prop · G903150 · 1985-12-31 00:00:00 — Dennordiska handlingsplanen för ekonomisk utveckling och full sysselsättninglades fram av nordiska ministerrådet (finansministrarna) den 31 januari 1985.Handlingsplanen presenterades som ministerrådsförslag B 59/e vid NordiskaRådets 33: e session i där den diskuterades ochantogs (rekommendation 1/85). Handlingsplanen finns publicerad i NordiskUtredningsserie (NU 1985:1) med . Ihandlingsplanen ingår ett antal större investeringsprojekt av infrastrukturkaraktär.Projekten kostnadsberäknades till i 1986års penningvärde. Detta innebar kraftigt ökade kapitalbehov. Ministerrådetfann det angeläget att skapa finansieringsmöjligheter som kunde kompletteraeller ersätta den nuvarande finansieringen av nordiska infrastrukturprojektöver de nationella budgetarna. Orsakerna var i huvudsak två. För det första kandet förekommande betydande skillnader i det statsfinansiella läget länderemellan. För det andra är de föreslagna nordiska investeringsprojekten avskiftande karaktär vad gäller länderfördelningen av kostnader och fördelar somär förknippade med dem. Av dessa båda skäl bedömdes tillgången av en gemensamlånefinansiering vara ändamålsenlig och att detta kunde främja ettframgångsrikt genomförande av projekten. Ministerrådetansåg det vara en fördel om den erforderliga lånefinansieringen kunde knytastill ett befintligt organ och menade att Nordiska Investeringsbanken (NIB) varett lämpligt kreditinstitut. Ändamåletmed NIB: s verksamhet är att ge lån på marknadsmässiga villkor iöverensstämmelse med samhällsekonomiska hänsyn. Lånen skall i huvudsak avseprivata eller offentliga investeringsprojekt av nordiskt intresse. Lån tillprojekt som normalt finansieras över statsbudgetarna bör dock enligtriktlinjerna för NIB: s verksamhet enbart ges i undantagsfall. Föratt kunna utnyttja NIB som finansiär krävdes därför någon form avspecialarrangemang. fann den mest ändamålsenligt och smidigalösningen vara att inrätta en särskild låneordning inom NIB:s nuvarandeverksamhet garanterad med ett ökat gmndkapital. 7.3 Utlåningsordning för nordiska investeringsprojekt(UNI) Utlåningsordning för Nordiska Investeringspro jekt (UNI), skall ha till ändamål att bistå vid finansieringen av de större investeringsprojekt som ingår i handlingsplanen. Några nya eller ändrade 95 stadgarför NIB:s verksamhet bedöms därvid inte bli nödvändiga. emot vill ministerrådet iinstruktionen till den särskilda låneordningen . explicithänvisa till de riktlinjer som formulerades vid NIB:s tillkomst, varibankens engagemang i statliga projekt begränsas enligt det sagda- Dennya låneordningen syftar bl. a, till att ge lån till projekt som normalt Vidare bör lånen kunna finansiera hela detangivna projektet, vilket avviker från den praxis som gäller för NIB: s Erforderligupplåning bör kunna ske på kapitalniarknaderna utom och inom och inteskiljas gt från NIB; s övriga upplåning. Några garantier från medlemsländernafpr upplåningen krävs därför inte. Inte heller för utlåningen krävs någraspeciella garantier, utan NIB får i överensstämmelse med sin ordinarieverksamhet i varie enskilt låneärende bedöma om säkerheten är betryggande.Låntftgare bljr den myndighet, affärsverk, aktiebolag etc, som resp. regeringutväljer för det enskilda projektet. Utlåningenskall ske på marknadsmässiga villkor. Lånevillkoren bestäms i förhandlingarmellan NIB och låntagaren för varie enskilt projekt. Enextra utlåningsram kommer att fastställas för den nya låneordningen, som därmedskall kunna utgöra en reell strävan för den ekonomiska utvecklingen i . Iannat fall sker endast en omfördelning av utlåningen inom NIB: s gällande ram.En extra låneram kräver ökat grundkapital som till viss del kommer att fåformen av inbetalt kapital, för att NIB: s kreditvärdighet skall kunnabibehållas. Denutökade låneramen avser ministerrådet att fastställa till 500 milj. SDR ellerca . Det bör ge tillräcklig marginal för attytterligare projekt skall kunna passas in i handlingsplanen samt förkostnadsökningar. Denna lånevolym torde rymmas inom NIB:snuvarande ordinarie utlåningsram, I samband med att den särskilda låneordningenbeslutas kommer ministerrådet därför även att göra en utfästelse om att, när såerfordras, höja NIB: s gmndkapital så att reellt utrymme ges för den extralåneramen. Tillgångentill en gemensam extern lånemöjlighet skall inte ändra principerna för dennormala berednings- och beslutsgången för investeringsprojekt. tt bestämma vilka enskilda projekt som kvalificerar för låp iUNI-finansiering. Varie enskilt land bestämmer därefter själv om och i vilkenutstkräckning UNI skall utnyttjas för finansieringen av projektet. 7.4 Svenska investeringsprojekt som kan bli aktuella förUNI-finansjering handlingsplan ingick följande svenska investeringsprojekt påsamfardselpmrådet: - Väginvesteringar på iBohuslän på 550 milj. norska kronor mellanåren 1986-1990, - Jämvägsinvesteringar påVästkustbanan samt på två bansträckor mot Norgepå 455 milj. norska kronor . Densvenska regeringen har aviserat till nordiska ministerrådet att man Prop.1985/86: 150 dels avser att utnyttja UNI-finansieringen vid dessa projekt ochdels att Bil. 1 kostnaderna troligen blir större än vad som hade angivits ihandlingsplanen. Desvenska samfärdselprojekten, med senare ändringar och höjda kostnadsramar, hargodkänts av ministerrådet och är därmed kvalificerade för UNI-finansiering. Regeringenhar för avsikt att för finansiering av ovanstående väg- och jämvägsprojektutnyttja UNI. För del bör enligt min uppfattning riksgäldskontoretvara låntagare hos NIB. Utbetalning av medel till den myndighet eller detaffärsverk som svarar för projekten bör få ske enligt de närmare föreskriftersom regeringens meddelar för varje särskilt fall. Skuldtjänstkostnaderna vidett utnyttjande av låneordningen för väg- och järnvägsinvesteringar, till dendel de senare inte kan anses förräntnings-pliktiga, kommer framledes attpåverka statsbudgeten och bör då redovisas i kommande budgetpropositioner. Sedanallemanssparandet startade har sparsystemets båda sparformerbenämnts annorlunda i lagstiftningssammanhang jämfört med de benämningar somanvänts i informationskampanjer m. m. Vad som i propositions- och lagtexterbenämnts rikssparkonto och kapitalsparfond har i dagligt tal kommit att kallasallemanssparkonto och allemansfond. Detta har ofta lett till begreppsförvirringhos allmänheten. Jag föreslår därför att termerna rikssparkonto ochkapitalsparfond i lagen ersätts med allemansspar/allemanssparkonto resp.allemansfond/allemansfondkonto. 1 den fortsatta framställningen används ocksådessa benämningar. 8.1.2Höjd maximigräns för de samlade nettoinsättningarna i allemanssparandet Allemanssparandethar utan jämförelse blivit den mest omfattande sparfor men någonsin i . Sparsystemet har medfört att hushållen på ett positivt sätt har tagit del i finansieringen av budgetunderskottet och i näringslivets kapitalförsörining. Att allemanssparandet blivit framgångs rikt avspeglas bl. a. i det faktum att en stor andel av spararna sätter in högsta tillåtna belopp , dvs. , samt att antalet sparare ökat kraftigt sedan starten . Dessa sparare kommer att nå taket för de samlade nettoinsättningarna. Detta aktualiserar en höjning av den nuvarande 35000-kronorsgränsen. Detskulle kunna hävdas att det tak för insättningarna som f.n. gäller är Prop.1985/86: 150 tillräckligt högt för att tillgodose spararnas behov av ettskattefritt grund- Bil. Jag har emellertid funnit det motiverat meden begränsad höjning av maximinivån för insättningar i allemanssparandet. Enlämplig gräns skulle enligt min mening vara . Det är min åsikt att vidärmed har nått en lämplig gräns. En person som nått detta tak, vilket tidigastkan ske , torde då, inkl. avkastningen på de sparade medlen, haett skattefritt belopp i allemanssparandet som måste anses utgöra en fullttillräcklig ekonomisk buffert. Lägger man därtill höjningen av sparavdraget,från . fr.o.m. , så innebär höjningen avmaximigränsen i allemanssparandet att en person hädanefter kan bygga upp ettsparkapital på uppskattningsvis . utan av avkastningen beskattas.Jag förordar alltså att det nuvarande taket, för de samladenettoinsättningarna, höjs från . Förslaget föranleder enändring av 4 § lagen (1983:890) om allemanssparande. 8.L3Reducerad ränta i allemansspar Denallmän-ekonomiska utvecklingen är f.n. mycket positiv. Ett inslag i dennautveckling är den avtagande inflationstakten, vilken är av godo bl. a. förspararna. Den avtagande prisstegringstakten samt det kontinuerliga arbetet medatt förbättra statsfinanserna gör det dock påkallat att ifrågasätta dennuvarande räntan i allemansspar, dvs. diskonto plus 1,25procentenheter. Den skattefria avkastningen medför att en sparare iallemansspar erhåller en realränta, dvs. ränta med avdrag förinflation, på . Jag anser att denna avkastning är alltför hög för denriskfria sparform som allemansspar utgör om hänsyn tas till att avkastningenär befriad från skatt. Den nuvarande avkastningen gör det vidare i vissa falllönsamt med s. k. skattearbitrage, dvs. det kan löna sig att låna pengar ochsätta in dessa i allemansspar. Jag föreslår därför att räntan på allemanssparkontofr.o.m. skall utgå enligt en räntefot som motsvarar det avriksbanken fastställda diskontot. Förslaget föranleder en ändring av 9 § lagenom allemanssparande. 8.1.4Vidgade placeringsmöjligheter för aktiefonder, allemansfonder ochaktiesparfonder Jagövergår nu till en fråga som rör aktiefonder, allemansfonder och aktiesparfonder. Möjlighet till nyinsättningar i aktiesparfonder, enligt det äldre s.k. skattesparandet, upphörde i och med allemansfondernas till komst . Aktiesparfondema fortsätter dock att förvalta de medel som tidigare satts in av spararna och dessa fonder berörs därmed också av förslaget. Allemansfondernas och aktiesparfondernas placerings möjligheter överensstämmer i stort sett. Däremot föreligger skillnader mellan å ena sidan dessa fonder och å andra sidan övriga aktiefonder. Dessa skillnader är dock inte av betydelse i detta sammanhang, varför jag ej avser att här beröra dem. I detta avsnitt använder jag aktiefond som en 98 gemensambenämning för aktiefond, allemansfond och aktiesparfond. Möjligheten föraktiefonder att placera i svenska icke-börsregistrerade Prop. 1985/86: 150värdepapper inskränker sig till högst av fondens värde. Till denna Bil.1 grupp värdepapper hör bl.a. . Bankinspektionen kan, om det finnssärskilda skäl, medge att procenttalet överskrids. Ibörian av kom in med enframställning, där man föreslog att notering vid intelängre skall vara avgörande för rätten för aktiefond att placera i värdepapper.I stället föreslog man att det avgörande skulle vara humvida notering ochhandel sker under betryggande former. Man hänvisade bl. a. till att dettavillkor gäller för allmän aktiefonds placeringar i utländska värdepapper. De flesta remissinstanserna, tretton av femton,tillstyrkte förslaget eller ansåg att utvidgningen åtminstone borde omfattaOTC-aktier. Bankinspektionenansåg att förvärvsrätten beträffande fortfarande bör varabegränsad. Man förordade att begränsningen avseende förvärv av höjsfrån till av fondens värde. Vad gäller förvärv av icke-börsregistreradepenningmarknadsinstrument förordade bankinspektionen att dessa bör få förvärvasupp till högst av fondens värde. Fullmäktige i riksbankförespråkade en höjning från till beträffande den andel av fondensvärde som får placeras i icke-börsregistrerade aktier. Angående placering iicke-börsregistrerade penningmarknadsinstrument hade inget atterinra. Somframgått av framställningen är aktiefondernas möjligheter att placera iicke-börsregistrerade värdepapper begränsade. Till denna gmpp hör ocksåOTC-aktier. Det kan hävdas att nuvarande regler diskriminerar placeringar iOTC-aktier men lagstiftningen har i hög grad styrts av en omtanke om att inteutsätta spararnas medel för ett alltför stort risktagande. OTC-marknaden harvarit i funktion och böqar nu uppvisa en stabilitet, som gör detmotiverat att utvidga aktiefondernas placeringsmöjligheter i . Enligtmin mening är det angeläget att aktiefonder ges möjlighet att i högre grad änidag bidra med riskvilligt kapital till OTC-företag. Jag vill emellertid inteförorda att likställs med de värdepapper som fonderna frittkan placera i. Jag föreslår därför att aktiefonder tillåts placera högst avfondens värde i inkl. övriga icke börsregistrerade värdepapper. Denföreslagna vidgningen till av fondvärdet anser jag utgöra en rimligavvägning. Denna nivå ligger högre än den nivå som bankinspektionen ochriksbanken förordade. Orsaken till detta ligger i att mitt förslag medför vissakonsekvenser beträffande företagsanknutna allemansfonder, till vilket jagavser att återkomma . Vadgäller framställningen i övrigt ser jag inte någon anledning att ytteriigarestimulera aktiefonder till placeringar i enbart räntebärande papper. Dettabehov täcks genom de placeringsmöjligheter i statspapper och konvertiblaskuldebrev som föreligger. Placeringari övriga icke-börsregistrerade värdepapper begränsas såle des i Ukhet med vad som gäller till högst av fondens värde. Det innebär således att en aktiefond som väljer att placera maximalt i icke- 99 börsregistrerade pappermåste ha av fondens värde placerat i Prop. 1985/86: 150 . Förslagetmedför också att det blir möjligt för OTC-företag att starta företagsanknutnaallemansfonder. Detta är förknippat med svårigheter, eftersom fondernatillåts att placera högst av fondens värde i icke-börsregistreradevärdepapper, till vilka räknas. En före-tagsanknuten allemansfondmåste placera av fondens värde i det egna bolagets värdepapper.Bankinspektionen har visserligen möjlighet att lämna dispens för innehav avicke-börsnoterade papper som överstiger av fondens värde men i praktikenhar regeln medfört att startandet av företagsanknutna allemansfonderförsvårats. Jag utgår från att den av mig föreslagna åtgärden skall medföra attintresset från OTC-företag att starta allemansfonder hädanefter skall öka. Denya placeringsreglerna föreslås gälla fr. o. m. . Förslagetföranleder ändringar i aktiefondslagen (1974:931). 8.1.5Bosparande för ungdomar i Svenska Isamband med att bosparande för ungdomar infördes i allemanssparandet beslutadesvissa särskilda regler beträffande sådant sparande i HSB:s sparkassa (prop.1984/85:51, FiU 7, rskr 59, SFS 1984:1036). De särskilda reglerna innebär attbestämmelserna om sparande på allemanssparkonto får tillämpas på sparande påsparkonto i HSB:s sparkassa under fömtsättning att kassan åtar sig att lämnalån för förvärv av nyproducerade bostadsrätter. Bestämmelserna får docktillämpas längst till utgången av det kalenderår spararen fyller . Vidarebehöver insatta medel inte överföras till . behandling av propositionen inkom med en skrivelsedär man anhöll om att erhålla samma regler för sitt bosparande som regeringenföreslog för HSB. Finansutskottetställde sig välvilligt till ansökan men hänvisade till att Riksbyggensbosparande då befann sig i en uppbyggnadsfas och att omfattningen av detta dåinte motiverade en sådan lagstiftning. Utskottet anmodade emellertidregeringen att uppmärksamt följa frågan för att eventuellt senare återkommatill med förslag. Riksbyggensbosparande för ungdomar, som bedrivs under namnet Riksbospar, har fått ensådan omfattning att skäl talar för att ges möjlighet att bedrivadetta sparande under samma villkor som HSB:s sparkassa. Riksbyggenintar på samma sätt som HSB en särställning på den svenska bostadsmarknaden.Båda organisationerna tillhör den kooperativa familjen och drivs utan enskiltvinstintresse. Bostadsrätten avyttras i princip till självkostnadspris tillförstagångsinnehavarna. Organisationernas huvudsyfte är att förse de boendemed bostäder av god kvalitet till rimliga priser. Deförutsättningar som jag nu berört talar enligt min mening för att hädanefter ges samma villkor som HSB:s sparkassa. Jag före slår därför att ekonomisk förening fr. o. m. ges möjlighet att starta bosparande för ungdomar under samma villkor som 100 Förslagetföranleder ändringar av lagen om allemans- Prop. 1985/86: 150 sparande. Enligtnu gällande regler får en sparare överföra, helt eller delvis, behållningen ien allemansfond till en annan sådan fond. Han får även överföra helabehållningen på ett allemanssparkonto till sådant konto i en annan bank. Bankenär vid en överföring berättigad till ersättning av spararen för sina kostnader.Dessa överföringsavgifter ligger i intervallet . Jaganser att de nuvarande överföringsavgifterna hämmar konkurrensen mellanallemansfonderna. Vad gäller allemansspar, så spelar överföringsavgiftenmindre roll, eftersom villkoren för allemansspar är desamma oavsett i vilkenbank spararen sparar. Beträffande allemansfond medför en alltför högöverföringsavgift inlåsningseffekter av sparmedlen. En hög överföringsavgiftkan få till följd att en sparare tvekar inför ett önskat byte av allemansfond,trots att han är missnöjd med fondens förvaltning av sparmedlen. Det gällersärskilt sparare med Ihen behållning på sina alle-manskonton, dåöverföringsavgiften kan komma att utgöra en relativt stor andel avbehållningen. Jag menar således att avgiften inte får vara så hög att denmedför att fondandelsägarna av kostnadsskäl hindras från att överföra medel ochdärigenom sätta press på fondförvaltarna. Denna stimulerande konkurrens kanupprätthållas om spararna har möjlighet att till en låg avgift överföra sinasparmedel till en annan allemansfond. I detta avseende anser jag att denuvarande nivåerna på avgifterna utgör en hämsko. Med anledning av dettaföreslås att överföringsavgiften får uppgå till högst . fr. o. m. den 1juli 1986. Detta bör gälla också vid överföringar mellan allemanssparkonton.Förslaget föranleder en ändring av lagen om allemanssparande. 8.1.7 Ersättningartill bankerna avseende allemansspar Bankernasersättning från staten för skötseln av allemansspar regleras genom avtal mellanriksgäldskontoret och bankerna (prop. 1983/84:30, FiU 13, rskr 32).Ersättningen motsvarar 0,av behållningen på kontona, inkl. ränta ochbonusränta, samt av saidoökningen netto, inkl. ränta och bonusränta, vidslutet av resp. år. Bankerna erhåller också full räntekompensation frånriksgäldskontoret för hela det räntebelopp som spararna erhållit. Bankernaerhåller även uttagsavgiften på . Därutöver får de fritt disponera månadensnettoinsättningar t. o. m. den 15:e därefter då medlen överförs tillriksgäldskontoret. Ersättningentill bankerna, inkl. värdet av dispositionsrätten till nyin- satta medel i , avseende kan beräknas uppgå till ca 400 milj. kr. Detta gäller under förutsättning att de samlade nettoinsättningarna blir ca 13500 milj. kr. Jag anser att det , med den stränga utgifts prövning som tillämpas på statsbudgetens kostnadssida, finns anledning att se över ersättningarna till bankerna. 3 1985/86. Rutinernaför allemansspar torde vara väl inarbetade i bankerna. 1985/86:150 Ersättningen kan således betraktas som en förmedlingsprovision för en Bil. 1 verksamhet där uppbyggnadsfasen av rutinerna nu är avklarad. Mednuvarande regler och sparvolymer kommer ersättningen till bankerna att öka medca 60 milj. kr. och således närma sig 500 milj. kr. Somersättningssystemet f.n. är utformat kommer bankerna exempelvis att erhålla ca250 milj. kr. även om nettoinsättningarna helt skulle upphöra efterdetta år. Detta beroende på den ersättning som är baserad på behållningen,inkl. ränta och bonusränta, vid slutet av resp. år. Denna ersättning utgårsåledes oavsett om något nettosparande förekommer eller ej. Jagvill vidare påpeka, att när allemanssparandet introducerades antogs de årliganettoinsättningarna i allemansspar komma att uppgå till ca . Vivet nu att utvecklingen blev en annan. Nettoinsättningama har t. o. m. år 1985motsvarat en årstakt på ca . och kommer sannolikt att bli änstörre . Det medför att bankemas dispositionsrätt över sparmedlent.o.m. den 15:e efter sparmånaden har inbringat betydligt störreintäkter till bankerna än vad som hade varit fallet med de ursprungligenantagna sparvolymerna. Som exempel kan nämnas att 20 dagars dispositionsrätt avsparmedlen, vid en avkastning på penningmarknaden på , innebär ca 20 milj.kr. resp. ca 50 milj. kr. vid årliga nettoinsättningar på 4000 resp. 9000 milj.kr. Bankerna har således tjänat betydande belopp på gmnd av de storasparvolymerna i allemansspar. Motbakgmnd av vad jag nu redovisat, förordar jag att den nuvarande provisionen utgår.Den nya ersättningen från staten till bankerna bör motsvara av åretsnettosaldoökning exkl. ränta och bonusränta samt 0,av behållningen påkontona vid slutet av resp. år exkl. ränta och bonusränta. Den nya ersättningenbör således baseras på nettoinsättningar och ej som på nettoinsättningarinkl. Med nettoinsättningar avses de belopp sominlevereras till . Vid nettouttag sker motsvarande reduktion.Liksom erhåller bankerna även i fortsättningen full kompensation frånriksgäldskontoret för hela det räntebelopp som spararna erhållit. Den nyaprovisionen bör genomföras fr.o.m. och bör således avse alltsparande som sker efter denna tidpunkt. Den nya ersättningen avseende behållningenpå kontona vid slutet av resp. år bör beräknas utifrån det utgående saldot,inkl. ränta och bonusränta, för år 1986.1 övrigt föreslår jag inga förändringarvad gäller dispositionsrätten och uttagsavgifterna. Det bör uppdras åtfullmäktige i att med banker och sparkassor träffa nya avtalangående den ersättning som sålunda bör utgå i fortsättningen. Den1 övertog bankerna vinstsparandet i egen regi (prop. 1984/85:51, FiU 7, rskr59). kraftigt och utgör viktig inlåningsform för bankema. 1985/86: 150 kännetecknas av att en viss del av avkastningen ut till spararna. Enligtregeringens lotteritillstånd tillåts utlottningdelen få motsvara högst 2procents årsränta. Redan vid bankernas övertagande av vinstsparandet förekomemellertid önskemål om att spararnas avkastning på vinstsparkonto till enstörre del än vad som tillåts skulle få utgå i form av utlottning. Närriksdagen begränsade den totala vinstsumman till högst 2 procents årsränta,motiverades det bl. a. av att en sådan utlottningsandel överensstämde ungefärmed den som gällde då staten var direkt medansvarig för vinstsparandet. Vidareundvek man genom en relativt liten utlottningsandel direkt konkurrens medstatens upplåning i form av premieobligationer. Situationenär i viktiga avseenden annoriunda. Allemansspar har medfört atthushållens andel av statsskuldens finansiering nu är betydligt högre äntidigare. Kraven på statlig upplåning via bl. a. premieobligationer har därmedminskat. Vidare anser jag det vara en fördel om den direktupplåning som underlång tid framöver ändock kommer att vara nödvändig sker via sparformer somfrämjar långsiktigt och regelbundet sparande. Detta är i hög gradkännetecknande för allemansspar. Risken för att en ökad utlottningsandel ivinstsparandet skulle försvåra den önskade statliga upplåningen från hushållenhar således minskat betydligt. Motdenna bakgmnd föreslår jag att bankerna ges möjlighet att, om de så önskar,lotta ut en total vinstsumma som uppgår till högst 4 procents årsränta. Isamband härmed föreslår jag även att lotterivinstskatten hädanefter skall utgåmed på vinstutlottningar i vinstsparandet, vilket är 10 procentenheterhögre än den lotterivinstskatt som utgår på det nuvarande vinstsparandet.Höjningen motiveras av att den ränta som ut annars kommer att beskattasbetydligt mildare än den marginalskatt som utgår på den fasta räntan ivinstsparandet. Denna torde för de flesta uppgå till . De nya reglernabeträffande utlottningsdelen i vinstsparandet bör få tillämpas fr. o. m. den 1juli 1986 och efter det att ändringen skett i lotteritillståndet. Vad jag harföreslagit föranleder ändringar i lagen om skatt på lotterivinster. 8.2.2Temporär höjning av högsta tillåtna månadsinsättning Regeringenslotteritillstånd för vinstsparandet begränsar, liksom i allemanssparandet, denhögsta tillåtna månadsinsättningen till . Underförsta kvartalet 1986 erhöll spararna i allemanssparandet möjlig het att sätta in högst . utöver de maximalt tillåtna månadsinsätt- ningama på .