna regleras i andra statliga föreskrifter. Niivoraiule bestämmelser:1 den nuvarande skollagen finns inte någon bestämmelse om elevernas fördelningpå skolenheter inom en kommuns grundskola eller gymnasieskola eller inom enlandstingskommuns gymnasieskola. Däremot finns vissa föreskrifter i ämnet i 2kap. 21 S skolförordningen. Om det för en kommuns grundskola finns två ellerflera skolenheter, skall eleverna enligt den paragrafen fördelas påskolenheterna med hänsyn främst till vad som är ändamålsenligt frånkommunikationssynpunkt och lill vad som krävs för att effektivt utnyttjalokaler och andra utbildningsresurser. Allmänna föreskrifter om fördelningenfår meddelas av skolstyrelsen, om inte länsskolnämnden meddelar sådanaföreskrifter. Motsvarande gäller, om det för en kommuns eller landstingskommunsgymnasieskola finns två eller flera skolenheter. Skälf(>r mitt förslag: Med hänsyn till statens ansvar för skolväsendel och tillde statliga bidragen finner jag det naturligt att allmänna grunder för elevernasfördelning på skolenheter skall kunna fastställas genom statliga föreskrifter. Självfallet måste sådanafaktorer som kommunikationer och behovet av att effektivt utnyttja lokaler ochandra utbildningsresurser spela en viktig roll när eleverna fördelas påskolenheter. Det är emellertid enligl min mening angeläget att ocksåföräldrarnas och elevernas egna önskemål kan vägas in. En skolenhet kan ha enviss inriktning, t. ex. pä idrott, och det är då rimligt att beaktaidrottsintresserades önskan att få gå vid just den skolenheten. Enligt minmening bör de enskildas önskemål nämnas som en självständig faktor iföreskrifterna om elevernas fördelning pä skolenheter. Jag ämnar återkomma tilldetta i samband med förslag till regeringen om ändringar i skolförordningen medanledning av den nya skollagen. .8 Förutsättningarna för rätt till interkommunal ersättning Prop.1985/86: 10 Mittförstag: Om en kommun eller landstingskommun i sin grundskola ellergymnasieskola har tagit emot någon som har en annan hemkommun ellerhemlandslingskommun, skall den mottagande huvudmannen ha rätt till interkommunalersättning av hemkommunen eller hemlandstingskommunen. Detta gäller dock inteom kommunen eller landstingskommunen inte iakttagit skyldighet att inhämtayttrande från hemkommunen eller hemlandstingskommunen eller skyldighet att låtalänsskolnämnden avgöra frågan om mottagande av eleven. Skäl för mittförstag: Det är angeläget att tvister om skyldighet att utge interkommunalersättning blir så fä som möjligt. Jag föreslär därför alt utgångspunkten skallvara det faktum att eleven har tagits emot i en kommun eller landstingskommundär eleven inte är kyrkobokförd. Undantag bör emellertid göras för fall därden ersättningskrävande kommunen inte gjort vad på den ankommil i förhållandetill den andra kommunen. Jag tänker här på de föreslagna reglerna om yttrandeoch hänskjutande till länsskolnämnden. Reglernaom interkommunal ersättning är avsedda att i möjligaste mån skapa rättvisaskolhuvudmännen emellan. Mot den bakgrunden kan vissa företeelser förtjänasärskilda kommentarer. Eleversom placeras i vad som förr kallades fosterhem - familjehem enliglsocialtjänstlagstiftningens terminologi - i en annan kommun än hemkommunenkyrkobokförs som regel i den nya kommunen. Denna har då inte rätt tillinterkommunal ersättning frän den tidigare hemkommunen. Vid remissbehandlingen avskolförfaltningsutredningens betänkande har några remissinstanser berörtfosterhemsplaceringarnas ekonomiska konsekvenser för kommunerna. Dessaremissinstanser menar att små kommuner som lar emot många fosterbarn kandrabbas oproportionerligt hårt ekono- Prop.1985/86: 10 miskt.De kostnader som sådana kommuner åsamkas torde knappast kompenseras av varesig s. k. SÅS-medel (statsbidrag till särskilda åtgärder på skolområdet) ellerskatteutjämningsbidrag. En annan företeelse - somvisserligen inte har berörts av remissinstanserna är att vissa lågfrekventastudievägar i gymnasieskolan kräver stora kostnader som till stor del kommerelever från andra kommuner till godo utan att interkommunal ersättning lämnas imotsvarande mån. Det finns emellertid vissa möjligheter att få statsbidrag iform av verksamhetsstöd till lågfrekventa utbildningar. Jaganser inte att regler om interkommunal ersättning kan byggas upp med tanke påsädana speciella förhållanden som all en viss kommun tar emot ett stort antalfosterbarn eller att vissa udda utbildningar är mycket kostnadskrävande. Sådanaförhållanden bör i stället beaktas inom ramen för stalsbidragsreglerna. 6 Utbildningen för dem som inte kan gå i ochgymnasieskolan Förbarn som på grund av synskada, dövhet, hörselskada eller talskada inte kan gå igrundskolan anvisar nuvarande skollag den tioåriga specialskolan, för vilkenstaten är huvudman. För dessa barn upphör skolplikten normalt först vidutgången av vårterminen det kalenderår de fyller . änför barn i allmänhet. Lagen innehåller inga särskilda bestämmelser omutbildning på gymnasial nivå efter specialskolan. Det förutsätts att ungdomarnagenom särskilda stödåtgärder skall kunna gå i gymnasieskolan. I anordnasinom gymnasieskolan utbildning som är särskilt anpassad för döva ochhörselskadade. nuvarande skollagen finns inga bestämmelser om skolplikt och utbildning förbarn och ungdomar som inte kan gå i och gymnasieskolan därför attde är psykiskt utvecklingsstörda. I stället hänvisar skollagen lill 1967 årsomsorgslag. Denna innehåller bestämmelser om särskolplikt. som upphör senastvid 21 eller i vissa fall . Särskolplikten fullgörs normalt isärskolan för vilken landstingskommunerna är huvudmän. 1 särskolan ingårgrundsärskola och träningsskola, som båda är tioåriga, samt yrkessärskola. omsorgslag finns också bestämmelser om all psykiskt utvecklingsstördasom på grund av syn- eller hörselskada inte kan gå i särskolan i stället skallberedas utbildning i specialskolan. Isamband med att den nya skollagen tillförs bestämmelser om sådan utbildning somi dag regleras omsorgslag bör vissa sakliga ändringar genomföras ienlighet med vad som har förutskickats i omsorgspropositionen. Jag kommer idet närmast följande att redovisa de viktigaste av dessa ändringar. 1 fråga omdetaljer hänvisar jag till specialmolive-ringen. Närdet gäller specialskolan och de grupper som den vänder sig till bör endast sådana ändringargenomföras som har samband med ändringarna i Prop. 1985/86: 10 6.2 Förhållandet till den nya omsorgslagens personkrets Mittförslag: Den nya skollagens särskilda bestämmelser om skolplikt och skolgångför vissa barn och ungdomar skall inrymma samma personkrets som den nyaomsorgslagen. Liksom i den nya omsorgslagen likställs med psykisktutvecklingsstörda dels personer som har fält ett betydande och beståendebegåvningshandikapp på grund av hjärnskada, föranledd av yttre våld ellerkroppslig sjukdom, dels personer med barndomspsykos. Onisorgsberedningensförslug: Överensstämmer med mitt förslag. Skälför mitt förstag: Personkretseni den nya omsorgstagen nya omsorgslagens inledande paragraf sägs att lagen innehåller föreskrifterom särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda. Vidare anges att vad ilagen sägs om psykiskt utvecklingsstörda gäller även personer som på grund avhjärnskada, föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom, har fått ettbetydande och bestående begåvningshandikapp samt personer med barndomspsykos. Jomsorgsproposjtionen uttalas bl. a. följande angående personkretsen (s. 561'..se även s. 18 ff). Psykiskutvecklingsstörning är en intellektuell funktionsnedsättning som beroende pågrad och miljö utgör ett handikapp. Den sammanhänger med en under individensutvecklingsperiod inträffad brist eller skada som i många fall är så betydande,att personen behöver stöd och hjälp i sin livsföring genom särskilda omsorgerför alt kunna delta i samhällslivet. Med utvecklingsperioden avses i allmänhetperioden . Vid bedömningen av den intellektuella förmåganskall psykologiska, sociala och pedagogiska faktorer vägas samman. Någonändring av innebörden i begreppet psykisk utvecklingsstörning jämfört med 1967års omsorgslag åsyftas inte. Medpsykiskt utvecklingsstörda likställs två grupper med liknande behov. Denförsta gruppen är personer som, i allmänhet efter utvecklingsåren, har fått enhjärnskada och till följd härav en intellektuell funktionsnedsättning som harlett till ett betydande och bestående begåvningshandikapp. Denandra gruppen är personer med barndomspsykos. Enligt beräkningar inträdersådan psykos hos omkring femtio barn i hela landet. Med barndomspsykosavses en djupgående personlighetsstörning med debut i regel före ålder.Den tar sig uttryck i bl. a. omfattande avvikelser i Prop.1985/86: 10 socialaoch känslomässiga relationer saml svåra störningar i språkförmågan. De flestabarn och ungdomar med barndomspsykos är eller blir psykiskt utvecklingsstörda. Motsvarigheti den nya skollagen barn och ungdomar som är begåvningshandikappade eller har andrafunktionsnedsättningar kan genom vissa stödåtgärder klara skolgång igrundskolan och gymnasieskolan. Det behövs emellertid fortfarande särskildabestämmelser om skolplikt och skolform för fall där detta inte är möjHgt. Detär naturligt att låta den nya omsorgslagens terminologi m. m. fä sinmotsvarighet i den nya skollagen. Med psykisk utvecklingsstörning bör såledesavses detsamma i båda lagarna. Det är också naturligt att de grupper som i dennya omsorgslagen likställs med psykiskt utvecklingsstörda också likställs meddessa i den nya skollagen. Det innebär bl. a. att barn i samtUga grupper vidbehov - dvs. om de inte kan gå i och gymnasieskolan - skall beredasutbildning i särskolan. 6.3Särskolan och dess huvudmän Mittförslag: Särskolan behålls som särskild skolform med landstingskommunalthuvudmannaskap. Möjlighet öppnas att genom avtal överföra huvudmannaskapettill kommun. Omsorgskommitténsförslag: Utbildningen av psykiskt utvecklingsstörda inordnas i det allmännaskolväsendet med kommunalt huvudmannaskap. Remissinstanserna:En så gott som enig remissopinion motsätter sig omsorgskommitténs förslag.Däremot är remissinstanserna positiva till ett närmande mellan särskolan ochdet aUmänna skolväsendet genom att särskolan regleras i skollagen och inteutgör en särskild omsorg enligt lagstiftningen om sådana. Omsorgsberedningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Skälför mitt förstag: Jag vill erinra om vad chefen för anfördei omsorgspropositionen angående bibehållande av särskolan medlandstingskommunalt huvudmannaskap (s. 22 ff). Dennya omsorgslagen inrymmer en möjlighet att genom avtal överlåta uppgifterenligt den lagen UU kommun som ingår i landstingskommunen, såsom anfördes iomsorgsproposilionen bör en motsvarande möjlighet finnas beträffande särskolan. 6.4 Tidenför skolplikt och rätt till utbildning Mittförslag: Den särskilda skolplikten skall upphöra senast vid utgången avvårterminen det kalenderår barnet fyller . Inlelängre skolpliktiga elever i särskolan skall ha rätt att fä ytterligareutbildning där intill utgången av vårterminen det kalenderår då de fyller 21år. Om det behövs för att slutföra en påbörjad utbildning skallde beredas möjlighet att fortsätta till . Prop.1985/86: 10 Omsorgskomniittén:Särskolplikten ersätts av vanlig skolplikt. Psykiskt utvecklingsstörda ungdomarges rätt lill undervisning i klasser för yrkesutbildning, yrkesträning ellerverksamheislräning inom gymnasieskolan. Remissinstanserna:Mänga remissinstanser anser att nuvarande särskolplikt till 21 eller i vissafall skall vara kvar. Omsorgsberedningen:Överensstämmer med mitt förslag. Skäl för mitt för.sldg: Iomsorgspropositionen redovisades all både om-sorgskommitlén ochomsorgsberedningen föreslagit sänkning av den nuvarande övre åldersgränsen försärskolplikten i kombination med en rätt att få utbildning efter skolpliktensupphörande. Vid riksdagsbehandlingen framhöll socialutskottet (SoU 1984/85:27s. 18 f.) vikten av att psykiskt utvecklingsstörda ungdomar verkligen får undervisning som de kan tillgodogöra sig. En regeländring får enligtutskottet inte ske på ett sådant sätt all vissa ungdomar i praktiken får mindreskolundervisning och träning än nu och därmed sämre möjligheter att utvecklasina personliga resurser. Utskottet förutsatte att regeringen skulle ägnasärskild uppmärksamhet åt denna fråga i det fortsatta beredningsarbetet. De nuvarande bestämmelsernainnebär skolplikt efter myndighetsåldern 18 är. En skolpliklstidsom sträcker sig in i vuxen ålder är enligt min mening betänklig fränprincipiell synpunkt. Den kan inte försvaras enbart med hänvisning till hurangeläget det är att ungdomarna genomgår ytterligare utbildning. I sammanhangetvill jag beträffande andra grupper erinra om dels att gymnasieskolan ärfrivillig, dels att den som har passerat den vanliga skolpliktsåldern 16 är mensom i läsning, skrivning eller räkning saknar sådana färdigheter som normaltuppnås på mellanstadium visserligen har rätt att genomgågrundutbildning för vuxna (grundvux) men inte någon skyldighet att göra det. Som jag tidigare redovisathar barn som på grund av t. ex. hörselskada inte kan gå i ochdärför tas emot i specialskolan en ett är längre skolpliktstid än barn iallmänhet. Skolpliktstiden för psykiskt utvecklingsstörda som går i särskolaneller specialskolan bör kunna vara densamma som för dem som utan alt vara psykisktutvecklingsstörda går i specialskolan. De psykiskt utvecklingsstörda ungdomarnabehöver visserligen efter grundutbildningen i grundsärskolan ellerträningsskolan yrkesutbildning eller annan träning som erbjuds iyrkessärskolan. Fortsatt skolgång - i praktiken normall iyrkessärskolan - bör emellertid kunna vara frivillig, om den utformas som enovillkorlig rätt att få utbild- Prop.1985/86: 10 ningi en omfattning som motsvarar den nuvarande skolpliktsliden. Jag vill ocksåerinra om att detta överensstämmer med ett enhälligt förslag avomsorgsberedningen, som bestod av företrädare för bl. SÖ, kommunförbunden.Handikappförbundens centralkommitté och , ungdomar och vuxna. Föreleverna i anordnas studie- och yrkesorientering inför derasansökan till gymnasieskolan. Insatser av liknande slag måste givetvis göras föreleverna i motsvarande skede i särskolan. I det sammanhanget får eleverna klartför sig värdet av fortsatt skolgång. Jag är förvissad om att huvudmännen kännersitt ansvar och kommer att verka för att ungdomarna och deras föräldrarutnyttjar den rätt de Ullförsäkras. Intelängre skolpliktiga elever i särskolan bör således ha en rätt till skolgång somsträcker sig lika långt som den nuvarande särskolplikten, dvs. till utgångenvårterminen det är de fyller . Vissa elever kan ha behov av ytterligareskolgång för att avsluta en påbörjad utbildning. Om det behövs böreleven i ett sådant fall fä fortsätta sin skolgång t. o. m. vårterminen det åreleven fyller 23 är. Psykisktutvecklingsstörda som har fullgjort särskild skolpUkt på annat sätt än genomskolgång i grundsärskolan eller träningsskolan bör också ha rätt att efterskolpliktstiden få utbildning i särskolan, om de inte bereds utbildning ispecialskolan. Iomsorgsproposkionen berördes vissa frågor om vuxenutbildning (s. 41 ff). Chefenför uttalade uppfattningen alt en kompe-tensinriktadvuxenutbildning, motsvarande särskolan, borde utvecklas genom formalisering avden f. n. försöksvis bedrivna vuxensärskolan (sär-vux) som skolform. Syftetborde vara att särvux, tillsammans med andra undervisningsformer, skall komma inivå med vad som genom bl. a. kom-vux och grundvux står tiU förfogande förövriga i samhället. Försöksverksamheten med särvux, som pågår sedan ett antalår, har visat att behovet av sådan utbildning är stort. Detta behov kommer attförstärkas i och med den föreslagna sänkningen av den övre åldersgränsen förskolplikten. Man måste räkna med att del finns enstaka ungdomar som inte tartill vara sin rätt till utbildning upp till normalt men längre uppi åren ångrar sig. Chefen för aviserade iomsorgspropositionen att han ämnar föreslå regeringen att uppdra åt SÖ attytterligare utreda hur särvux skall bli permanent verksamhet och att i samrådmed lämna förslag till finansiering. Mitt förslag:Särskolcheferna skall inte längre ha statligt reglerade anställningar. Ävenstatsbidragsgivningen till tjänster för särskolchefer skall upphöra. Skäl för mitt förslag ochvissa kommentarer: F.n. har de kommunala skolcheferna, med undantag av dem iStockholm, och , statligt reglerade anställningar, dvs.avlöningsförmånerna fastställs under medverkanav regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Kommunerna fårstatsbidrag till kostnaderna för skolcheferna. I den senastebudgetpropositionen (prop. 1984/85:100 bil. 10 s. 48 och 151-153) föreslåsemellertid att den statliga regleringen av tjänsterna skall upphöra medutgången av eller den senare tidpunkt som av övergångsskäl kanbehövas. Vidare föreslås att statsbidragen till kostnaderna för skolcheferskall upphöra för tiden fr. o. m. den . De enda regler som ansesbehövas i fortsättningen är att det skall finnas en skolchef i varje kommun ochatt i vissa fall uppdraget att vara skolchef skall kunna läggas på en rektor.Riksdagen har beslutat i enlighet med dessa förslag (UbU 1984/85:16,rskr 234). Ävensärskolcheferna har statligt reglerade anställningar. Landstingskommunerna fårstatsbidrag till lönekostnaderna. Detfinns enligt min mening inte anledning att i dessa avseenden göra skillnad mellande kommunala skolcheferna och särskolcheferna. Den statliga regleringen bördärför upphöra med utgången av eller den senare tidpunkt som avövergångsskäl kan behövas. Statsbidragen till kostnader för särskolchefer börupphöra för Uden fr. o m. . Ifortsättningen bör det räcka med ett fåtal regler av i princip samma innehållsom dem som förutskickas i fråga om skolcheferna. Den nya skollagen bör inteinnehålla bestämmelser om skolchefer. De föreskrifter som behövs kan tas in ien förordning. Detsamma är fallet med föreskrifter om särskolchefer. 1985/86: 10 Förenkelhetens skull inriktar jag mig i det närmast följande (avsnitten 7.1-7.3)på fall där barnet är elev i . Beträffande andra fall behövs vissasärregler i fråga om lokala styrelsers roll m.m. Jag hänvisar därvidlag tUllagtexten och specialmotiveringen. 7.1 Samhällets och vårdnadshavarnas ansvar Mitt förslag:Skolstyrelsens och vårdnadshavarnas ansvar för att barnet fullgör sin skolpliktbehålls. Skäl och kommentarer tillmitt förslag: Skolplikten är tillkommen i både barnets och samhällets intresse.Om den skall fylla sitt syfte måste den kunna upprätthållas fortlöpande.Frånvaro av beaktansvärd omfattning måste kunna motverkas genom rimliga medel.Detta gäller både när barnet självt inte viU gå tUl skolan och när barnetsvårdnadshavare på en eller annan grund anser att det är bäst för barnet altstanna hemma. Vårdnadshavare har enligtföräldrabalken ett allmänt ansvar för omsorgen om barnet. Detta ansvarinnefattar bl. a. att barnet får en tillfredsställande utbildning. Därför börbarnets vårdnadshavare ha en skyldighet att fortlöpande se tUl alt barnetfullgör sin skolplikt på något av de sätt som lagen tillåter. 4 1985/86. 1985/86: 10 Enligl minmening behövs en särskild föreskrift om vårdnadshavares skyldighet all se tillall barnet fullgör sin skolplikt. Det räcker inte med bestämmelserna iföräldrabalken som är allmänt hållna och lar sikte på förhållandet mellanvårdnadshavaren och barnet. Jag vill i sammanhanget också påpeka att mot envårdnadshavare som inte fullgör sina skyldigheter enligt kanåtgärder vidtas endast om bristerna är så allvarliga, att barnet böromhändertas av någon annan. Ansvaret för att skolplikten fullgörs bör alliså primärtåvila barnets vårdnadshavare. Men samhället har också ett ansvar. Det bör förbarn med vanlig skolplikt utövas i första hand genom skolstyrelsen. Mittförslag: Möjligheten att hämta skolpliktiga barn till skolan med biträde avpolismyndighet avskaffas.