prop · G9033 · 1985-12-31 00:00:00 — a. en deldjurarter fått väsentligt sämre livsmiljöer. Vissa arter är direkt utrotningshotade.De flesta förändringarna i faunan kan hänföras lill människans utnyttjande avmark och vatten. Bland ryggradsdjuren har i 50 under 1900-lalet nio arter försvunnit. arterav däggdjur och fåglar vara akut hotade, medan 24 bedöms som Prop. 1985/86; 3sårbara och 23 bedöms vara så sällsynta alt även små miljöförändringar kaninnebära risk för utrotning. Om man ocksä räknar in det lägre djurlivet bedömsöver 240 arter som är bundna till skogsmiljön vara utrotningshotade. Härtillkommer ett stort antal växtarter. Som anges i departementspromemorian fillmälsde biotoper i jord- och skogsbrukslandskapel som är av särskild betydelse förfaunan som regel relativt liten betydelse vid beslut om exploateringsåtgärder.Det kan gälla l.ex. rastlokaler, yngelplatser, övervintringsområden ochövernaltningsplatser. Medstöd av 14§ naturvårdslagen (1964:822, 14§ ändrad senast 1974:1025) kan växteroch djur fridlysas. Det finns också möjlighet att reglera jakt inom ochtillträde till omräden där djurlivet behöver respekteras särskilt(djurskyddsområde). Båda regleringsmöjligheterna har utnyttjats i sloruisträckning. Fridlysning reglerar emellertid i första hand bara allmänhetensuppträdande och påverkar inte förutsättningarna för ändrad markanvändning genomexploatering eller andra ingrepp när tillstånd meddelats enligt andra lagar. Jaganser det vara angeläget att skyddet förstärks för områden med instabilaproduktionsförhållanden och ogynnsamma äterväxtförutsättning-ar, för omrädensom inrymmer växt- och djurarter som är utrotningshotade samt för områden iövrigt som är särskilt ömtåliga och som inrymmer särskilda ekologiskavärden, har betydelse som genbank e.d. Det är ett viktigt led i hushållningenmed våra naturresurser att slä vakt om den genetiska mångfalden i naturen bl.a. genom att skydda arter vilkas existens är hotad. Utvecklingenunder senare är när del gäller naturmiljöns tillstånd i värt land visar enligtmin mening att det finns ett starkt behov av skydd för omräden som är särskiltkänsliga för försurning. Detta gäller bl. a. vissa sjöar och vattendrag somdärför bör kunna skyddas mot exploateringsföretag eller andra ingrepp som kanmedföra negativa konsekvenser från ekologisk synpunkt. Även sådana mark- ochvattenområden som skadats genom tillförsel av tungmetaller eller av giftigaämnen frän industrier, tätorter eller trafikleder m. m. och som därför blivitavsevärt mer sårbara behöver ges motsvarande skydd. Det skydd som genom NRL börberedas områdena avser naturiigtvis mark- och vattenanvändningsförändringar ieller i anslutning till områdena. Jag vill framhålla att försurningsfrågan iett vidare perspektiv måste lösas i annan ordning. Somexempel på områden som är särskilt känsliga från ekologisk synpunkt vill jagsärskilt nämna de sötvatlenomräden och kuststräckor i vissa regioner, där detunder senare år har kunnat konstateras betydande negativa miljöeffekter tillföljd av övergödning och utsläpp av föroreningar från industrier, tätorter ochfritidsbebyggelse. Jag vill erinra om att (prop. 1984/85:10, JoU 10,rskr 30) har beslutat om ändring i miljöskyddslagen sä att det blir möjligtatl ingripa i nu avsedda fall. Mol bakgrund av vad jaghär har anfört anser jag att NRL, i enlighet med vad som föreslagits i departementspromemorian, bör innehålla en bestäm melse som innebär att mark- och vattenområden som är särskilt känsliga från ekologisk synpunkt så långt det är möjligl skall skyddas mot åtgärder 51 som kan inverka skadligtpå naturmiljön. Prop.1985/86:3 3.4 Jordbruk och skogsbruk Mitt förslag:Brukningsvärd jordbruksmark fär tas i anspråk för bebyggelse eller anläggningarendasi om det behövs för att tillgodose väsentliga samhällsintressen och dettabehov inte kan tillgodoses på ett från allmän synpunkt tillfredsställande sätlgenom att annan mark tas i anspråk. Skogsmark som har belydelse förskogsnäringen skyddas så långt möjligl mot åtgärder som kan påtagligt försvåraett rationellt skogsbruk. Promemorieförslaget:I promemorian föresläs en gemensam regel för brukningsvärd jordbruksmark ochvärdefull skogsmark av det innehåll i övrigt som jag har föreslagit för denbrukningsvärda jordbruksmarken (se promemorian s. 5759). Remissinstanserna:Promemorieförslaget har väckt ett belydande intresse hos remissinstanserna ochhar föranlett etl starkt splittrat remissutfall. Lantbruksslyrelsen,och företrädare för jord- och skogsbruket anser, liksomåtskilliga länsstyrelser och företrädare för de fackliga organisationerna, attstaten bör ha ett avgörande inflytande över kommunernas tillämpning avbestämmelserna vid planläggning och beslul enligt PBL. Det övervägande antaletkommuner anser liksom flertalet remissinstanser i övrigt altpromemorieförslaget i huvudsak är väl avvägt. Flera remissinstanser anser attjord- och skogsbruket behöver ha en stark ställning vid avvägningar med stöd avNRL:s bestämmelser också mot andra iniressen än de som tar sig uttryck i formav bebyggelse och anläggningar och att promemorieförslaget inte tillgodoserdetta behov. Några remissinstanser anser att promemorieförslaget är otydligtnär det gäller frågan om den inbördes avvägningen mellan å ena sidan brukningsvärdjordbruksmark och å andra sidan värdefull skogsmark i det fall alternativlokalisering av ett exploateringsföretag inte står att finna på annan mark. Åtskilligaremissinstanser har kritiserat utformningen av den i promemorian föreslagnabestämmelsen. Skogsbrukets företrädare pekar på svårigheter när det gäller attpeka ut särskilt värdefulla områden för skogsbruk. att skogsproduktionen per ytenhet allmänt sett är mycket lägre iNorrlands inland än i men att skogsbrukels betydelse långtifrånär mindre i norr. Som följd härav anser verket att det kan hävdas att allskogsmark är värdefull för landel från skogsbrukssynpunkt. OcksäSkogsindustriernas samarbetsulskott framhåller att all skogsmark är värdefullfrån näringens synpunkt. Länsslyrelseni hävdar atl den i promemorian föreslagna bestämmelsen förskogsmarkens del utgår från en felaktig parallell med jordbruksmarken.Länsslyrelsen anför atl frågan om hänsyn till skogsbrukets intressen vidlokalisering av tillkommande bebyggelse har varit en av huvudpunkterna i denstudie av fritidsbebyggelse i inland, som länsslyrelserna iKronobergs, och utfört och att det av rapporten fränstudien framgår att det inte i första hand är arealen av de årligentillkommande byggnaderna (med tomtmark och gator etc.)som utgör etl väsentligt problem för skogsbruket. Problemet är snara- Prop.1985/86; 3 re bebyggelsestrukturen. Elt nytt hus med en lomtmark om kanskelusen kvadratmeter kan vid olämplig placering medföra ledningsgator med arealom flera tusen kvadratmeter för el- och teleledningar. Det eller de hus somorsakar inträng behöver självt inte alls ligga i skogsmark. Elt hus i skogenkan emellertid medföra nya eller utvidgade hänsynszoner enligl 1 § skogsvårdslagen(1979:429) som väsentligt överstiger tomtmarkens areal. Placeringen avbebyggelse kan även pä andra sätt försämra skogsbrukets förhållanden.Länsstyrelsen föreslår därför att bestämmelsen ges en mer preciserad lydelse. Länsstyrelseni framför liknande synpunkter som i . Skälenför mitt förslag: Hushållningen med jordbruksmark har ägnats stor uppmärksamheti den fysiska riksplaneringen. Som riktlinje gäller att brukningsvärdjordbruksmark inte får tas i anspråk för bebyggelse eller anläggningar om enfrän samhällets synpunkl tillfredsställande lösning kan åstadkommas på annanmark. I början av 1970-lalel togs ca 6000 ha jordbruksmark per är i anspråk förlälortsutbyggnad. En markant minskning skedde under senare delen av1970-talet. togs enligt promemorian endasi ca 2000ha/år i anspråk för läiortsändamål. Som framhålls i promemorian är ell viktigtskäl till att markkonsumtionen avtagit under senare är att byggandet av bådebostäder och arbetslokaler m.m, har minskat. Enligtpromemorian föreligger del i allt väsentligt goda erfarenheter fråntillämpningen av riktlinje för jordbruksmarken. Kraven pä hushållningbehandlas i stort sett tillfredsställande i kommunernas planering. De har ocksäfält en god förankring i det allmänna medvetandet. Mot denna bakgrund hävdas ipromemorian atl del saknas tillräckliga skäl att nu föreslå att staten skall haett avgörande inflytande på frågan om hur kraven fillgodoses ibebyggelseplaneringen. Jordbruksmarkenär en begränsad resurs med avgörande betydelse för att tryggalivsmedelsförsörjningen i landel. Oberoende av vilken produktionsinriktningsom frän tid till annan befinns lämplig, anser jag det vara angeläget all som är lämpad för ändamålet också får ett tillfredsställandeskydd. NRL bör därför innehålla en bestämmelse i överensstämmelse med nugällande riktlinje i den fysiska riksplaneringen för hushållningen medjordbruksmark. Brukningsvärd jordbruksmark bör få tas i anspråk för bebyggelseoch anläggningar endast om exploateringen tillgodoser väsentligasamhällsintressen som inte kan tillgodoses pä ett från samhällets synpunkttillfredsställande sätt pä annan mark. Sädana samhällsintressen kan vara l.ex.bosladsförsörjningsbehovel, intresset av att kunna lokalisera bostäder ocharbetsplatser nära varandra, att skapa väl fungerande och lämpliga tekniskaförsörjningssystem samt alt säkerställa viktiga rekreationsintressen. Enligt min mening är ettskydd för den brukningsvärda jordbruksmarken av slor betydelse för den långsiktiga hushållningen med naturresurser i värt land. I fall då det saknas från allmän synpunkt tillfredsslällande alternativ för samhällsutbyggnad och sålunda brukningsvärd jordbruks- 53 Prop.1985/86; 3 mark likväl måsle las i anspråk för bebyggelse eller anläggningar,anser jag del därför vara viktigt att ingreppen utformas på ett sätt sominnebär så begränsad inverkan som möjligt för jordbruket. Jagredovisade tidigare att några remissinstanser anser promemorieförslaget varaotydligt i fräga om den inbördes avvägningen mellan skyddad jordbruks- ochskogsmark när annan mark inte finns all tillgå. Vid en sädan avvägning bör iförsta hand sådan mark undantas från exploatering, som härden bäsla biologiskaproduktionsförmågan. Åtskilligaremissinstanser är kritiska lill promemorians förslag alt skyddet avjordbruksmarken vad gäller PBL:s beslutsområde blir en renodlat kommunalangelägenhet. Somjag anförde är erfarenheterna från kommunernas hantering av riksdagensriktlinje om jordbruksmark i allt väsentligt goda. Jag utgår från attkommunerna, i de fall de anser sig tvingade att ta i anspråk brukningsvärdjordbruksmark för utbyggnadsändamäl, kommer att i översiktsplanen redovisa dealternativa utbyggnadsområden som har studerats och även belysa konsekvensernafrån allmän synpunkt av de olika alternativen. Om exploateringen berör störresammanhängande jordbruksbygder och jordbruksmark av hög kvalitet, kan det varanödvändigt alt också redovisa möjligheterna lill alternativ lokalisering tillannan del av den berörda kommunen eller regionen. Ett fortsatt interkommunallsamarbete i planeringsfrågor behövs således i landets viktigasie jordbruksbygderför alt möjligheterna till en långsiktigt god resurshushållning skall kunna tastill vara. Fråganom vilka hänsyn som bör tas lill skogsbrukets iniressen vid planering ochbeslul om markanvändningen har behandlats i prop. 1978/79:110 med förslag lillrikUinjer för skogspolitiken m. m. Föredraganden framhöll därvid bl. a. attskogsbruket måste betraktas som elt riksintresse i planeringen men att detgivetvis inte kan undvikas all skogsmark ibland tas i anspråk för andra ändamålän skogsproduktion. Sådana förändringar av markanvändningen måste dock föregåsav översiktlig planering pä lokal och regional nivå, där man försöker nålösningar som innebär att skogsmark inte tas i anspråk, om likvärdiga och fränskogsbrukets synpunkt lämpligare lösningar kan åstadkommas. Om skogsmark ändåbehöver tas i anspråk, bordenligt föredraganden i första hand sådan markväljas som från skogsproduktionens synpunkl bäst kan undvaras i del aktuellaområdet. anslöt sig till dessa uttalanden (JoU 1978/79: 30, rskr387). Enligtpromemorieförslaget får värdefull skogsmark las i anspråk för bebyggelse elleranläggningar endast om exploateringen tillgodoser väsentliga samhällsintressensom inte kan tillgodoses pä ett från samhällets synpunkt tillfredsställandesätt på annan mark. Fleraremissinstanser har, som jag redovisade tidigare, varit kritiska till denutformning som bestämmelsen om skydd för skogsmarken har getts i promemorian. De redovisaderemissynpunkterna visar på tolkningssvårigheter i fräga om begreppet värdefullskogsmark. Skogsnäringen är en av landets mest 54 belydelsefulla näringar och allt talar för att skogen kommer all varaav stor betydelseför landets ekonomi och för sysselsättningen även på lång sikl. 1985/86:3 Det är därför viktigt att skogsmark inte tas i anspråk på sådant sätt attlandets försörjning med skogsråvara försväras. Skogsindustrin svarar ensam föromkring av bruttoexporten och har säledes stor betydelse förlandets utrikeshandelsbalans. Skogsindustrin måste få bedrivas lönsamt ochkonkurrenskraftigt. En förutsättning för detta är att skogsbruket kan försörjaindustrin med inhemsk råvara, framtagen med rationella och kostnadsbesparandemetoder. Jag vill här erinra om vad bl. a. i haranfört om att l.ex. olämpligt lokaliserade bostadsbyggnader kan inskränkamöjligheterna att bedriva ett effektivt skogsbruk. Mot den här bakgrunden börenligt min mening all skogsmark som har betydelse för skogsnäringen ges ettskydd genom NRL. Skyddet bör utformas sä atl denna skogsmark sä långt möjligtskyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvära ett rationellt skogsbruk. Jagåterkommer senare till vissa frågor om skogsbruk i fjällväriden (avsnilt 4.6). Företrädareför skogsnäringarna är kritiska mot att promemorieförslaget inte behandlarskogsmark som ett riksintresse i NRL:s mening. De har också framhållit altjord- och skogsbruket behöver en stark ställning även vid avvägningar mot andraintressen än de som lar sig uttryck i bebyggelse och anläggningar. Enliglmin mening är det varken lämpligt eller erforderligt atl la in en särskildbestämmelse till skydd för skogsmark bland de hushållningsbeslämmelser i NRLsom öppnar möjlighet för att ingripa mot en kommuns planbeslutoch beslut om bygglov. Som anges i promemorian bedrivs skogsbruk pä mer änhälften av landarealen. En sådan särskild bestämmelse skulle därför komma attinnebära att staten skulle få stort inflytande över kommunala planer och övrigabeslut enligt PBL inom större delen av landels yta. Detta skulle klart stridamot strävandena till ökad självständighet för kommunerna i förhållande tillstaten i markanvändningsfrågor. Jord- och skogsägarna fär genom mitt förslagen stark ställning gentemot exploateringsintressen av skilda slag och jag utgårifrån att de själva väl kan bevaka denna slällning. Närdet gäller jord- och skogsbrukets ställning i förhållande till andra intressenän sådana som tar sig uttryck i bebyggelse eller anläggningar har jag uppfattatdet så, att näringarnas företrädare i första hand anser de i promemorianföreslagna reglerna till skydd för rennäringen, friluftslivet och denvetenskapliga naturvården vara ett hot mol ett rationellt bedrivet jord- ochskogsbruk. Somjag skall återkomma lill (avsnitt 7) anser jag atl det saknas anledning att föreskriva att NRL skall tillämpas vid beslut enligt skogsvårdslagen (1979:429, ändrad senasl 1983:427) och la gen (1979:425) om skötsel av jordbruksmark (ändrad senasl 1984:197). Metoderna för bedrivande av jord- och skogsbruk bör enligl min uppfatt ning också i fortsättningen utvecklas inom de ramar som anges i dessa skötsellagar, bl. a. vad avser hänsyn till naturmiljön. Endasi sådana åtgär der inom ramen för jord- och skogsbruksverksamheten som är tillstånds plikliga enligt l.ex. miljöskyddslagen (1969:387, omtryckt 1981:420, änd rad senasl 1984:912) och vattenlagen kommer att prövas med ledning av 55 bestämmelserna i . Enannan sak är - som också framhålls i promemorieförslaget (s. 151-155) - att detmaterial som utgör underlag för NRL:s tillämpning kan bli av slor betydelse föratt bedöma den hänsyn som skall tas till bl. a. naturvårdens ochfriluftslivels intressen vid skötseln av jordbruksmark och skogsmark. Det börenligl min mening vara av betydande värde för dem som bedriver jord- ochskogsbruk att genom detta underlagsmaterial få kännedom om de övriga allmännaintressen som riktas mot mark- och vattenområden där jord- och skogsbrukbedrivs. Med anledning av bl. a.skogsstyrelsens uttalanden om all skogsbruk mera sällan är hell oförenligt medandra intressen som tas upp i NRL, vill jag erinra om att mitt förslag till engrundläggande avvägningsbestämmelse i 2 kap. NRL (avsnitt 3.2) ger slöd för attsärskilt beakta möjligheterna till mångsidig användning av mark- ochvattenområden. Bestämmelsen ger enligt min mening goda förutsättningar förömsesidiga hänsynstaganden inom områden som är av intresse för säväl jord- ochskogsbruket som de nämnda bevarandeintressena. Jagvill när det gäller skogsbruksfrägorna slutligen framhålla att det är av storbetydelse att formerna för samråd mellan kommunerna och skogsbruketsföreträdare utvecklas sä att skogsvårdsorganisationens kunskaperom skogsbruketkan utnyttjas i kommunernas planering och beslut om mark-och vattenområden. Jagfinner det mycket tillfredsställande att har uttalat sinambition atl utöka kontakterna med kommunerna och atl därvid eftersträva välfungerande former för hur skogsnäringens intressen bättre än skallkunna beaktas i den kommunala planeringen. 3.5 Rennäringen samt yrkesfiske och vattenbruk Milt förslag: Demark- och vattenområden som har betydelse för rennäringen eller yrkesfisketeller för vattenbruk skyddas genom NRL så långt möjligt mot åigärder som kanpåtagligt försvåra näringarnas bedrivande. Sådana områden som är avriksiniresse för rennäringen eller yrkesfisket ges ett särskilt starkt skydd. Promemorieförslaget:Överensstämmer i sak med mitt förslag (se promemorian s. 59-60 och 72-73). Remissinstanserna:Förslaget har mött en genomgående positiv reaktion vad gäller skyddet förfisket och vattenbruket. När det gäller renskötseln är reaktionen splittrad.Vissa kommuner och länsstyrelser, liksom ochföreträdare för bl. a. skogsbruket och gruvnäringen, hävdar atl renskötselngetts en alltför stark ställning i förslaget. Vattenöverdomstolen,samerättsutredningen. och Same Ätnam hävdar atldet föreslagna skyddet är olillräckligt. a. lantbruksslyrelsen,kammarkollegiet och planverket ansluter sig i huvudsak till den föreslagnaregleringen. Skälen för mitt förslag:Rennäringen och fisket har svårt alt hävda sina intressen när tungaexploateringsintressen ställer krav på atl fä utnyttja mark- och vattenområdendär näringarna bedrivs. deför näringarna särskilt viktiga områdena kan få långtgående konsekven- Prop.1985/86; 3 ser genom att grundläggande förutsättningar för näringarnasbedrivande kan ryckas undan. Därför har det i flera sammanhang övervägts altinföra ett starkt skydd för sådana områden. Sålunda föreslogs i rapporten (SOU1979:54) Hushållning med mark och vatten 2 alt en ny lagsliftning bordeinnehålla en bestämmelse om alt särskild hänsyn skall tas till specielltvärdefulla områden för fisket och rennäringen i samband med plan- ochtillståndsbeslut. Förslaget i rapporten fick ett i huvudsak positivt bemötandeav de remissinstanser som behandlade frågan. Rennäringensmarkanvändning har ägnats relalivt slor uppmärksamhet , främstmed utgångspunkt i näringens belydelse för den samiska kulturen. I prop.1972:111 framhölls att utvecklingen inom Qäll-området med bl. a. en ökad turismbör styras i en sådan riktning atl samiska intressen inte skadas och helst påett sådant sätt att samerna själva får del av utvecklingens positiva sidor. Rennäringensmarkanspråk har ofta fått träda tillbaka för andra viktigamarkanvändningsintressen. Främst gruvbrytning, vattenkraftutbyggnad ochutbyggnad av vägar har lett till förluster av renbetesmark och till attflyttningsleder stängts ?v. Skyddet i rennäringslagen (1971:437, ändrad senast1981:835) mol ändrad markanvändning inom renskötselområdet är begränsat tillårelruntmarkerna. Skyddet gäller inte heller i förhållande till företag somprövas i särskild ordning (30 § rennäringslagen). Inom året-runtmarkerna gällerskyddet vidare i stort sett med samma styrka, oavsett hur de olikamarkområdenas betydelse för rennäringen varierar. Dessa variationer kan varastora. Vissa omräden inom de olika samebyarna inom både årelruntmarkerna ochvinterbetesmarkerna - har mycket slor betydelse för möjligheterna att bedrivarenskötsel. Somframhålls i promemorian, är det angeläget att i NRL införa bestämmelser föralt så långt möjligt skydda mark- och vattenområden som är av betydelse förrennäringen mot åtgärder som påtagligt kan försvära näringens bedrivande.Sädana bestämmelser innebär att verksamheter och företag inom renskötselområdet,som är tillståndspliktiga enligt de lagar som kommer atl anknytas fill NRL,prövas även med hänsyn lill sin inverkan pä renskötseln i den berörda samebyn. Rennäringen är enförutsättning för den samiska kulturen. har i olika sammanhang uttalat att den samiska kullurens fortlevnad måste garanteras. Detta innebär att det måsle finnas grundläggande förutsättning ar för rennäringen inom i princip varje sameby, nämligen en säker tillgång till sädana områden inom både årelruntmarkerna och vinterbetesmarkerna som har avgörande betydelse för möjligheterna att bedriva renskötsel. Det kan gälla bl. a. flyttningsleder, särskilt sädana avsnilt där på grund av terränghinder m. m. alternativa framkomstvägar saknas. Det kan också gälla viktiga kalvningsland och områden med särskilt goda betesförhållan den. De viktigaste delarna av renskötselmarkerna bör därför ges ett starkt skydd i NRL mot exploatering. Som påpekas i promemorian är det därvid 57 Prop.1985/86: 3 av största betydelse att beakta de funktionella samband som måstefinnas mellan olika delområden för att renskötsel skall vara möjlig och samekulturensfortbestånd därmed garanteras. Medhänsyn till vad jag nu har sagt får sädana omräden som har avgörande betydelseför möjligheten att varaktigt bedriva renskötsel i en viss sameby anses vara avriksintresse. I NRL bör därför föreskrivas alt dessa omräden skall skyddas motåtgärder som kan påtagligt försvära näringens bedrivande. Härigenom kan statenockså ingripa i den kommunala planläggningen om den skulle strida mot dennaföreskrift. Somjag nämnde tidigare är remissreaktionen splittrad när det gäller rennäringensbehandling i promemorieförslaget. Blandremissorganen är det endast och kommuner som anser attrenskötseln överhuvudtagel inte bör ges skydd genom beslämmelserna i NRL.Renskölselns krav på naturresurser är enligt dessa kommuner alltför allmännaför att de skall kunna ges en rimlig precisering. och Vilhelminakommuner motsätter sig alt en reglering genomförs enligt förslaget, eftersomkonsekvenserna för kommunerna bedöms vara oöverskådliga. Flerakommuner och länsstyrelser i Norriand hävdar, liksom bl, a. Skogsindustriernassamarbetsulskott, att bestämmelserna till skydd för renskötselns intressenmåsle ulformas så att avvägningar mellan de areella näringarnas iniressen kanske på lika villkor. i anser l.ex. altpromemorieförslaget innebär att rennäringen ges en starkare ställning än andranäringar i områdena utanför renbetesQällen. Också hartolkat promemorian så att rennäringen kommer att äga företräde gentemot annatmarkutnyttjande i stora delar av inland. Rennäringen har därigenomenligt förbundet fått en alltför stark ställning i lagförslaget. Länsstyrelseni förordar för sin del all renskölseln inte skall ingå blandde beslämmelser i NRL, över vilkas tillämpning i den kommunalabebyggelseplaneringen staten har det yttersta ansvarei. hävdar att promemorieförslaget har betydande brister närdet gäller att tillgodose rennäringens behov av mark och vatten.