prop · G9033 · 1985-12-31 00:00:00 — 1985/86;3 att agera med hjälp av de medel som PBL ger, om en kommun antar enöversiktsplan som pä ett oacceptabelt sätt avviker frän länsstyrelsensgranskningsyttrande. möjligheter i det avseendet är atl med stödav 12 kap. 1 och 4 §§ PBL förordna om prövning av efterföljande beslut omdetaljplan, områdesbestämmelser eller bygglov, om beslutet strider mollänsstyrelsens uppfattning i frågor som är satt atl bevaka.Länsslyrelsen kan också utan att avvakta ett sådant efterföljande beslut -med hänvisning till 12 kap. 6§ PBL, hos regeringen begära föreläggande förkommunen alt anta en detaljplan eller områdesbestämmelser med etlvisst innehåll. Initiativ till ett sådant föreläggande kan naturiigtvis ocksåtas av andra myndigheter. Planföreläggande enligl 12 kap. 6§ PBL kan dockendast komma i fråga om det behövs för att tillgodose nationella ellermellankommunala intressen. Underlåterlänsslyrelsen eller andra statliga myndigheter atl agera mot kommunalaöversiktsplaner, får del enligt min mening uppfattas som att man från statenssida accepterar kommunens ståndpunkt i de frågor som styrs enligt PBL. Genomden nu beskrivna ansvarsfördelningen mellan staten och kommunerna när detgäller att bedöma den från allmän synpunkt lämpliga utvecklingen i fråga ommark- och vattenanvändningen blir det naturligtvis betydelsefullt vilkahushållningsfrägor som är av riksintresse och som således skallsjälvmant bevaka för statens räkning. Ifrågor om användningen av mark- och vattenområden för ändamål som sammanhängermed bebyggelseutvecklingen är det kommunens ansvar att med tillämpning av bl.a. bestämmelserna i självständigt bedöma vad som utgör en från allmänsynpunkt lämplig utveckling. Även om man kan utgå från att , ienlighet med vad som sagts om dess roll i planeringsfrågor, kommer atlkunna bidra med underlag för upprättande av planer, är det självklart attkommunerna själva i hög grad måste utreda planeringsförutsättningarna ochredovisa dessa i planbeskrivningar. Denkommunala översiktsplanen liksom detaljplaner och områdesbestämmelser - ochdet material som utarbetas i samband med att planer upprättas eller ändraskommer mol den nu redovisade bakgrunden att bli en viktig del i detutredningsmaterial som läggs till grund för beslut även enligt andra lagar änPBL. På grund härav bör i NRL föreskrivas en skyldighet för kommunerna atltillhandahålla myndigheter som skall till-lämpa NRL de planer enligt PBL och delplaneringsunderlag som kommunerna har tagit fram. Jag vill nämna attkommunerna tillhandahäller prövningsmyndigheterna sådantplaneringsunderlag. Milt förslag innebär alltså inte några kostnadsökningarför kommunerna. Innan jag går in påöversiktsplanens betydelse för efterkommande be slut, vill jag ta upp ett par av de tidigare redovisade remissynpunkterna. Beträffande kommunernas kompetens alt självständigt hanlera planer vill jag framhålla alt förfarandet för upprättande av planer i PBL är utformat så att - utöver den utredningskapacitet som finns i kommmunerna - expert- synpunkter från den statliga sidan skall tillföras planärendena på ett så tidigt stadium som möjligl. Jag anser alt det i våra kommuner finns tillräck- 35 Prop.1985/86; 3 lig kunskap för att pä ett klokt sätt ta till vara synpunkter somtillförs ärendena från olika häll. När det gäller avvägningar om utvecklingensom berör endast den egna kommunen, anser jag det dessutom självklart att detär kommunen själv som skall göra avvägningarna utifrån tillgängligt material.Har en fråga vidare aspekter, finns i PBL ett system för att lösa konfliktermellan kommuner och mellan staten och kommunerna. Jag vill också skjuta in attenskilda personer alltid har möjlighet att överklaga de beslut enligt PBL somfår rättsverkan mot dem. Närdet gäller synpunkten att standardnivån för den första översiktsplanen börregleras, vill jag framhålla att förhållandena mellan kommunerna varieraravsevärt och därmed också planläggningsbehoven. Min uppfattning är altkommunerna är skickade att själva ta ansvar för att planeringen sköts på etttillfredsställande sätt. Jag utgår dessutom från att planverket ochlänsstyrelserna kommer att bistå kommunerna med råd hur olikaplanläggningsproblem kan lösas. Något behov av att särskilt lagreglerastandarden pä den första översiktsplanen finns enligt min mening inte. Översiktsplanensbetydelse för efterföljande beslut Vilkenbetydelse fär då översiktsplanen för beslut i enskilda ärenden som rör mark-och vattenanvändningen? Jag skall först lämna en redovisning avöversiktsplanens verkningar för beslut enligt PBL, och därefter kommer jag attbehandla frågan om översiktsplanens ställning vid prövning av ärenden enligtannan lagstiftning. Iområden som inte omfattas av detaljplan skall enligt 8 kap. 12 § PBL bygglovlämnas om vissa angivna förutsättningar är uppfyllda. I lagtexten anges intenägol krav på att den åtgärd för vilken lov söks är förenlig med kommunensöversiktsplan. I stället föreskrivs att åtgärden skall vara lämplig på plalsenmed hänsyn till 2 kap. PBL. Mot bakgrund av atl översiktsplanen skallupprättas med tillämpning av beslämmelserna i 2 kap. och utgöra underlag förbeslut om användningen av mark och vatten samt om kommunens närmareplanläggning, kommer bygglov i praktiken atl av prövas medledning av de uttalanden som kommunfullmäktige i översiktsplanen kan ha gjortbeträffande det område som är aktuellt. Översiktsplanenutgör en sammanvägning av olika allmänna intressen. Staten och kommunen har ide allra flesta fall i stora drag enats om riktlinjerna för den framtidamarkanvändningen. Även kommunmedborgarna har haft tillfälle att påverka dessariktlinjer som med nödvändighet måste bli ganska grova. Närbeslut fattas om planen eller när enskilda ärenden enligt PBL avgörs, skall inte bara allmänna utan också enskilda intressen beakias. I motiven till PBL (avsnitt 12.2.4) stryks under att enskilda intressen natur ligtvis beaktas i översiktsplanen i den mån de är kända vid planarbeiet. 36 Gäller det en ändring av översiktsplanen för ettbegränsat område, där bebyggelseinom kort skall ske, är naturligtvis de enskilda intressena bättre Prop.1985/86; 3 kändaoch klarlagda än annars. För del mesta vet dock planerare och politikerinte mycket om vad alla fastighetsägare har för avsikter inom den Inte heller kan översiktsplanen normall tänkas ta en entydigställning till detaljfrågor, l.ex. lämpligheten av alla enstaka nya byggnader.Mot den här bakgrunden konstateras i motiven, att det är försl närden enskilde ansöker om att t. ex. få bygga ett hus, som den förutsatta avvägningenmellan allmänna och enskilda intressen kan göras pä ett meningsfulltoch slutligt sätt. Översiktsplanensställning för efterföljande beslut enligt PBL kan beskrivas sä, att debeslutande organen pä och statlig nivå skall se riktlinjerna iöversiktsplanen som den allmänna sektorns samlade rekommendationer, som ärgrundade huvudsakligen på de allmänna bestämmelserna i 2 kap. Översiktsplanenär ett beslutsunderlag som kan ge förhandsupplysningar om vilka allmännaintressen som kan komma att vägas in vid framtida beslut om markanvändningen. Imotiven till PBL-förslaget utvecklade jag den frågan på följande sätt (avsnitt12.2.4): Omnågon t. ex. vill bygga inom ett område där översiktsplanen anger attbebyggelse bör få tillkomma, medför inte denna angivelse i och för sig attbygglov skall meddelas. En närmare prövning måste göras av den byggandesönskemål, främst om den plats där bebyggelsen avses ske i sig och med hänsyntill omgivningen - är lämplig för detta ändamål. Om översiktsplanen i ställetanger, att ytterligare bebyggelse inte är lämplig inom området, mäste pämotsvarande sätt gälla att bygglov inte kan vägras enbart genom en hänvisningtill riktlinjen i översiktsplanen. mäste i detta fallnoggrannt pröva förefintligheten och tyngden av det allmänna intresse somkommer lill uttryck i översiktsplanen i den aktuella delen och om intressetverkligen skulle motverkas genom den sökta åtgärden. Kanske liggerbyggnadsplatsen i utkanten av ett stort, någol oklart avgränsat skydds- ellerbevarandeområde. Det är inte säkert att syftet med riktlinjen har samma tyngdinom hela området. Det kan också vara så att byggnader av ett visst slag ellerför ett särskilt ändamål väl kan förenas med det angivna allmänna intresset. Vilkenbetydelse som översiktsplanen får som underlag för beslut i enskilda ärendenblir mot den här bakgrunden också i hög grad beroende av hur konkret ochnyanserat planen är utformad. Somjag tidigare nämnde kan det uppkomma fall där kommunens och länsstyrelsensuppfattningar skiljer sig i fråga om den lämpliga utformningen avöversiktsplanen. Av granskningsyttrande skall då framgå om densituationen råder. I dessa fall får inte den enskilde och någonsamlad vägledning om hur 2 kap. PBL och därmed också NRL bör tillämpas. En osäkerhet av det härslaget kan naturligtvis bli besvärande för såväl enskilda som beslutsmyndigheterna. I motiven till PBL uttalade jag (av snitt 12.2.4) att i de nu avsedda fallen bör ta initiativ till planläggning genom detaljplan eller områdesbestämmelser, om ett flertal ansökningar aktualiseras inom ett område där delade meningar råder om hur de allmänna intressena skall tillgodoses. Genom sådana initiativ kan 37 Prop.1985/86; 3 med stöd av bestämmelserna i 12 kap. PBL om stallig konlrollbeträffande områden av riksintresse m.m. slutligt avgöras vilken uppfattning -kommunfullmäktiges eller - som skall gälla. Beslutenligl annan lagsliftning än PBL Närjag vid föredragningen av PBL-förslaget behandlade allmänna principer församordningen mellan PBL och annan lagstiftning (avsnill 21), anförde jagbelräffande översiktsplanens effekter bl. a. att den starka ställning somkommunerna föreslås få i sådana markanvändningsfrägor som kan styras med stödav PBL, naturligtvis inte utan vidare fär brytas genom atl tillstånd med stödav annan lagstiftning lämnas till verksamheter m. m. som är helt oförenliga medkommunens planering för bebyggelse och därmed sammanhängande frågor. Jaganförde ocksä att det synsätt som jag hade redovisat ifråga om översiktsplanensbetydelse för beslul enligt PBL, i allt väsentligt borde kunna anläggas även päbeslut enligt annan lagstiftning. Jaghar tidigare lämnat en redogörelse för ansvarsfördelningen mellan staten ochkommunerna när det gäller bestämmandet i bebyggelsefrågor och för de effektersom detaljplaner och områdesbestämmelser avses få på beslut enligt annanlagstiftning än PBL. När det gäller effekterna av kommunensståndpunktslaganden i översiktsplanen vill jag erinra om att översiktsplanenskall tjäna som underlag för beslut enligt PBL. I detta sammanhang är del avsärskild betydelse att de bestämmelser som skall tillämpas vid upprättande avöversiktsplanen och vid ändring av den, skall utgöras bl. a. av dehushållningsbestämmelser som kommer att finnas i NRL. Som jag har utvecklattidigare är en av de grundläggande idéerna med en central lag om hushållningmed naturresurser att man skall få gemensamma utgångspunkter för att bedömamark- och vattenanvändningsfrågor vid tillståndsprövning enligt olika lagaroch därigenom ocksä uppnå samordningsvinster. Eftersom översiklsplanen skallupprättas med tillämpning av , kan den tjäna som underlag även förtillämpningen av NRL i mål och ärenden enligt andra lagar än PBL. Fråganom bebyggelseutvecklingen i en kommun är i stort avgörande för strukturen ocksåpå markanvändningen i övrigt i kommunen. Kommunens ståndpunktslaganden ibebyggelsefrågor sådana de kommer till uttryck i översiktsplanen bör säledes fästor betydelse för de avvägningar som statliga myndigheter har att göra medstöd av NRL och annan lagstiftning. Som också konstateras i förslaget till PBLkommer ett dokument av översiktsplanens karaktär - även om det inte är bindandevare sig för myndigheter eller enskilda - i praktiken att få stor betydelse vidbeslut i markanvändningsfrågor, eftersom det redovisar den planerade utvecklingeni kommunen och har antagits av kommunens beslutande församling. Det är bl. a. mol dennabakgrund man skall se den tidigare föreslagna ordningen för kunskapsförsörjning (avsnitt 2.4) som innebär att översikts planen i samband med prövningen av mål och ärenden enligt olika special lagar kommer att spela en viktig roll vid sidan av de sammanställningar av 38 beslutsunderlag som och andrastatliga myndigheter, enligt vadjag har föreslagit tidigare, bör få i uppdrag att ombesörja. Jagframhöll tidigare att översiklsplanen utgör en sammanvägning av Prop.1985/86:3 olika allmänna intressen i fråga om mark- och vattenanvändningen ochatt det, när den enskilde i elt konkret ärende har preciserat sina önskemål,måste göras en avvägning mellan allmänna och enskilda iniressen. 1många fall kommer emellertid översiktsplanen inte att ge något närmare svar påfrågan om ett enskilt företag, som inte kräver lov enligl PBL, är förenligt meden lämplig utveckling frän allmän synpunkt eller inte. Etl par remissinstanserhar begärt en belysning av kommunens roll i sädana fall. Jag vill med anledninghärav framhålla att den berörda kommunen genomgående bereds tillfälle att avgeyttrande i mål och ärenden enligt de lagar som bör anknytas till NRL. Kommunensuppfattning kommer således regelmässigt prövningsmyndigheterna till del. Vilkenbetydelse det kommunala yttrandet tillmäts blir även i dessa fall beroende avhur väl underbyggt yttrandet är. Närjag behandlade frågan om kunskapsförsörjning påpekade jag att kommunerna i sinöversiktsplan kan komma att belysa och lägga synpunkter även pä sädana frågorsom inte har samband med bebyggelseutvecklingen. I sädana fall kankommunens ståndpunktslaganden inte tillmätas samma tyngd som när det gällerbebyggelsefrågorna. Rör det sig om bedömningar av en lämplig lokal utvecklingfrån allmän synpunkl som står mot enskilda intressen, bör det emellertid iförsta hand vara kommunens och inte statliga företrädares uppfattning som vägsmot det enskilda intresset. Närdet gäller ståndpunktslaganden i översiktsplanen om hur kommunen avser atttillgodose nationella intressen torde det normala bli att ochkommunerna enats om översiktsplanens innehåll. I dessa fall finns normall inieanledning för tillståndsprövande myndigheter att frångå de avvägningar somframgår av översiktsplanen. Jag vill emellertid erinra om att regeringen ävenom och kommunen är överens om översiktsplanens utformning harmöjlighet att ingripa genom planföreläggande enligt förslaget till 12 kap. 6§PBL om planen enligt regeringens uppfattning inte på ett tillfredsställandesätt tillgodoser nationella intressen. 2.5 Regeringsprövning av vissa industrianläggningar Vid1972 års beslut om fysisk riksplanering infördes bestämmelser omregeringsprövning av viss industriell eller liknande verksamhet i 136a§byggnadslagen (1947: 385, 136a§ ändrad senast 1983:517). Prövningen var avseddalt utgöra ell led i genomförandel av den fysiska riksplaneringens riktlinjer.Senare har frågor om hushållning med energi och träfiberrävaror förts in iparagrafen. Propositionen om PBLinnehåller ingen motsvarighet till 136a§. En motsvarighet till en del av paragrafen har emellertid tagits in i 4 kap. i det till lagrådet remitterade NRL-förslaget. Jag återkommer till mitt förslag i den delen och med en redovisning av remissutfallet (avsnitt 6). Redan nu vill jag emellertid anmäla att jag inte ansluter mig till lagrådets förslag att4 kap. NRL skall brytas ut till en särskild lag. Prop.1985/86:3 2.6 Uppläggningen av en naturresurslag Mittförslag: NRL bör bestå av fem kapitel med följande huvudsakliga innehåll: 1 kap. med bestämmelser om lagensinrikining och tillämpningsområde 2 kap. med de grundläggandebestämmelser som behövs för atl främja en lämplig användning av mark- ochvattenresurserna saml bestämmelser om den särskilda hänsyn som skall tas vidmarkanvändningsbeslut inom områden som av olika skäl är av riksiniresse - enmotsvarighet til! de verksamhetsanknutna riktlinjerna i den fysiskariksplaneringen 3 kap. med bestämmelser somersätter de geografiska riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen 4 kap. med bestämmelser sommotsvarar en del av 136 a § byggnadslagen och som föreskriverregeringsprövning av viss industriell eller liknande verksamhet 5 kap. med beslämmelser om vissatillämpningsfrågor m. m. Promemorieförslaget:Överensstämmer med mitt förslag (se promemorian s. 51). Remissinstanserna:Den i departementspromemorian föreslagna upp läggningen av NRL har accepteratsav remissinstanserna. oNRL innehåller en grundläggande bestämmelse om avvägningar i fråga om denframtida användningen av marken och vattnet. Bestämmelsen uttrycker att mark-och vattenområden skall användas för det eller de ändamål som områdena är mestlämpade för med hänsyn till beskaffenhet, läge samt föreliggande behov.Företräde skall ges sådan användning som främjar en från allmän synpunkl godhushållning. oI NRL föreskrivs atl stora mark- och vattenområden, som inte alls eller endastobetydligt är påverkade av exploateringsföretag eller andra ingrepp i miljön,sä långt möjligl skall skyddas mol åtgärder som påtagligt kan påverka områdenaskaraktär. Det föreskrivs också att mark- och vattenområden som är särskillkänsliga från ekologisk synpunkl så långt möjligl skall skyddas mot åtgärdersom kan skada naturmiljön. oBrukningsvärd jordbruksmark får las i anspråk för bebyggelse eller anläggningarendast om det behövs för att tillgodose väsentliga samhällsintressen och deltabehov inte kan tillgodoses på elt från allmän synpunkt tillfredsställande sättgenom att annan mark tas i anspråk. Skogsmark som har betydelse förskogsnäringen skyddas så långt möjligt mot åtgärder som kan påtagligt försvåraett rationellt skogsbioik. oDe mark- och vattenområden som har betydelse för rennäringen eller Prop.1985/86; 3 yrkesfisket eller för vattenbruk skyddas genom NRL så långt möjligtmot åtgärder som kan påtagligt försvåra näringarnas bedrivande. Sådana omrädensom är av riksintresse för rennäringen eller yrkesfisket ges ett särskiltstarkt skydd. oI NRL las in bestämmelser till skydd för mark- och vattenområden som harbelydelse från allmän synpunkt på grund av områdenas naturvärden ellerkulturvärden eller med hänsyn lill friluftslivet. Sådana omräden skall så långtmöjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt skada natur- eller kulturmiljön.Behovet av områden för friluftsliv i närheten av tätorter skall särskilluppmärksammas. Bestämmelserna ger etl särskilt starkt skydd för områden som ärav riksintresse för naturvärden, kulturminnesvården eller friluftslivet. oI NRL införs bestämmelser som innebär att mark- och vattenområden som innehållervärdefulla ämnen eller material så långl möjligt skall skyddas mol åtgärder somkan hindra eller påtagligt försvåra utvinning av fyndigheterna. Ett särskiltstarkt skydd införs för områden som innehåller sådana fyndigheter av ämneneller material som är av riksintresse. oMark- och vattenområden som på grund av sin beskaffenhet eller sitt läge ärsärskilt lämpade för anläggningar för industriell produktion, energiproduktion,energidislribulion, kommunikationer, vattenförsörjning och avfallshanteringskyddas så långt möjligt mot åtgärder som kan påtagligt försvåra tillkomsteneller utnyttjandet av anläggningarna. Vissa anläggningar av de angivna slagenär av stor belydelse för landet. Omräden som är lämpade för sådana anläggningarär av riksintresse och ges genom NRL ett särskilt starkt skydd. oMark- och vattenområden som har betydelse för totalförsvaret skyddas genom NRLså långt möjligt mot åtgärder som kan hindra eller påtagligt motverkatotalförsvarets intressen. Sådana områden som är av riksintresse därför att debehövs för totalförsvarets anläggningar ges genom NRL ett särskilt starktskydd. oI NRL införs en bestämmelse som vid konkurrens mellan flera oförenligariksintressen ger företräde åt det intresse som på lämpligaste sätt främjar enlångsiktig hushållning med marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt. Omett område eller en del av detta behövs för en anläggning för totalförsvaret,ges försvarsintresset företräde. Somjag angav bör 2 kap. NRL innehålla grundläggande bestämmelser som skalltillämpas vid planläggning och prövning av lov enligt PBL och vid prövning avmål och ärenden enligt vissa speciallagar för atl främja väl genomtänktaavvägningar mellan olika önskemål alt utnyttja marken, vattnet och den fysiskamiljön i övrigt. Bestämmelserna bör ange vilka allmänna intressen som särskiltskall beakias vid sådana avvägningar för Prop.1985/86:3 att en god hushållning skall uppnås. De allmänna intressen som därvidkommer i förgrunden är, i enlighet med min redogörelse i det föregående, sådanasom har central betydelse för att trygga en uthållig användning avnaturresurserna i vårt land, bevara god natur- och kulturmiljö samt främja ettändamålsenligt samhällsbyggande. NRL bör till att börja med finnas en motsvarighet lill gällandebestämmelser om planläggning i 9§ byggnadsstadgan. Dessa tar sikte på attplanläggning enligt byggnadslagen skall främja en frän allmän synpunkl lämpligutveckling inom det område, som planen skall avse. 19 § byggnadsstadgan angesbl. a. att hänsyn skall tas till den allmänna samfärdselns,energihushållningens, försvarets och andra för riket gemensamma behov samt attområden av betydelse för naturvården och kulturminnesvården om möjligt skallbevaras. Samhällsutvecklingenmedför ständigt nya eller förändrade anspråk på . marken, vattnet och denfysiska miljön i övrigt. Delta måste uppmärksammas när de grundläggandehushällningsreglerna ulformas. Ett ökat utnyttjande.av inhemska energikällorkräver t. ex. att mark- och vattenområden reserveras särskilt för dettaändamål. Utvinning av biomassa och torv liksom utnyttjandet av vindkraft kanpåverka mark- och vattenanvändningen inom relativt stora arealer. Ävenomställningen till faslbränslean-läggningar för värme- och elförsörjning ochökade anspråk som riktas mol kustnära havsområden för energiproduktion ochvattenbruk, innebär att konkurrensen om mark- och vattenresurserna kan kommaall öka. En tillväxt av den svenska och utländska turismen kan medföra delsökade anspråk pä bebyggelse och anläggningar för turism och friluftsliv ifjällvärlden, vid kuster och insjöar och i älvdalar, dels starkare krav päbevarande av orörd natur och värdefulla kulturmiljöer. När det gällerbebyggelseplaneringen inriktas den visserligen i ökad utsträckning päförtätning och förnyelse av den befintliga bebyggelsemiljön, men anspråk på nyamarkområden och nya lokaliseringsanspräk kan dock förutses från olika verksamhetersom är knutna till våra tätorter. Degrundläggande hushällningsbestämmelserna bör utformas så atl användningen avmarken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt sker på ett sådant sätt att engod hushållning med naturresurserna säkerställs också i ett långsiktigtperspektiv. Jaghar sagt att erfarenheterna från den fysiska riksplaneringen börutgöra grund för uppläggningen av NRL och att riktlinjer bör kommatill uttryck i den nya lagen. Erfarenheternaav den fysiska riksplaneringen visar att innehållet i gällande riktlinjerockså är väl lämpat atl ligga till grund för utformningen av bestämmelser i mark- och vattenområden som är av riksintresse. När riktlinjerna nu skallomformas till sädana bestämmelser, måste emellertid en översyn och anpassninggöras av dem. så att de passar in i det lagtekniska sammanhang som jag harbeskrivit tidigare. Huvudsyftetmed den fysiska riksplaneringen är att långsiktigt klara ut konkurrensenom mark- och vattenanvändningen mellan olika intressen. Deav beslutade riktlinjerna syftar till att fä till stånd en god 42 hushållning med sådana mark- och vattenresurser som är av gemensamt intresseför hela landet. Vissa av riktlinjerna anger hur verksamheter eller Prop.1985/86; 3 intressen, som det är av nationell betydelse att främja eller styra,bör behandlas då de står i motsatsställning till någon annan användning avmarken eller vattnet. Dessa s. k. verksamhetsanknutna riktlinjer omfattarnaturvärden, kulturminnesvården, friluftslivet, jordbruket, fisket, rennäringen,fritidsbebyggelsen och försvaret.