prop · G903170 · 1985-12-31 00:00:00 — Om det i lag eller annan författning hänvisas till någonav de gamla lagarna eller brandstadgan eller till en föreskrift i dessa som harersatts genom en föreskrift i den nya lagen, tillämpas i stället den nya lageneller den nya föreskriften. 2 Förslag till Prop. Lag om ändring i lagen (1966:413) om vapenfri tjänst Härigenomföreskrivs att 19 § lagen (1966:413) om vapenfri tjänst skall ha följandelydelse. 19 §' Befogenhet att meddela vapenfri Befogenhet att meddela vapenfri tjänstepliktig tillrättavisning till- tjänstepliktig tillrättavisning till kommer hos staten eller hos kom- kommer hos staten eller hos kom mun anställd civilförsvars-, brand- mun anställd civilförsvars-, rädd- eller arbetschef i fråga om under- nings- eller arbetschef i fråga om ställd personal. Med kommuner lik- underställd personal. Med kom- ställs landstingskommuner, kom- muner likställs landstingskommu- munalförbund, församlingar, kyrk- ner, kommunalförbund, försam- liga samfälligheter och allmänna lingar, kyrkliga samfälligheter och försäkringskassor. Innannågon meddelar tillrättavisning, skall han vid förhör med den felande lämnadenne tillfälle att förklara sig. Dennalag träder i kraft den . Lag om ändring i Härigenomföreskrivs att 16 kap. 15 § skall ha följande lydelse. Densom genom oriktig uppgift att det föreligger fara för en eller flera människorsliv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom föranlederonödig säkerhetsåtgärd, dömes för falskt larm till böter eller Densom genom missbruk av Den som genom missbruk av larm, nödsignal eller annan liknan- larm, nödsignal eller annan liknan de anordning föranleder onödig ut- de anordning föranleder onödig ut ryckning av polis, brandkår, ambu- ryckning av polis, räddningskår, lans, militär, sjöräddning eller an- ambulans, militär, sjöräddning eller nat organ för allmän bevaknings- annat organ för allmän bevak- tjänst, dömes för missbruk av ningstjänst, dömes för missbruk larmanordnihg till böter. av larmanordning till böter. Dennalag träder i kraft den . 'Senaste lydelse 1986:48, Senaste lydelse 1977:492, 12 4 Förslagtill Prop. Lag om ändring i lagen (1986:166) om ändring iluftfartslagen (1957:297) Härigenomföreskrivs att 11 kap. I § luftfartslagen (1957:297) i paragrafens lydelseenligt lagen (1986:166) om ändring i nämnda lag skall ha följande lydelse. 1 § Föreskrifter angående åtgärder. då luftfartyg är saknat, förolyckat ningstjänst finns iräddningstjänst-dier nödsläUl eller fara hotar lagen (0000:000). lufttrafiken(flygräddningstjänst) meddelas av regeringen eller den myndighei regeringen bestämmer.Om regeringen föreskriver del, får myndigheten överlåta ål annan att ledafiygräddnings-tjänsten. Ettluftfartygs ägare eller innehavare och de som tjänstgör pä luftfartyg eller vidflygplatser eller andra anläggningar för luftfarten är skyldiga att delta iflygräddningstjänsten. Regeringen meddelar bestämmelser om ersättning avallmänna medel för deltagandet. I fråga om ersättning vid personskador gällerlagen (1977:265) om statligt personskadeskydd och lagen (1977:266) om statligersättning vid ideell skada. Dennalag träder i kraft . Lag om ändring i lagen (1977:265) om statligtpersonskadeskydd Härigenomföreskrivs att 1 § lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd skall haföljande lydelse. Dennalag gäller ersättning av Denna lag gäller ersättning av staten vid personskada och tilläm- staten vid personskada och tilläm pas på pas på I.den som fullgör tjänstgöring 1. den som fullgör tjänstgöring el- eller genomgår utbildning eller ler genomgår utbildning eller in- inskrivningsprövning enligt värn- skrivningsprövning enligt värn pliktslagen (1941:967), lagen pliktslagen (I94!,;967), lagen (1966:413) om vapenfri tjänst, civil- (1966:413) om vapenfri tjänst, civil- 'Senaste lydelse 1984:277. försvarslagen (1960:74), 6§ lagen (1981:292) om tjänsteplikt för hälso- och sjukvårdspersonal samt veterinärpersonal m.m,eller lagen (1984:272) om skyldighet för civilförsvarspliktiga att tjänstgöra utanför civilförsvaret, 2, den som medverkar i räddningstjänst eller i övning med räddningskår enligt räddningstjänstlagen (0000:000) eller i räddningstjänsl enligi II kap. 1 § andra Slyckel Ulfifarl slagen (1957:297), försvarslagen (1960:74), 6§ lagen (1981:292) omtjänsteplikt för hälso- och sjukvårdspersonal samt veterinärpersonal m.m.ellerlagen (1984:272) om skyldighet för civilförsvarspliktiga att tjänstgöra utanförcivilförsvaret, 3. den som är intagen för vård i kriminalvårdsanstalt, i ett hem som avses i 12 § lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga, i.ett hem som avses i 11 § lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall samt den som är häktad eller anhållen eller i annat fall intagen eller tagen i förvar i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polis-arrest. 2. den .tomdellager i rädd-ningsljänsl eller övning med brand-slyrka enligi brandlagen(1974:80), skyddsarbele enligi lagen (1960: 331) om skyddsåtgärder vid olyckorialomanläggningar m.m. ellerfiyg-räddningsljänsl enligi luftfartslagen(1957:297), 3. den som ärintagen för vård i kriminalvårdsanstalt, i ett hem som avses i 12 S lagen(1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga, i ett hem som avses i 11§ lagen (1981: 1243) om vård av missbrukare i vissa fall samt den som ärhäktad eller anhållen eller i annat fall intagen eller tagen i förvar i kriminalvårdsanstalt,häkte eller polis-arrest. Regeringen får föreskriva att lagen skall tillämpas ävenpå den som frivilligt deltager i verksamhet inom totalförsvaret eller i annatfall än som avses i första stycket deltager i verksamhet för att avvärja ellerbegränsa skada på människor eller egendom eller i miljön. Prop.1985/86: 170 Denna lagträder i kraft den , Försvarsdepartementet p- 1985/86:170 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 maj1986 Närvarande: statsrådet , ordförande, ochstatsråden , , , , , ,, , , , , R. , ,, , , , . Föredragande: statsrådet . Proposition om räddningstjänstlag, m. m. Regeringen bemyndigade chefen för detdåvarande kommundepartementet, statsrådet , att tillkalla en kommittémed högst fem ledamöter med uppdrag att utreda frågan om ersättning för skadorpä grund av naturkatastrofer (räddningstjänstkommittén)'. 1 uppdraget ingickvidare att klarlägga ansvaret för vidtagande av de geotekniska undersökningaroch stabiliseringsåtgärder som är nödvändiga för att jordskred i särskiltutsatta områden skall förhindras. Kommittén skulle även överväga dekostnadsfrågor som uppkommer i detta sammanhang och behandla frågor som rörersättning för ingrepp enligt 11 § brandlagen (1974: 80) och regressrätt förkostnader för räddningstjänst enligt brandlagen. Kommitténs uppdrag utvidgades efter hand. gav regeringen kommittén i uppdrag attöverväga uppgiftsområde, organisation, sammansättning och verksamhetsformerför en som skulle träda i funktion vid vissa allvarligaolyckshändelser. Kommittén fick också i uppdrag att utreda frågan omhuvudmannaskapet för en räddningstjänst med nuvarande och möjliga uppgifter ochhuvudmannaskapet för sjuktransporter och ambulansverksamhet. I samband medbehandlingen av huvudmannaskapsfrågan skulle kommittén ta upp frågan om enskärpning av bestämmelserna i 14 och 15 §§ brandlagen om skyldighel för bl. a.vissa industriföretag att vidta förebyggande åtgärder. Vidare skulle kommitténöverväga och lämna förslag till åtgärder som kan förbättra förutsättningarnaför en effektiv räddningstjänst. Regeringen bemyndigade statsrådetHansson att tillkalla ytterligare två ledamöter att ingå i kommittén. ' Ledamöter i räddningstjänstkommiltén: dåvarandelandshövdingen son, ordförande, riksdagsledamöterna , dåvarande riksdagsledamöterna samt numera ombudsmannen , 15 Den10 gav regeringen kommittén i uppdrag att undersöka Prop.1985/86: 170 möjligheterna att för räddningstjänstens del bygga upp ett systemför information om transporter med särskilt farliga kemikalier, dvs. transportersom vid olyckshändelser kan orsaka betydande skada. Kommittén fick också iuppdrag att överväga och lämna förslag till åtgärder som ökar brandskyddet iandra lokaler än bostäder. Kommitténöveriämnade ijanuari 1980 delbetänkandet (Ds Kn 1980: 1) Undersökning avallvarliga olyckshändelser. Regeringen har med utgångspunkt i ett förslag ibetänkandet tillsatt en kommitté (Dir 1981:12) med uppdrag att undersökaallvariga olyckshändelser och tillbud till sådana händelser. Ioktober 1981 överlämnade räddningstjänstkommittén principbetänkandet (SOU1981:82) Samhällets räddningstjänst. 'Kommittén överlämnade i december 1981delbetänkandet (Ds Kn 1982: 1) Ersättning för skador på grund av naturolyckor.I betänkandet behandlas de principer som enligt en överenskommelse mellanförsäkringsgivarna bör gälla för ersättning till följd av naturolyckor.Riksdagen har beslutat om principer som i huvudsak överensstämmer därmed (prop.1983/84:6, BoU 6, rskr. Kommitténöverlämnade ijuni 1982 rapporten med helikopter och i december1983 delbetänkandet (Ds Fö 1983:2) Geotekniska undersökningar och förebyggandeåtgärder mot skred. Rapporten har remissbehandlats och bereds iregeringskansliet. Förslaget i delbetänkandet har behandlats i prop. 1985/86:150, bil. 3 (kompletteringspropositionen). överlämnade kommittén också sitt slutbetänkande (SOU1983:77) Effektiv räddningstjänst. Kommitténs sammanfattning av betänkandet medförfattningsförslag bör fogas till protokollet i detta ärende som bUaga 1. En förteckning över remissinstanserna och ensammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärendesom bilaga 2. Regeringenbeslutade att inhämta lagrådets yttrande över förslag tillräddningstjänstlag, m. m. Lagrådethar i sitt yttrande, som bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga3, lämnat förslagen utan erinran utom såvitt avser 60 § i förslaget tillräddningstjänstlag. Lagrådet har vidare erinrat om att 45 § i nämnda lagförslagsaknar en motsvarighet till bestämmelsen i 11 § tredje stycket brandlagen(1974:80), Isamband med att jag behandlar 45 och 60 §§ i mitt förslag till rädd ningstjänstlag, kommer jag att gå in på vad lagrådet har anfört, och förorda viss ändring av 45 och 60 §§, I övrigt överensstämmer propositionens lagförslag med de till lagrådet remitterade lagförslagen. Dessa har därför inte tagits med i propositionen. Vissa redaktionella ändringar har gjorts i rubriken och ingressen till förslaget om ändring i luftfartslagen (1957:297) med anledning av att beslutade ändringar i luftfartslagen (prop. 1984/85:212, /86:6, rskr. 1985/86:71) har promulgerats genom lagen (1986:166) om ändring i luftfartslagen (1957:297). Ifråga om gällande rätt och nuvarande förhållanden i övrigt som jag inte Prop. 1985/86:' 170 redogör för i det följande hänvisar jag tillprincipbetänkandet och slutbetänkandet. Detsamma gäller i fråga om de närmareöverväganden som redovisas i slutbetänkandet, Ifortsättningen kommer jag främst att ta upp de lagstiftningsfrågor somföranleds av kommitténs förslag i slutbetänkandet och som bör beslutas avriksdagen, Mina ställningstaganden till en del övriga förslag som kommitténhar lagt fram i slutbetänkandet kommer jag att redovisa för regeringen i andrasammanhang. 2.1.1Räddningstjänsten i det moderna samhället Brandhar länge utgjort ett av de vanligaste hoten mot människor och egendom.Samhället har därför på olika sätt vidtagit åtgärder för att bekämpa ochförebygga brand samt skador till följd av brand. Trots detta har brandskadornapå senare tid ökat i på ett sätt som inger oro. Den tekniskautvecklingen i samhället har inneburit att samhället i ökad grad har kommit attstå inför hotet av andra olyckshändelser än brand. UtveckUngen har ocksåmedfört att olycksriskerna har ökat och att olyckshändelserna ofta fårallvarligare följder . Samhällets räddningstjänstorganisationklarar i allmänhet de normala olyckshändelserna bra. Detta kan däremot intesägas om sådana omfattande olyckshändelser som ur lokal synvinkel inträffarsällan men som kräver stora resurser, fordrar speciell kunskap och ställersärskilda krav på ledningen av räddningstjänsten. Denutveckling som jag nu har redogjort för kräver att samhällets räddningstjänstoch arbetet med att förebygga olyckor blir effektivare. Riksdagensbeslut (prop. 1984/85: 161, FöU 12, rskr. 389) om inrättande av statensräddningsverk kan ses som ett led i statsmakternas strävan att möta dessa krav.Beslutet innebär att och statens brandnämnd läggs sammanden till en ny central myndighet, . skall enligt beslutet vara central myndighet förbefolkningsskyddet (alla slags förebyggande åtgärder) och räddningstjänsten ifred och krig. Några av verkets huvuduppgifter är att svara för samordningenav samhällets verksamhet inom dessa områden och att ansvara för att planeringenav räddningstjänstens organisation och materielanskaffning utformas så attolika räddningsorgan kan arbeta effektivt såväl i fred som i krig. Föreskrifternaom samhällets räddningstjänst är splittrade på flera olika författningar. Ettsätt att möta kraven på ökad effektivitet är att samla föreskrifterna i engemensam räddningstjänstlagstiftning. I det följande kommer jag att föreslå ensådan samlad lagstiftning. 2 1985/86. Mitt förslag: Statens och kommunernas ansvar församhällets räddningstjänst skall regleras i en ny lag. I lagen skall finnasbestämmelser om och statlig räddningstjänst. Denstatliga räddningstjänsten skall omfatta fjällräddningstjänst, flygräddningstjänst,sjöräddningstjänst och räddningstjänsten vid utsläpp av radioaktiva ämnen. Lagens syfte skall vara att göra räddningstjänsteneffektivare. Detta skall uppnås genom en ordning där räddningsorganen i högregrad än samarbetar med varandra och bättre utnyttjar samhälletsresurser. Kommitténs förslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna är genomgående positiva till förslaget.Från några håll uttalas kritik mot den nya terminologi som kommittén föreslårför den kommunala räddningstjänsten. Skälen för mitt förslag: Den räddningstjänst som samhällethar ansvaret för kan delas in i allmän räddningstjänst och särskildräddningstjänst. Den allmänna räddningstjänsten regleras i brandlagen (1974:80,ändrad senast 1985:429) och är en uppgift främst för kommunerna. Sedan gammalthar brandsläckning och räddning av liv och egendom i samband med brandsläckningvarit kommunala uppgifter. omfattar den allmänna räddningstjänsten äveninsatser vid andra olyckshändelser. Den särskilda räddningstjänsten är enuppgift för staten. Den består av Qällräddning, sjöräddning, flygräddningstjänstoch åtgärder som skall vidtas vid större utsläpp av radioaktiva ämnen frånkärntekniska anläggningar. För fjäll-räddningen finns inga särskildaföreskrifter. Om finns en bestämmelse i förordningen (1969:320)med instruktion för som lägger uppgiften att samordna arbetetför sjöräddning på verket. Om flygräddningstjänsten finns några bestämmelser iluftfartslagen (1957:297) och luftfartskungörelsen (1961:558). Det kan anmärkasatt har beslutat omfattande ändringar i luftfartslagen genomlagen (1986:166) om ändring i luftfartslagen som träder i kraft den I januari1987 och att luftfartskungörelsen kommer att upphöra att gälla den 1 januari1987 och ersättas av luftfartsförordningen (1986:171). Författningsändringarnainnebär inte några sakliga ändringar i fråga om flygräddningstjänsten.Bestämmelser om räddningstjänsten vid atomolyckor finns i lagen (1960: 331,ändrad : 230) om skyddsåtgärder vid olyckor i atomanläggningar m.m., i det följande kallad atomskyddslagen. Av vad jag nu har anfört framgår att bestämmelserna om denräddningstjänst som samhället har ansvaret för finns i olika författningar ochatt det i vissa fall saknas föreskrifter. I dagens samhälle kan de olikaformerna av räddningstjänst inte bedrivas isolerade från varandra. För atträddningsinsatserna skall kunna bli så effektiva som möjligt fordras ettsamarbete mellan de olika räddningsorganen och att alla tillgängliga resurserkan utnyttjas. Jag delar kommitténs uppfattning att en enhetlig lagstiftning om samhälletsräddningstjänst skulle underlätta en sådan samordning. Ett viktigt inslag i ensådan lagstiftning bör vara föreskrifter som gör det möjligt för etträddningsorgan att vid en räddningsinsats kunna disponera andra resurser än deegna. För att särskilt markera den vikt som ligger i ett brett samarbete mellande olika räddningsorganen anserjag också att lagen bör innehålla en bestämmelseom detta. Om de organisatoriska formerna för kommunernas samverkan återkommerjag i det följande. Jag förordar alltså attsamhällets räddningstjänst regleras i en ny lag som bör få benämningenräddningstjänstlag. I en sådan enhetlig lag finns det behov att skilja mellanvad som kallas allmän räddningstjänst och särskild räddningstjänst. Dessauttryck är dock - som kommittén anför -inte tillräckligt beskrivande. I likhetmed kommittén anserjag därför att man bör knyta an till huvudmannaskapet förräddningstjänsten och i stället använda termerna ochstatlig räddningstjänst. I fråga om den kommunala räddningstjänsten har det avtradition varit vanligt med uttryck som är sammansatta med ordet"brand". Som exempel kan nämnas brandförsvar, brandstyrelse,brandkär och brandchef. Detta kan leda till tanken att kommunens räddningsorganendast har till uppgift att ingripa vid bränder. Det är enligt min mening nudags att markera att kommunens ansvar är bredare. Av den anledningen förordarjag i likhet med kommittén att ordet "räddning" ersätter ordet"brand" i de sammansatta uttryck som förekommer inom den kommunalaräddningstjänsten. 1985/86: 170 2.1.3Tillämpningsområdet för den nya lagen Mittförslag: Lagen skall innehålla bestämmelser om hur samhällets räddningstjänstskall organiseras och bedrivas. Med räddningstjänst skall avsesräddningsinsatser som skall göras vid olyckshändelser och överhängande fara förolyckshändelser för att hindra eller begränsa skador på människor elleregendom eller i miljön. Lagenskall också innehålla bestämmelser om olycks- och skadeförebyggande åtgärder, Lagenskall inte omfatta efterforskning av försvunna människor ahnat än i samband medQällräddning, flygräddning och sjöräddning. Lagen skall inteheller gälla hälso- och sjukvård enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982: 763). Kommitténs förslagöverensstämmer med mitt med följande undantag. Kommitténsräddningstjänstbegrepp är vidare. Åtgärder skall även vidtas för att hindraeller begränsa skador på djur. Åtgärder skall dessutom vidtas redan då detföreligger fara för en olyckshändelse. Till räddningstjänst hänförs i förslagetocksä åtgärder som skall vidtas vid allvarliga störningar i viktigasamhällsfunktioner eller fara därför så att skador på människor, djur, egendomeller i miljön hindras eller begränsas, (Betänkandet s. 236-238, 242-243 och 2§ förslaget till lag om samhällets räddningstjänst). Kommittén föreslår attbestämmelser om planerings- och samordnings- Prop. 1985/86: 170 ansvaretför alla slag av sjuktransporter skall tas in i hälso- och sjukvårdslagen(1983:763) och att sjukvårdshuvudmännen skall vara skyldiga att betalaersättning till de kommuner som utför sjuktransporter i terrängen. Remissinstanserna:Många är positiva till förslaget i fräga om räddningstjänstbegreppet. Flerainstanser anser emellertid att det är svårt att överblicka vilka följderförslaget kan få bl. a. i ekonomiskt hänseende. När det gäller sjuktransporterråder enighet om att sjukvårdshuvudmännen fullt ut skall svara för de vägbundnatransporterna. Det ekonomiska ansvaret för sjuktransporter i terrängen börenligt ligga på kommunerna. ansertvärtom att detta ansvar bör åvila landstingskommunerna. Skälenför mitt förslag: Frågan om hur vid definitionen av begreppet räddningstjänstskall göras har i praktiken störst betydelse för den kommunalaräddningstjänsten. Jag avser därför att redovisa mina ställningstaganden ifråga om räddningstjänstbegreppets innehåll när jag behandlar den kommunalaräddningstjänsten. Jag vill emellertid redan i detta sammanhang ta upp fråganom det i lagen särskilt skall anges att räddningstjänståtgärderna också skallavse att hindra eller begränsa skador på djur. Lagen blir med en sådanutformning tillämplig på vilda djur. Jag anser att det skulle föra för långtatt låta räddningsorganen svara för att det vidtas åtgärder så att vaije skadapå vilda djur hindras eller begränsas vid olyckshändelser. Endast om skadornaär av sådan omfattning att man kan tala om skador i miljön blir det aktuelltatt göra räddningsinsatser. Ett exempel på sådana omfattande skador är närsjöfåglar är indränkta med olja vid tankfartygsolyckor. Det är då en uppgiftför räddningsorganen att avliva fåglarna. djur är att hänföra till egendom.Djur bör alltså inte särskilt anges i lagen. Avhälso- och sjukvårdslagen (1982:763) följer att landstingskommunernas ansvarför transportväsendet är begränsat till vägbundna transporter. I rapportenSjuktransport med helikopter föreslår kommittén att landstingskommunerna skallha ansvaret för de flygburna sjuktransporterna. Detta förslag bereds förnärvarande inom . Frågan om landstingskommunerna skall haansvaret för sjuktransporter i terrängen hänger enligt min mening nära sammanmed frågan om vilket ansvar de skall ha för sjuktransporterna i allmänhet. Jaganser att dessa frågor bör lösas . Jag är därför inte beredd attlägga fram ett särskilt förslag i fråga om ansvaret för sjuktransporter iterrängen i samband med räddningsingripanden. Detta ansvar får därför tillsvidare ligga kvar pä kommunerna. Idenna fråga har jag samrått med chefen för . 2.1.4 Begränsningar iansvaret för räddningstjänsten 1985/86: 170 Mittförslag: Nuvarande begränsningar i fråga om skyldigheten att ingripa skall ihuvudsak gälla även i fortsättningen i fräga om räddningstjänst.Begränsningarna skall gälla även beträffande statlig räddningstjänst. Detinnebär att skyldigheten att ingripa skall föreligga endast om det med hänsyntill behovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets vikt. kostnadernaför insatserna och omständigheterna i övrigt är påkallat att staten ellerkommunerna svarar för insatserna. Kommitténsförslag: skall inte vara skyldig att ingripa i bagateUartadesituationer eller i situationer där det är rimligt att enskilda fysiska ellerjuridiska personer själva svarar för räddningsåtgärderna (Betänkandet s.245-246). Remissinstansernakommenterar förslaget i liten utsträckning. anser attansvaret bör bedömas även med hänsyn till behovet av ett snabbt ingripande ochkostnaderna för räddningsåtgärderna. Skälenför mitt förslag: För att inte äventyra effektiviteten hos räddningstjänstorganisationenmåste skyldigheten att ingripa begränsas. Med anledning av attkommitténs förslag i denna del - enligt vad som framkommer i remissbehandlingen- kan ge upphov till missförstånd vill jag säga följande. Ivissa fall kan enskilda vara skyldiga att hålla egen beredskap förräddningsåtgärder. Enbart den omständigheten att någon har ålagts en sädanskyldighet utgör inte nägon begränsning i statens eller kommunens skyldighetatt ingripa vid en olyckshändelse. Givetvis skall den enskildes resurser i förstahand tas i anspråk men räcker de inte till, skall samhällets räddningsorganträda in. anför bör skyldigheten att ingripa givelvis inte avse bagateUartadesituationer eller situationer där det är rimligt att den enskilde själv svararför räddningsåtgärderna. I likhet med vad uttalar isitt remissvar villjag framhålla att insatsskyldigheten bör bedömas även medhänsyn till behovet av ett snabbt ingripande och kostnaderna förräddningsåtgärderna. Ennärmare redogörelse för innebörden av begränsningarna i skyldigheten attingripa lämnas i specialmotiveringen. 2.2Kommunal räddningstjänst m. m. 2.2.1Kommunens ansvar för räddningstjänsten Prop.1985/86: 170 Mitt förslag:Kommunerna skall svara för räddningstjänsten i samma utsträckning som enligtnuvarande ordning. Det innebär att kommunerna vid olyckshändelser eller dåfaran för olyckshändelser är överhängande skall vidta åtgärder så att skador påmänniskor eller egendom eller i miljön hindras eller begränsas.