prop · G903121 · 1985-12-31 00:00:00 — Den måste särskilt la tiUvara intressenaför dem som på gmnd av dålig ekonomi, sjukdom, handikapp, bristande erfarenhetoch utbildning eller av andra skäl har sämre möjligheter än flertalet altsjälva bevaka sin rätl. Här finns ell samband med den allmännavälfärdspolifiken, nämligen strävan all minska klyftoma mellan starka och svagakonsumenter. Såväl ålgärder för alt stödja hushåUen i deras strävan alleffektivt utnyllja sina resurser som satsningar på lokal konsumentpoUtiskverksamhet har också slor betydelse för de utsatta grupperna. Jag vill särskiltframhålla atl den hushållsekonomiska ansats som jag förordar bör leda till altkonsumentpolitiken i än högre grad inriktas pä hjälp och stöd ät de konsumentersom bäst behöver detta. Många konsumenter och hushåU klarar de påfrestningar deställs inför och de har tid och möjligheter alt tillgodogöra sig deninformation som finns atl tillgå. Alllför många är dock inte i den situationen.Förhållandet för de hushåll som har det sämst kan vara alt köpkraften harurholkals, ekonomin är ansträngd, sparkapilalet ianspråktagel och län med tungaräntor och amorteringar har tagUs. Del måsle vara en framträdande uppgtfl förkonsumentpolitiken alt stödja de konsumenter som befinner sig i en sådansituation. Budgetrådgivningen kommer härvid att bli en myckel viktig uppgiftför konsumenlorganen. Enutvecklingslinje inom konsumentpoUtiken som också är viktig och som jag kommerall redovisa senare är all fler grupper i samhället bör engageras (avsnitten 5och 6). Konsumenlinflylandel bör öka bl. a. genom allfrivilligorganisationernas och dä särskilt folkrörelsernas dellagande ochdelaktighet i konsumentpolitiken vidgas. Företagen har ell huvudansvar gentemotkonsumenterna. Kraven på förelagen bör ställas högre när det gäUer allförbättra konsumenternas förhåUanden. anserjag alt etl brett register av konsumentpoliliska medel måsle finnas lillgängligl för atl de problem konsumenlema möter skall kunna lösas. De medel som angavs riksdagsbeslut och som återfinns i direktiven lill kommittén är utredningar, producentpåverkan, information, utbildning och forskning. Jag delar i slort kommitténs syn på de avvägningar som bör göras i detla avseende. Uiredningsverksamhei måste få en starkare ställning och dessulom stödjas av ell målmedvetet arbete på forskningsområdet. En förbättrad kunskap om hushällens situa tion och de olika förhållanden som påverkar deras resursutnyttjande och välfärd behövs. Del producenlpåverkande arbetet måsle i ökad utsträck ning inriktas på grundläggande frågor om säkerhel, funktion m.m.hos 18 produkterna.Dessutom är del viktigt, atl få ett effektivare genomslag på Prop. 1985/86: 121marknaden av de regler som har etablerats. Kraven på företagen måste ställashögre. Jag viU också stryka under atl del lokala samarbetet meUan kommuner,organisationer och företag också innebär en form av producentpåverkan.Konsumentpolitiken måste vidare tydligare inriktas på all öka konsumenternasmedvetenhet och kunskaper. Detta kräver utbildning, information, debatt ochopinionsbildning. Denförstärkning av konsumentpolitiken som jag sålunda förordar kräver enligt minbedömning att vissa resurser tillförs verksamheten. Jag återkommer tillresursfrågor och finansiering senare (avsnitt 12). Denframtida konsumenlpoUlik som jag nu har angivit huvuddragen i kräver som jaghar påpekat insatser från offentliga organ, frivilliga organisationer ochföretag. Jag ämnar nu behandla uppgifter. Konsumentverketär central förvaUningsmyndighel för konsumentfrågor och har lill uppgift attstödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden. Verketsövergripande uppgtfl bör ändras med hänsyn lill den justering avmålformuleringen som jag har föreslagit. Verkels huvuduppgift bör sålunda varaall stödja hushållen i deras strävan all effektivt utnyttja sina resurser samlalt stärka konsumenternas ställning på marknaden. Verkelsarbete bör även bedrivas inom ramen för de åligganden som anges idess nuvarande instruktion (1976:429, ändrad senast 1984:942). Någralyngdpunklsförskjutningar mellan dem blir dock nödvändiga beroende på dedelvis nya prioriteringar som jag förordar. I detla sammanhang kommer jaghuvudsakligen atl uppehålla mig vid dessa förskjutningar. Det innebär alt denverksamhei som inte närmare behandlas avses bedrivas i huvudsak enligt hittillsgällande riktlinjer. Fleraav remissinstanserna har berört priorileringama inom konsumentpolitiken. Detunga konsumtionsområdena måste enligt svaren prioriteras i de statiigaorganens arbete. Speciell inriktning, exempelvis mot hälsa och säkerhel, lasockså upp i sammanhanget. Som jag redan har nämnt framhålls också atl arbetetmåste vara framlidsinriklat. Prioriteringarnai konsumentverkels arbete diskuteras i samband med budgetarbetet. Förnärvarande koncentrerar verkel sig på produktsäkerhetsfrågor, frågor av störreekonomisk betydelse för hushållen samt på frågor av betydelse för särskillutsatta konsumenlgmpper. Kommitténanser att roU oeh kontaktyta i vissa avseenden bör ändras somen följd av de ökade satsningar kommittén föreslår när del gäUerkonsumenternas kunskaper, konsumentinfiytande, kunskapsutveckling, forskning,lokal verksamhei och reklamalionshantering. Jag återkommer lUl dessa förslagsenare. Kommittén lämnar inga förslag till begränsningar av den verksamhet somkonsumeniverkei bedriver. Jagvill för egen del göra följande påpekanden. och remissinstanserna anser jag naturligtvis att måste kon- 19 centrera sitt arbete tiUområden som är särskilt viktiga för konsumenterna. Tunga konsumtionsområden ärsedan länge bosläder, livsmedel och transporter. Tjänstesektorn hör redan nudit vilket torde bli aUl tydligare . Produklsäkerhetsfrågorna äralltid centrala. Detta har påverkal och kommer också att påverka delöpande prioriteringarna. Den inriktning av verksamheten som jag har förordatkommer ocksä atl innebära alt de hushållsekonomiska frågorna kommer att ges enän mer framskjuten plats i verkets arbete. Över huvud taget bör utvecklings-ochstmkturfrågor av betydelse för konsumenlema ges hög prioritet. Del måslevidare skapas utrymme inom verkel för arbete med framtidsfrågor, exempelvis nyteknologi och reklam i nya media. För atl detla skall bli möjligt krävs, ulöverde resurstillskott som jag ämnar föreslå, också all vissa områden ges mindreresurser. VUka dessa bör vara kan givelvis skifta över liden. Verkelsarbetsuppgifter mäste sälunda fortlöpande kunna omprövas med hänsyn tiUutvecklingen i samhället. Som elt exempel på en utveckling som kan leda tillatt verkel satsar mindre resurser pä vissa områden vill jag nämnainternationaliseringen av handeln. Intemationellt samarbete och tillgodogörandeav internationella erfarenheter, exempelvis när del gäller vamprovningar ochstandardisering, kan minska belastningen på konsumenlorganen i . Ocksådet ökade engagemanget som kan förväntas från kommuner, friviUigaorganisationer, företag m. fl. bör kunna medge att verkets egna insatser påvissa områden kan minska. Slutligen bör den nya organisationen av verket somjag skaU behandla (avsnitt 11.1) medge vissa effektivitetsvinster. Jagser också vissa möjligheter alt öka verkets intäkter som jag återkommer tUl(avsnitt 12). 5 Konsumentinflytande m. m. Mitt förslag:Konsumenternas möjligheter alt påverka produktion och distribution av varor ochtjänster förstärks. Ett ökat engagemang från frivilliga organisationers sida,främst folkrörelser, eftersträvas. De offenlliga konsumenlorganen skaU stödjaoch stimulera de organisationer som arbetar för konsumentintresset. Konsumentverkettillförs medel för stöd till sådan verksamhei. Kommitténsförslag: Överensstämmer i slort med milt. Remissinstanserna:Kommitléns förslag om att förstärka konsumentin-flytandei i samhället harmottagits väl. Myndigheter, kommuner, fackföreningar, kooperation,folkrörelser och andra frivilliga organisationer är posUiva. Industriförbundetär dock tveksamt tiU kommitléns förslag i flera avseenden. Folkrörelsernaframhåller sina möjligheter att stå för en väsentiig del avkonsumentpolitiken. Främst från folkrörelsehåll framhålls också vikten av atlorganisationerna självständigt får utforma sina insatser men alt de offentligakonsumenlorganen måste stödja och stimulera deras arbete. Del påpekas alt ökatengagemang från folkrörelser m. fl. tillintäkt för nedrustning av den statliga konsumentpolitiken. När det Prop.1985/86: 121 gäller fomm eller kontaktpunkt hos konsumeniverkei redovisar KFalt man tiUsammans med LO, TCO, OK och på eget initiativ har bildal ettkonsumentråd med elt konsumentfomm för folkrörelser. Skälenför mitt förslag: Kommittén anser alt den svenska modellen förkonsumentinflylande, som bygger pä ell samarbete mellan del allmänna,näringslivet och konsumenlema, företrädda av fackföreningar, konsumentkooperationenoch de politiska partierna, bör förstärkas. Kommittén menar vidare atl denrelativa tystnad som råder kring konsumentfrågorna i samhället måsle brytas.Konsumenternas iniressen måsle klarare föras fram i debatt ochopinionsbildning. För att förslärka konsumenlinflylandel i samhället behövsenligt kommittén såväl ökade insatser från konsumentorganen som ökatengagemang från frivilliga organisationers sida. Kommittén anser allkonsumentverket i större utsträckning, utifrån det hushållsekonomiska perspektivet,bör la fram underlag för den politiska diskussionen på olika områden. Delokala organisationerna måste i framliden också enligt förslaget spela en meroffensiv roll. Kommitténföreslår all ett konsumentfomm, vari LO, TCO, konsumentkooperationen och andraorganisationer ingår, bildas i syfle att utveckla samarbetet bland dem som haratl företräda konsumenterna. Elt alternativ skuUe enligt kommittén vara atlorganisera en kontaktpunkt för frivilliga organisationer inom . JagvUl för egen del anföra följande. För all öka konsumenternas kunskaper,medvetenhet och inflytande behövs ell brett dellagande av människor och derasorganisationer i konsumentpoUtiken. Konsumenternas möjligheter all påverkaproduktion'och distribution av varor och tjänster måsle förstärkas. Ettfortsatt engagemang från frivilliga organisationer, särskill frånfolkrörelsehåll, är enligt min mening avgörande för en gynnsam utveckling avkonsumentpolitiken, speciellt när det gäller de sämst ställda gmpperna. Medtinfredsslällelse kanjag konstalera atl de frivilliga organisalionema harredovisat ett stort intresse för atl delta i det konsumentpoliliska arbetet.Jag har ocksä noterat all man har markerat sin självständiga ställning gentemotdet allmänna. till demokratiskt inflytande över produktion och distribution är allmänniskor organiserar sig kooperativt som konsumenter. Den förnyelse av bl. a.produktutbud och marknadsföring som kan ske inom kooperationen i nära kontaktmed konsumenterna är värdefuU. Ökat löntagarinflytande i förelagen har ocksäell värde i detta sammanhang. Samarbetet mellan de lokala organisationerna ochden kommunala konsumentverksamheten kan underlätta lösningar av problem förenskilda konsumenter. Del kan gälla påverkan på distributionsförhållanden,handikappanpassning etc. Jagdelar kommitléns uppfattning all det är angelägel alt samarbetet mellan de organisationer som företräder konsumenterna förstärks. Jag vill därför här erinra om det konsumentråd kompletterat med forum för folk rörelser som KF, LO, TCO, och OK har lagil initiativet till. Detla visar organisationernas aUvar när det gäller del konsumenlpoli tiska engagemanget. Ålgärden kompletterar det allmännas insatser på ell 21 värdefulltsätt och gör det vidare inte påkallat att inrätta ett sådant forum medanknytning till som kommittén har föreslagit. Konsumentpolitiken mästeha en lokal förankring. De frivilliga organisationernas roll i det lokalakonsumenlarbetet är enligt min mening av särskilt inlresse. Det är just i dellokala arbetet som organisationernas engagemang och inflytande kan bli somstörst. Lösningar som passar speciella lokala förhållanden kan utarbetas. Jagdelar sålunda kommitléns bedömning att folkrörelserna lokalt bör spela en meroffensiv roll. Jag återkommer till den här frågan vid behandlingen av denkommunala konsumentverksamheten (avsnitt 9). Jag har redan givit minsyn pä avgränsningen av konsumentpolitiken. Denna blir vägledande för minuppfattning om de offentliga organens insatser för all öka konsumenlinflylandeli samhället. Givetvis är deras roll alt fästa ansvariga politikers,intresseorganisationers, företags m.fl. uppmärksamhet på förhållanden sompåverkar konsumenternas och hushållens situation. Deras uppgift är dock inteatl ulöva ell inflytande i syfte att lösa alla samhällsproblem därkonsumenterna på något säll kan sägas vara part. Deras mera operativa uppgifterbestäms av målet för konsumentpolitiken. En viktig uppgift för de offentligaorganen som här bör framhållas är att stödja och stimulera de organisationersom verkar för konsumentintresset. Det kan gäUa stöd till projekt, stöd tillutbildningsverksamhet etc. Jag kommer att föreslå alt tillförsmedel för stöd lill sådan verksamhei (avsnitt 12). 6 Företagens ansvar och egenåtgärder Mitt förslag:Kraven på företagen stäUs högre när det gäller att förbättra konsumenternasförhållanden. I vissa delar bör egenåtgär-derna spela en större och delvisfriare roll än . Kommitténs förslag:Kommittén ställer också ökade krav pä företagens egenåtgärder. Kommitténföreslår inga ändrade former på central nivå för samverkan mellan det allmännaoch företagen. Remissinstanserna: Deremissinstanser som berör frågan är allmänt positiva till mer egenåtgärderfrån företagen. Några - däribland - ifrågasätterdock om egenålgärderna verkligen leder till förbättringar för konsumenterna. Skälen för mitt förslag:En ceniral roll i konsumentpolitiken spelar förelagen och dessasorganisationer. Delta följer redan av den omständigheten alt del är genom dedagliga aktiviteterna på marknaden som konsumenterna får flertalet av sinamateriella behov tillgodosedda. Hur företagen lyckas med atl tillhandahåUaolika varor och tjänster - som svarar mol olika behov, är lättillgängliga ochså billiga som möjligt-är uppenbarligen av avgörande betydelse förkonsumenternas ställning. Enligt min meningfungerar, som jag redan har anfört, den svenska marknaden i stort settlillfredsslällande. Men där finns förhållanden som behöverförbättras, vilket ju också är en utgångspunkt för konsumenlpoli- Prop.1985/86: 121 liken. Detla ser jag dock inte som uttryck för en allmän oviljahos företagen alt svara upp mol konsumenternas önskemål ulan åtminstone delvissom resultatet av strukturella och liknande förändringar av skilda slag, vilkapåverkar både företag och konsumenter och vilka måste få återverkningar ocksåpå förelagens sätl att ta till vara konsumentintressena. Tilldessa förändringar hör en ökande komplexitet i konsumtion och produktion. Alltfler varor blir sälunda tekniskt avancerade vilket släUer nya krav på säljare,brukare och servicepersonal. har vi en allmän strävan inom handelnlill rationaliseringar, vilka bl, a. har inneburit minskade möjligheter tillpersonlig service och längre vägar-både geografiskt och organisatoriskt - lilldem som kan bistå konsumenterna. Samordnade inköp för flera förelag och/ellerbutiker är ytterligare etl exempel på omständigheter som ökar avståndet ikommunikationerna på marknaden. På grund av bl. a. ökat förvärvsarbete ochlängre arbetsresor har de flesta hushåll fält mindre tid över försina inköp och för eventuella reklamationer och reparationer. Deljag nu har sagt är avsett att visa, att som produktion ochdisiribution utvecklas i syfte alt möta nya konsumentkrav, öka den materieUavälfärden och sänka kostnader så läggs grunden för nya konsumentproblem. Vidsidan härav finns naturligtvis alllid konsumenlproblem, som föranleds avoseriösa näringsidkare. Problemens nalur blir förslås avgörande för vilkarätlelsemekanismer som blir effektiva. Enligtmin mening är det företagens förstahandsansvar att motverka och söka lösa såvälde mer strukluella konsumentproblem som jag har nämnt som sådana kanskemera påtagliga problem som bristande produklsäkerhel, otillbörligmarknadsföring, bristande produktinformation och dåliga reklamationsrutiner.Detta för oss in på företagens ansvar för utvecklingen och vad som kommit atlkallas förelagens egenåtgärder. Ipropositionen 1984/85:213 om ändring i marknadsföringslagen m. m. behandlades frågan om näringslivels egenåtgärder för att lösa konsu mentproblem. Där konstaterades atl det sedan lång lid hade vidtagits ålgärder inom näringslivet för all främja relationerna till konsumenterna. Del framhölls dock alt sädana initiativ inte hade tagits pä samma sätl som . Det konstaterades vidare atl utvecklingen också lett lill all konsumeniverkei i betydande omfattning fått ta initiativ till att identifiera konsumenlproblem och till all lösa dem. Enligt propositionen måste rollfördelningen mellan del allmänna och företagen ändras. Del ansågs inte möjligt för statsmakterna all i framliden i samma breda omfatt ning som under de senasie tio åren söka lösningar på konsumentproblem just genom regelframtagning i del allmännas regi. I propositionen angavs som en konsumentpolitisk målsättning att del på marknaden skall före komma ett stort inslag av initiativ från näringslivels sida när det gäller att spåra och lösa konsumentproblem. Elt påtagligt vidgat område för egenåt gärder skulle enligt propositionen också ge ökade möjlig heter all omfördela resurser lill särskUl prioriterade områden. Allmänt sett skulle detta innebära att näringslivet tog ett betydligt mer aktivt ansvar för all gällande regler och överenskommelser följdes och för atl den etiska 23 m. på olika områden höjdes. skulle i fråga Prop.1985/86: 121 om de vidgade egenålgärderna inom näringslivet ha det övergripandeansvaret för utvecklingen. Egenålgärderna skulle dock kunna avse olika nivåeroch samarbete skulle kunna ske med andra berörda än . Underarbetet med propositionen påbörjades tre projekt om egenåtgärder inomnäringslivet. De avsåg marknadsföringen på hemelektronik-området,prenumerationserbjudanden inom veckopressen och telefonförsäljning. Del senareprojektet resulterade i handlingsprogrammet Nöjda kunder vidteledirekthandd, antaget av . a. regler för hur kontakterna med konsumenterna skall tas, hursäljargumenteringen får vara utformad och hur avlal skall ingås. lägger etl slort ansvar på företagen bl. a. närdet gäller produktutformning, information till konsumenterna,reklamationshantering och utbildning av personal i marknadsföringsfrågor. Remissinstansernabehandlar inte frågan särskilt ingående. De instanser som gör det är aUmänlpositiva till ökat ansvar och mer egenåtgärder från företagen. Några däribland ifrågasätter dock om egenålgärdernaverkligen leder tUl förbättringar för konsumenterna. Föregen del vill jag betona alt den rollfördelning mellan del allmänna ochnäringslivet som statsmakterna angav i samband med ändringen avmarknadsföringslagen ligger fast. Jag vill framhålla atl jagutgår från atl egenålgärderna nu får en ökad omfattning än vad som hittillsvarit fallet. Delta är nödvändigt för att skall kunna ägna merresurser åt bl. a. hushållsekonomiska frågor. Men min bedömning grundar sigockså på den allmänna strävan att avreglera samhället som präglar del politiskaarbetet på en rad områden saml på förvissningen att näringslivet har bådekrafl och eget intresse av alt än mer aktivt ta tag i egenålgärderna. Molbakgmnd av detla finner jag del lämpligt att här ytteriigare belysa olikaformer av egenåtgärder och möjligheterna till utveckling i vissa hänseenden. Väsentligadelar av den lagstiftning som gäller företagens uppträdande på marknaden saknarfärdiga handlingsregler. I stället är både marknadsföringslagen ochavtalsvillkorslagen uppbyggda kring generalklausuler, med stöd av vilkamarknadsdomstolen kan förbjuda eller påbjuda vissa beteenden hos etl företag,som stämts in vid domstolen. Av stor praktisk betydelse är emellertid också deriktiinjer för företagen som -vanligen efter överenskommelsemed en branschorganisation - utfärdar med indirekt stöd av lagstiftningen.Tanken är den atl om ell förelag inte följer en riktlinje så kan saken förastill för prövning. Ingetär dock sagt i lagstiftningen eller dess förarbeten om vilka områden eller hur många som bör bli föremål för riktiinjer. är dess lUlämp ningsområde inte beroende av om rikllinjer finns eller ej. KO kan alltså föra enstaka företeelser under domstolens prövning när del bedöms påkal lat. Avgörande för genomslaget på marknaden av lagstiftningen som sådan 24 blirde priorileringsgrunder som konsumenlverket/KO tillämpar i sin all- Prop.1985/86:121 manna verksamhei och de resurser som kan avdelas för arbetet. Dettabetyder i sin lur atl man väl kan tänka sig förhåUanden på marknaden sommyndigheterna inte har reagerat på trots atl lagstiftningen möjliggör ingripanden.Detla är både naturligt och nödvändigl med lagstiftning av förevarande slag. Närnu näringslivets egenåtgärder skaU få en större betydelse uppkommer, som jagredan berört, frågan om konsumentmyndigheternas medverkan. I propositionen omändring i marknadsföringslagen m.m.uttalades, som jag har nämnt i detföregående, att konsumeniverkei har det övergripande ansvaret för utvecklingenav de vidgade egenålgärderna. Uttalandets innebörd är bl. a. det självklaraall konsumenlverket/KO aldrig kan frånhända sig sitt ansvar för tillämpningenav gällande rätt och ätt sälla in de åtgärder som delta kräver. Vid sidan häravskall verkel naturligtvis stimulera förelag, branschorganisationer m. fl. allvidta egenåtgärder där sådana är ändamålsenliga. Detanförda hindrar dock självfallet inte alt näringslivet hell ulan inblandningfrån myndigheterna systematiskt griper sig an konsumenlproblem med olikaformer av åtgärdsprogram eller egna riktlinjer. I verkligheten är del ju så,atl egenåtgärder ulan samråd med myndigheter aUiid har skett och skerpå den svenska marknaden och är en oskiljaktig del av den. Del är genomtillkomsten av ny lagstiftning och av konsumeniverkei som vihar fåll ett läge där större, mera genereUa problem behandlas i en dialogmellan verkel och näringslivet, en dialog som förvisso har avkastat månganyttiga resultat. Närjag nu förordar kraftigt ökade egenåtgärder vill jag också förorda all dessa istörre utsträckning än tas fram ulan all ivarje läge skaU ha en uppfattning om dem. Härigenom kan företagen kanske se ensärskUd motivation till vUken jag skall återkomma i det följande. Vidare ärdenna ordning nödvändig för att skall avlastas arbete i någonmera påtaglig utsträckning. Systemet blir friare också i den meningen altalternativa lösningar på samma problem kan prövas och att lokala förhållandenkan fä genomslag. Naturligtvis kommer både och näringslivet altvilja förvissa sig om att områden som är prioriterade i verkels arbete inteblir föremål för lösningar som inte kommer upp liU den standard somlagstiftningen förutsätter eller som eljesl bör vara normgivande. Vidare gällersom jag framhöll alt förhållanden som i och för sig kan medgeingripande med stöd av lag av priorileringsskäl ändå måste lämnas opålalade avmyndigheterna. På sådana områden blir naturligtvis egenålgärderna av särskillintresse. delar som egenålgärderna vidtas av näringslivet självt vill jag anföraföljande. Företagenhar de ojämförligt tätaste kontakterna med konsumenterna. Med en positiv ochaktiv ansats måste det rimligen vara i dessa kontakter som icketillgodosedda eller icke kända behov och önskemål liksom kritiska synpunkterborde kunna sugas upp och behandlas. Sådanastrukturella förhåUanden och problem som jag log upp inled ningsvis i delta avsnitt menar jag alt man normalt bör förvänta sig att 25 företagenklarar av själva. Det gäUer först att se till aft det finns kanaler Prop.1985/86:121 och former för att identifiera konsumenternas behov och önskemål iolika hänseenden. Många förelag har inrättat konsumentkontakter, dU konsumenternakan vända sig. Under förutsättning atl dessa kontakter följs upp avmarknadsansvarig personal finns där en grund för olika egenåtgärder.