prop · G90327 · 1985-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1985/86:27 om lag om obligatorisk kontroll genom teknisk provning m.m. Regeringenföreslår att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Ipropositionen läggs fram förslag till en ny lag om obligatorisk kontroll genomteknisk provning m.m., som skall ersätta lagen (1974:896) om riksprovplatser m.m. och lagen (1975; 444) om beslutanderätt för riksprovplats som ej ärmyndighet. Lagen gäller organisationen av kontrollorgan som svarar för sådanteknisk provning eller besiktning som är tvingande för enskilda. Syftet är attfå till stånd en samordning av provningsresurser och skapa garantier för attverksamheten bedrivs kompetent, korrekt och effektivt. Dennya organisationen avses kunna ligga till grund för enklare och effektivarekontrollåtgärder utan att säkerheten eftersatts. I propositionen understryksatt kontrollen inte skall göras mer omfattande än nödvändigt. Det finns förföreskrivande myndigheter en variation av kontrollformer att välja bland ochden nya lagen ger utrymme att anpassa kontrollen efter det faktiska behovet.Förslaget ansluter till regeringens pågående strävan att förenkla och förbättraförvaltningen, i syfte att bl. a. åstadkomma krav och regler som inte verkaronödigt kostnadshöjande eller byråkratiskt krångliga för näringslivet,industrin och enskilda. Dennu föreslagna organisationen för kontroll kan utnyttjas inom samtliga områdendär någon form av kontroU genom teknisk provning e. d. kan förekomma. Kontrollordningenär inte tvingande eftersom de myndigheter som utfärdarförfattningsföreskrifter eller andra beslut som uppställer krav på vissa egenskaperhos produkter eller anläggningar också disponerar över hur kontrollen skallutföras. Denya reglerna föreslås träda i kraft . 1985/86. Prop.1985/86:27 Propositionens lagförslag Lag om obligatorisk kontroll genom teknisk provning m. m. 1 §Med obligatorisk kontroll avses i denna lag sådan kontroll genom tekniskprovning, analys eller annan liknande undersökning som 1. ärföreskriven i lag eller annan författning, eller 2. åläggs någon genom beslut av enmyndighet, eller 3. är förutsättning för att enekonomisk förmån, elt tillstånd eller annat Uknande skaU ges enligt föreskrifti författning. 2 §För vage område för obligatorisk kontroU (kontrollområde) kan en riksprovplats utses eller en eller flera provpiatser auktoriseras (auktorise rade provplatser). Omdet finns särskilda skäl, kan två eUer flera riksprovplatser utses för sammakontrollområde. 3 § Har en riksprovplats eller enauktoriserad provplats utsetts för elt kontrollområde, skaU obligatoriskkontroll inom området utföras vid denna, om inte annat följer av föreskriftereller av beslul i det särskilda fallet. 4 § En riksprovplats skall utföraobligatorisk kontroll på elt sakkunnigt, objektivt och även i övrigt lämpligtsätt. Detallmänna skall ha ett bestämmande inflytande över verksamheten. Denna skall ha sädaninriktning att riksprovplatsens oberoende ställning inle kan sättas i fräga. En riksprovplatsutses av regeringen eUer den myndighet som regeringen bestämmier. 5 §En riksprovplats som skall utföra obligatorisk kontroU får vid kontrol len utnyttja provningsresultat från tillverkare eller andra med motsvarande ansvar för produkten, om detta medges i föreskrifter eller i beslut i del särskilda fallet. Vidtillämpning av första stycket skall riksprovplatsen godkänna den varsprovningsresultat skall utnyttjas. 6 § Regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer fär överlämna till en riksprovplats som ärbolag eller stiftelse att pröva frågor som gäller godkännande av personal,utrustning, förfarande, organisation, produkt eller anläggning ellerfastställande av avgift för utförd kontroll. 7 § En auktoriserad provplatsskall utföra den obligatoriska kontrollen på ett sakkunnigt, objektivt och äveni övrigt lämpligt sätt. Auktorisationmeddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 8 §Auktorisation meddelas eller tills vidare. Auktorisation kan återkallas, om provplatsen inte fullgör sin skyldighet enligt7 § eller annars i något väsentligt hänseende bryter mot de villkor som gällerför verksamheten . 9 §En riksprovplats eller auktoriserad provplats kan utses för kontroll Prop.1985/86:27 som det åligger en myndighet att själv utföra eller låta utföra eller som enligtinternationell överenskommelse skall utföras i viss ordning. 10 § Tillsyn över verksamheten vidriksprovplatser som inte är statliga myndigheter och vid auktoriseradeprovplatser utövas av den myndighet som regeringen bestämmer. 11 § En riksprovplats skall lämnabidrag liU den centrala förvaltningsmyndighetens kostnader för dess verksamhetenligt denna lag och lagen (1974:897) om riksmätplatser m. m. Bidragetsstoriek fastställs av regeringen. 12 § En auktoriserad provplatsskall ersätta den myndighet som har meddelat auktorisationen för kostnader medanledning av denna, 13 § En riksprovplats får ta ulavgift för obligatorisk kontroll enligt vad regeringen eller den myndighetregeringen bestämmer närmare föreskriver. 14 § Regeringen får meddelaföreskrifter om auktorisation att inom ett visst område utföra kontroll genomteknisk provning, analys eller annan Uknande undersökning, som inte utgörobligatorisk kontroll enligt 1 § (auktorisation för frivUlig kontroll). I frågaom sådan auktorisation tillämpas vad som gäller om auktoriserade provplatserenligt 7-10 och 12 §§. 15 § Beslul i fråga om godkännandeav tillverkare eller annan enligt 5 § får överklagas genom besvär hos statensmät- och provråd. Mol beslut av mät-och provrådet i sådant ärende fär talaninte föras. Harbeslut i annan fråga som avses i denna lag meddelats av annan myndighet änregeringen, fär beslutet överklagas hos regeringen genom besvär. Denna lag träder i kraft den 1januari 1986, då lagen (1974:896) om riksprovplatser m.m. och lagen (1975:444)om beslutanderätt för riksprovplats som ej är myndighet skall upphöra attgälla. Auktorisation som enligt äldrebestämmelser meddelats för lermogra-fering av byggnader gäller fortfarande. I frägaom sådan auktorisation tillämpas äldre bestämmelser. Förekommer i lag eller annanförfattning hänvisning till föreskrift som ersätts genom bestämmelse i den nyalagen, skall i stället den nya bestämmelsen tUlämpas. Prop.1985/86; 27 Industridepartementet Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande;statsråden I. , ordförande, , , , , ,, , , , R. , , , ,, , . Proposition om lag om obligatorisk kontroll genom tekniskprovning m.m. Iett stort antal författningar uppstäUs generella krav på egenskaper som skallvara uppfyllda hos ett visst slag av produkter eller anläggningar. Krav ställsockså i ökande utsträckning på arbetssättet vid produkters framställning.Syftet med föreskrifterna är att skydda liv, hälsa eller egendom. De föreskrivnakraven kompletteras ofta med ett åläggande för tillverkaren eller brukaren avprodukten att prova eller besiktiga denna, så att man skall kunna avgöra om deför produkten föreskrivna kraven är uppfyllda eller inte. Detta senare ledkallas officiell provning. stor mängd författningar föreskrivs att viss verksamhet inte får bedrivasulan särskilt tiUständ, I samband med alt tillstånd ges föreskrivs ofta villkorav olika slag, som också syftar till att skydda allmänna eller enskildaintressen. Det som kännetecknar denna kontroll är att kontrollen sker efterbeslut i varje särskUt fall. På grund härav faller denna kontroll utanför detnuvarande begreppet officiell provning. Statsmakternahar (prop. 1972; 54, NU 28, rskr 199) antagit vissa riktlinjer förorganisationen av den officiella provningen. Avsikten har därvid varit att manskulle få klara ansvarsförhållanden, ett effektivt utnyttjande av resurser ochgarantier för att provningsverksamheten bedrivs opartiskt. Dessariktlinjer preciserades (prop. 1974; 162, NU 52, rskr 349) genom lagen(1974; 896) om riksprovplatser m. m, (riksprovplatslagen) som trädde i kraftden . Riksprovplatslagen föreskriver att den officiellaprovningen skall utföras vid en s.k. riksprovplats om inle annat ärföreskrivet. Ansvaret för provningen skall uppdelas på sä sätt att en riksprovplatsskall utses för varje objektområde till dess behovet av provplatser förofficiell provning är täckt. Varje riksprovplats som utses skall uppfylla högtställda krav pä att utföra provningen pä ett sakkunnigt och opartiskt säti;.Beslut om att utse en riksprovplats fattas av regeringen. Hittillshar sju riksprovplatser utsetts, vilka tillsammans täcker 23 objekt- Prop.1985/86:27 områden. I riksprovplatslagen finns också bestämmelser om auktoriseradeprovplatser för sådan provning som inte är officiell. Auktorisation meddelasav statens mät- och provråd, som kräver att provplatsen har kompetent personaloch lämplig utrustning. Dessa bestämmelser har tillämpats i mycketbegränsad omfattning. Ijuni1982 bemyndigade regeringen chefen för industridepartementet att tillkaUa ensärskild utredare med uppgift att göra en översyn av utformningen avlagstiftningen om officiell provning m. m. Utredningen som antog namnetUtredningen om RPP-systemel avlämnade belänkandet (Ds11983:22) KontroU genom provning - översyn av lagstiftningen om riksprovplatser.Betänkandet har remissbehandlats. I det följande föreslås att en ny lag omobligatorisk kontroll genom teknisk provning m. m. träder i kraft den 1januari 1986 i stället för riksprovplatslagen. Lagförslaget utgår från detförslag som utredningen framlagt i betänkandet. TUlprotokollet i detta ärende bör fogas en sammanfattning av betänkandet sombilaga 1, det lagförslag som lagts fram i betänkandet som bilaga 2 och enförteckning över remissinstanserna och en sammanställning av remissyttrandenasom bilaga 3. Regeringenbeslutade att inhämta lagrådets yttrande över ett inomindustridepartementet upprättat förslag till lag om obligatorisk kontroU genomteknisk provning m. m. Det till lagrådet remitterade lagförslaget bör fogastill protokollet i detta ärende som bilaga 4, Lagrådethar i sitt yttrande, som bör fogas lill protokollet i detta ärende som bUaga 5,lämnat det remitterade lagförslaget utan erinran. Propositionens lagförslagskiljer sig från detta endast genom all vissa språkliga och redaktionellaändringar har gjorts. 2 Allmänna utgångspunkter för en ny lagstiftning omobligatorisk kontroll genom teknisk provning m.m. 2.1 Allmänt om kontroll och kontrollsystem Tillskydd främst av liv, hälsa och egendom ställer samhällel krav på särskUdaegenskaper hos vissa produkter, material eller anläggningar. Kraven kan ävengälla det arbetssätt som används vid produkternas framställning. Dessa kravkan antingen utfärdas genereUt genom att de är föreskrivna i särskildaförfattningar eUer också genom ett beslut i ett särskilt faU och avse enbestämd produkt eller anläggning. Syftet med författningsföreskriflen ellerbeslutet är dock detsamma. Somregel krävs, antingen i författningen eller i beslutet, att de oUka produkterna,materialen, processerna eller anläggningarna måste underkastas någon form avkontroll för att undersöka om de angivna kraven i säkerhetshänseende äruppfyllda. Kravet på kontroll är uppbyggt på så sätt Prop.1985/86: 27 att de föreskrivna säkerhetskraven ingår som ett led i ettregelsystem, där grundregeln är det uppställda kravet på en eUer fleraegenskaper hos ett objekt. Detta krav är ofta förenat med någon form avsanktion som inträder om kravet inte är uppfyllt, t. ex. förbud mot produktensanvändning eller försäljning, vilket i sin tur sanktioneras genom straff, vite m.m, eller indragning av ett tillstånd. Kontrollen kan sedan ske genom provning, besiktningeller något liknande förfarande, såsom övervakning av en tillverkareskvalitetsstyrning. Genom ett sådant förfarande får man ett faktaunderlag förbeslut i frågan om den aktuella produkten eller anläggningen kan godkännaseller inte. Syftet med den samhälleliga kontrollen är att förhindra att deprodukter som inte uppfyller kraven kommer till användning med risk föråtföljande skadeverkningar. Omfattningenoch utformningen av den kontroll som skaU företas enligl en särskild föreskrifteller ett beslut i elt särskilt fall är i hög grad beroende av hur de olika säkerhetskravenser ut för den produkt som skall kontrolleras och den grad av säkerhet sombehövs för att bedöma om kraven är uppfyllda. De myndigheter som utfärdarföreskrifter har var och en inom sitt sakområde ansvaret för skyddet av liv,hälsa och egendom. Myndigheterna skall i sina föreskrifter eller beslut angevilka krav på egenskaper hos produkter eUer anläggningar som gäller. Genomsådana föreskrifter får tillverkare eller leverantörer också en skyldighet attse lill alt de föreskrivna kraven är uppfyllda. Somnämndes i inledningen utgör sådan tvingande kontroll som är föreskriven iförfattning officiell provning enligt lagen (1974; 896) om riksprovplatser m. m.Förutom i denna lag regleras den officiella provningen och ordningen för denna genomförordningen (1974:898) om riksprovplatser m.m., förordningen (1977:608) omprovning enligt lagen (1974:896) om riksprovplatser m.m. samt lagen (1975:444)om beslutanderätt för riksprovplats som inte är myndighet. Ibegreppet officiell provning innefattas inle sådan kontroll genom prov ning som sker efter ett beslul av en myndighet i ett enskilt faU med stöd av särskild lagstiftning. Beslutet kan innebära krav på att vissa villkor skall vara uppfyllda för att elt tiUstånd till en viss verksamhet skall kunna medges eller ingå som ett led. i en allmän tiUsynsverksamhel. Riksprov platslagen innehåller regler om den organisatoriska ramen för officiell provning. Den betydande del av den icke frivilliga provningen som faller utanför området officiell provning kommer redan av detta skäl utanför lagens regelsystem. Vidare bedrivs i praktiken en stor del av den officieUa provningen utanför riksprovplalssystemet. Riksprovplatslagen ger möjlig het till undantag från huvudregeln att officiell provning skall utföras vid riksprovplats. Den viktigaste förklaringen tUl att officiell provning bedrivs utanför riksprovplatssystemet är dock att lagstiftningen vid ikraftträdandet inte gällde kontrollverksamhet som påbörjats . Det förutsattes visserligen att sådan verksamhet efter hand skulle infogas i den nya organisEitionen men så har skett endast i begränsad omfattning. En förklaring till detta har varit att riksprovplatssystemet i sin hittillsvarande utformning inie i tillräcklig grad har kunnat anpassas till särskilda förut- 6 sättningar på olika områden. Den organisatoriskaramen för kontrollör- ganisationenhänger, som jag strax närmare skall utveckla, nära samman Prop. 1985/86: 27 medfråga om kontrollformer och kontrollniväer. Ett kontrollsystem måste utformasfrån ett helhetsperspektiv, 2.2 Den nya organisationen kan ligga till grund föreffektivare och mer flexibla kontrollsystem Detlagförslag som läggs fram i det följande gäller den organisatoriska ramen förverksamhet som gäller teknisk provning eller besiktning som i någon mening ärtvingande för enskilda. Syftet är alt få till stånd samordning avprovningsresurser och skapa garantier för att verksamheten bedrivs kompetent,korrekt och så rationellt som möjligt. Denföreslagna lagen reglerar däremot inte alls när provning skaU ske, vad somskall provas eUer på vilket sätt provningen skall ske. Om detta beslutar liksomtidigare sektorsansvariga myndigheter med särskilda bemyndiganden, vilkaytterst har stöd i lag. Den nu föreslagna lagen är emellertid betydelsefull påså sätt att den ger bättre utrymme än den nuvarande riksprovplatslagen för attanpassa kontroll genom provning eller besiktning tiU förutsättningarna isärskilda fall. Lagen skall underiätia för de myndigheter som föranstaltar omkontroll att få denna utförd pä ett effektivt, smidigt och ralioneUt sätt utanatt säkerheten eftersatts. Kon-troUformerna måste också fortlöpande kunnaanpassas till de snabba omvandlingar som sker vid tillverkningen av deprodukter vars säkerhet är kontrollens mål. Frågan om hur ett effektivtkontrollsystem bör utformas har nära samband med den nya lagen. Den har mångaaspekter och är så betydelsefuU att jag här viU utveckla mina synpunkternärmare. DenkontroU frågan gäller har i allmänhet som bakgrund att krav om viss kvalitetställs på produkter, material, anläggningar m.m, i syfte att förebygga skadorpå personer eller egendom. Genom provning eller besiktning kontrolleras sedanatt kraven uppfyUs. Kontrollen kan ske före ibruktagan-det eller senare, iblandsom t.ex. när det gäller bilar sker en återkommande besiktning. Kontrollen kangälla samtliga objekt av elt visst slag eller ett urval. För massfabriceradeartiklar som t. ex. elektrisk materiel är det vanligt med typkontroU som kankombineras med tillverkningskontroll och typefterkontroll. Kontrollen kan ocksåske på så sätt att tillverkarens egenkontroll övervakas; Del finns ett stortantal kontrollformer och kontrollnivåer. En utgångspunkt för enkontrollverksamhet av detta slag bör vara att det helt grundläggande säkerhetsarbetet utförs och alltid måste utföras av tillverkaren av en produkt. Det är alltid han som har den största kunskapen om sin produkt. Säkerheten måste konstrueras in i produkten, den kan inte provas in. TiUverkaren har av såväl marknadsskäl som skadeståndsrätts- liga skäl ett avgörande eget intresse att tillhandahåUa en säker produkt. En utveckling pågår också inom industrin i riktning mot allt mer avancerade system för kvalitetssäkring och kontroll av produktionen. Det är givet att en sådan utveckling påverkar förutsättningarna för den samhäUeliga kon troUen. Behovet av kontroll av färdiga produkter kan minska och inte sällan öppnas möjligheter lill nya och ofta både enklare och effektivare 7 Prop.1985/86: 27 former alt utöva kontrollen om denna inriktats på tillverkarenskvalitetsstyrningssystem i stället för den slutliga produkten. Förenklingarkan också göras inom ramen för en äldre kontrollform, t.ex. på så sätt att provningsresultatfrån tillverkaren nyttjas i vissa fall i stället för att kontrollorganetsjälvt utför motsvarande prov. Enviktig konsekvens av det nu sagda är alt företagens egna konlrollät-gärder, dens. k. egenkonlrollen, bör få en mycket mer framskjuten roll än tidigare närutformningen av samhällets kontroll bestäms. Den samhälleliga kontrollen börkunna minska i omfattning och i högre utsträckning få karaktär av övervakningav egenkontroll. DensamhäUeliga kontrollens omfattning och utformning blir beroende av hur kravenser ut och den grad av säkerhet som behövs för att garantera att de bliruppfyllda. Det måste i detta hänseende alltid bli fråga om en avvägning mellanbehovet av kontroll och kostnaderna för denna kontroll. Häri ligger attkontrollen inte bör vara mer omfattande än nödvändigt för att upprätthålla denavsedda säkerhetsnivån. Innan beslut om föreskrifter om obligatorisk kontrollfattas, bör regelbundet riskbedömningar bl.a. baserade på skadeerfarenheter ochekonomiska konsekvensanalyser göras. Utan ordenligt underlag kommer beslutenenbart att grundas på allmänna överväganden. Detta kan resultera i heltoförutsedda konsekvenser. De mål som stäUs upp beträffande skyddet av liv,hälsa och egendom skall givetvis uppnås, men formerna for hur de skall uppnåsbör kunna variera inom tämligen vida gränser. Det bör vara en strävan hos de myndighetersom ställer kontrollkraven att förenkla kontrollen i största möjliga utsträckningulan att säkerheten eftersatts. Den nya lagen avses ge utrymme för att kunnanyansera och anpassa kontrollen efter det faktiska behovet. Vid bedömande avkontrollbehovet bör också beaktas att det kan finnas andra styrmedel äntvingande kontrollregler för att uppnå den önskade säkerhetsnivån. Såutformade kontrollsystem tillgodoser också bättre industrins och näringslivetsbehov av regler som inte verkar onödigt kostnadshöjande, försvårarstrukturförändringar eller får konkurrensbegränsande effekter som följd. Jaghar tidigare, bl. a, budgetproposition (prop, 1984/ 85; 100 bil.14), framhåUit betydelsen av att vi skapar förutsättningar för en stabil ochgynnsam miljö för industriell tUlväxt och förnyelse, kreativitet, nya initiativoch nyföretagande. Det inledda arbetet med att förenkla regler och tUIämpningav regler som riktar sig mot näringslivet sammanhålls av den s.k. normgruppen(1 1983;H) inom . Jag vill i sammanhanget erinra om attregeringen utfärdade tilläggsbestämmelser till gruppen, bl, a.med den innebörden att särskilda förenklingsinsatser bör göras inom områdetteknisk provning och kontroll. Normgruppen har redan lämnat ett antal förslag tillförenklingar på området. En viktig aspekt vidutformningen av kontroUregler är slutiigen de han delspolitiska behoven av internationeUt harmoniserade kontrollsystem. Skillnader i nationeUa kontrollregler och kontrollsystem kan ofta förorsaka tekniska handelshinder. Vid utformningen av kontrollregler och kontroll system är det viktigt att beakta internationella åtaganden visavi 8 bl.a. , , ECE och samarbete med EG m.m. Ettomfattande harmoniseringsarbete,nordiskt, europeiskt och internaiioneilt i övrigt på- Prop. 1985/86: 27 gär,där bl.a. standardiseringsorgan har en betydelsefull roll. Av stor betydelseför svensk del är bl. a. det samarbete som pågår inom EG för att harmoniserakontrollordningar. Söm exempel på dén vikt som tillmåls harmoniseringssträvandenainternationellt kan för del nämnas att vid ett gemensamt ministermölemellan EG- och EFTA-länderna antogs den s. k.Luxemburgdeklarationen, som betonar vikten av ett förstärkt samarbete och därfrågan om avveckling av tekniska handelshinder lyfts fram. Sammanfattningsvisvill jag framhålla att det lagförslag jag nu framlägger bör kunna ligga tiUgrund för effektivare och mer flexibla kontrollsystem på olika områden efter degrundlinjer jag här har skisserat. Förslaget ingår som ett naturligt led iregeringens pågående strävan att förbättra den offentliga förvaltningen och därfrågor om regelförenklingar, minskat byråkratiskt krångel och bättre serviceför enskilda utgör viktiga inslag. 2.3 Förhållandet föreskrivande myndigheter-kontrollerande organ Somframgår av det tidigare bygger det föreslagna systemet alltjämt på principenatt det ansvarsmässigt görs en boskillnad mellan de föreskrivandemyndigheterna och de provande organen. På de föreskrivande myndigheterna skalldet ankomma att ange vilka krav som skall vara uppfyllda på funktioner elleregenskaper hos produkter och anläggningar. De provande organen skall ta framdet faktaunderlag som behövs för att man skall kunna avgöra om de föreskrivnakraven är uppfyllda eller inte. Det är ofta lämpligt att de också prövar fråganom ett godkännande av produkten eller anläggningen. Denna ansvarsfördelning byggerpå ett väl fungerande samspel mellan de föreskrivande myndigheterna ochprovningsorganen, framför allt gäller detta erfarenhetsåterföringen emeUandem. Om denna inte fungerar kan den föreskrivande myndigheten i längden kommaatt sakna tiUräcklig kunskap om den verksamhet den skall reglera, så attsäkerhetsrisker förbises eller viss kontroll blir för omfattande genom attmyndigheten underlåter att upphäva normer som redan spelat ut sin roU. Ettav syftena med riksprovplalssystemet var att de föreskrivande myndigheternaskulle få en bättre återföring av information och erfarenheter frånprovningsverksamheten. Detta skuUe leda tiU att bättre föreskrifter utarbetadessamtidigt som onödiga rensades bort. Vidutredarens utvärdering av det rådande systemet har framkommit både frånföreskrivande myndigheter och flera riksprovplatser att kommunikationen dememellan inte är tillräckUgt god. Motsvarande gäller säkerligen också konlroUverksamhetenutanför riksprovplatssystemet. Att erfarenhetsåterföringen inte fungerat brakan leda tUl att nya föreskrifter inte blir lämpligt utformade och alt behov avatt göra ompriorileringar och att avveckla föreskrifter inte beaktas. Att de ovan nämndaproblemen kommit är en viktig början, eftersom insikt om rådande förhållanden kan vara elt incitament till de förändrade attityder som krävs såväl hos föreskrivande som hos provande 9 Prop.1985/86: 27 organ.