prop · G903121 · 1985-12-31 00:00:00 — DehögskoleulbUdningar som ger en allsidig konsumentinriktad utbildning av"tvärvetenskaplig" karklär är hushålls- och lexlUläramlbild-ningarna.Vid dessa utbildningslinjer ges fömtom undervisning i hushållsekonomi ocksåundervisning i kost- och näringsfrågor, textil konsumentkunskap, bostadensinredning och ulmstning, vård och underhåU etc Den helhetssyn på hushållenssituation som ständigt efterlyses i konsumentpolitiska sammanhang har alllidpräglat utbildningen på dessa linjer. Stockholmsuniversitet, samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden Härkan vidare påpekas atl förelagsekonomiska institutionen vid Stockholmsuniversitet förstärkt det konsumentekonomiska inslaget både på basnivånoch fördjupningsnivån inom ämnet distributionsekonomi. Kursutvecklingav en enstaka kurs i konsumentekonomi är också under förberedelse vidföretagsekonomiska institutionen. Göteborgsuniversitet, samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden Prop.1985/86: 121 Linjenämndenför barnavårds-, tiushåtts- och texlillärarlinjerna saml linjen för kost ochnäringsekonomi Linjenämndenvill gärna understryka utredningens uppfattning att lärarnas UtbUdning ochfortbildning bör prioriteras vad gäller högskoleutbildningen, men måstesamtidigt konstatera alt försöksverksamheten med fyraårig hushållslärarlinjeendast ger en obetydlig ökning av ämnet konsumeniekonomi. De 40 poäng somtillkommer ägnas helt ät ämnesstudier i s. k. annal ämne (matematik, engelska,samhällskunskap eUer biologi). Linjenämndendelar uppfattningen atl del är viktigt all UHÄ aktivt arbetar för allkonsumentfrågorna kommer in i högskoleutbildningen. Vid förhuslig utbildning (IHU) vid har f.ö. även tidigare detkonsumentekonomiska perspektivet varit förhärskande, och avsnittenkonsumentekonomi på hushålls- och textillärarlinjerna förstärks med kunskaperfrån övriga ämnesstudier. Isamband med atl UHÄs och högskolans ansvar betonas, vUl linjenämnden gämaframhålla behovet av päbyggnadsulbildning i konsumentekonomi för hushålls- ochtexliUärare samt av överbryggande kurs för forskarutbildning. Vidare förtjänarbehovet av fortbildningskurser i konsumenlkunskap för lärare på alla stadieratl understrykas ytterligare. UlbUd-ningarna kan ges vid IHU. Umeåuniversitet, samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden Fakultetsnämndenär positivt instäUd till tanken att del konsumentorien-terade perspektivetbörges etl större utrymme inom högskoleutbildningen. Däremot är nämnden tveksamtill atl detta mål verkligen kan uppnås genom de åtgärder som beskrivits. Enbättre idé är alt som utredningen också föreslår satsa på fortbildning avhögskolelärare. Eltav de slora problemen inom högskoleutbildningen är emellertid bristen på"konsumenlorienierade" läromedel. Även om denna brist delvissammanhänger med kunskapsbrister inom forskningen, borde ändå produktionen avläromedel på högskolenivå kunna stimuleras. Det är inte otänkbart att ettsådant ekonomiskt stöd - åtminstone inledningsvis -skuUe kunna innefattas inomramen för den föreslagna resursförstärkningen för . Kanske ärdel i detta arbete särskilt angeläget att söka tiUvarala de erfarenheter och denkompetens som finns inom hus-håUsläramlbildningen. Medlen skuUe då också kunnases som en resurs för atl bättre nå ul med resultaten frånkonsumenlforskningen. Utredningenhar förbisett behovet av kompetenta lärare för den högskole utbildning som rekommenderas. ulbUdas endast lärare i konsumenl kunskap för gmndskola och gymnasieskola, lärare som ej kan anses behö riga för läramtbUdning och annan högskoleutbildning. Inom ex. sociak arbete, företagsekonomi, sociologi m. fl. ämnen där konsumentfrågor be- 168 handlas,bör man ställa krav på lärarkompetens i ämnet konsumentekono- Prop.1985/86: 121 mi. Högskolanförfogar redan över en utbUdning i konsumentekonomi, den inomhushållslärarulbildningarna i , och . Undervisningen gesendast på gmndnivå och inriktas på lärarbehörighel för gmnd- ochgymnasieskolan. Den päbyggnadsulbildning som föreslogs 1972, har UHÄ ännu inteinrättat. Även på andra håU inom högskolan har undervisningen i huvudsak legatpå gmndnivå. relativt fåtal har deltagit i forskarkurser medkonsumenlekonomisk inriktning. Behovel av kompetenta lärare är kort sagt akutom utredningens förslag till "mera konsumenlkunskap i högskolan" ärallvarligt menade. Utredningenbetonar KOV: s roll i utbildningen. Man menar all KOV bör "bevaka"kursplaner, Ikleraluriislor och innehåll för oUka ämnen. Utan tvivel är KOV enviktig resurs, framför alll för samordningen av kunskapsutvecklingen, ochsamarbete med KOV är viktigt i all utbUdning. Vi anser dock att högskolansutbildningar bör ha ell autonomi ansvar för kursplaner m.m. i alla ämnen. KOV:sroll kan inte vara alt "bevaka" högskolans arbete. Institutionernaför huslig utbildning vid universiteten i , och nuvarande situationen är del mycket viktigt alt prioritera utbildning ochfortbUdning av lärare. Vid genomförandel av de nya läramtbildningarna gesunika möjligheter all bevaka konsumenlfrågomas utrymme i utbUd-nings- ochkursplaner. Vianser att kommittén inte tillräckligt beaktat del faktum att det redan finnskvalificerad utbUdning på högskolenivå i frågor som rör hela delkonsumentpoUtiska området, då inte minsl frågan om hushållens produktion;bearbetningen av marknadens produkter för slutiig konsumtion. Deenda högskoleutbildningar som ger konsumentinriktad utbildning av dentvärvetenskapliga karaktär som kommittén efterlyser, är de husligautbUdningarna, främst hushålls- och lextillärarUnjema. Vid dessa linjer ges,fömlom undervisning i hushåUsekonomi, undervisning i kosl-och näringsfrågor,textil konsumentkunskap, bostadens inredning och ulmstning, vård och underhåU,hemarbetets organisalion m.m. En helhels-syn på hushållens silualion har aUtidpräglat utbildningen på dessa linjer. Vifinner del anmärkningsvärt att kommittén inte berör behovel av högskolelärareför den utbUdning som föreslås: Läramtbildningama, socionom- ochförelagsekonomutbildningarna m. fl. Kommittén berör överhuvudlaget intekompetensen för de lärare som förväntas medverka i den hushållsekonomiskautbildningen inom högskolan. Isamband med att UHÄ: s ansvar för konsumentfrågorna i högskoleut bildningen betonas, vill vi påtala behovet av päbyggnadsulbildning framför alll för högskolans lärare. Denna påbyggnadsutbildning bör inrät tas vid de institutioner som ger grundutbildning inom ämnesområdet. Del bör ligga i de konsumentpolitiska organens intresse all verka för en sådan 169 Kommitténbetonar KOV:s roll som övervakare av bl.a. kursplaner, Prop. 1985/86:121litteraturlistor och innehåll i högskoleutbildningen vad gäller konsumentfrågorna.Vi menar all KOV är en viktig resurs även i denna utbildning, men viUunderstryka alt högskolan bör ha ett autonomt ansvar för sina kurser. Viastyrelser och nämnder har de konsumentpoUliska organen möjligheter tillinflytande över all utbildning inom högskolan, så även denna. Ytterligareen myckel viktig målgmpp som bör nämnas i delta sammanhang är de kommunalasocialsekreterarna. I vår kommun har konsumentverksamheten medverkat iutbildning av socialsekreterare vad gäUer hushållsekonomiska frågor. Detla harbidragit lill all personal inom socialljänslen erhåUit förbättrade kunskaperom levnadskostnader, fält exempel på metoder för ekonomisk rådgivning saml fåttkännedom om på vilket säll den kommunala konsumentsekreteraren kan samarbetamed socialkontorels tjänstemän. Konsumentfrågormåste få en större plats i undervisningen på främst lärarhögskolor ochhögskolans socionomlinjer. Kunskapen hos lärare och socionomer i ämnetkonsumentkunskap är mycket låg. Den kommunalakonsumentvägledningen räcker inte lill för att ge bredare kunskaper ål dessagmpper ulan kan endast komplettera befintlig kunskap och vidareförmedia nyheterinom konsumenlområdel. Kommunenfömtsätter atl förelagen, på motsvarande sätt tar ansvar för att utbilda ochinformera företagsansvariga och övrig personal. Kommunen anser att en stor delav reklamationerna kan förebyggas med bättre produktinformation och ökadkunskap om konsumenträtt från handelns sida. Närdet gäller konsumentutbUdning för vuxna föreslår utredningen atl siudieförbunden skall stimuleras alt göra mer aktiva insatser. HLR anser atl del i argumenteringen är svårt atl hitta annat än rent ekonomiska skäl till detla förslag. Utredarnas kunskaper om studieförbundens organisation och studieverksamhet tycks oklara. Siudieförbunden arbetar som regel under konkurrens. Det torde vara mycket svårt att locka med kurser i konsumenlkunskap i del rika utbud av hobbyinriktade kurser som råder. En uppenbar risk med förslaget är att man inte når gmpperna av omed vetna och okunniga konsumenter utan att de medvetna konsumenterna blir ännu mer medvetna och kunskapsklyftan ökar. Hushållning för välfärd bör 170 Därför är del inte rimligt atl salsa på konsumenternas eget Prop.1985/86: 121 initiativ när del gäller all inhämta kunskaper på detta område. Studieförbundenhar ej heller kravel på sig alt erbjuda kompetenta och kunnigakunskapsförmedlare. Vi anser att utredarna genom att bygga upp denna vikligaundervisning på frivillig bas med mer eller mindre godtyckliga krav pålärarkompetens fråntar sig ansvaret för all verklig kunskap förmedlas. Utredningenredovisar hittiUsvarande utbildning på högskolenivå. a. nämnsföretagsekonomiska ulbUdningar med konsumenlinriklning, socionomutbildningm.fl. men knappasl alls hushållslärarutbildningen. Detla finner vi märkligt medtanke på att den är den enda högskoleutbildning som ger en mer allsidigkonsumentinriktad utbUdning. Den hushåUsekonomiska UlbUdningen kompletterasdär med utbUdning i kost- och näringsfrågor, bostadens inredning och vård,hushåUens ansvar för miljön osv. Med andra ord, den helhetssyn på hushållensproblem som ständigt efterlysts i konsumentpoliliska sammanhang har alllidpräglat hushållsläramtbildning-en. Utredningentalar vid flera lillfällen om fördelen i samverkan mellan lokala organisationer.Vi anser atl en sådan integration borde vara naturlig inte minst när del gällerkortkurssatsningar vid folkhögskolorna. Ofta utgör inte minströrelsefolkhögskolorna elt kulturcentrum i bygden där en idédebatt på ettnaturligt sätl hör hemma. Folkhögskollärarnasvuxenpedagogiska erfarenhet skall också framhållas liksom detfolkrörelseengagemang som man ofta finner hos dessa lärare vad gäller t. ex.fackliga, kooperativa m.fl. intressen. Rörelsefolkhögskolomabör alltså kunna fungera som goda resursförmedlare när del gäller projekt avutredningsskisseral slag. Inte minsl som de fackliga och kooperativa intressenahar tradition på några av våra medlemsskolor liksom andra i utredningenskisserade frivilUgorganisa-lioner som pensionärsorganisationer,nyklerhetsorganisalioner, handikapporganisationer etc. har sinafolkhögskoleanknylningar. Konsumentverketmöter i regel vid diskussioner en principiellt posiliv inställning lill enuttalad vUja från näringslivets sida atl la på sig det i belänkandet framlyftainformationsansvaret. Trots denna deklarerade goda vilja saknas alltför oftaden information som skuUe göra del möjligt för konsumenlema att fatta sinaköpbeslut på rationeU gmnd. Vadbeträffar frågan om information menar JN att marknadsföringen av livsmedel ärmycket inriktad på priset. Erfarenheterna visar också alt kunderna är väldigtkänsliga för prisargumentet. Man bör därför enligt JN:s uppfattning strävaefter atl från marknadsförarnas sida ge en mer kvalitetsmedveten informationoch använda mer resurser härför. Styrelsendelar utredningens uppfattning att ansvarel för information kring de olikaprodukterna främst bör ligga på näringslivet medan svarar förmarknadsöversikter och utveckling av standardiserad information, som gerkonsumenlema möjlighel liU jämförelse och överblick. Företagenshuvudansvar för produktinformation betonas av kommittén. För atl delta skallges genomslagskraft måste rikllinjer ändras liU bindandeföreskrifter för samtliga företag. Detta skuUe väsentligt minska nuvarandearbetsinsatser hos såväl Konsumeniverkei som i kommunerna. En ändring avrUctlinjernas bindande verkan är också etl stöd lUl seriösa näringsidkare.Dessa konkurrerar på olika vilUcor med lycksökare och mindre seriösaförelag. Företagenhar informationsansvaret och försöken att få bättre och allsidigareproduktinformation bör stödjas och utvecklas. Frivilliga branschöverenskommelserskaU uppmuntras. Butiksutvecklingenbör rimligtvis innebära att priser och annan produktinformationsom stöd tUl konsumenterna vid köpvalet snabbi kan fås via bl. a. datorer.Speciellt borde del innebära utveckling av datorbaserad information ispecialvambiiliker, där konsumenten via terminaler skaU kunna få reda på aUabehövliga prestanda hos hushållskapkal-varor, samt även resultat från eventueUaopartiska tesler. Företagenska självfaUet åläggas informationsansvaret för sina produkter. Målsättningen ska vara att konsumenten får den information som är av särskild betydelse vid val av vara eller Ijänsl. Delta är etl högt stäUt mål och atl nå det kommer förmodligen att ta Ute lid. Därför kommer rådgiv ningen och informationen lill enskUda konsumenter atl vara en nödvändig del av den kommunala verksamhetens arbete . kommunalaresurserna måste dock användas effektivare än tiU enskild Prop. 1985/86:121rådgivning. I vår kommun har vi valt att inrätta vad vi kaUar för ensjälvbetjäningsbutik. Där kan informationssökande konsumenter själva på ellmyckel enkelt sätt finna sin information. Störrekrav bör ställas pä företagens informationsansvar. Varje bransch harspecialkunskaper inom sitl område, kunskaper som endast till viss del kanförmedlas av en vägledning. Samarbete och information branschvisskulle höja konsumenternas möjligheter alt välja rätl vara. Elt exempel ärMöbelinslitutets Möbelfakla. Marknadsöversikterav "sällanköpvaror" är till stor nytta för den kommunalavägledningen liksom jämförande tester av hushållskapitalvaror, bilar m.m. Meden god service från branscherna och KOV på delta område kankonsumentvägledningen på nivå avlastas många mtinfrågor före köp. EnligtTCOs mening vore det givelvis önskvärt om företagen i sin marknadsföring levdeupp liU sådana krav. Men del är inte realistiskt att anla något sådant. Syftetmed företagens marknadsföring är all stimulera försäljningen av varor ochtjänster. Det är knappast att förvänta alt konsumentinformation som motverkardel syftet skulle ges någol större utrymme. Informationi reklam och annan marknadsföring är en subjektiv partsinlaga och kan aldrigersätta objektiv konsumentupplysning i ordels vedertagna bemärkelse. Ansvaretför all lämna konsumentupplysning åvilar i första hand konsumenlmyndigheler ochmassmedia. Sedanär det en annan sak all man med bland annal lagstiftning tämligen effektivt kanförhindra företag all lämna direkl vUseledande uppgifter i marknadsföringen.Men atl gå ell steg längre och ålägga företagen atl informera om sådant som deinte vill upplysa om lorde bara vara möjligt i vissa faU och då bara underklart preciserade omständigheter. Annars skuUe man lätt komma i en principieUtbesvärlig konflikt med åsikts- och yttrandefriheten. Somvi lidigare angett hyser vi i konsumentvägledarleden inte samma poskivaförhoppningar om näringslivels medverkan till en uppbalansering på marknaden.Det kan omöjligt Ugga i dessa branschers iniressen att förstärkakonsumentsynsältet pä näringsidkarinlressets bekostnad. När uiredningen tänkersig att t. ex. reklambranschens organisationer bör kunna bidra till attundersökningar om reklamens utveckling kommer tUl stånd tror inte föreningen altdetta kan ske med den opartiskhet och målsättning 173 som borde tjäna det härtänkta syftet. Vivill hävda all en rejäl och genomgripande prisinformation är en nödvändighetför hushållens planering. Prisinformation i reklam, annonser och skyltning samtvid köptUlfället är nödvändigt. Kommitténs förslag om prisinformation är enligtSSKF klart otillräckliga. Detla är beklagligt då liggerlångt efter många andra länder i detta avseende, t. ex. och . VidareviU NO, i anledning av förslaget om ökad samverkan och ökade egenåtgärder vidproduktutformningen, fästa uppmärksamhet på att standardiseringar, som i fleraavseenden kan vara positiva för konsumenlema också kan få konkurrensbegränsandeeffekter som är till nackdel för konsumenterna. Alla typer avstandardiseringar innebär en risk för hämmande av utvecklingen och snedvridningav konkurrensen. De kan t. ex. försvåra nyetablering och skapa kvalitetskravsom går så långt att mindre förelag slås ut, kanske ulan all detta varbehövligt för konsumenlemas skull. Förelag vars produktion överensstämmer medstandardnormerna gynnas på bekostnad av förelag vars produkter inte har dennautformning men som är av likvärdig kvalitet. De kan också medföra att bättrevillkor för köparen än standardvillkoren blir svåra att uppnå. Incitamenten tUlall utveckla och förbättra produkterna minskar eller fösvinner helt, i värstafall. Vidare kan krav som inte överensstämmer med internationella normerförsvåra importkonkurrensen och skapa en skyddad ställning för svenska förelag,vUket i sista hand kan drabba konsumenterna i form av mindre utbud ochinlernationeUt sett höga priser. Denna typ av effekter bör beaktas ochmotverkas när överenskommelser om produktutformning träffas. Informationom de varor och tjänster som utbjuds tUl försäljning är viktig för konsumenterna vid köpet men också i etl senare skede i samband med användning av de köpta produkterna. Konsumenternas informationsbehov och/eller -önskemål har dokumenterats i många undersökningar, l.ex. av Konsumeniverkei genom en intervjuundersökning som genomfördes (Rapport 1984:8-1). Konsumenternas önskemål bmkar gälla förbättrad information, vanligen om kvaUtet och pris. Med kvalitet kan man mena en rad olika egenskaper, varav flertalet avser varans eller tjänstens funktion och håUbarhet. Givetvis finns det många andra egenskaper som kan vara viktiga för många konsumenter eller för särskilt utsatta gmpper av konsu menter. T.ex. kan uppgtfl om malerial m. m. vara av särskild betydelse för allergiker eller personer som är överkänsliga mot vissa ämnen. I det fortsatta arbetet med produktinformation bör läggas vikt vid deklaration av ämnen som kan framkaUa aUergier eUer överkänslighetsreaktioner. metär aktueUt för beklädnadsartiklar, möbler, kosmetika, hushållskemika- Prop.1985/86:121 lier m.m. Ibetänkandet har man lyft fram vissa egenskaper som enligt kommitténsuppfattning inte i tillräcklig utsträckning har beaktats i produktinformationen.Då avses främsl produkters effekter från hälso- och miljösynpunkt, deraslivslängd och energiförbrukning. har ingen annan uppfattning änkommittén i dessa avseenden. En del har också åstadkommits vad avser energioch hållbarhet. Inom hela områdel är man dock beroende av att del kommer frammetoder så alt det bUr möjligt alt fa fram önskad jämförbar information omprodukterna. Särskill stora lorde svärig-helema vara avseende miljöegenskaperoch hållbarhet. Kommittén,som har haft lill uppgift all la ställning tiU Vamprovningskommilténs förslagall återinföra ett slags friviUigt varufaktasystem med för aUa produktområdenenhetligt utförande och gemensamt kännemärke, anser all man f.n. inte börinföra något nyll sådanl syslem. delar denna uppfattning.Verket anser att det inte finns skäl all anla atl ell nyll system skullefungera bättre än det tidigare. Risken är slor alt man åter skulle bygga uppett tungroll och dyrt syslem med olUlräcklig genomslagskraft. Förhållandena iolUta branscher är också så olika alt del måsle vara effektivare all låtainformationen utvecklas efler de särskilda fömtsättningar som finns i varjebransch. möjligheter atl styra utvecklingen sammanhänger medtillämpningen av marknadsföringslagens 3 § och riktiinjesystemet. Detär förvånansvärt all antalet branscher som tagit fram egna informationssystemi praktiken är myckel litet trots näringslivels uttalade vilja atl ta ansvarför produktinformation. Vid sidan om information som lämnas enligt lag (främslUvsmedel) eller enligt riktlinjer finns endasl etl fåtalmärkningssyslem och även dessa har ringa anslutning. MöbeUnslilulel gjorde t.ex. i slulel av 70-talel en undersökning av utnyttjandet av Möbelfakta ochfann då all av de närmare 15.000 olika slags möbler som fanns pä den svenskamarknaden var provade enligt Möbelfaklasyslemel och knappt 10procent var märkta. Någon senare undersökning av delta slag finns inte. Någradramatiska förändringar förefaller dock inte ha inträffat . Den lågautnytl-jandefrekvensen torde sammanhänga med marknadsstrukturen med många småtillverkare saml korta serier. Konsumeniverkeianser atl del är viktigt all forsälta med arbetet att påverka förelagen så allde blir mer aktiva i sin egen information lill aUmänheten. Delta får, somhitliUs, ske väsentligen genom överenskommelser, utfärdande av riklUnjer ochgenom ingripanden i enskilda ärenden. Del är också möjligt all näringslivetsegenåtgärder kan leda tiU förbättrad produktinformation. uppfattning kommer konsumenterna i över skådlig framtid ändå inom vikliga varuområden att vara beroende av information som bygger på jämförande provningar. Det finns därför inte några skäl atl ändra verkels nuvarande provningspolicy som beskrivits ovan. Näringslivet bör finna former för att i ökad utsträckning låta konsu menterna få del av resultat från vamprovningar som genomförs genom 175 deras egen försorg, exempelvis provningar av Statens provningsanslall. 1985/86: 121 Deproduktförsämringar som anges i betänkandet är väl kända frän den kommunalakonsumentverksamheten. Sjunkande livslängder på hushåUskapilalvaror, kläder,skor m. m. tillsammans med andra typer av felköp på grund av brister iproduktinformationen eller bristande konsumentkunskap innebär att allt flerhushåll knäcks ekonomiskt och blir en belastning för socialvården.Trots denna insikt delar konsumentulskoltel kommitténs uppfattning att ellvaminformalionssyslem, typ VDN, skulle bU aUdeles för kostbart atl genomföra inuvarande läge. De friviUiga överenskommelserna är därför tills vidare engodtagbar lösning på etl problem som tenderar alt växa. Växjökommun ansluler sig till den reservation som lämnats av kommitté-ledamöternaStina och . De framför här all konsumenternas tillgånglill objektiv information ute i butikema måsle förbättras. får man nästanalllid bara producenternas glättade försäljningsbroschyrer. Reservantemaansluter sig tUl vamprovningskommilténs förslag om ett varudeklarationssystempå frivillig grund, i former som kan godkännas av . Förbättradinformation tUl konsumenterna är så angelägen att den borde vara enhuvuduppgift för . Den borde kunna förverkligas genom attkonsumeniverkei satsade mindre på den juridiska verksamheten. Vikonstaterar, all vi delar de synpunkter som förs fram av konsumentpolitiskakommktén belräffande informationsöverföring via teledaia, och att vi även delarkonsumentpoUtiska kommitténs tveksamhet tUl etl nyll VDN-syslem. KFdelar i princip kommitténs ståndpunkt när det gäUer företagens produktinformation,vilken f.ö. dessutom regleras av marknadsföringslagen (MFL) § 3. Vi vill även idetta sammanhang framhålla betydelsen av atl marknadsöversikter o.d. utarbetasmed inte enbart KOV utan också - när så är motiverat tiUsammans medlivsmedelsverket, , , kemikalieinspektionen m. fl. såsomkompetenta oberoende samhäUsorgan. KFifrågasätter kommitténs uttalande att marknadsöversikter o.d. främst ska avse sällanköpsvaror. Också när det gäller livsmedel och andra dagligvaror är behovet av marknadsöversikter o.d. med särskild betoning av exempelvis hälso- och miljöaspekter ofta starkt. Som framgått av livs medelspoliliska kommitténs belänkande (SOU 1984:86, kap. 8) måsle en förändring av de svenska konsumenternas nuvarande kostvanor eftersträ vas av hälsoskäl, vUket givetvis bör uppmärksammas även i den konsu- 176 menlpolkik KOV svarar för. Samfundetdelar kommitléns uppfattning att ett omfattande system av VDN- typ inte börkomma lUl stånd . Detär angelägel att informationsåtgärder inriktade på hushållen kan sättas in isitl sammanhang.