prop · G9039 · 1985-12-31 00:00:00 — Särskilda regler kansåledes behövas för värnpliktiga, som tjänstgör vid centrala staber men som ärförlagda vid ett förband. En särskild reglering kan också vara påkallad vidtjänstgöring under repetitionsövningar och under tid då försvarsmakten ärkrigsorganiserad. Särskilda regeringsföreskrifter krävs också i fråga om denorganiserade motståndsrörelsen enligt 3§5. Enligtnuvarande regler om disciplinmål skall mål hänskjutas tUl åklagaren, om detkan förutses att nöjaktig utredning om brottet inle skall kunna åstadkommasgenom den bestraffningsberättigades försorg. 1 det nu föreslagna nya systemetfinns inte någon motsvarande regel. Den militära myndigheten måste alltsåslutföra handläggningen av ärendet, oavsett hur komplicerat detta är i sakeller juridiskt. Ett särskilt ansvar kommer därför alt läggas på auditörema idet nya systemet. 20§ Ärenden som avses i 19 § skall avgöras av myndighetschefen eller, efterregeringens förordnande, av någon annan chef vid myndigheten med lägstöverstelöjtnants eller kommendörkaptens tjänstegrad. Paragrafenhar en motsvarighet i 20 § i MAK: s förslag till disciplinlag. IMAK: s lagförslag knyts behörigheten att besluta i disciplinärenden påmyndighetens vägnar tiU en viss tjänstegrad, nämligen överstelöjtnant ellerkommendörkapten. I moUveringen förslaget anger dock MAK att förbandschefeneller dennes ställföreträdare bör vara den som på myndighetens vägnar beslutari disciplinärendena. Som jag har framhållit i den allmänna motiveringen delarjag - mot bakgrand bl. a. av beslutsordningen i motsvarande frågor vid civilamyndigheter - MAK:s synsätt men menar att det bör komma tUl uttryck i lagtextenatt det är myndighetschefen som i första hand skall avgöra disciplinärendena. Somjag har angett i den allmänna motiveringen bör beslutanderätten vid Prop.1985/86:9 vissa myndigheter kunna utövas också av andra chefer. Paragrafen innehålleren bestämmelse som ger regeringen rätt att besluta om den delegering sombehövs. Beträffanderätten för myndighetschefen att delegera beslutanderätt till andra änställföreträdaren hänvisas till 21 §. 21§ Myndighelschefen får överlämna ål andra chefer vid myndigheten, dock lägst enkompanichef eller motsvarande chef, att pröva frågor om disciplinansvar förpersonal som står under deras befäl, under föratsättning att 1. förfarandet inte kan antas utgöra brott, 2. förseelsen har erkänts och inte bör medföra svårare påföljd än varningeller extratjänst. Idenna paragraf, som närmast motsvarar 21 § i MAK: s förslag UU disciplinlag,finns en delegationsregel som utgör ett undantag till föreskriften i 20§.Genom denna bestämmelse får t. ex. bataljonschefer eUer kompanichefer ellermotsvarande chefer pröva vissa förseelser av personal som de har befälsrättöver enUgt reglerna härom i förordningen (FFS 1983:31) med ijänsteföreskrifierför försvarsmaktens personal. När det gäller frågan vilka chefer som kan ansesmotsvara t. ex. en kompanichef finns vägledande regler i överbefålhavarenskungörelse (FFS 1983:32) med tjänsteföreskrifter för försvarsmaktens personal(bil 1:2.1). Förevarandebestämmelse avser i MAK: s förslag främst att tillförsäkra kompanicheferna istort sell samma befogenheter som de har enligt del nuvarandeUUrättavisningssystemet. Somjag har utvecklat i den allmänna motiveringen anser jag att lägre chefers beslutanderätti disciplinfrågor bör begränsas i det nya ansvarssystemet jämfört både med vadsom gäller f. n. och med vad MAK föreslår. Detförsta kravet som uppställs i paragrafen för att en chef på lägre nivå skall fåbesluta i ett disciplinärende är att förseelsen inte utgör brott. Den bedömningav juridisk natur som krävs för att ta stäUning till frågor om åtalsanmälan börnämligen inte göras av någon annan än den chef som har den fullabeslutanderätten i disciplinärenden. Fördet andra skall förseelsen vara erkänd av den felande. Detta kravöverensstämmer med vad som gäller enligt nuvarande ordning. För att etterkännande skall föreUgga, krävs enligt min mening såväl att den felandevitsordar de faktiska omständigheter som påstås föreligga i ärendet som alt haninstämmer i att dessa omfattas av reglerna om discipUnförseelse. Dentredje föratsättningen är att förseelsen inte är av svårare natur. I lagtextenutsägs detta endast indirekt därigenom att förseelsen inte bör medföra svårarepåföljd än varning eller extratjänst. Avsiktenmed denna sistnämnda begränsning är att få en garanti för att allvarligareförseelser handläggs på den högre nivån även i de faU de är erkända. 22§ För att biträda de myndigheter som har att handlägga disciplinären den skall finnas auditörer. jjQ Auditörema skall vara lagfarna. De förordnas avregeringen eller den myndighetsom regeringen bestämmer. Paragrafenmotsvarar 22 § i MAK: s förslag till discipUnlag. 1985/86: 9 Iförsta stycket föreskrivs att det skaU finnas auditörer vid de myndighe-ler somhar att handlägga disciplinärende. Bestämmelsen motsvarar också 18 § militärarättegångslagen. Iandra stycket anges att auditörema skall vara lagfarna. Detta behörighetskravinnebär att auditörema skall ha avlagt juris kandidatexamen eller juristexamenenligt kungörelsen (1964:29) angående kunskapsprov för behörighet som domarem. Enligt 19 § miUtära rättegångslagen gäller därutöver f. n. att auditörenskall ha avlagt domared. Något motsvarande krav uppställs inte i paragrafen. Vidaresägs i andra stycket att auditörer förordnas av regeringen eller av denmyndighet som regeringen bestämmer. Någon ändring i sak jämfört med motsvarandebestämmelse i 19§ militära rättegångslagen är inte avsedd. Ytterligarebestämmelser om auditörema får liksom f n. meddelas i administraUv ordning. 23§Innan en discipUnpåföljd beslutas eller en åtalsanmälan görs, skaU yttrandeinhämtas från auditören. Ett sådant yttrande behövs dock inle i ärenden somavgörs på det sätt som anges i 21 §. Auditörenär medansvarig för de beslut som myndigheten fattar på hans tillstyrkan. Paragrafenmotsvarar 23 § i MAK: s förslag tiU disciplinlag. Enligtförsta stycket skall yttrande inhämtas från auditören innan en disciplinpåföljdbeslutas eller åtalsanmälan görs. Någon förändring jämfört med förfarandetenligt militära rättegångslagen är inte avsedd. Auditören skall alltså yttrasig över förseelsens beskaffenhet och den påföljd som bör åläggas. Iförhållande till gällande rätt tillkommer att skälen för beslutet skall anges ide fall förseelsen inte är erkänd. Auditörens medverkan skaU alltså omfattasåväl själva beslutet om åläggande av en disciplinpåföljd som skälen förbeslutet. I likhet med vad som regelmässigt är fallet enligt gällande ordningtorde beslutsfattaren och auditören kunna enas om ett beslut och skälen fördetta, vilket skrivs under av dem båda. Endast i de fall auditören har enavvikande mening bör ett särskilt yttrande avges. I paragrafen föreskrivsundantag från skyldigheten att inhämta yttrande från auditör i vissa fall.Undantaget gäller fall där beslutet efter delegation från myndighetschefenfattas av en lägre chef. Enligtandra stycket är auditören medansvarig för beslut som myndigheten fattar påtillstyrkan av honom. Bestämmelsen motsvarar 20 § militära rättegångslagen. 24§ Disciplinärenden skaU handläggas skyndsamt. Paragrafenmotsvarar 24 § i MAK: s förslag tiU disciplinlag. Ibestämmelsen fastslås den vikliga principen att disciplinärenden skaUhandläggas skyndsamt vid de militära myndigheterna. Det får anses väsentligtför den militära discipUnen att ärenden av denna art snabbt blir utredda ochavgjorda. IMAK:s förslag anges också i vilka fall myndigheten skall utreda 111 Prop.1985/86:9 uppkomna disciplinärenden. Något krav på formell anmälan uppstäUs därvidinte. Det är enligt MAK inte heller avsikten att den som gör en anmälan skaUinta ställning av part i förvaltningslagens mening. Jaganser inte att det finns behov av någon regel av det slag som MAK harföreslagit när del gäller sättet att anhängiggöra disciplinärenden. I likhetmed vad som gäller enligt 14 kap. 1 § lagen om offenUig anställning får det blimyndighetens sak att bedöma i vilka fall ett disciplinärende skall tas upp.Dock bör en inkommen anmälan normaU föranleda att myndigheten inleder enutredning, om det inte är uppenbart att anmälan saknar fog eller det på annangrund kan antas att discipUnpåföljd inte kan komma i fråga. Ettdisciplinärende kan uppkomma även på något annat sätt än genom en anmälan, t.ex. då en kompanichef själv observerar en förseelse. Han kan då ta upp sakenutan vidare. 25§ Myndigheten skall håUa muntligt förhör med krigsmannen. Denne skall därvidunderrättas om vad som anförs mot honom. Om muntligt förhör inte kan ansesbehövligt, får underrättelsen ske skriftligen, varvid krigsmannen skalluppmanas att yttra sig i saken. Omdet behövs, skaU även anmälare och andra som kan lämna uppgifter i saken hörasmuntligen eller skriftligen. Protokollskall föras över förhören. Enligtförsta stycket i denna paragraf, som motsvarar 25 § i förslaget tilldisciplinlag, gäller som huvudregel att krigsmannen skaU höras munUigen övervad som anförs mot honom. Vid förhöret skall han inledningsvis underrättas omvad som åberopas mot honom. Denna underrättelse tjänar som utgångspunkt förpreskriptionsbestämmelsen i 9§. Detär att märka att förfarandet här avviker från lagen om offentlig anställning såUU vida att muntligt förhör är huvudregeln. Syftet med detta är att säkerställaett snabbt och smidigt förfarande. Det bör endast i särskilda fall komma ifråga att i stället använda sig av ett skriftligt förfarande, t. ex. dåkrigsmannen ryckt ut. Iandra stycket sägs att även anmälaren eller annan som kan lämna uppgifter omsaken skall höras muntligen eller skriftligen, om det behövs. Även i dessa falltorde munUiga förhör vara att föredra. Itredje stycket sägs att förhören skall protokollföras. 26§ Vid munUigt förhör med krigsmannen skaU ett förhörsvittne om möjligt varanärvarande. I denna paragraf,som motsvarar 26 § i MAK: s förslag till disciplinlag, föreskrivs att ettförhörsvittne skall närvara vid förhöret, om det är möjligt. Avgörande börvara om del praktiskt går att ordna med ett vittne då förhöret skaU äga rum.Några krav på vem som skall vara förhörsvittne anges inte. 27 § Om myndigheten finneratt ett vittne eller en sakkunnig bör höras vid domstol eller att någon börföreläggas att förete en skriftlig handling eller ett föremål som bevis, skaUmyndigheten ansöka om detta hos den tings- Prop. 1985/86:9 rätt inom varsområde den person vistas som skall höras eller på annat sätt berörs avåtgärden. I fråga om sådana åtgärder skall i tillämpliga delar gälla vad somföreskrivs i om bevisupptagning utom huvudförhandling. Dennaparagraf motsvarar 27 § i MAK: s förslag discipUnlag. Den bygger på 14 kap.2 § lagen om offenUig anställning. Iallmänhet torde man kunna åstadkomma en tillfredsställande utredning i ärendetvid myndigheten. Förhör med personer som har gjort iakttagelser osv. kansålunda normalt hållas av den som svarar för utredningen. Om det gäUer attinhämta upplysningar från personer som t. ex. inte hör UU försvarsmaktenspersonal kan det dock ibland finnas skäl att förhöret håUs vid domstol.Detsamma kan vara fallet när en person vägrar att uttala sig inför myndigheten.Möjligheten att inom ramen för myndighelsförfarandet hålla förhör vid domstolgäller bara vittnen och sakkunniga. Om den som misstänks för endisciplinförseelse själv vägrar att medverka i utredningen, kan man alltså inteavhjälpa detta genom att begära förhör vid domstolen. Detär myndigheten som enligt paragrafen har att ansöka hos domstolen om att förhörskall hållas eller att föremål skall företes. Myndigheten skall således kallastill domstolen att genom en företrädare vara närvarande vid bevisupptagningen.Det kan vara lämpligt att myndigheten företräds vid domstolen av auditören. Jaghar inte anledning att tro att paragrafen behöver utnyttjas annat än undantagsvis. 28 § Krigsmannen skall innan ärendet avgörs få del av vad som har kommufram under utredningen och beredas Ullfalle att yttra sig över det, om del inteär uppenbart obehövligt. 29 § Myndighetens beslut skaU grandas på vad som har kommit fram underutredningen. Avbeslutet skaU framgå de skäl som bestämt utgången. 30 §Krigsmannen skall underrättas om myndighetens beslut och audi törens yttrande. Han skaU även underrättas om hur han skall göra om han vill begära ändring av beslutet. Underrättelse får ske genom delgivning. Idessa paragrafer, som motsvarar 28-30 §§ i MAK: s förslag UU disciplinlag,finns bestämmelser om kommunikation, utredningskrav, beslutsmotivering ochdelgivning av beslut. I stort sett samma bestämmelser finns i förvaltningslagen(15, 17 och 18§§). 1 syfte att handläggningsreglerna så långt möjligt skallhållas samlade i en och samma lag har MAK ansett det lämpligt att ta med dessabestämmelser i disciplinlagen. Jag delar MAK: s uppfattning. Förfarandetvid delgivningen regleras i delgivningslagen (1970:428) ochdelgivningsförordningen (1979:101). 31 §Om det av särskilda skäl inte krävs någon disciplinpåföljd, får ärendet avskrivas. 8 1985/86. 1985/86:9 Ilagen saknas bestämmelser om hur man skall förfara då ett ärende inte ledertill disciplinpåföljd därför att någon misstänkt med krigsmannaansvar inte kanpåträffas eller tillräcklig bevisning om dennes skuld inte föreligger. Det harinte ansetts behöva direkt utsägas att ärendet då skall avskrivas från vidarehandläggning. Idenna paragraf, som motsvarar 31 § i MAK: s förslag UU disciplinlag, finns ensärskild avskrivningsregel avsedd för andra fall. Det gäller sådana ärenden därdel har framkommit sådana omständigheter som i och för sig bör föranleda beslutom disciplinpåföljd, men där särskilda skäl ändå kan föreligga för att avskrivaärendet. Vad som här främst åsyftas är att möjliggöra avskrivning i vissa falldå krigsmannen hemförlovats eller ryckt ut och det därför in längre framstårsom lika angeläget att fullfölja disciplinärendet. I specialmoUveringen tiU 18§ har också berörts det fallet att krigsmannen efter åtalsanmälan frikänns förbrottet vid domstol men förat-sättningarna för åläggande av disciplinansvar fortfarandeföreUgger, Ärendets behandling av åklagare och domstol kan i vissa fallframstå som en tillräcklig åtgärd. 32§ Beslut om disciplinpåföljd skaU verkställas möjligt efter det attbeslutet har vunnit laga kraft. Omdet behövs av hänsyn ordningen inom försvarsmakten eller av någon annansärskild anledning, får det i beslut om extratjänst eUer utegångsförbudförordnas att beslutet skall verkställas trots alt det inte har vunnit lagakraft. Paragrafenmotsvarar 32 § i förslaget till disciplinlag. Huvudregelnenligt första stycket är att verkställighet av ett beslut om disciplinpåföljdfår ske först sedan beslutet har vunnit laga kraft. Man måste alltså avvaktamed verkställighet tills tiden för att begära ändring tio resp. -löpt tiU ända. Om krigsmannen har begärt ändring i beslutet, föreligger enligthuvudregeln hinder för verkställighet tiUs ärendet slutligt avgjorts. (Se 47och 50§§). I andra stycket finns dock en regel som gör det möjligt medomedelbar verkstäUighet. Förutsättningen för detta är att omedelbar verkstäUighetbehövs av hänsyn till ordningen inom försvarsmakten eller av annan särskildanledning. Ett sådant förordnande skall göras i själva beslutet omdisciplinpåföljd. Ettav undantagsregelns syften är att komma rätta med de missförhållanden somkan uppkomma, om det blir en tendens att överklaganden används för alt förhalaverkställigheten. Om det vid beslutstillfäUet finns grandad anledning att antaatt den felande kommer att överklaga uteslutande i syfte att uppskjutaverkställigheten, kan det finnas skäl att förordna om omedelbar verkställighet.Vidare kan hänsyn till ordningen inom försvarsmakten anses väga särskilt tungtunder beredskaps- och krigsförhållanden. En annan situation som kan föranledaförordnande om omedelbar verkstäUighet är att krigsmannens utryckning är näraförestående. Möjlighetenalt förordna om omedelbar verkställighet står öppen även när det är en lägrechef som meddelar beslut om extratjänst enligt 21 §. 114 33 § Extratjänst får inte verkställas . I MAK: s förslag UUdisciplinlag finns en motsvarande bestämmelse i Prop. 1985/86:9 33 §. MAKföreslår alt extratjänst och utegångsförbud om inte fårverkställas . Imitt förslag är det kortaste utegångsförbudet . Jag anser inte att detbör finnas några hinder mot att utegångsförbud får verkställas på tjänstefriadagar. I paragrafen har därför endast föreskrivits ett förbud motverkställighet av extratjänst . Föratt skaU anses tjänstefri krävs att krigsmannen enligt planläggningenav verksamheten inte skulle ha haft någon tjänst . är såledesnormalt dagar då extratjänst kan verkställas. 34§Verkställigheten av extratjänst eller utegångsförbud får uppskjutas elleravbrytas, om det finns särskilda skäl. Den dag då avbrott sker skall i sinhelhet räknas som verkställighetstid. Paragrafenmotsvarar 34 § i förslaget till disciplinlag samt 4 § lagen om disciplinstraffför krigsmän. Verkställighetav extratjänst och utegångsförbud skall ske i en följd. Utegångsförbudet skallalltså avse ett visst antal dagar i följd utan uppe-håU. Extratjänsten skallockså verkställas utan andra avbrott än dem som föranleds av mellankommandetjänstefria dagar. I denna paragraf föreskrivs dock att verkställighet av extratjänsteller utegångsförbud får uppskjutas eller avbrytas om särskilda skälföreligger. 14 § lagen om disciplinstraff för krigsmän ges som exempel påsärskilda skäl att uppskov eUer avbrott är påkallat med hänsyn till tjänsteneller den straffskyldiges hälsa. Någon ändring i sak jämfört med gällande rättär inte avsedd. Ytterligarebestämmelser om verkställigheten av disciplinpåföljderna får meddelas i verkstäUighetsföreskriftertiU lagen. 35 §Om flera beslut om utegångsförbud är helt eUer delvis verkställbara , skall påföljderna läggas samman med varandra. Den samman lagda verkställighetstiden får dock inte överstiga . Frånden sammanlagda verkställighetstiden skall den tid avräknas under vilken verkstäUighetredan har skett. Paragrafenmotsvarar 35 § i förslaget till disciplinlag och utan någon ändring - 9§ iden nuvarande lagen om disciplinstraff för krigsmän. 36 §Om den som har ålagts utegångsförbud blir efter överklagande slutli gen ålagd löneavdrag i högre instans, skall avräkning ske för den tid under vilken förbudet redan har verkstäUts. En dags utegångsförbud skall anses motsvara två dagars löneavdrag. Iparagrafen, som motsvarar 36 § i MAK: s förslag UU disciplinlag, har tagits inen förvandlingsregel för det fall att någon som ålagts utegångsförbud efterprövning i högre instans slutligen bUr ålagd löneavdrag. Iett sådant fall skall en avräkning ske för det antal dagar som eventuellt har verkställts av utegångsförbudet. För varje dags utegångsförbud som verkstäUts skall avräknas två dagars löneavdrag. Prop.1985/86:9 37 § Extratjänst bortfaUer i den mån den inte har verkställtsinnan krigsmannens tjänstgöringsskyldighet har upphört. 38§ Utegångsförbud får inte verkställas efter det att krigsmannens tjänstgöringsskyldighethar upphört. Om utegångsförbudinte kan verkstäUas, skall myndigheten omvandla det till löneavdrag med tiUämpningav 36 § andra meningen. Omlöneavdrag inte kan göras och motsvarande belopp inte betalas, gäller omverkställighet vad som är föreskrivet om uppbörd och indrivning av böter.Obetalda belopp får inte förvandlas till fängelse. Löneavdrag bortfaller i denmån det inte har verkställts från det beslutet om disciplinpåföljdvann laga kraft. Iparagraferna, som motsvarar 37 § i MAK:s förslag tUl disciplinlag, regleras vadsom skall ske när en ålagd påföljd inte kan verkställas på grund av attkrigsmannens tjänstgöringsskyldighet har upphört. Attäven den som inle längre är tjänstgöringsskyldig kan åläggas disciplinpåföljdframgår av 8 §. Enligl37 § bortfaller extratjänst om den inte verkställts innan krigsmannens tjänstgöringsskyldighethar upphört. Påföljden kan alltså inle förvandlas. Enligt38 § första stycket gäller att utegångsförbud inte får verkstäUas efter det attden värnpliktiges tjänstgöringsskyldighet har upphört. Om utegångsförbudetinte kan verkställas skaU det enligt 38 § andra stycket i stället omvandlas tiUlöneavdrag. Vid en sådan förvandling skall vad som sägs i 36 § Ullämpas. Detinnebär att varje dags utegångsförbud som inte kunnat verkställas skallomvandlas till två dagars löneavdrag. Denna förvandlingsregel gäller även försådana faU då ett utegångsförbud av annan anledning än som sagts inte kanverkställas. Enligt38 § tredje stycket gäller om verkställighet av löneavdrag vad som är förekrivetom bötesstraff, i de faU avdrag på lön eller motsvarande inte kan ske ochmotsvarande belopp inte betalas friviUigt. I bötesverksläUig-hetslagen(1979:198) regleras förfarandet närmare. Obetalda belopp får dock inteförvandlas till fängelse. Vidare gäller att löneavdrag bortfaller, om det inteverkställts från det beslutet om disciplinpåföljd vann laga kraft.Bestämmelsen motsvarar 5 och 16 §§ lagen om disciplinstraff för krigsmän. 39§ Den som enligt särskilda föreskrifter är förman får omhänderta en krigsmansom inom ett område eUer utrymme, som används av försvarsmakten, eller klädd imilitär uniform på allmän plats 1. anträffasså berusad att han inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller någon annan, 2. uppträderså att han stör den allmänna ordningen eUer ordningen inom försvarsmakten eller utgör en fara för disciplinen. Omhändertagandefår inte ske, om det räcker med mindre ingripande åtgärder. 1första stycket i denna paragraf, som motsvarar 38 § förslaget lill disci plinlag, regleras förmans rätt att omhänderta en krigsman. Med förman 116 avses den som enligt förordningen (FFS 1983:31) medtjänsteföreskrifter för försvarsmaktenspersonal jämte tillhörande författningar (TjRF) har Prop. befalsrätt över krigsmannen.En förutsättning för att omhändertagande skaUfå användas är att krigsmannen befinner sig på ett område eller utrymme som nyttjas avförsvarsmakten. För det fall han är klädd i uniform, får han tas omhand även på allmän plats. överensstämmermed vad som gäller för tagande i förvar enligt 36 § militära 1bestämmelsen uppställs två typer av ordningsstörande beteenden som kanföranleda omhändertagande. Det ena fallet är att krigsmannen anträffas såberasad alt han inte kan ta vård om sig eller i övrigt utgör en fara för sigsjälv eller någon annan. Det andra fallet föreligger då en krigsman uppträderså att han stör den allmänna ordningen eller ordningen inom försvarsmakteneller utgör en fara för disciplinen. Iandra stycket sägs att omhändertagande endast får ske om det inte räcker medmindre ingripande åtgärder. I de fall då del är frågan om berusning måstesjälvfallet alltid tillses att sådana åtgärder vidtas att det inte föreliggernågon fara för krigsmannen eller annan. Bestämmelsen motsvarar sålunda ihuvudsak 36§ miUtära rättegångslagen. Vissa skillnader finns dock. Somytterligare grand för omhändertagande har tillkommit att krigsmannen utgör enfara för disciplinen. Härmed avses fall då t. ex. en värnplikUg inför trapptrots upprepade tillsägelser vägrar att efterkomma en förmans order. 40 §Den som har omhändertagit en krigsman skall skyndsamt anmäla detta lin den myndighet som anges i 19§. Har omhändertagandet inte redan upphört, skall myndigheten pröva om det skall bestå. Idenna paragraf föreskrivs att en förman som har omhändertagit en krigsmanskyndsamt skall anmäla delta tiU myndigheten dvs. lill den chef som normaltbeslutar i discipUnärenden (jfr 20§). Myndigheten skall, om inteomhändertagandet redan upphört, pröva om åtgärden skall bestå. Paragrafenmotsvarar 39§ i MAK: s förslag tUl disciplinlag. Se också 15 § polislagen(1984:387) och 5§ lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer. 41 §Har omhändertagandet föranletts av berasning, skall den omhänder tagne så snart det kan ske undersökas av en läkare, om det behövs med hänsyn UU hans tillstånd.