prop · G903122 · 1985-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1985/86:122 om flyttning av fartyg i allmän hamn Regeringenföreslår alt anta de förslag som har lagils upp i bifogade utdrag ur regeringsprolokolletden . Ipropositionen föreslås alt elt fartyg i allmän hamn får flyttas om fartyget hindrarhamnens behöriga nyttjande eller varaktigt ligger på ell sätt som strider motgällande föreskrifter. Fartygets ägare eller redare är gentemot hamninnehavarenansvarig för flyttningskostnaderna och övriga kostnader enligt lagen. Lagsliflningenföreslås träda i krafl . Lagförslageni denna proposition har granskats av lagrådet. Propositionen innehåller därförtre huvuddelar: lagrådsremissen (s. 5), lagrådels yttrande (s. 30) ochföredragande statsrådets ställningstaganden till lagrådets synpunkler (s. 38). Densom viU la del av samtliga skäl för lagförslagen måsle därför läsa alla tredelarna. 1 1985/86. Propositionens lagförslag Prop. Lag om flyttning av fartyg i allmän hamn 1 § fartyg i aUmän hamn fårflyttas av hamninnehavaren, om fartyget hindrar hamnens behöriga nyttjandeeller varaktigt ligger på ett sätt som strider mot gällande föreskrifter. 2 § En flyttning får integenomföras förrän fartygets ägare har underrättats och fåll skäligt rådmm allsjälv flytta fartyget. Underrättelsen skall innehålla uppgifter omkostnadsansvaret enligt 5 § och om möjligheterna alt sälja och skaffa bortfartyget enligt 7-9 §§. Omsaken brådskar, får fartyget flyttas utan att vad som sägs i första slyckel hariakttagits. Ägaren skaU dock underrättas om flyttningen. Finnsdet en särskild redare, kan denne underrättas i stället för ägaren. Har ägaren eUerredaren underrättats, gäUer det också gentemot den som träder i hans ställe. 3 § En underrättelse skall delgesden som den riktar sig till. Vid kungö-relsedelgivning gäller, i stället förvad som föreskrivs i 17 § delgivningslagen (1970:428), all underrättelsen skallkungöras i Post- och och i de av utgivnaUnderrättelser för sjöfarande samt anslås på fartyget. Detla förfarande fårtillämpas också för delgivning med en ägare eller redare som är okänd. 4 § Flyttningen och den fortsattaförvaringen av fartyget skall ske med omsorg så all onödig skada ellerolägenhet inte uppkommer. 5 § En ägare eller redare som hardelgelts underrättelse är skyldig alt ersätta hamninnehavaren hans kostnaderför fartygets flyttning och fortsatta förvaring saml för underrättelsen. Detlagäller dock inte om fartyget hade frånhänts ägaren genom broll. Ärbåde ägaren och redaren belalningsskyldiga, svarar de solidariskt. Delsammagäller i fråga om betalningsskyldighet som åvilar delägarna i elt partrederi. 6 § I fråga om fartyg som ärinförda i skepps- eller båtregistret enligt 2 § sjölagen (1891:35 s. 1) eUer i molsvarandeutiändskl register skall vid tUlämpningen av denna lag den som är antecknad iregistret anses som ägare. Har ell förvärv av skepp skrivits in iskeppsregistret med stöd av 14 § Iredje styckel försia meningen sjölagen, ansesförvärvaren som ägare. Vad som sägs om ell fartygs ägare gäller i övrigtinnehavaren i fråga om fartyg som innehas på gmnd av förvärv med förbehåll om återtaganderätt. 7 § Hamninnehavaren har rätt atlhålla kvar fartyget till säkerhet för sin fordran på ersättning för dekostnader som avses i 5 §. Ominte kostnaderna betalas eller säkerhet ställs, får fartyget säljas när förflutit sedan del flyttades. Ägaren skall dock alltid ha delgelts underrättelse och ha förflutit därefter. Har lalan väckts i en fråga som rör hamninnehavarens fordran, får försäljning inte ske förrän en skälig tid har förflutit efler det atl tvisten slutligtavgjordes. 8 § Försäljning skallgöras med omsorg. Den far ske under hand eller på Prop. 1985/86:122 offentlig auktion. SkaU auktion äga mm skall ägaren, om del är möjligt, i god lid ges besked om tidoch plats för auktionen. Omförsäljningspriset efler avdrag för försäljningskostnaderna överstigerhamninnehavarens fordran, skall överskottet betalas ut liU fartygels ägare,såvida det inte betalas till någon annan som har bättre rätl lill del ellersätts ned enligt lagen (1927:56) om nedsättning av pengar hos myndighet. 9 §Om ell fariyg uppenbarligen saknar försäljningsvärde, får del skaffas bort i stället för atl flyttas eller säljas. Detla får ske tidigast efler del alt ägaren underrättades enligt 2 §. Har fartyget flyttats, får det inte skaffas bort lidigare än som följer av 7 § andra siycket. Dennalag träder i krafl . Lag om ändring i sjölagen (1891: 35 s. 1) Härigenomföreskrivs atl 40 § sjölagen (1891:35 s. 1)' skall ha följande lydelse. Prop.1985/86: 122 Partrederiföreligger, om flera överenskommk alt under delad ansvarig-hel gemensamt drivasjöfart med eget fartyg. Anmälan om partrederiavtal kan göras hosregistermyndigheten, som har all ofördröjligen anteckna anmälningen i detregister där fartyget är infört eller, om del ej är registrerat, kungöradensamma. Närmare föreskrifter om anmälnings- och kungörelseförfarandetmeddelas av regeringen. För de förpliktelser som uppkommer för partrederiet sedan rederiavtalet anmälts till registermyndigheten svarar varje redare endasl i förhållande tiU sin andel i fartyget i den mån han ej åtagit sig större ansvarighet. För uppkomna rederiförpliktelser svarar redarna solidariskt. I fräga om betalningsansvar för vallenförorenings-avgtfl enligt 8 kap. lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg gäller 8 kap. 2 § andra styckel nämnda lag. Förde förpliktelser som uppkommer för parirederiet sedan rederiavtalet anmälts lillregistermyndigheten svarar varje redare endast i förhållande lill sin andel ifartyget i den mån han ej åtagit sig större ansvarighet. För uppkomnarederiförpliktelser svarar redarna solidariskt. I fråga om betalningsansvarför vallenförorenings-avgift enligt 8 kap. lagen (1980:424) om ålgärder molvattenförorening från fartyg gäller 8 kap. 2 § andra styckel nämnda lag. Ifrågaom betalningsansvar enligt lagen (1986:000) omflyttning av fariyg i allmänhamn gäller 5 § andra siycket andra meningen nämnda lag. Ifråga om redarnas inbördes rättigheter och skyldigheter tillämpas beslämmelsernai 4157 §§ i den män annat ej avlalals. Dennalag träder i kraft . Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. , , ,, , , , , , R. ,, , , Lagrådsremiss med förslag till lag om flyttning av fartygi allmän hamn Medstöd av Kungl. Maj: ts bemyndigande uppdrog chefen förkommunikationsdepartementet åt en särskild sakkunnig' attse över författningsbestämmelserna om bl. a. ålgärder i fråga om övergivnafartyg. Den sakkunnige, som antog benämningen uiredningen angående åtgärder molövergivna fariyg, avlämnade belänkandet (SOU 1975:81) Fariigavrak. I betänkandet lämnades förslag till slrandningslag och till lag omflyttning av fartyg i vissa fall. Riksdagengav med anledning av en motion regeringen till känna all den i lämpliglsammanhang borde genomföra en översyn av gällande lagsliftning i syfle allåstadkomma förbättrade möjligheter all på ett snabbt och enkelt sätt tvingafram en bortflyttning av s. k. felförtöjda bålar, dvs. fritidsbåtar som ulanlov förtöjts vid kajplatser som förhyrts av annan, samt förelägga riksdagenerforderliga förslag tiU ålgärder (JoU 1979/80:17, rskr 80). Till protokollet i detla ärende bör fogas en sammanfattning avutredningens angående ålgärder mot övergivna fartyg betänkande som bilaga 1 saml,såvitt avser flyttning av fartyg, utredningens författningsförslag som bilaga 2och en förteckning över remissinstanserna och en inom kommunikationsdepartementetupprättad sammanställning av remissyttrandena som bilaga 3. Göteborgskommunstyrelse har i en skrivelse liU kommunikationsdepartementetpåtalat förekomsten av gamla bålvrak inom kommunen och hemställt att därmedsammanhängande problem beaktas i lagstiftningsarbetet på grundval avbetänkandet. Hamnutredningenlade fram betänkandet (SOU 1974:24) Prop. 1985/86: 122 Förslag tiUhamnlag. I betänkandet behandlades olika frågor rörande den författningsmässigaregleringen av hamnväsendel. Enligt förslaget skall de cenlrala föreskrifternarörande hamnväsendet samlas i en ny, särskild hamnlag. 2 Allmän motivering 2.1 Allmänna utgångspunkter Denrättsliga regleringen av frågor rörande ordning och säkerhet i de svenskaallmänna hamnarna och i betydande omfattning också av verksamhelen i hamnensker genom särskilda för varje hamn gällande hamnordningar. Enligt den ännugällande förordningen (1874 nr 26 s. 11) angående hamnordningar och andraordningsföreskrifter för allmänna hamnarne i riket (hamnordningsförordningen)(ändrad 1925:100) skall det för varje större stapelstad finnas en hamnordning.Hamnordning kan enligt förordningen upprättas även för annan allmän hamn.Hamnordningsförordningen står inte i överensstämmelse med den nuvaranderegeringsformens regler om normgivningsmakien. Förordningen gäller tillsvidare med stöd av övergångsbestämmelserna till regeringsformen. Allmännahamnar inrättas sedan den enligt bestämmelserna i lagen(1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmänhamn. En allmän hamn får enligt lagen inrättas eller utvidgas genom beslut avregeringen eller , om hamnen är av väsenllig betydelse för den aUmännasamfärdseln (1§). Om en allmän hamn inte längre behövs för sitl ändamål, skallden helt eller delvis avlysas (2 §). skaU föra register över deallmänna hamnarna (5 §). -En allmän hamn kan ägas av annan än stat ellerkommun, men det helt övervägande antalet allmänna hamnar lorde vara i kommunalägo. GenereUaregler om inrättande av allmän hamn tillkom försl pä 1880-ta-let. Många avlandets hamnar är emellertid av väsentligt äldre ursprung. Del är därför i vissutsträckning osäkert vilka hamnar som f n. är allmänna. har motdenna bakgrund fått i uppdrag att i samråd med länsstyrelserna och kommunema göraen inventering av landets hamnar och atl i samband härmed pröva var allmännahamnar bör finnas . Om en hamn anses böra vara aUmän, skall verketfatta särskilt beslul härom. Om sjöfarisverkei inte före utgången av decembermånad 1987 har beslutat all en hamn skaU vara allmän, skall enligt övergångsbestämmelsernatill lagen om inrättande m. m. av allmän farled och allmän hamn de allmännahamnar som finns vid lagens ikraftträdande upphöra atl varaallmänna. Fr. o. m. kommer F.d.generaldirektören , ordförande, f. ombudsmannen hos Svenska transportarbetareförbundetGunnar , regeringsrådet , f. d. direktören i , direktören och f. d.hamndirektören . detsåledes att vara fullt klart vilka svenska hamnar som utgör allmän Prop.1985/86:122 hamn. Innebördenav alt en hamn är aUmän är alt den är öppen för allmän trafik och fyUer eltallmänt samfärdselbehov. Hamninnehavaren är i princip skyldig all la emot dentrafik som söker sig tUl hamnen. Etl fartyg kan således avvisas endast av ulrymmesskäleUer med stöd av särskilda bestämmelser. - Del bör särskill framhållas altskyldigheten alt ta emot fartyg avser endasl fartyg i allmän samfärdsel, intefartyg som används för annat ändamål, exempelvis sådana som siadigvarandeplaceras i hamn för att användas som nöjeslokal eUer liknande. Enhamnordning skall anlas av kommunfullmäktige och underställas länsstyrelsensprövning. FastsläUd hamnordning gäller i alla allmänna hamnar avbetydelse för handelssjöfarlen. fastställer normalförslag tillhamnordning. Hamnordningarsom upprättas enligt det nu gällande normalförslagel (Sjöfartsverkelsmeddelanden nrl 1985) innehåller en föreskrift om att fartyg får lägga tillendast på plats som har anvisats genom den lill hamnordningen fogade kartaneller av hamnbefäl. (Kn 1977:02) har hafl tiU uppdrag att göra en översyn av allmänna ordningssladgan(1956:617, ändrad senasi 1982:1171). Utredningen har avgett sittslutbetänkande (SOU 1985:24) Ordningslag. I betänkandet föreslår uiredningen enny ordningslag med bl.a. ett bemyndigande för regeringen alt meddelaföreskrifter rörande ordningen och säkerheten i en hamn. Regeringen skallenligt förslagel också få överlåta åt en kommun all meddela sådana föreskrifteri fråga om en hamn som ägs eUer förvaltas av kommunen. I fråga om andra hamnarföreslås befogenheten få överlåtas ål länsslyrelsen. Vidare föreslås all del i ordningslagen las in bestämmelserom straff och om möjligheter lill Ivångsutförande genom polismyndighetensförsorg på den enskildes bekostnad. Dessa regler bUr bl.a. tillämpliga på deordnings- och säkerhetsföreskrifter som meddelas med stöd av bemyndigandet. Ordningsstadgeutredningensförslag remissbehandlas f. n. Ienskilda hamnar kan ordningen och säkerheten enligt gällande rätl reglerasendast genom lokala ordningssladgor som utfärdas med stöd av 7§ allmänna ordningssladgan.Sädana föreskrifter kan dock bli tillämpliga bara inom de delar av hamnområdetsom är tillgängliga för allmänheten. Innehavare av en enskUd hamn kan därutöverställa upp villkor (ordningsregler) för att hamnen skall få begagnas. förslag skall bemyndigandet för regeringen ochkommunerna eller länsslyrelserna atl meddela föreskrifter rörande ordningenoch säkerheten i hamn avse även enskilda hamnar. 2.1.3 Privatabryggor och liknande Allemansrättenanses i princip innefatta rätl att förtöja en båt vid strand som inte ingår itomt; tillfälligt t. o. m. vid annans brygga på sådan strand. Bryggans ägarefår dock inte hindras i sin användning av bryggan eller i övrigi otUlbörligtslöras. 2.1.4 Behovetav ny lagstiftning Bestämmelsersom ger möjlighet att skaffa undan eller på liknande säll la hand om lämnadefartyg finns f. n. i flera olika författningar. Frånsjösäkerhelssynpunkt viktigast är kungörelsen (1951:321) om undanröjande avfår sjöfarten eller fisket hinderUga vrak. Enligt kungörelsen får ,om del uppslår hinder eller fara för sjöfarten genom all fartyg eller annalstörre föremål sjunkit i allmän farled och vederbörande befälhavare, redareeller ägare inte ofördröjligen vidtar verksamma åtgärder för bortskaffande avfartyget eller föremålet, efter prövning av omständigheterna föranstalta omall del sjunkna undanröjs. Sjöfarisverkeihar samma befogenhet i fräga om fariyg eller andra större föremål som sjunkitinom vattenområde, där fiske får bedrivas ulan stöd av enskild fiskerätt, ochsom vållar väsentiigt förfång för fiske av betydenhet. I sådana fall skallsjöfartsverket samråda med . Frånkungörelsens lUlämpningsområde har undantagils faU då del område inom vilketfartyget eller föremålet sjunkit står under särskild myndighets inseende.Delta innebär alt kungörelsen inte gäller för exempelvis sådana hamn- ochkanalområden inom vUka särskUd hamn- eUer kanal-myndighet övar uppsikt översjötrafiken. Om undanröjande av hinderliga vrak m. m. inom sådana områden finnsi flertalet fall bestämmelser i hamn-och karialförfattningar. Kungörelseninnehåller inte några föreskrifter avseende kostnaderna för vrakröjning. Medstöd av elt Kungl. brev anses dock ha rätt attsälja bärgat vrak till läckande av kostnaderna för bärgningsföretaget. Defrån miljösynpunkt vikligaste författningarna är lagen (1980:424) om åtgärdermot vattenförorening från fartyg (ändrad senast 1985:217), naturvårdslagen(1964:822, omtryckt 1974:1025, ändrad senast 1985:622) samt allmänna ordningssladgantillsammans med renhållningslagen (1979:596, ändrad senast 1985:427). Enligtvatlenföroreningslagen får och annan myndighei som regeringenutser (i vissa fall ) meddela de förbud och förelägganden som ärnödvändiga för alt förebygga eller begränsa vattenförorening, om del skerutsläpp av olja eller någol annat skadligt ämne från ett fartyg i slrid mol gäUandebestämmelser eller om det skäligen kan befaras alt så kommer att ske. Enytterligare fömtsättning är att del finns gmndad anledning all anta atl svensktterritorium eller svenska intressen i övrigi genom utsläppet kan skadas iavsevärd mån. Föreläggande får avse bärgning och allt efler omsländighelemariktas mot fartygels befälhavare, redare eller ägare. Sjöfarisverkei (eller ivissa fall ) fär låta 1985/86: 122 verkställaden beslutade ålgärden på bekostnad av fartygets redare eller Prop. 1985/86:122ägare, om denne underlåter att vidta ålgärden eller inte kan underrättas om beslulelutan sådant dröjsmål som äventyrar syflel med beslutet. Detsamma gäller omomedelbar åtgärd krävs men inte kan väntas bli vidtagen. - Några särskilda exekutivaföreskrifter för de nu avsedda fallen har del med hänsyn lill möjligheterna lillkvarstad i redarens eller ägarens egendom inte ansetts finnas tiUräckliga skälatt meddela (prop. 1972:38 s. 72). Enligtnaturvårdslagen gäller ovillkorligt förbud mol nedskräpning utomhus, vare sigi naturen eller inom bebyggda områden. Med "naturen" far enligtuttalanden i förarbetena tiU en ändring i lagen (prop. 1970:157 s. 84) enligthävdvunnen uppfattning avses både mark och vattenområden. Kommunens miljö- ochhälsoskyddsnämnd får förelägga den som är ansvarig för nedskräpningen attställa platsen i ordning och - om föreläggandel inte eflerkommes - låta vidlaåtgärden på den försumliges bekoslnad. I rättspraxis finns ell avgörande från högsladomstolen (NJA 1976 s.547), där naturvårdslagens straffbestämmelse ansågstillämplig, då ägaren av ell fartygsvrak invid en strand hade bränt ned vraketoch låtit ovan vattenytan synliga rester ligga kvar avsevärd tid. Enligtallmänna ordningssladgan skall allmän plats inom stadsplanelagl område ochallmän väg inom byggnadsplanelagl område genom tjänliga renhållningsåtgärderhållas i sådanl skick som med hänsyn liU ortsförhållandena, platsensbelägenhet inom samhället och omständigheterna i övrigt tillgodoser skäligaanspråk. TiU renhållning hänförs bl. a. bortförande av nedskräpande föremål.För renhåUningen ansvarar enligt renhållningslagen kommunen. Om del harskräpals ned på annan plals utomhus där allmänheten får färdas fritt, ärkommunen skyldig atl återställa platsen i sådanl skick som med hänsyn liU orlsförhåUanden,platsens belägenhet och omständigheterna i övrigi tillgodoser skäliga anspråk.- har i del lidigare nämnda betänkandet föreslagitall de nu angivna beslämmelserna i princip utan ändring förs över lUlrenhållningslagen. fall då ell fartyg kan misstänkas ha stulits eUer på annat sätl ha frånhäntsnågon genom broll får det tas i beslag enligt reglerna i rättegångsbalkeneller i förvar enligt lagen (1974:1065) om visst stöldgods m. m. Det är i dessafall i första hand polisens eller åklagarens sak alt handlägga ärendet. Omett övergivet fartyg ulgör fara för den allmänna säkerheten, kan polismyndighetenför atl avvärja denna fara ingripa med stöd av polislagen (1984:387). Liksom ifråga om andra polisingripanden gäller alt, om tvång måste tillgripas, detla skaUske endasl i den form och den utsträckning som behövs för all del avseddaresultatet skaU uppnås. Ifråga om bärgning kan också bli tillämpliga lagen (1918:163) med vissa bestämmelserom sjöfynd (ändrad senasi 1984:984), lagen (1938:121) om hillegods (ändrad senasi1982:1119) och lagen (1942:350) om fornminnen (omlrycki 1976:442, ändrad senast1985:281). Sjöfyndslagenrör övergivna fartyg, skeppsvrak m.m. som bärgas i inom svensk skärgård eUer vid svensk kust eller i rikels segelbara insjöar, floder eller kanaler. Fynd skaU anmälas i försia hand liU polismyn- 9 dighet,som har att söka ägaren, i aUmänhet genom att kungöra fyndet. Det Prop.1985/86: 122 bärgade godset lämnas ul lill ägaren, om han ger sig till kännainom förelagd lid och styrker sin rätt, mot att han betalar bärgarlön och vissaav bärgningen föranledda kostnader. Om ägaren inte anmäler sig tillfallerfyndel bärgaren, om han betalar kostnaderna. Hitlegodslagenkan tillämpas för fartyg som upphittas i eller invid andra . Lagen gäUerdock enligt motivullalanden (prop. 1938:32) inte för föremål som har kastatsbort eller övergivits. Ett fynd skall anmälas till poUsmyndigheten, som skallunderrätta godsets ägare, om han är känd. Upphillaren får i stället direktunderrätta ägaren. Upphittaren har alltid rätt all överlämna det hktade godset tiUpolismyndigheten, som också annars om det är påkallat får ta hand om det.Ägaren får återta godset mot att han betalar kostnaderna och hklelön. Om ägareninte inom viss lid gör anspråk på godset eller om han kan anses ha givit uppsin rätt till del, tillfaller del upphittaren eller, om denne kan anses hauppgivit sin rätl, staten. Förskeppsvrak med därlill hörande föremål gäller beslämmelserna i fornminneslagen,om minsl kan antas ha förflulk sedan skeppet blev vrak. Avden redogörelse som jag nu har lämnat framgår, att de bestämmelser som finnsger goda möjligheter atl la hand om fartyg eller fartygsvrak både i de fall dåsjösäkerheten eller miljön är i fara och i de flesta andra situationer. Kommunernakan ingripa med stöd av naturvårdslagen eller renhållningslagen, då skälet fören önskan alt skaffa bort fartyget eller vraket huvudsakligen är atl delvanpryder landskapsbilden. I de fall då ägaren inte är känd och fartyget kananses övergivet bör, om andra vägar inte leder tiU målel, sjöfyndslagen kunnatillämpas. Isjösäkerhets- och miljöfallen kommer de kostnader som inte kan las ut avredaren eUer ägaren eller ur fartyget att slutligt få bäras av staten. I de situationerdå främsl naturvårds- och renhållningshänsyn talar för att fartyg eller vrakbör undanskaffas är del kommunerna som står risken alt slutligl få bärakostnaderna. I de situationer som regleras av sjöfynds- eller hitlegodslagen ärdel den som gör fyndet som riskerar att inte få ersättning för sina koslnader. Enligtdet förslag lill slrandningslag som utredningen angående åtgärder mot övergivnafariyg lämnat skulle beslul om åtgärd fattas av länsstyrelserna. Dessa harinte någol eget kostnadsansvar. I den mån ersättning inte går atl ta ul avägare eller ur fariyg skulle kostnaderna komma atl åvila slalen. Jag anser delinte rimligl alt ådra staten ett sådant kostnadsansvar, vars omfattning ärmycket svår alt bedöma. Kostnaden bör i stället bäras där fördelen av att bliav med del vanprydande fartyget är störst. Det blir då en bedömning av omvinslen blir värd kostnaden. Denna bedömning bör göras av kommunen, som ocksåhar all bära kostnaden. Medhänsyn lill vad jag nu har sagt anser jag inte atl förslagel till slrandningslagbör leda liU någon ny lagstiftning eller ändring i befintliga lagar. Utöverde bestämmelser som har berörts och som närmasl är av offenlligrällslig natur finns det regler som mera direkt anknyter till det 'O förhållandetatl någons rådighet över faslighet eller båtplats kränks. Frå- Prop.1985/86:122 gan om besittning till egendom blir aktuell ur två aspekter, delssåvitt avser besittning tUl lösa föremål, såsom fartyg, dels såvitt avserbesittningen tiU mark och . Elllöst föremål anses vara i någons besittning inte bara om det är under hansdirekta kontroU utan också om det är på sin naturliga plals, dvs. inte framstårsom övergivet. Om del framgår klart all elt föremål är övergivet och alltsåinte befinner sig i någons besittning, är det inte straffbart att flytta pådel. Del har vidare hävdals i den juridiska doktrinen atl del inte behöveranses som besitlningsmbbning all flytta någon annans parkerade fordon, om fordonetinte blir svårare all komma ål eUer lättare kan skadas på den nya platsen.Denna åsikt vinner stöd av ett hovrätlsavgörande frän (RH 148:82).Motsvarande torde kunna göras gällande åtminstone såvitt avser mindre fartyg. Ifråga om fastigheler är de faktiska förhållandena av annat slag; besittningslägetär ofta föga markerat. Vad som egentligen utgör besittning tUl fasl egendomenligt svensk rätl är ofta betydligt svårare atl avgöra. Med utgångspunkt ifastighets- eller bryggägares besittning finns emellertid vissa möjUgheter förden som har fått kaj- eller bryggplals olovligt upptagen av någon annansfartyg all själv flytta fartyget. Rätlen lill självtäkt innebär nämligen all vaijebesitlningsförhållande, som någon har mbbat utan rätt, får återställas på"färsk gärning" av den vars besittning har mbbats eUer som är idennes stäUe.