prop · G90380 · 1985-12-31 00:00:00 — Motdenna bakgmnd är det normalt inte lämpligt att myndigheten gör en grundligomprövning av vaije beslut som överklagas. I stället bör myndigheten göra etturval så att den företrädesvis tar sig an sådana ärenden där det redan vid engenomläsning av klagandens skrivelse och det överklagade beslutet framstår somsannolikt att beslutet bör ändras. Motsvarande gäller naturligtvis, om en parti annan form än genom ett överklagande fåster myndighetens uppmärksamhet på atletl beslut har blivit oriktigt. Omprövningsmöjlighetenfär inte utnyttjas så att det slutliga avgörandet dröjer längre än annars ellerså att förfarandet blir krångligare eller dyrare. Den allmänna regeln i 7 § omsnabb och enkel handläggning m. m. skall vara vägledande. Myndigheten måste härsträva efter att vidga perspektivet över instansgränserna. Enutveckling i praxis mot ökad användning av omprövning hos beslutsmyndigheten -utöver den omprövning som skall göras enligt de nya lagreglerna bör ske medbeaktande av det nu sagda. Paragrafenanger minimikravet, att omprövning skaU ske under vissa förutsättningar. Endastbeslut i första instans avses. Beslul som innebär atl en högre instansöverprövar ett avgörande av en lägre instans faller alltså utanför tillämpningsområdet.Fömtsätlningarna för omprövning av sådana beslut regleras inte i lagen. Paragrafengäller inte bara beslul varigenom ärenden avgörs utan också beslut underberedningen. Den tar i princip sikte även på beslul som har vunnit laga kraft,dvs, som kan överklagas. Jag återkommer emellertid strax till dennafråga, Denförsta fömtsältningen för att myndigheten skall vara skyldig att Prop,1985/86:80 ompröva sitt beslut, att beslutet är uppenbart oriktigt, innebär attmyndigheten normall inte är skyldig att göra någon mera ingående granskning avett redan avgjort ärende annat än dä den har särskild anledning till det. Vidöverklagande räcker det i allmänhet all myndigheten läser igenom klagandensskrivelse och del överklagade beslutet. Bara om denna genomläsning ger vidhanden alt utgången sannolikt bör vara en annan behöver myndigheten iallmänhet granska ärendet närmare. part åberopar nya omständigheter är etl exempel på faktorer som ibland göralt beslutet framstår som uppenbart oriktigt. Ett förbiseende eller enfelbedömning som myndigheten själv upptäcker atl den har gjort kan också geanledning till omprövning. Uttrycket "uppenbart oriktigt" är avsett atltäcka även fall då beslutet visserligen var riktigt vid tillkomsten men senareinträffande omständigheter gör alt beslutet uppenbart framstår som felaktigteller olämpligt. Ettöverklagande får inte bli liggande hos myndigheten i väntan på omprövning. Somen andra fömtsättning för skyldigheten att ompröva beslutet gäller därför attomprövningen kan göras snabbt och enkelt. Det innebär att skyldigheten normaltinte gäller när del krävs ytterligare utredning i ärendet. Dentredje förutsättningen, att ändringen kan ske utan att det blir till nackdelför någon enskild part innebär att förvaltningslagen inte medför någonskyldighet att återkalla gynnande beslul varigenom en enskild har fått etttillstånd, en dispens, ett statsbidrag e.d. Lagen medför inte heller någon skyldighetatt skärpa förbud, förelägganden och liknande beslut som är betungande för denenskilde. Någon sådan skyldighet kommer normalt inte heller att föreligga i flerpartsärenden.Någon skyldighet föreligger sålunda inte att ändra ens ett uppenbart oriktigtbeslut, om ändringen skulle innebära att någon part får sin rättsställningförsämrad. Detta gäller även om myndigheten fömtser atl en sådan ändring underalla förhållanden kommer att göras i högre instans. Enligtlagen kan en myndighei däremot bli skyldig alt på nytt ta upp och bifalla enansökan om en förmån som den har avslagit helt eller delvis. Den kanockså bli skyldig all återkalla eller mildra ett förbud, ett föreläggande ellerliknande. Omprövningsskyldighetengäller även beslul som bara utgör interna ställningstaganden från del allmännassida eller partsståndpunkter i civilrättsliga och liknande förhållanden.Ändringar av sådana beslut är aldrig till nackdel för någon enskild part i denmening som detta uttryck har i lagen. Omprövningsskyldighelengäller i princip oavsett om beslutet överkla gas eller inte. Men om någon som överklagar etl beslut begär inhibition, dvs. atl verkställigheten av beslutet skall stoppas med omedelbar verkan i väntan på det slutliga avgörandet, är myndigheten inte skyldig att själv ompröva beslutet. Dä skall den vidta de åtgärder som före skrivs i 24 och 25 §§, alltså pröva om klagandens skrivelse har kommit in i rätt tid och - om så är fallet - överlämna handlingarna till den högre instansen. Ytterligareen förutsättning för omprövningsskyldigheten är att myndig- Prop. 1985/86:80 heten ännu inte har överlämnat handlingarna enligt 25 §. Slutligenkrävs all del inte heller i övrigt finns särskilda skäl mol all myndighetenändrar beslutet. framstår det nämligen, trots alt övriga fömtsättningarför omprövning är uppfyllda, som mindre lämpligt att myndigheten omprövar sill beslul.Bl. a. är vissa beslul av den karaktären alt de i princip bör vara likaorubbliga som domstolarnas domar sedan de har vunnit laga kraft. Det gäller l.ex.manlalsskrivningsbeslut. Ett annat särskilt skäl mot omprövning hos beslulsmyndighetenkan vara att det rör sig om ett överklagat beslut och atl delta har samband medetl annat beslut som är beroende av den högre instansens prövning. Om en myndighetfinner att ett överklagat beslut är oriktigt på bara en av de punkter somöverklagandet avser och om den punkten är mindre betydelsefull i sammanhanget,kan del också ibland vara lämpligast att handlingarna lämnas direkt till denhögre instansen. Omde angivna förutsättningarna är uppfyllda, skall myndigheten meddela ett nyttbeslut som återkallar eller ändrar det tidigare beslutet. I lagen uttrycks dettaså att myndigheten skall ändra beslutet. Somfömtsätlningarna enligt paragrafen är utformade kommer bara klart oriktigabeslut alt omfattas av omprövningsskyldigheten. Därmed undviker man attbeslutsmyndigheten vid överklagande måste meddela beslut som bara upprepareller fastställer tidigare beslut. I de fall då omprövningsskyldighetföreligger fömtsälts alltså omprövningen normall leda till ett nytt beslut somhelt eller delvis återkallar eller ändrar det tidigare. Någranärmare föreskrifter om hur det skall gå till när myndigheter omprövar sinabeslut är knappast nödvändiga. De föreskrifter som i allmänhet gäller omparters rätt atl få del av uppgifter, underrättelse om beslut osv. skalltillämpas även i dessa fall. Dethar ansetts överflödigt att på samma sätt som i 26 § ha en särskild föreskrift om skyldighet för myndigheten att ge den som är part tillfälle atl yttra sig. I normalfallet får det nämligen fömtsättas att parlen själv - genom överklagande eller på någol annat sätt fäster myndighetens \ Och även om myndigheten tar upp frågan självmant, gäller omprövningsskyldighelenbara sådana ändringar som kan göras utan atl del blir till nackdel för någonenskild part. Debeslul som meddelas vid omprövning kan givetvis överklagas i vanlig ordning. Ensärskild fråga är vad en högre instans skall göra om den vid prövning av ettöverklagande finner att den lägre instansen har försummat sin skyldighet enligtparagrafen. Enbart del felet bör inte leda lill atl ärendet visas åter lill denlägre instansen. Delta skulle inte stå i god överensstämmelse med det allmännakravet i 7 § på snabb och enkel handläggning m.m. Paragrafenanger vilken verkan del får på överklagandet att myndigheten självändrar ett överklagat beslul. Om ändringen innebär all klaganden får 79 heltbifall till sitt yrkande, förfaller överklagandet, och i så fall skall Prop.1985/86:80 myndigheten inte vidta de åtgärder som anges i 24 och 25 §§. ändrar beslutet på något annat sätt, t. ex. så atl den bara delvisgår klaganden till mötes, inträder däremot inte denna verkan. Detsamma gäller,om det är oklart vilken ändring som klaganden begär. Del återstår då förmyndigheten att göra del som föreskrivs i 24 och 25 §§. 1 dessa fall skallöverklagandet anses omfatta det beslut varigenom det ursprungliga avgörandethar ändrats. På förslag av lagrådet har detta angetts uttryckligt i andrastycket. I sakens natur ligger att myndigheten måsle se till att det nyabeslutet följer med de handlingar som lämnas till överinstansen. Omdet under handläggningen av överklagandet i den högre instansen skulle kommafram att klaganden är nöjd med den ändring som beslulsmyndigheten har gjortvid sin omprövning, får överklagandet avskrivas. Givetvisförfaller inte överklagandet i sådana fall då myndigheten inte finner anledningatt ändra beslutet. 1 så fall behöver myndigheten, när det gäller överklagadebeslut, inte meddela något beslut med anledning av själva omprövningen. Nären myndighet ändrar sill överklagade beslut så att överklagandet förfaller börmyndigheten ta in en upplysning om detta i det nya beslutet. Myndigheten ärgivetvis behörig att konstatera att överklagandet har förfallit i en sådansituation. Den behöver då inte meddela något särskilt avskrivningsbeslut isaken. Paragrafengäller inte bara vid omprövning enligt 27 §. Den gäller också när myndighetergör omprövningar i kraft av de befogenheter som har utbildats i praxis och sominnebär att myndigheterna får ompröva beslut också i vissa andra fall än då deär skyldiga att göra det enligt förvaltningslagen. Tillämpningsområdetär inte begränsat till beslul i första instans. 29§ En myndighet som skall pröva ett överklagande får bestämma att detöverklagade beslutet tills vidare inte skall gälla. Bestämmelsenmotsvarar 13 § i den gamla lagen. Endasl redaktionella ändringar har gjorts.Bl. a. har ordet "besvär" utmönstrats i enlighet med vad som harsagts i avsnitt 2.7. 30§ Har en skrivelse med överklagande avvisats på gmnd av atl den har kommit inför sent och har avvisningsbeslutet efler överklagande prövats av en högreinstans, får den högre instansens beslut i frågan inte överklagas. Bestämmelsenär ny och har motiverats i avsnitt 2.6. Den innebär atl antalet instanser i frågan om överklagande har skett i rätt tid normalt begränsas till två (beslutsmyndigheten och en högre instans). engäller bara i sådana fall då den högre instansen är en förvaltningsmyn- Prop.1985/86:80 dighet. Fråganhur bestämmelsen förhåller sig till de bestämmelser om överklagande, som finnsi olika specialförfattningar, har berörts i kommentaren till 3§. Bestämmelsenär inte tillämplig när ett överklagande avvisas av någon annan anledning ändärför alt det har kommit in . Vissabegränsningar i lagens tillämpning 31§ Bestämmelsema i 13-30 §§ gäller inte sådana ärenden hos kommunala, landslingskommunalaoch kyrkokommunala myndigheter i vilka besluten kan överklagas enligt 7 kap.kommunallagen (1977:179) eller 9 kap. lagen (1982:1052) om församlingar ochkyrkliga samfälligheter. Paragrafengör liksom 2 § 2 i den gamla lagen ett undantag för vissa ärenden hos kommunalamyndigheter. Vad som undantas är ärenden där rättsmedlet är kommunalbesväreller besvär hos en besvärsnämnd. Undantagetgäller också när kommunala myndigheter vidtar åtgärder av rent förberedandeeller rent verkställande art i ärenden där avgörandena ankommer påkommunfullmäktige, landsting och andra s.k. beslutande kommunala församlingar. Sådanaärenden hos kommunala myndigheter som kan överklagas enligt bestämmelser ispecialförfattningar, dvs. genom s. k. förvaltningsbesvär, berörs inte avundantaget. ärenden hos kommunala myndigheter kan över huvud taget inte överklagas, t.ex. vissa av de ärenden inom skolväsendet som rektor avgör. Dessa ärendenberörs inte heller av undantaget. Tillskillnad från motsvarande bestämmelse i den gamla lagen gäller undantaget i dennya bara en del av lagens regler. Undanlaget gäller sålunda inte de nya reglemaom myndighetemas serviceskyldighel, samverkan mellan myndigheter och snabb ochenkel handläggning m. m. (4-7 §§). Motiveringen till det har redovisats iavsnitt 2.3. Undantagetomfattar inte heller reglerna om tolk, ombud och biträde, inkommande handlingaroch jäv (8-12 §§). Även dessa regler skall alltså i princip tillämpas utan någolsärskilt undantag för kommunala myndigheter. I fråga om tolk, ombud ochbiträde samt inkommande handlingar torde förvaltningslagens utvidgadetillämpning inte innebära några egentliga nyheter. Fråganom jäv för ledamöter i kommunala nämnder o. d. regleras f n. genom 3 kap. 9 §andra stycket kommunallagen och vissa andra bestämmelser ikommunallagstiftningen. Förvaltningslagens regler i ämnet skall nu enligtförslaget ersätta dessa bestämmelser. För en sådan ordning har ansetts tala bl.a. att regleringen blir enklare och enhetligare. Frågan om upphävande avjävsbestämmelsen i 3 kap. 9 § kommunallagen m. fl. lagmm kommer att las upp i följdlagsliftningsarbetet. Detbör framhållas att fullmäktige i kommuner och landstingskommuner Prop. 1985/86:80 och liknande organ inte räknas som myndigheter. Verksamheten hos dessa organkommer därför också i fortsättningen atl vara helt undantagen frånförvaltningslagens tillämpningsområde. Kommunala nämnder och styrelser medtillhörande förvaltningar (skolor, sjukhus osv.) skall däremot tillämpa lagen,om någol annat inte följer av undantaget i förevarande paragraf, av undantageti 33 § eller av sådana avvikande bestämmelser som avses i 3 §. Ivissa lägen kan det vara svårt alt på förhand avgöra om ett ärende hos enkommunal myndighet kommer atl mynna ul i ett sådant beslul som kan överklagasgenom kommunalbesvär eller inte. Då bör myndigheten välja att tillämpaförvaltningslagen fullt ut. 32 §Bestämmelserna i 8-30 §§ gäller inte kronofogdemyndighetemas exekutiva verksamhet och inte heller polis-, åklagar- och tullmyndigheter nas brottsbekämpande verksamhet. överensstämmelse med vad som har gällt undantas här vissasärpräglade ärendetyper från lagens tillämpningsområde. Paragrafen motsvarar 2§ 3 och 4 i den gamla lagen. Undantaget har utvidgats till att omfatta också denya reglema om omröstning, avvikande mening, omprövning av beslut och överJdagandeav avvisningsbeslut. Reglernaom myndighetemas serviceskyldighel, samverkan mellan myndigheter och snabb ochenkel handläggning m. m. (4-7 §§) omfattas inte av undantaget. De skall alltsåtillämpas även i kronofogdemyndighetemas exekutiva verksamhet och i polisens,åklagamas och tullens brottsbekämpande verksamhet. En sådan ordning ligger ilinje med vad som har gällt enligt bl. a. allmänna verksstadgan ochförordningen om statliga myndigheters serviceskyldighet. Deolika typer av polisverksamhet som avses med uttrycket polisens brottsbekämpandeverksamhet är den brottsförebyggande verksamheten, huvuddelen avövervakningsverksamheten samt polisens spanings- och utredningsverksamhet. 33 §I ärenden i första instans som avser hälso- och sjukvård gäller 14- 30 §§ endasl om myndighetens beslut kan överklagas på annat sätt än som anges i 31 §. Iblandär det svårt atl dra en skarp gräns mellan handläggning av ärenden och s. k.faktiskt handlande från myndigheters sida. I synnerhet på sjukvårdsområdet kandet råda tvekan om när en åtgärd skall anses utgöra ärendehandläggning ochalltså falla inom lagens tillämpningsområde. För att man skall undgå dessasvårigheter görs ett undantag för ärenden i första instans som avser sjukvård.Ett liknande undantag finns i 3 § andra stycket 1 i den gamla lagen. 1den nya lagen omfattar undanlaget bl. a. reglerna om omröstning, avvikandemening, vem som får överklaga, hur beslut överklagas, omprövning av beslul, inhibitionoch överklagande av avvisningsbeslut. Vissa av dessa regler är nya medan andrahar motsvarigheter i den gamla lagen. somhar motsvarigheter i den gamla lagen avser överklagandesiluationer Prop.1985/86: 80 som inte är aktuella här. Iöverensstämmelse med bestämmelsen i den gamla lagen är undantaget nämligenberoende av om myndighetens beslut kan överklagas eller inte. Uttrycket "endaslom myndighetens beslul kan överklagas på annat sätt än som anges 131 §"syftar enbart på överklagande med stöd av specialförfattningar och alltså intepå kommunalbesvär. Frågan vilka beslut som kan överklagas har behandlats iavsnitt 2.6. Undantagetberör i första hand sådana landstingskommunala organ (sjukhus och liknande)vars beslut inte kan överklagas annat än med stöd av föreskrifter ispecialförfattningar. En föreskritft av detta slag - dvs. som medför attförvaltningslagen i dess helhet skall tillämpas i ärendet trots att det avsersjukvård - finns i 21 § lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatriskvård i vissa fall. Undantagetgäller inte reglerna i 4-13 §§. Dessa regler skall alltså till-lämpas inomsjukvården oavsett om myndighetens beslut kan överklagas eller inte. Dennalag träder i kraft . Genomlagen upphävs förvaltningslagen (1971:290). 3.1fråga om överklagande och omprövning av beslut som har meddelats före ikraftträdandetgäller äldre föreskrifter i stället för 23-25, 27, 28 och 30 §§. 4.Om det i en lag eller i en författning som har beslutats av regeringen hänvisastill en föreskrift som har ersatts genom en föreskrift i denna lag, tillämpas istället den nya föreskriften. Övergångsbestämmelseni punkt 3 innebär att de nya reglerna om hur beslut överklagas och omprövningav beslut skall lillämpas bara på sådana beslut som meddelas efterikraftträdandet. Genompunkt 4 klargörs hur man skall tyda eventuella kvarstående hänvisningar tillföreskrifter som ersätts genom föreskrifter i den nya lagen. Man måste nämligenräkna med att det kan bli svårt atl i ett svep se över alla de hänvisningar avdetta slag som förekommer. Strävan bör dock givetvis vara att man under följdlagsliftningsarbetetser över så många som möjligt av hänvisningarna och anpassar dem till den nyalagen innan den träder i kraft. 1övrigt har några särskilda övergångsbestämmelser inte ansetts behövliga. Avallmänna principer följer att ärenden som har inletts men som inte harslutförts vid ikraftträdandet fortsättningsvis skall handläggas enligt den nyalagen. 4.2 Förslaget till ändring i förvaltningsprocesslagen En besvärshandling tillställs den myndighet som har meddelat det beslut som överklagas.Handlingen skall ha kommit in från den dag då klaganden fickdel av beslutet. Den myndighet som harmeddelat beslutet prövar om besvärshandlin gen har kommit in i rått tid. Har handlingen kommit in , skall 83 myndigheten avvisa den, om inte annat följer av tredje stycket. HandlingenskaU inte avvisas, om förseningen beror på all myndigheten . 1985/86: 80har lämnat klaganden en felaktig underrättelse om hur man överklagar. Handlingenskall inte heller avvisas, om den inom överklagandetiden har kommit in tiU dendomstol som skall pröva överklagandet. I ett sådant faU skall domstolenvidarebefordra handlingen lill den myndighei som har meddelat beslutet ochsamtidigt lämna uppgift om vilken dag handUngen kom in tiU den högre instansen . Om besvärshandlingen inte avvisas enligt denna paragraf,skall den myndighet som har meddelat beslutet överlämna den och övriga handlingari ärendet lill den domstol som skall pröva överklagandet. Delta gäller dockinte när överklagandet förfaller enligt 28 § förvaltningslagen (1986:000). Paragrafen anger hur beslul överklagas när överinstansenär en förvaltningsdomstol. Ändringarna har motiverats i avsnitt 2.5. Textenhar redigerats efter mönster av 25-27 §§ förslagel till ny förvaltningslag. Ändringama innebär att ordningen för överklagande läggsom. Klaganden skall i fortsättningen vända sig lill den instans som harmeddelat det överklagade beslutet i stället för som tidigare direkt till besvärsinslansen.Den lägre instansen övertar också uppgiften att avgöra om överklagandet harkommit in i rätt tid. Regleringen har - pä i princip samma sätt som -utformats så atl förvaltningsprocesslagen och förvaltningslagen lappar övervarandra. Båda lagarna täcker det fallet att beslulsmyndigheten är enförvaltningsmyndighet och besvärsinstansen en förvaltningsdomstol. Deinnehåller samma regler i ämnet. Frågan hur beslut överklagas när både denhögre och den lägre instansen är en förvaltningsdomstol regleras däremot uteslutandegenom förvaltningsprocesslagen, medan frågan regleras enbart genomförvaltningslagen när båda instanserna är förvaltningsmyndigheter. Iförvaltningslagen regleras också hur beslut överklagas till regeringen. Första stycket motsvarar 23 § andra stycket i förslagettill ny förvaltningslag. Ordet "myndighet" syftar på bådeförvaltningsmyndigheter och förvaltningsdomstolar. Andrafiärde styckena motsvarar 24 och 25 §§ i förslagettill ny förvaltningslag. För en närmare kommentar hänvisas till den motivering somlämnas i avsnitt 4.1 lill de angivna bestämmelserna iförvaltningslagsförslaget. Denna lag träder i kraft . gäller fortfarande i fråga om beslut som har meddelats föreikraftträdandet. Övergångsbestämmelsen i andra meningen innebär att den nyaordningen för överklagande gäller bara sådana beslut som meddelas efterikraftträdandet. 5 Hemställan Prop. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen atl anta 1. förslaget till förvaltningslag, 2. förslaget till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291). Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Bilaga 1 Prop.1985/86:80 Sammanfattning av förvaltningsrättsutredningens betänkande (FRU) lägger fram ett förslag till ny förvaltningslag. I denna sammanfattningtecknas huvuddragen av bakgrunden och de bärande tankarna. En översikt överlagförslagels innehåll, med korta kommentarer lill paragraferna i löpandeföljd, ges i den allmänna motiveringens avsnitt 5. FRU:sförslag ulgör ett led i ett lagstiftningsarbete på den allmännaförvaltningsrättens område, som inleddes redan på 1940-lalel och som därefterhar pågått i flera etapper med vissa avbrott. Förutsättningar för FRU:s uppdraghar varit, atl själva tanken på allmänna förfaranderegler har godtagits genomtillkomsten av lag och atl värdet av sådana regler har visals averfarenheterna från den praktiska tillämpningen. Initiativettill en översyn av förvaltningslagen togs genom en framställning tillregeringen av en kommitté med representanter för de politiska partiemaoch en rad organisationer, som hade till uppgift atl överväga kontakternamellan myndigheterna och allmänheten. I bakgrunden finns också dels ettuttalande av departementschefen vid lagens tillkomst, alt den kan byggas ullängre fram om erfarenheterna blir goda, dels vissa riksdagsullalanden i sammariktning. Deursprungliga direktiven trycker särskilt på viklen av alt förbättramyndigheternas service gentemot allmänheten, atl underlätta kontakterna mellanmyndigheterna och medborgarna, att förkorta handläggningsti-dema och förenklaförfarandet samt att säkerställa goda förutsättningar alt träffa riktigaavgöranden. Direktiven ålade FRU att arbeta etappvis. FRUlade fram ett första betänkande ijuni 1981 (SOU 1981:46). Där redovisade FRU iallmänna överväganden sin syn på lagstiflningsuppgiften i stort samt förde framförslag lill partiella reformer i den nuvarande lagen. Efter remissbehandlingenhar nya direktiv ulfårdats 1983 med riktlinjer för det fortsatta arbetet. Efleratl ha redovisat innehållet i FRU:s första betänkande sammanfattardepartementschefen remissyttrandena på följande sätt. Majoriteten avremissinstanserna är positiva både till utredningens allmänna överväganden ochtill förslagen till ändringar i förvaltningslagen. Många remissinstanser anserdock att de föreslagna lagändringarna bör anslå tills FRU har lagt fram sitthuvudbetänkande. Detfortsatta arbetet skall enligt de nya direktiven i allt väsentligt ha deninriktning, som har angetts från början. Det är enligt departementschefen önskvärtatt myndigheterna i långt störte utsträckning än vinnläger sig omkontakterna med allmänheten. Föreskrifter och beslut måste både språkligt och iandra avseenden utformas så att de blir begripliga och att del inte uppstårmissförstånd.