prop · G9033 · 1985-12-31 00:00:00 — Närdet gäller områden som behövs för närrekreation är naturligtvis markensanvändbarhet för utevistelse och rekreation av stor vikl. Naturmark med godaväxtbelingelser och god motståndskraft mot slitage har särskilt intresse. Islättbygder kan områden som är fria från bebyggelse och tekniska anläggningarvara viktiga för upplevelsen av sammanhang i landskapet. Ett helhetsperspektivbör där anläggas på friområdena, som innefattar hänsynstaganden både tillproduktionsintressen och till rekreativa, estetiska och kulturella värden. Elllångsiktigt perspektiv måste naturligtvis anläggas på användningen av mark- och vattenområden i tätorternas närhet. Vid lokalisering av ny bebyggelse med därtill hörande anordningar i områden inom och i anslut ning till den samlade bebyggelsen behöver omsorgsfulla överväganden alltid göras. I dessa områden råder särskilt stor konkurrens mellan olika anspråk pä användning av marken och vattnet. Tätorlsbefolkningens be- 152 hov av omräden för närrekreation i olika former ochför upplevelser av olikavärden i natur- och kulturmiljön måste avvägas mot behovel av Prop. 1985/86:3skydd för områden för biologisk produktion och önskemålen att ta områden ianspråk för bostadsbebyggelse, industriell och liknande produktion och förolika andra samhäDsbyggnadsändamål. För att begränsa markkonkurrensen är detönskvärt att bebyggelse och anläggningar i tätortsnära områden ges enuiformning som innebär ett sä effektivt markutnyttjande som möjligt utan allkraven på goda bostads- och arbetsmiljöer åsidosätts. Mångakommuner har gjort betydande insatser för att göra attraktiva naturområdenintill tätorterna tillgängliga för närrekreation genom promenad- ochcykelvägar och genom att ordna anläggningar för frilids- och sportaktiviteterpå lämpliga platser. Ett ökat iniresse finns också för välbe-lägnaodlingslotter och koloniträdgårdar. Deomräden som är av intresse för närrekrealion har i många fall storekonomisk betydelse för jord- och skogsbruket. Det är därför angeläget atl sökaundvika eller begränsa molsällningar mellan jord- och skogsbrukets iniressenoch olika former av friluftsliv i tätorternas närhet. Utöver kommunalamarkförvärv och inrättande av naturreservat eller naturvårdsomräden kan civilrättsligaavtal mellan kommunen och markägarna vara en lämplig lösningliksom informella överenskommelser om åtgärder som ger markägaren möjlighetatt dra nytta av positiva sidor av ett omfattande friluftsliv pä fastigheten. Vidtillståndsprövning av åtgärder som kan påtagligt skada viktiga värden i natur-och kulturmiljön bör naturligtvis först undersökas om det finns möjligheter alllillgodose syftet med åtgärden inom annat område eller på annat sätt som intemedför bestående skador. Som jag har påpekat är det särskill angelägetatt förhindra bestående skador i natur- och kulturmiljön. 1 fall då det visarsig nödvändigl atl tillåla ett exploateringsföretag eller ett annal ingreppinom eller i anslutning lill ett sådant område som här avses, bör därförålgärden utformas så all bestående skador i nalur- och kulturmiljön i görligmån begränsas. För att begränsa den påverkan som hänger samman med de direktaingreppen i landskapet måste stor vikt fästas vid omhändertagande av överskottsmassoroch restprodukter, utformning av byggnader och konstruktioner samlefterbehandling av brytningsområden och eljest påverkade områden. Sådanaåtgärder har slor betydelse om bestående skador i mark och miljö skall kunnaförhindras eller begränsas. Det kan naturligtvis ocksävara så att den åtgärd som skall prövas har begränsad belydelse för del värde som skall skyddas eller att den berör en sådan del av ell bevarandeomräde som inte är särskilt känsligt för föränd ringar. Det kan l.ex. vara fråga om en byggnadsplals för ett fritidshus i utkanten av etl stort, något oklart avgränsat bevarandeområde av betydel se för naturvården. Om fritidshuset ges en lämplig delaljlokalisering och uiformning, kan det bli sä väl anpassat till förhållandena pä platsen att det inte vållar någon olägenhet. Självfallel måste frågan emellertid också ses i relation till den bebyggelseutveckling som kan vara att vänta om ett bygg lov beviljas. I ett annat fall, l.ex. om del gäller en öppen hed- eller skärgårdsnatur, kan ett enstaka hus ha betydande negativ inverkan på bevarandeintresset och på den grunden strida mot förevarande paragraf. 1985/86: 3 Innebördeni begreppet "så långt möjligl" har kommenterats i special- motiveringentill 2 kap. 2 §. 1andra styckel har tagits in bestämmelser angående skydd av områden avriksintresse för naturvården, kulturminnesvården eller friluftslivet. Ettområde kan vara av riksiniresse för naturvärden, därför att del särskilt välbelyser viktiga skeden av natur- och kulturlandskapets ulveckling eller ärostört och inrymmer en slor mångfald av naturtyper och biotoper. Det kan varaav särskill stort intresse också därför att det hyser unika och hotade ellersårbara naturtyper, biotoper eller arter. Områden med nu angivna kvaliteter gesgenom bestämmelsen i andra styckel ett särskilt starkt skydd. Bestämmelsen ärvidare avsedd att skydda sädana kulturmiljöer som dokumenterar olikautvecklingsperioder i vårt lands historia och är av särskilt värde förforskningen och som sevärdheter för en bred allmänhet. Bestämmelsen skyddarocksä områden för friluftslivet som har så stora rekreationsvärden på grund avnalur- och kullurkvaliteter alt de är attraktiva för besökare från stora delarav landet. Föratt 6§ andra stycket skall vara tillämpligt bör krävas att området eller miljöni fråga skall ha få motsvarigheter i landet. Det kan gälla områden medrepresentativa exempel på landskapstyper eller naturtyper. Områdena börsärskill väl belysa olika skeden i natur- och kulturlandskapets utveckling.Det kan också gälla områden av stor betydelse som referensområden förutbildningen och den vetenskapliga forskningen. Närdet gäller områden som är av riksintresse för friluftslivet spelarförutsättningarna för naturupplevelser och friluftsverksamhet samt tillgänglighetenför allmänheten slor roll. Värderingen hänger samman med hur stort och ostörtett område är, om nalur- och kulturföreleelserna är särskill attraktiva för ennationell publik, l.ex. genom atl området har tilltalande utsiktspunkter och utflyktsmål.Atl det finns för landet särskilt goda förutsättningar för bad, fiske,båtsport, kanotfärder, vandring eller vintersport kan också innebära attområdet är av riksiniresse. Områdenas tillgänglighei för en bred allmänhetberor bl.a. av kommunikationer till området, övernattningsmöjligheter samtolika anläggningar och anordningar i övrigt. Isamband med programskedet i den fysiska riksplaneringen redovisadenaturvårdsverket vilka områden som enligt verkets uppfattning är av riksintresseför naturvården och friluftslivet. gjorde en motsvaranderedovisning för kulturminnesvården. Som nämnts i den allmänna motiveringen(avsnitt 5.1) har dessa områden behandlats av kommunerna i deras arbete medkommunöversikter och markanvändningsplaner under program- ochplaneringsskedena i den fysiska riksplaneringen. Därvid har de statligamyndigheterna och kommunerna i slort varit överens om hur områdenas värden börbeaktas vid planläggning och tillståndsprövning. Kännedomen om landets natur-och kulturvärden har avsevärt ökat underden lid som har förflutit sedan de nämnda anspråken redovisades. Regionala program förnaturvård och kulturminnesvård finns eller håller på att utarbetas inomflertalet län. Rikstäckande inventeringar har genom- 164 förts eller genomförs beträffande t. ex. urskogar och våtmarker.Regering- enhar också ställt sig bakom den s. k. CW-listan (Convention on Wel- Prop.1985/86; 3 lands), vilket innebär etl speciellt ansvar för vissainternationellt betydelsefulla vätmarksområden i landet. Dessa förbättradekunskaper m. m. kan föranleda kompletteringar eller ändringar av de urval avområden som är av riksintresse. och haransvaret för detta urval. I den allmänna motiveringen (avsnill 5.1) har jagvidare framhållit att de relativt odefinierade, stora områden som i vissa fallangetts som riksintressanla för friluftslivet eller kulturminnesvården nu börkunna begränsas och preciseras närmare. Detnya lagtekniska sammanhanget och de ytteriigare kunskaper som föreligger,motiverar alt och ser över sillkunskapsunderlag i fråga om de omräden som myndigheterna anser bör omfattas av6§ andra stycket. Mark-och vattenområden som innehåller värdefulla ämnen eller material skall så långtmöjligl skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvära utvinningen av dessa. Omrädensom innehåller fyndigheler av ämnen eller material som är av riksintresse skallskyddas mot åtgärder som avses i första stycket. allmänna motiveringen (avsniti 3.7) har jag belyst det angelägna i atlområden som inrymmer kända tillgångar på värdefulla ämnen eller materialanvänds på ett långsiktigt, genomtänkt sätt och skyddas mot åtgärder som kanförhindra eller försvåra ett framtida utnyttjande av den ifrågavaranderesursen. Bestämmelser som skall främja en god hushållning med sådana ämneneller material har tagits in i 7 §. När det i första styckettalas om mark- och vattenområden "som inne håller värdefulla ämnen eller material" avses därmed endasi sådana räva ruförekomsler som finns i marken eller under sjö- eller havsbottnen, dvs. i huvudsak mineralråvaror. Växande skog omfallas sålunda inte. Det är självklart alt sädana ämnen och material som finns i stora mängder och är vanligt förekommande i naturen inte behöver något särskill skydd i en naturresurslag. Syftet med bestämmelsen är att ge möjlighel till framtida utvinning av sådana ämnen och material som bedöms som värdefulla från samhällsekonomiska utgångspunkter. För atl markera detta har det före skrivits alt det skall vara fråga om värdefulla ämnen eller material. Del bör ankomma på geologiska undersökning atl efter samråd med sta tens industriverk och la fram beslutsunderlag som kan belysa vilka ämnen och material som har sådant värde som avses i första stycket. I länsstyrelsernas ansvar för tillsynen över naturresurshus hållningen i länen ligger att med ledning av detta underlag sammanställa den ytlerligare vägledning för planering och tillståndsprövning som behövs beträffande sädana områden inom resp. län som avses i första styckel. Utvinning av de ämnen eller material det kan vara fråga om är inte alltid aktuell. Utformningen av första stycket medför att de områden som omfattas av beslämmelserna - i avvaktan pä utvinning - kan använ das för ändamål som inte hindrar eller påtagligt försvårar en framlida 165 1985/86; 3 utvinning. I den allmänna motiveringenhar jag geu exempel på åtgärder som bör undvikas i berörda områden i syfte attslå vakt om handlingsfriheten. Bestämmelsen i första styckel innebär inte något absolutskydd för de ifrågavarande områdena. I den mån områdena behöver användas förandra angelägna ändamål, som hindrar eller påtagligt försvårar framtida utvinning,måste en avvägning göras mellan de olika markanvändningskraven. Detla harmarkerats med uttrycket att områdena "så långl möjligt" skallskyddas. Innebörden av detla uttryck har jag kommenterat i specialmotiveringenfill 2 kap. 2§. I paragrafens andra stycke finns en beslämmelse till skyddför områden som inrymmer sådana fyndigheter av ämnen eller material som är avriksintresse. Därmed avses främst fyndigheler av sådana ämnen eller materialsom är eller bedöms kunna bli av stor betydelse frän försörjningsberedskapssynpunktför landet. När det gäller områden som inrymmer sädana särskiltvärdefulla resurser innebär bestämmelsen att kommunerna och de slatligamyndigheterna inte får planera för eller lämna tillstånd till andraverksamheter inom berörda områden som kan förhindra eller påtagligt försvåraetl utnyttjande av resurserna. Del ankommer som tidigare angetts pä berörda stadigamyndigheter att tillhandahålla det material som behövs för tillämpningen avparagrafen. Även om inte dessa frågor har behandlats inom ramen för den fysiskariksplaneringens program- och planeringsskeden, finns etl omfattandein-venleringsmaterial som kan ställas samman som underlag för planläggning ochtillståndsprövning. Det bör observeras atl även andra än statliga myndigheter,t. ex. privata företag, kan tänkas hävda att vissa fyndigheter skall behandlassom riksintressen enligt paragrafen. Det blir i sådana fall i första hand iden kommunala planeringen eller vid de statliga myndigheternas prövning enUgloUka speciallagar som del måsle avgöras om sådana anspråk är befogade ellerinte. I fall av meningsmotsättningar kan frågan efter överklagande bli föremålför regeringens prövning i nästan alla fall. Det bör emellertid understrykasalt det endasi är naiurresurser som är av stor betydelse för landet och som ärväl dokumenterade som bör ges skydd genom andra slyckei. Mark- och vattenområden som är särskilt lämpliga föranläggningar för industriell produktion, energiprodukUon, energidistribution,kommunika-fioner, vattenförsörjning eller avfallshantering skall så långlmöjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra tillkomsten ellerutnyttjandet av sådana anläggningar. Områdensom är av riksintresse för anläggningar som avses i första styckel skall skyddasmot åigärder som kan påtagligt försvåra tillkomsten eller utnyttjandet avanläggningarna. Iparagrafen har tagits in bestämmelser till skydd för mark- och vattenområden,som på grund av sin beskaffenhet eller sitt läge, är särskill lämpligaför anläggningar som behövs för vissa viktiga och nödvändiga Prop. 1985/86:3funktioner i samhället. Del är här bl. a. fräga om att slå vakt om sådanalägesbundna naiurresurser som är mindre vanligt förekommande och som därför görvissa mark- och vattenområden särskill lämpade för sådana anläggningar. Det kangälla fysiska resurser som kan ha särskild belydelse för möjligheterna altlokalisera viss industri, l.ex. djuphamnsförutsätt-ningar, eller som gersärskilt gynnsamma förutsättningar för vindkraflspro-duktion. Även områden medandra särskill gynnsamma fysiska förutsätlningar för vissa typer avanläggningar, t. ex. i fråga om topografi, berggrundens beskaffenhet, tillgångtill processvatten eller möjligheten alt omhänderta spillvatten, kan ges skyddenligt 8 §. När det gäller kommunikationer och ledningssystem kan det varafråga om strategiskt viktiga passager förbi terränghinder av olika slag.Möjlighetema att använda sådana passager kan ha stor betydelse för systemelsfunktion och ekonomi. Bestämmelsernai första stycket innebär atl kommunerna och de statliga myndigheterna skall lahänsyn lill omräden av angivet slag genom att t. ex. inte planera för ellerlämna tillstånd till sådana verksamheter inom eller i närheten av områdena somkan hindra eller påtagligt försvåra etl utnyttjande av dessa för de ändamålsom anges i 8 §. Beslämmelserna tar således sikte inte bara på att mark skallreserveras för anläggningarna. Markreservationen skall även innebära krav påhänsyn från andra verksamheler, så alt anläggningarna också kan brukas på ettrationellt sätt. Det innebär t. ex. att åtgärder som kan försvåra driften avanläggningen inte bör tillåtas i anläggningens närhet. Om exempelvisbostadsbebyggelse tilläts intill ett område som är avsett för en flygplats, kandetla begränsa möjligheterna att utnyttja flygplatsen, eftersom hänsyn mästetas till bullerstörningar för de boende. Förstastycket innebär inte nägot förbud mol förändring av markanvändningen inom deskyddade områdena. Om förändringar medges, bör de emellertid anpassas så attnågra störningar av betydelse för den avsedda anläggningen inte uppkommer. Somexempel kan nämnas att bebyggelse bör kunna medges inom områden som berörs avplanerade kraftledningar eller gasledningar under förutsättning alt bebyggelseninte förläggs inom del område som direkt avses för anläggningen eller att intet. ex. säkerhels-skäl eller andra liknande skäl lägger hinder i vägen förnybebyggelse i anläggningens närhet. Innebörden av uttrycken "så långlmöjligt" och "påtagligt försvåra" har jag kommenterat ispecialmoliveringen till 2 kap. 2§ som innehåller motsvarande begrepp. Paragrafens andra styckeinnehåller bestämmelser till skydd för mark- och vattenområden som är av riksintresse för de anläggningar som räknas upp i paragrafen. Som jag har påpekat ger bestämmelserna grund för staten atl i samband med den kommunala planeringen se till att hand lingsfriheten i fråga om användningen av sådana områden bibehålls. Ett ställningstagande av det slaget från statens sida innebär emellertid inte att staten tagit slutlig ställning till alt en viss anläggning får utföras i det berörda områdel. Frågan härom prövas i annan ordning. Bestämmelserna innebär således att staten ges möjlighet att se till atl markreservation görs för ett visst ändamål, men därav följer inte automatiskt atl kommunen 167 tvingas godta etl visslförelag på den aktuella plalsen. 1985/86:3 Somjag har framhållil i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.8) skall bestämmelsernavara tillämpliga bl. a. på mark- och vattenområden för anläggningar som ingår istörre sammanhängande system av naiionelll eller i vissa fall av regionallintresse. Detta kan när det gäller transportförsörjningen vara falletbeträffande större vägar, järnvägar, kanaler, sjötrafikleder för transporterav gods, flygplalser som ingår i del reguljära flyglin-jenälel samt hamnar, somhar stor betydelse för godstransporterna lill sjöss. Anläggningar förvattenförsörjningen kan utgöras av tunnlar, ledningar m.m., som har stor betydelseför överföringen av exempelvis dricksvatten mellan eller inom olika regioner ilandet. Exempel på energi-dislributionsanläggningar som ingår i större tekniskasyslem kan vara kraftledningar i det riksomfattande stamnätet och ledningar föröverföring av olja och gas mellan och inom olika regioner. En ledning förgasdislribu-lionen inom en region kan exempelvis vara av nationell belydelsemed hänsyn lill energiförsörjningen i landel. När det gäller markbehov föranläggningar för industriell produktion avses främst stora industrianläggningarav det slag som behandlas i 4 kap. Enligtandra stycket får åtgärder inte vidtas som skulle hindra eller försvårautnyttjandet eller tillkomsten av en anläggning. Av vad jag har uttalattidigare framgår att den nu aktuella bestämmelsen lika lite som NRL:sbeslämmelser i övrigi ger någon grund för ingripande mol den mark- ellervattenanvändning som redan pågår inom det berörda området. Tillämpning av 8 §kan bli aktuell endast för Ullkommande tillståndsplikliga åtgärder. Mark-och vattenområden som har betydelse för totalförsvaret skall så långt möjliglskyddas mot åtgärder som kan påtagligt motverka totalförsvarels intressen. Områdensom är av riksintresse pä grund av all de behövs för totalförsvarets anläggningarskall skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvåra tillkomsten ellerutnyttjandet av anläggningarna. 19§ har tagits in beslämmelser om skydd för områden som har belydelse förtotalförsvaret. Som jag har uttalat i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.8)kan de avsedda områdena vara både sådana som skall användas under fredslid, 1.ex. övnings- och skjutfält, områden för beredskapslagring o. d., och sådana somavses komma till användning om krigstillstånd råder i landel, exempelvisområden för befästningsanläggningar och krigsflygfäll. Förstastycket innebär att kommunerna och de statliga myndigheterna så längl möjligl skall beakia totalförsvarets anspråk genom atl l.ex. inte planera för eller lämna tillstånd lill andra verksamheter inom berörda områden om detta skulle hindra eller påtagligt motverka totalförsvarets intressen. Innebörden av uttrycken "så långt möjligt" och"påtagligt för svåra" har jag kommenterat i specialmoliveringen till 2 kap. 2§. Bestäm melsen tar inte bara sikte på atl mark skall reserveras för försvarets ändamål. Den är också avsedd att skydda befintliga anläggningar och omräden som har betydelse för totalförsvaret frånföretag i omgivningen som kan försvårautnyttjandet av områdena för försvarets ändamål. 1985/86: 3exempelvis bostadsbebyggelse tillåts intill ett militärt skjutfält, kan detlabegränsa möjligheterna att utnyttja skjutfältet, eftersom hänsyn mäste tas tillbullerstörningar och andra olägenheter för de boende. Paragrafensandra stycke är avsett att ge skydd för områden som måste användas förtotalförsvarets anläggningar. Sådana områden är av riksintresse förtotalförsvaret. För att detta klart skall framgå av bestämmelserna har andrastyckel ändrats i förhållande till det lill lagrådet remitterade förslaget. Detankommer pä de ansvariga myndigheterna, dvs. i första hand överbefälhavaren,civilförsvarsslyrelsen och överstyrelsen för ekonomiskt försvar, att ställasamman sådant underlag som behövs för att lolalförsvarsin-tressena skallbeaktas vid planläggning och tillståndsprövning. Omett område enligt 58§§ är av riksintresse för flera oförenliga ändamål, skallföreträde ges åt det eller de ändamål som på lämpligaste sätl främjar enlångsiktig hushållning med marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigi.Behövs området eller en del av detta för en anläggning för totalförsvaret skallförsvarsinlressel ges företräde. Beslutmed slöd av första stycket får inte strida mot hushållningsbestämmelserna i 3kap. Delkan naturligtvis uppkomma fall då två eller flera olika intressen, som enligtbeslämmelserna i 58 §§ är av riksintresse, står emot varandra inom ell ochsamma område. Del kan då röra sig om intressen med olika tidsperspektiv. I ettsådani fall skall enligt första stycket första meningen den användning gesföreträde som på lämpligaste sätt främjar en hushållning med naturresurserna iell långsiktigt perspektiv. En sådan bedömning innefattar enligt 1 kap. 1 §ekologiska, sociala och samhällsekonomiska hänsynstaganden. Bedömningarsom görs i samband med den kommunala planeringen av vad som i etl vissl fall ären från allmän synpunkt lämplig användning av marken och vattnet, ärnaturligtvis av stort intresse ocksä när del gäller att göra avvägningar mellanolika iniressen, som ytterst skall hävdas av staten. Det är kvaliteten i detbeslutsunderlag som prövningsmyndighelen sammanlaget förfogar över och styrkani argumentationen om vad som på läng sikt kan anses vara lämpligast ur allmänsynpunkt, som bör avgöra vilket av de nationella intressena som i ett visstfall skall prioriteras. 1första stycket andra meningen har föreskrivits atl totalförsvarsinlresset skallges företräde om ett område eller en del av det behövs för en anläggning förtotalförsvaret. Här avses sålunda områden som måste få disponeras avtotalförsvaret om den fastlagda försvarsgraden för landet skall kunnaupprätthällas. I 3 kap. finns särskildahushållningsbeslämmelser för vissa omräden i landel, vilka i sin helhel är av riksintresse med hänsyn till sina natur- och kuliurvärden. Bestämmelserna innebär för dessa områden att avvägningar om den inrikining av mark- och vattenanvändningen som på lämpligaste Ig Prop.1985/86; 3 sätt främjar en långsiktig hushållning med marken, vattnet och denfysiska miljön i övrigt görs redan i de olika paragraferna i 3 kap. I I0§ andrastycket har därför föreskrivits att beslul med slöd av första siycket inte fårslrida mol dessa beslämmelser. Paragrafensförsta stycke har ändrats redaktionellt i förhållande lill del till lagrådetremitterade förslaget. Särskilda hushållningsbestämmelser för vissa områden i landet Deområden som anges i 26§§ är, med hänsyn till de natur- och kulturvärden somfinns i områdena, i sin helhet av riksintresse. Exploaleringsföretag och andraingrepp i miljön får komma lill stånd i dessa områden endasi om hinder intemöter enligl 26§§ och om det kan ske på ett sätt som inte påtagligt skadarområdenas natur- och kuliurvärden. Bestämmelsernai detta kapitel utgör inte hinder för utvecklingen av befinlliga tätorter ellerav det lokala näringslivet eller för utförandel av anläggningar som behövs förtotalförsvaret. Om det finns särskilda skäl utgör beslämmelserna inte hellerhinder för anläggningar för utvinning av sådana fyndigheter av ämnen eller materialsom avses i 2 kap. 7 § andra siycket.