prop · G903170 · 1985-12-31 00:00:00 — altstaten skulle ha ansvaret för bärgning strider mot sjölagens regler ombärgning och de principer dessa bygger pä. Denna konflikt gäller även iförhållande till övriga nordiska länder och folkrätlsligaförpliktelser. Sjölagsulredningen,, och anför vidare bl. a. är bärgningskonvention föremål fören revision. I arbetet deltar och övriga nordiska länder. Det ärgivelvis olämpligt alt någon stat som deltar i arbetet inför en särlagstiflningpå området. Sjöräddningssällskapetanser atl begreppet sjöräddning skall begränsas lill verksamhei atl rädda livlill sjöss. Att staten skulle åta sig alt även rädda egendom till sjössförefaller vanskligt och kan enligt sällskapet bli en dyr erfarenhet.Sällskapet menar att det dessutom kan leda till en ej önskvärd konkurrens medbärgnings- och bogserbolagen. Sjöräddningssällskapetdelar kommitténs uppfattning att den kommuna la räddningstjänsten skall svara för sjöräddningsljänsten i vattenområden i hamnar, i andra insjöar än , och samt i andra vattendrag. , och generaltullstyreisen delarkommitténs be- Prop. 1985/86: 170 dömning i fråga om det organ som skall svaraför den statliga sjöräddningstjänslen. Om del inte blir någon sammanslagningav och kustbevakning bör, enligtgeneraltullstyrelsen, bli huvudansvarigt för sjöräddningstjänslen.Styrelsen anmärker att utredningsarbetet rörande sammanslagningen intefortskrider i den takt som kommittén förutsatt och att en eventuellsammanslagning därför kan dröja. bör enligt styrelsens uppfattningtullverket ges ansvaret för ledning och samordning av räddningstjänsten, varvidvissa resurser som förfogar över - rapportcentral ochsjöräddningsskola - bör överflyttas till . När del gäller räddningstjänsten vid olje- ochkemikaliebehandling vidhåller sin uppfattning att denföreslagna sjö- och kustbevakningsmyndigheten bör ha ledningsansvaret för altbekämpa olje- och kemikalieutsläpp såväl till sjöss som i strandzonen,är av samma uppfattning. anför vidare attverket inte finner några skäl att frångå sin tidigare framförda mening alt dekommunala räddningsorganen bör åläggas ett ansvar för sanering efter olje- ochkemikalieulsläpp på land. vid olyckor i kärnkraftsanläggningar Slalens kärnkraftinspekiion konstaterar atl förslaget idenna del innebär alt det inte behövs några förändringar i inspektionensberedskapsorganisation och att det stämmer väl med de erfarenheter som gjortsvid genomförda övningar. är kritisk mot förslaget atlden kommunala räddningstjänsten i första hand skall ha ansvaret förräddningsinsatser efter olyckor med utsläpp av radioaktiva ämnen frånkärnkraftsanläggningar i utlandet. Inspektionen anför att uttrycket "inomriket" i 1 8 lagen (1960:331) om skyddsåtgärder vid olyckor iatomanläggningar m.m, från början inte syftade till atl begränsa ansvaret tillatt gälla olyckor vid anläggningar i utan tvärtom avsåg alt innefattaäven eventuella olyckor vid atomdrivna fariyg som besökte landet. Dä lagentillkom var det nämligen enligt inspeklionen inte aktuellt att föreställa sigatt kärnkraftsolyckor i utlandet skulle kunna medföra konsekvenser här ilandet. Även om det i och för sig torde vara riktigt att, som kommitténkonstaterar, kommunerna har detta ansvar enligt den nuvarande lagstiftningen såmenar inpektionen atl den i så fall bör ändras och bringas i överensstämmelsemed det ursprungliga syftet. Enligt inspektionen är det nämligen inte logisktalt en olycka i utlandet, som skulle kunna beröra omfattande delar av ,i första hand skulle vara en uppgift för den kommunala räddningstjänsten, -Inspeklionen anser vidare att kommitténs definition av begreppei "annankärnteknisk anläggning" är alllför snäv. I begreppet bör enligtinspektionen även innefattas ex. vis satelliter och kärndrivna fartyg. När det gäller vem som skall ha ansvaret förräddningsinsatser i det första skedet vid en kårnkraftsolycka anför statskontoret och slalens strålskyddsinspektion att de delar kommitténs uppfattning alt brandingen- 163 jörsutbildad personal bör knytas lill länsstyrelsernasorganisation så snart Prop. 1985/86: 170 som möjligt. De avstyrker emellertidbindande föreskrifter med denna innebörd. uttalar attbrandingenjörspersonal som är utbildad för ledning är av största betydelse förberedskapen för insatser vid kärnkraftsolyckor. Länsslyrelsen i länförklarar att den anser att psykologiska skäl starkt talar för alt nuvarandeordning kvarstår. Lånsstyrelsen anför vidare att del inte behöver utses någonsärskild räddningsledare eftersom vederbörande länsstyrelse skall utövaledningen enligt länsstyrelseinstruktion, arbetsordning och centralamyndighetens riktlinjer för räddningsledningens organisation och verksamhei.Enligt förefaller det oklart om kommittén avser att förändraberedskapsorganisationen för kärnkraftsolyckor. - anför attden kommunala räddningsljänstpersonalen och polisen i ett inledande skede kanfungera som ledningsorgan för räddningstjänsten intill dess länsstyrelsensledningsgrupp har samlats eller olycksläget har klarlagts. Såväl statskontoret som slalens slrålskyddsinspektionavstyrker förslaget att den kommunala räddningstjänsten engageras eftersom delskulle komplicera ansvars- och organisalionsförhällanden. Statskontoret och inspeklionenmenar atl det i stället är en bättre lösning atl lägga ansvaret på den lokalapolisen; här finns personal i tjänsl, tillgång till sambandsutrustning ochannan utrustning för alarmering av allmänheten, och polisen har ocksä i enolyckas senare skede vikliga uppgifter, t, ex, utrymning, avspärrning ochtrafikdirigering. Sjuktransportverksamheten (9) Förslaget att sjukvårdshuvudmännen skall ha planerings-och samordningsansvaret för alla sjuktransporter tillstyrks avsocialstyrelsen, statens brandnämnd, överbefälhavaren, slaiskontorel,i Norrbotlens län, landslingen i Göieborgs och län ochÖslergöllands län. Från några håll kritiseras dock förslaget för atlvara oklart till sin innebörd. Sådana åsikter framförs frän länslandsting, Jämllands läns landsling och Cenlralorganisalionen /SR. Förslaget att landstingskommunerna skall vara skyldiga allbelala ersättning till de kommuner som utför sjuktransporter i terrängen mötsav delade meningar. Landslingsförbundel motsätter sig förslaget medan Svenskakommunförbundel tillstyrker det. Förslaget att statliga organ med sjuktransportresurserskall vara skyldiga att utan ersättning utföra akuta sjuktransporter mottasnegativt av överbefälhavaren, riksrevisionsverkel och Tjänslemännenscenlralorgani-salion. Förslaget tillstyrks av och Göieborgsoch läns landsling. Alarmerings- och räddningscentraler (10) Kommittén framhåller att det år viktigt att samtligakommuner medverkar i (), och delardenna upp- '64 fattning, anser attlänsalarmeringscentralerna inte har Prop. 1985/86: 170 fungerattillfredsställande och motsätter sig därför en obligatorisk anslutning.Kommunen menar också att larmcentralerna är alllför sårbara under beredskap ochkrig, , som valt att inte gå med i SOSAB, anför att kommunenansluler sig försl då en larmcentral föriäggs till , Riksrevisionsverkel finner det beklagligt att SOSAB intehar lyckats skapa ett sådanl förtroende för sin verksamhet att alla kommuneranslutit sig. Likväl vill verkel inte förorda tvångsvis anslutning bl. a, molbakgrund av att frågan om SOSAB:s ledningscentralers ställning i samband medberedskapshöjningar inte är tillfredsställande löst. Verket anser atl ensamgruppering med försvarels anläggningar eller civilförsvarets ledningscentralerbör prövas. Förslaget atl statens ägarinflytande i förs överfrän till räddningstjänstverket biträds av länsslyrelsen i , Stock holms och kommuner och . SOSAB molsåtler sig förslaget och anför bl. a, följande. Statens brand nämnd har hafl och har inflytande över företagel. Regelbundna kontakter och överläggningar har förekommit med företrädare för rädd ningstjänstens företrädare. - Det kan knappast vara meningsfyllt att till handahålla alarmeringscentraler utan att dessa när det gäller teknik och utrustning anpassats lill förhållandena hos de kunder centralerna skall betjäna. Att en överflyttning av ägaransvarel, som kommittén förordar, skulle leda lill en ökad konkurrens mellan olika tillverkare när det gäller leverans av den del av larmcentralutrustningen som hör ihop med telenä tet, är enligt SOSAB:s mening ett ogrundat påslående. Till att börja med kan konstateras att SOSAB är etl fristående förelag som kan beställa utrustning från vilken leverantör som helst. Genom att alarme- ringscenlralernas teknik är integrerad med telenätets uppbyggnad har det emellertid ur såväl teknisk som ekonomisk synpunkt varit och är fördelak tigt att svarar för merparten av teletekniken, I sammanhanget kan nämnas, alt i de fall där utrustningen ej haft direkt samband med telenätet, anbud begärts och beställning gjorts hos andra företag. Detta gäller exempelvis i fråga om radiokommunikations- och datorutrustning. Enligt SOSAB:s mening hade den utbyggnad av larmcentraler som skett varit helt omöjlig utan den satsning som i egenskap av delägare gjort. Förhållandel torde ej ändras , eftersom den tekniska utrustningen skall bytas på samtliga larmcentraler. Den nya utrustningen har utvecklats i nära samarbete mellan och och efler en noggrann kartläggning av önskemålen från rädd- ningsljänslföreträdare på olika nivåer. Nettodriftkostnaderna för våra larmcentraler bestrids av kommunerna , landstingen och . Kopplingen mellan ägaransvar och det ekonomiska ansvaret är enligt SOSAB:s uppfattning till fördel ur såväl abonnenternas som förelagets synpunkt. Om det statliga aktieinnehavet skulle överföras till ett räddningstjänstverk förefaller det naturligt att ver ket också svarar för den statliga alarmeringskosinaden. Denna beräknas uppgå lill ca , 165 Televerketanser att dagens situation med ägarinflylande och övriga Prop. 1985/86: 170relationer mellan och är bra och bör bibehållas. Televerketanför vidare att det har haft ansvaret för 90000-lrafikenoch därmed även statens ekonomiska åtagande och att detta åtagande bortfallerom aktierna överförs lill räddningstjänstverket. Den subventionering av SOSAB:sverksamhet med som slår för kanenligt då inte fortsätta utan får formaliseras på annat sätt, Landslingsförbundel anser att det är betänkligt atl detstatliga ägarinflylandel i SOSAB överförs lill elt tillsynsorgan somräddningstjänstverket. Förbundet konstaterar alt som delägare harkunnat bidra lill atl förebygga och åtgärda tekniska fel i larmcentralerna ochbefrämja teknikutvecklingen. Även mot den bakgrunden finner förbundet eltöverförande omotiverat. Sistnämna synpunkt framförs även av riksrevisionsverketoch i län. Förslaget om elt centralt uppgiftsförråd tillstyrks av länsslyrelseni , , och kommuner. Statskontoret, som i betänkandet föreslås få i uppdrag atlnärmare utreda frågorna om etl centralt uppgiftsförråd, är tveksamt tillbehovet av ett sådant förråd. Statskontoret menar vidare att förslaget åroklart i de tekniska delarna, ADB-lösningar med tillämpningar av del slagkommittén angivit är enligt statskontoret mycket dyrbara och teknisktkomplicerade. Statskontoret menar att resurs- och uppgiftsförteckningar har enavgjort viktig roll på de lokala och regionala nivåerna. Såvitt statskontoretkan bedöma fungerar de som finns bra och i den mån ytterligare information ochråd behövs bör experter såsom kemister, apotekare och strälskyddare kunnakonsulteras per telefon. Samverkande organs deltagande i räddningstjänsten (11) ser del som en fördel atl samhälletssamtliga resurser kan ställas till räddningstjänstens förfogande. ofta kräver snabba insatser måste enligt brandnämndenbyråkrati och ekonomiska frågor ges en mindre betydelse när det gäller samrådetmyndigheter emellan. Svenska kommunförbundel tillstyrker förslaget att statligaorgan får en lagsladgad skyldighet atl medverka i räddningstjänsten. säger sig vara tveksamtill möjligheterna för vissa myndigheter att inom ramen för sina ordinarieresurser och utan atl eftersätta sina vanliga arbetsuppgifter effektivtmedverka i räddningstjänsten i den omfattning kommittén föreslår. Detta gällerenligt organisationen inte minst den för en väl fungerande räddningstjänslgrundläggande förutsättningen att berörda myndigheter finns tillgängliga ävenutanför kontorstid. 1985/86: 170 Svenska kommunförbundel anför att civilförsvarels materielvid behov bör kunna användas utan begränsningar inom fredsräddningstjänsten ochutan de krav på ekonomisk ersättning som gäller. Liknande synpunterframförs av i Norrbotlens län och tillstyrker vidare förslaget atl vapenfria ijänsleplikligaefter utbildning placeras på orter där det säsongsvis fordras en förstärkningav den kommunala beredskapen. En rakt motsatt ståndpunkt intar . Försvaret forskningsanstali anser all integreringen mellancivilförsvar och fredsräddningstjänst är övervägande positiv. Men det finnsenligt forskningsanstalten begränsningar för hur långt integreringen bördrivas. Miljöskillnaderna mellan freds- och krigsräddningstjänslen är avsevärdaoch forskningsanstalten vill varna för inställningen: klarar man fredsrädd-ningstjänslenså klarar man räddningstjänsten i krig. Överbefälhavaren anför att kommitténs förslag innebär enutökning och en mer systematisk användning av försvarsmaktens resurser än vadsom är fallet. har kraven pä en hög militär beredskapinom försvarsmakten ökat och del kan enligt överbefälhavaren medföra konfliktermellan å ena sidan räddningstjänsten intressen och å andra sidan beredskapsinlressena.Frågan om på vilka villkor försvarsmakten skall vara skyldig alt medverka iräddningstjänst eller under vilka omständigheter försvarsmakten får vägraeller avbryta sådan medverkan har därför stor betydelse. Kommittén föreslår motdenna bakgrund alt överbefälhavaren utarbetar en exempelsamling med olikasituationer som kan förhindra försvarsmaktens medverkan i civilräddningstjänst. Överbefälhavaren finner inte detta ändamålsenligt. De cheferinom försvarsmakten som får besluta om insats måste enligt överbefälhavarensjälva få svara för erforderliga avvägningar. Överbefälhavaren förklarar sigvara beredd atl utreda frågan om möjligheten alt utnyttja militär materiel iräddningstjänsten. När det gäller önskemålen om att särskilda räddningsdetachementskall organiseras vid vissa förband anser överbefälhavaren att en generellutökning inom detta område är oacceptabel med hänsyn till beredskapskraven.Liknande synpunkter anför riksrevisionsverkel som i konsekvens därmed menar attutredningens förslag förutsätter att försvarsmakten tillförs ökade resurser.Svenska kommunförbundel anser alt militära resurser i ökad utsträckning böranvändas för att förstärka den civila räddningstjänsten och att beslut ommilitär medverkan måste kunna fattas på en sådan nivå atl insatserna intefördröjs. SJ vänder sig mol förslaget atl SJ skall bekostaräddningstjänstens utrust ning för jordning av SJ:s högspänningsledningar i samband med ingripande vid tågolyckor, brand vid SJ och elolycksfall. Som skäl för sin ståndpunkt 167 anför SJ all ifrågavarande utrustning till följd avutbyggnaden av den Prop. 1985/86: 170 dubbla skyddssektioneringen inte längreär elt villkor för räddningsingripande vid SJ:s anläggningar, alt SJ inte harmöjlighet att påverka inköpen av utrustningen, atl SJ inte själv har någon möjligheteller orsak att använda utrustningen och att SJ inte har några driftstekniskafördelar av den. tillstyrker förslaget, Arbeiarskyddssiyrelsenuttalar att det är nödvändigt all SJ och berörda kommuner tillsammans löserfrågan om skyddsjordning. delar kommitténs bedömning atl institutet inte barabör anlitas i akuta nödsituationer och alt institutet bör kunna spela en störreroll i räddningstjänsten. En förutsättning är all institutei får deekonomiska resurserna. Institutet har i detta sammanhang inget alt invända molalt del centrala räddningstjänstverket får i uppgift att "kartläggabehovet av att förbättra SMHLs medverkan i räddningstjänsten och föreslåeventuella ätgärder". anser att SMHLsmedverkan normalt fungerar tillfredsställande i de fall där räddningstjänstenhar behövt den, varför en särskild undersökning lorde vara överflödig. Svenskakommunförbundel anser att borde vara skyldigt atl utan särskild kostnadbiträda räddningstjänstorganen. Industrier och övriga företag anför att kommitléns förslagbeträffande industrier och riskfylld verksamhet innebär en ökad beredskap förräddningstjänst som är positiv. Enligt brandnämnden är det viktigt attresurserna för verkskydd uttnyttjas i dessa sammanhang, vilket gereffektivitetsökningar ål företaget i såväl freds- som krigsräddningstjänst.Förslaget tillstyrks av , Svenska Kommunalarbelareförbundeioch kommun. Slaiskontorel är inte övertygat om att förelag somhanterar farliga ämnen i alla fall ska åläggas atl svara för egen räddningsslyrka.Statskontoret anser att det borde vara möjligt att företagel - i likhet mednågra av de svenska kärnkraftverken betalar kommunen för den ytterligareberedskap som verksamheten föranleder. delar kommitténsprincipiella bedömning av behovet i många fall av förstärkt brandskydd inomindustri och andra näriiggande områden. Föreningen anser att de ökade kraven påföretagen liksom även i fortsättningen i allt väsentligt bör kunnatillgodoses genom frivilliga åtaganden frän företagens sida. Föreningenförklarar att den är villig att aktivt medverka för att ta fram en exempelsamlingmed bedömning av hur olika företag med särskilt riskfylld verksamhet kanorganisera skyddsåtgärderna. och uttalar sig allmänt positivt om förslaget omriskanalyser, Arbeiarskyddssiyrelsen framhåller att analys av riskeralltid ingår som 168 elt naturligt led i arbetsmiljöarbetet eftersom en sådananalys - som Prop. 1985/86: 170 kommittén bl. a. framhåller - är viktig för deanställdas skydd mol olyckor och ohälsa. Underlag för uiformning av déräddningsresurser som företaget bör ha för att komplettera samhälletsräddningstjänst är därför enligt styrelsen bara en del av motiven för enriskanalys. Styrelsen anser därför inte alt åläggande att utföra riskanalysskall ske genom beslut av den kommunala räddningsnämnden utan föreslår istället atl räddningsnämnden, om den anser alt riskerna behöver analyserasnärmare, samråder med yrkesinspektionen. Svenska handelskammarförbundel har observerat utredningensbedömning att skyldigheten för ägare eller innehavare av vissa slag avanläggningar att hålla beredskap i form av utrustning och personal kan kommaatt avlasta kommunerna kostnader. Förbundel förklarar alt det i och för siginte har något att erinra mot detla men förutsätter att ålägganden för företagatt hålla beredskap endast skall fä göras i den omfattning som krävs avförhållandena på respektive anläggning och alltså inte med sikte på att även lillgodosevissa av kommunens behov. Samma synpunkter framförs av ,och . anför alt'den förändring av verkskyddsor-ganisationensom nu avses bli genomförd innebär att en integrering med företagens fredslida skyddsorganisalionunderlättas. För att nå en ökad effektivitet i de föreslagna formerna krävsenligt förbundet en ökad samverkan bl.a. mellan kommuner och företag. Dennasamverkan bör enligt förbundel så långt som möjligt grundas på frivilligaöverenskommelser. Förebyggande åtgärder mot olyckor (12) anför att olycksförebyggande åtgärderi form av pla neringsanvisningar för byggnads- och anläggningsverksamheten, brand syneförrättningar m. m. kan vara verksamma medel att skydda samhället. Verket framhåller dock att sådana åtgärder indirekt medför högre produkl kostnader och atl det därför är nödvändigt att noggrant avväga de ekono miska konsekvenserna mot de förväntade positiva effekterna av åtgärder na. Enligt verkets mening bör ålgärder i form av typgodkännanden och föreskrifter om produktutformning användas mycket restriktivt eftersom de allvarligt kan påverka marknaden t. ex. genom att importvaror inte längre står till konsumenternas förfogande och fåtalsmarknader etableras. delar kommitténs uppfattning alt föreskrifter som gäller skyddet mot brand och olyckshändelser sä långt möjligt bör inordnas i plan- och bygglagstiftningen och all det är angeläget med en ökad samord ning av utgivningen av bestämmelserna på byggområdet. anför att det enligt lagrådsremissen av förslaget till plan- och bygglag emellertid inte kommer alt bli någon samordning av skyddsrumsbestämmelserna i den nya lagen. Som ett led i strävandena till samordning bör enligt planver kets mening räddningstjänstverkets byggnadslekniska skyddsrumsbestäm- , melser ges ut i planverkets författningssamling i ställetför i räddnings- Prop. 1985/86: 170 tjånslverkets kommande förfaUningssamling.Detsamma gäller bestämmelser för ålgärder i byggnader vid förvaring avbrandfarliga varor. tillstyrker vidare förslagel alt regler förlarmanordningar för vårdanläggningar, skolor, olika slag av samlingslokalerförs in i byggbeslämmel-serna. - koinmun anför med anledning av förslagelom utökning av det förebyggande brandförsvaret genom nya regler om brandsäker-hetshöjandeåtgärder, atl del naturiigtvis är viktigt att värna om brandsäkerheten i olikasammanhang. Kommunen menar att det också år väsentligt att inte skapaytterligare byråkrati och regleringar inom ett område som, i likhet medbyggsektorn, redan är så hån reglerat. Det kan enligt kommunen leda till dålig efterievnadav de regler som redan finns och hämma företagsamhet och annan verksamhet.Byggnadsstadgan innehåller bestämmelser angående brandsäkerheten vidny- och ombyggnad, I den mån dessa behöver kompletteras bör det enligtkommunen ske med försiktighet och med hänsyn vad kommunen anfört. Kommunenanser vidare atl möjligheten att sätta ul vite bör ligga kvar hoslänsstyrelsen. Kommitléns förslag ifråga om brandsyneverksamhetentillstyrks av slalens brandnämnd, planverket, länsstyrelserna i Stockholmslän, och , , och kommuner.Svenska kommunförbundel. Svenska Kommunalarbelareförbundei, ,och Holell- och framhåller dock att det är viktigt att räddningsnämnden alltidsamråder med innan räddningsnämnden meddelar någon ett föreläggandeatt vidta en byggnadsteknisk åtgärd. riktar emellertid kritikmol förslaget. Enligt vad förbundet kan förstå skall med brandsyn förslås någon form av registrering av de eventuella brister som finns; därefter skall räddnings nämnden, som är ett politiskt organ, överväga om anmärkningarna skall resultera i förelägganden med eller utan viten, Förbundel delar kommit téns uppfattning att en omfattande delegering är nödvändig för att undvika onödig byråkrati men hävdar likväl att brandsyneförfarandet inte år en politisk fråga och att den följaktligen inte bör handläggas i en politisk församling. Förbundet anför vidare all räddningsnämnden är ansvarig för egen operativ verksamhet, tillsynsmyndighet för samma verksamhet och ansvarig för kommunens brandförebygande älgärder. I de fall då kommun styrelsen, som har ansvar för kommunens ekonomi, är räddningsnämnd, kan det enligt förbundet uppstå svåriöstajävsfrågor. Liknande synpunkter framför och Svenska kommunför bundets länsavdelning i . Avdelningen tillägger bl. a. alt det inte finns några praktiska krav eller erfarenheter som talar för att förbudsinstrumentet bör förstärkas såsom kommittén föreslär. Enligt bör brandsyneförfarandet utredas när- 170 marc och i avvaktan pä utredningsresultatet bör det integöras några Prop. 1985/86: 170 ändringar i gällande bestämmelser omförebyggande arbete, kommun finner alt den nuvarande lagstiftningen är fullltillfredsställande när det gäller att åsladkomma förebyggande åtgärder beträffandebrandsäkerhet hos industrier och andra förelag. Kommitténs förslag om räddningsverkels rätt att utfärdaföreskrifter om förebyggande ålgärder mot brand tillstyrks av stålensbrandnämnd, arbeiarskyddssiyrelsen, länsslyrelsen i , och Hotell-och Restaurangförhund. Kommitténs förslag beträffande lös inredning i vissalokaler får etl blandat mottagande. När det gäller föreskrifter om brandsäkerhet tillstyrksförslaget av planverket, . Svenska brandbefälels riksförbundoch .