prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — I paragrafens andra mening anges att bestämmelsernai lagen syftar till att "på demokratins och solidaritetens grund" ochmed beaktande av den enskilda människans frihet främja en samhällsutvecklingmed jämlika och goda sociala levnadsförhållanden för människorna i dagenssamhälle och för kommande generationer. Departementschefen framhåller ispecialmotiveringen att paragrafen, som betecknas som en s,k, portalparagraf,anger de grundläggande värderingar som ligger bakom lagstiftningen. Paragrafensägs däremot inte vara avsedd att kunna åberopas i de enskilda ärenden somavgörs med stöd av lagen. Trots att paragrafen säledes inte innehåller någramateriella regler måste dock krävas atl den utformas med sådan klarhet attnågra tvivel inte behöver råda om dess innebörd. Såsom anförs i specialmotiveringen följer det redanav regeringsformen att de samhällsorgan som har ansvar för den fysiska miljön i likhet med alla andra samhällsorgan - är verksamma på demokratins grund.Lagrådet vill för sin del erinra om att det i förarbetena till 1976 årsrevision av regeringsformen, dä ordet demokrati infördes i lagtexten (I kap, 2§ och 2 kap, 12 §), slogs fast "alt det är en central uppgift församhällets organ atl befästa och utvidga demokratin i alla sammanhang och påalla nivåer i samhället" (prop, 1975/76:209 s, 138), Det måste medbeaktande av det anförda vara överflödigt att i en plan- och bygglag - liksom iandra lagar där myndigheter och andra organ anförtros samhällsuppgifter -särskill markera att demokratins idéer sikall genomsyra tillämpningen av lagen,försävitt lagstiftaren inte avser att uttrycka något särskill med ordet demokrati.Begreppet demokrati är nämhgen inte entydigt. Om begreppels rätta innebörd harfrämst två uppfattningar brutit sig mot varandra. Den ena uppfattningen, somknyter an till ordets ursprungliga betydelse, lägger huvudvikten vidförfarandet vid beslutens fattande medan företrädarna för den andrauppfattningen vill att besluten därutöver till sitt innehåll skall vara"demokratiska", t,ex. gynna eller drabba alla lika. När det i 1 kap,2 § RF sägs att del allmänna skall verka för att demokratins idéer blirvägledande inom samhällets alla områden är det den senare uppfattningen som fåukomma till uttryck (SOU 1975:75 s. 93), I remissprotokollel förekommeremellertid inget som ger en antydan om att departementschefen vill läggahuvudvikten vid någon av angivna definitioner eller att han vill lägga in någonannan innebörd i ordet. Det må här erinras om all det i förarbetena (se I, ex,SOU 1974:39 s, 241) till socialtjänstlagen (1980; 620), 1985/86:1 231 varsförsta paragraf också innehåller uttrycket "på demokratins och solidaritetensgmnd", har angetts vilken innebörd begreppet demokrati skall ha isocialtjänsten. Pågrund av vad som har anförts i det föregående finner lagrådet alt ordetdemokrati såsom del används i förevarande paragraf inte fyller någon funkUonutan att det i stället kan skapa förvirring genom de olika betydelser som kankomma att intolkas däri. Inteheller begreppet solidaritet är entydigt och det är tveksamt vilken innebördordet skall anses ha i paragrafen. 1 specialmoliveringen sägs att ansvaret förden fysiska miljön skall präglas av solidaritet människor emellan och altenskilda personer således kan behöva avstå personliga fördelar för att ge stödåt andra och för att tillgodose gemensamma behov. Uttalandena ger vid handenatt ordet, som i allmänt språkbruk vanligen betyder gemensam ansvarighet, härnärmast avses skola ha den innebörd som det ofta har i politiska sammanhang,nämligen alla medborgares vilja att efter förmåga bidra till gemensammainsatser. Oavsett vilken betydelse ordet solidaritet tilläggs i förevarandesammanhang kan det liksom ordet demokrati - inte anses fylla nägon funktion ilagtexten. På grund av vad som sålunda har anförts föreslår lagrådet att detöverflödiga och till sitt innehåll obestämda uttrycket "på demokratins ochsolidaritetens grund" utgår ur andra meningen i paragrafen. Om sä skerkommer enligl lagrådets mening det övergripande syftet med lagen - alt främjaen samhällsutveckling med jämlika och goda sociala levnadsförhållanden - lilluttryck på ell mera pregnant sätt, 1 första - tredje styckena av denna paragrafpresenteras de olika och plangenomförande,nämligen översiktsplan, områdesbestämmelser, detaljplan, fastighetsplan ochregionplan. På sätl närmare utvecklas under 4 kap, 13-18 §§ föreslår lagrådetatt planinstitutet områdesbestämmelser i lagen placeras närmast efterdetaljplanen. Godtas detta förslag bör samma ordningsföljd iakttas när detgäller att i förevarande paragraf presentera de olika planinslituten, Ifiärde siycket av paragrafen anges att det ankommer pä kommunen att antaöversiktsplan, områdesbestämmelser, detaljplaner och fastighetsplaner samterinras om bestämmelsen i 12 kap, 8 § om regeringens rätt att i särskilt fallanta delaljplan eller områdesbestämmelser. Att den fysiska planläggningen iförsta hand är en angelägenhet är av så central betydelse att deltabör komma till uttryck i en särskild paragraf med placering före 2 §, Lagrådelföreslår därför att 2 § fjärde styckel fär utgä och att en ny 2 § förs in idetla kapitel och ges följande lydelse; "Det är en angelägenhetalt planlägga användningen av mark och vatten," Någon hänvisning till 12kap. 8 § synes inte erforderlig, om paragrafen ges en sådan lydelse. 1985/86:1 232 I paragrafens första stycke anges de olika formerav lov som kan ges enligt PBL, nämligen bygglov, rivningslov och marklov, 1andra stycket sägs att i ärende om bygglov kan den ansökta åtgärden i etl"förhandslov" förklaras lillåtlig på den avsedda platsen. Närmarebestämmelser om förhandslov återfinns i 8 kap, 32 §, Enligt dessa bestämmelserär förhandslovet avsett att utgöra ett delbeslut i ärende om bygglov. Jämfördock vad lagrådet anfört under 8 kap, 32 § om att förhandslovet bör vara eltsärskilt ärende. Beslutet är bindande och det bör i överensstämmelse med denterminologi som används för liknande beslut - se t,ex, 6 kap, 5 § lagen (1984;151) om punktskatter och prisregleringsavgifter samt 13 § körkorts-förordningen(1977:722) - benämnas "förhandsbesked", 1 paragrafen, som i huvudsak motsvarar 5 § andrastycket byggnadslagen, slås fast att mark för att den skall få användas förbebyggelse och därmed sammanhängande anordningar eller för andra anläggningarän byggnader skall prövas vara från allmän synpunkt lämplig för ändamålet.Enligt specialmotiveringen har uttrycket "bebyggelse och därmed sammanhängandeanordningar" valls för alt ange alt lämplighetsprövningen skall omfattainte enbart platsen för enskilda byggnader utan även hela områden som skall tasi anspråk för bebyggelse. Orden "därmed sammanhängande anordningar"avses således inrymma bl,a, vägar, parker, lekplatser men däremot intefriluftsområden eller utrymmeskrävande anläggningar - t, ex, golfbanor ochskidliftar - som inte ligger i direkt anslutning till bebyggelsen. Med hänsynUll den ganska begränsade innebörd som orden "därmed sammanhängandeanordningar" avses fä måste det ifrågasättas om orden är väl valda.Motsvarande ordval används nämligen i 1 § förköpslagen (1967:868) och 2 kap. 1§ expropriationslagen (1972:719), som anger de rättsliga förutsättningarna förförköp resp, expropriation för tätbebyggelse, 1 dessa lagar har orden enligtförarbeten och praxis en mera vittsyftande innebörd och inrymmer - förutomtrafikleder och allmänna platser - också mark som behövs för fritid ochrekreation och detta även om marken inte är belägen i anslutning tilltätbebyggelse och även om särskilda fritidsanordningar inte planeras på den(prop 1967:90 s, 121 och 1971; 122 s. 158), Eftersom det är viktigt attinnebörden av ord och uttryck som används i en lag om markanvändning inte gesen innebörd som avviker från den som motsvarande ord och uttryck har ilagstiftningen på näriiggande områden föreslär lagrådet att uttrycket "därmedsammanhängande anordningar" får utgå ur lagtexten. Detta kan ske utanolägenheter med hänsyn till att ordet "bebyggelse" väl täcker in deanordningar och anläggningar inom ett bebyggelseområde som uttrycket avsesinrymma. 1985/86:1 233 Enligt paragrafen skall också användningen av marklör "andra anläggningar än byggnader" lämplighetsprövas. Här möterför första gängen i lagtexten ordet "anläggningar". Avspecialmotiveringen framgår att man härmed avser vissa utrymmeskrävandeanläggningar, t, ex, idrottsplatser, golfbanor, skidliftar och småbåtshamnar,som inte har direkt samband med bebyggelse men som kräver bygglov enligtnärmare bestämmelser i 8 kap, 2 § i det remitterade förslaget. Lagrådet anserför sin del att orden andra anläggningar än byggnader kan avvaras utan attparagrafen försvagas. Såsom lagrådet antytt i den inledande kommentaren tilldetla kapitel är nämligen bestämmelserna i kapitlet inte avsedda att ge enuttömmande reglering. Denna får i stället ske i de särskilda kapitlen, I paragrafen anges inte närmare i vilket sammanhanglämplighelsprövningen av ifrågasatt markanvändning skall göras. Avspecialmotiveringen framgår dock alt den avses ske vid planläggning eller isamband med prövning av ärenden om lov. Detta bör enligt lagrådets mening kommatill uttryck i paragrafen. Eftersom ställningstagandet till om viss mark ärlämplig för bebyggelse kommer att göras inte bara i detaljplan och i ärenden ombygglov utan också i kommunens översiktsplan bör ett ord användas som bättreuttrycker denna innebörd, När det gäller att i lagens inledande kapitelpresentera uppgifter bör dessa anges i mera allmänna ordalagän som skett i del remitterade förslaget. Efter förebild av 7 § första stycketbyggnadslagen bör föreskrivas att har det närmaste inseendetöver byggnadsverksamheten i kommunen. Därmed nås för övrigt bättre överensstämmelsemed de båda följande paragraferna, vilka anger resp, planverketsuppgifter i fråga om plan- och byggnadsväsendet. Att del är byggnadsnämnd som prövar ärenden om lovenligt PBL bör uttryckligen anges i det kapitel av lagen som handlar om lov, se8 kap, 19 § lagrådets förslag, I denna paragraf föreskrivs i första stycket attlänsstyrelsen har tillsyn över plan- och byggnadsväsendet i länet och i tredjestycket att det ankommer på statens planverk all utöva den allmänna uppsiktenöver plan- och byggnadsväsendet i riket, I första styckets andra mening angesatt tillsyn i första hand utövas vid samråd i anslutning tillkommunernas planläggning. Andra stycket i det remitterade förslaget upptarbestämmelse om alt det i uppgift ingåratt tillhandahållakommunerna sådant planeringsunderlag som är tillgängligt för ochsom kan bidra en god utformning av planerna, Enligl lagrådets mening 1985/86:1 234 kommerden uppgift som skall åvilci bättre till uttryck om det ilagtexten anges att - förutom att utöva tillsyn - skall samverkamed kommunerna i deras planläggning. Om första stycket ges en sådan uiformningblir bestämmelsen i andra stycket överflödig. Att skalltillhandahålla kommunen tillgängligt underiag som kan vara till nytta vidkommunens planläggning är nämligen en självklar del av den samverkan som skallske. Andra stycket i 7 § kan därför utgå, I 8 § ges först en s.k, legaldefinition avbegreppet sakägare i PBL, Sakägarkretsen har angetts omfatta den vars rättberörs eller vars intressen i övrigt påverkas av ett ärende enligt lagen, omhan antingen äger, innehar särskild rätt lill eller är bosalt på en fastighetsom berörs av ärendet. Enligt andra stycket är också en hyresgästorganisationsakägare, om hyresfastighet berörs av ett ärende, I 9 § första stycket finnsen bestämmelse som anger att vad som enligt PBL gäller om fastighetsägare ellerfastigheter och mark skall lillämpas pä tomträttshavare och tomträtt. Enligtandra stycket i förevarande 9 § jämställs vissa rättsinnehavare med egendomensägare. Dessa rättssubjekt är den som innehar egendom under ständig besittningsrätt,med fideikommissrätt eller med teslamentarisk nyttjanderätt utan att äganderättentillkommer nägon (jfr 12 kap, 2 § ). Enligt det remitterade förslaget skall alltså genomuttrycklig bestämmelse i PBL anges vilka som är sakägare. Detta är ettovanligt grepp i en lagsUftning av förevarande slag. Sålunda har lagstiftareninte gett någon definition av sakägarbegreppet i vare sig miljöskyddslagen(1969:387), fastighetsbildningslagen (1970:988), expropriationslagen (1972:719)eller anläggningslagen (1973:1149), Inte heller gällande byggnadslagsUftning innehållerbeslämmelser i ämnet. Detsamma gäller också såväl tidigare som nuvarandevattenlag. De anförda exemplen visar atl innebörden av begreppet sakägare intebrukar fastställas i lag. Det finns goda skäl för denna lagstiftningsteknik.Det är nämligen svårt för att inte säga omöjligt att ge en definition somuppfyller kravet att inte vara för vagt utformad men som entydigtavgränsar sakägarkretsen. Även om man lyckas härmed, kan det likväl vara ennackdel att ha en stel regel som en gång för alla lägger fast sakägarbegreppet.Förändrade och oförutsebara förhållanden kan uppstå där det blir naturligt attinrymma nya kategorier i sakägarbegreppet. Begreppets innebörd varieraruppenbarligen mellan olika lagar. Vattenlagen och miljöskyddslagen har euvidsträckt sakägarbegrepp. 1 expropriationslagen har sakägarbegreppet ensnävare innebörd. I fastighetsbildningslagen lorde sakägarkretsen varaytterligare begränsad. Med beaktande av vad som anförts talar enligtlagrådet sakliga och systematiska skäl mot att i PBL tas upp en precisering avsakägarbegreppets innebörd. Delta innebär emellertid inte atlrättstillämpningen lämnas Prop.1985/86:1 235 Genom åtskilliga av lagens övriga föreskrifter saml av uttalanden imotiv och förarbeten får mån en tämligen ingående belysning avfrågeställningen. Hyresgästorganisationerna faller emellertid utanför även ettextensivt sakägarbegrepp. Det kan därför, när det i PBL talas om sakägare, varanödvändigt alt ange att ocksä hyresgästorganisationerna skall ha den rättsligaslällning som tillkommer sakägare. Lagrådet återkommer lill sakägarbegreppetsinnebörd enligt PBL senare i sitt yttrande; se t. ex, under 5 kap, 17 §, Den föreslagna regeln om tomträtt ochtomträttshavare bör - med den begränsning vartill lagrådet strax återkommer -placeras i 16 kap, liksom bestämmelser om innehavare av viss teslamentarisknyttjanderätt (16 kap, 5 och 6 §§ lagrådets förslag). Alt som fastighetsägareskall anses också den som förvaltar naturreservat (3 § anläggningslagen) tordeinte behöva särskilt nämnas i lagtexten. Ständig besittningsrätt ochfideikommissrätt är rätlsinstitut under avveckling och regler om dem har sinplals bland övergångsbestämmelserna (17 kap. 27 § lagrådels förslag). Enövergångsform, som här knappast behöver uppmärksammas, är innehav av slröäng ienlighet med beslut vid allmän avvittring (10 § fastighetsbildningslagens promulgationslag). Bestämmelse för sädana fall då en fastighet ärupplåten med tomträtt finns i 9 § första stycket. Bestämmelsen innebär enligtlagrådsremissen att PBL;s föreskrifter om fastighetsägare skall tillämpas pätomträttshavare. Härav följer emellertid inte att tomträttshavare alltid träderi fastighetsägarens ställe. Som framgår av vad departementschefen sagt kan vidinlösen både fastighetsägaren och tomträtlshavaren vara motpartertill den som begär inlösen. Är det emellertid fråga om l.ex, ett svartbygge lärpåföljder och ingripanden enligl 10 kap, bara kunna riktas mot tomträtlshavaren.Regeln fär alltså allt efler omständigheterna tillämpas antingen så att vadsom stadgas om fastighetsägare i stället skall avse tomträttshavare eller såatt vad som sägs om fastighetsägare ocksä skall gälla tomträttshavare. Ett spörsmål som aktualiseras i anslutning tillförevarande stadgande är tomträttshavarens skyldighet att utge ersättning förgatukostnader. Såsom lagregeln är formulerad i remissen medför den somdepartementschefen anför i specialmotiveringen att bestämmelserna om skyldighetatt betala ersättning för gatukostnader blir tillämpliga i full utsträckningäven på tomträttshavare, skulle innebära en ändring i förhållande tillgällande rätt. Enligt byggnadslagen skall nämligen gatukostnader betalas avfastighetsägaren (se 56. 57 och 60 §§ byggnadslagen). I byggnadslagen finnsingen beslämmelse som jämställer tomträttshavare med fastighetsägare (jfrdäremol 74 § byggnadsstadgan). Gatukostnader för fasligheter upplåtna medtomträtt erläggs alltså f, n, av lomlrättsupplåtaren/faslighelsägaren.Kostnaden är en exploateringskostnad och beaktas när tomlrättsavgälden bestäms(se SOU 1980:49 s. 114 O- Departementschefens nyssnämnda 1985/86:1 236 uttalandelåter sig emellertid inte förena med vad han anfört i den allmänna motiveringen(s. 162 f och 339) om atl gatukostnadsreglerna i PBL avses stämma överens medde nu gällande i byggnadslagen. Lagrådet får erinra om att frågan omtomträttshavarens avgiftsskyldighet för gatukostnad tidigare varit aktuell.Lagrådet hänvisar till gatukostnadsutredningens betänkande (SOU 1977:65)Kommunernas gatuhållning s, 99, 1 lagrådets förslag (16 kap. 5 §) har som eltundantag från tomträttshavares likställdhet med fastighetsägare angetts atttomträttshavare ej är skyldig att bekosta anläggande av gator och vägar, Paragrafen, som i lagrådets förslag har fått sinmotsvarighet i 16 kap, 1 §, bör utformas så alt den bättre ger uttryck för vaddepartementschefen uttalat i den allmänna motiveringen (s, 41 f) om avsiktenmed bestämmelsen nämligen all regeringen - eller myndighet som regeringenbestämmer - skall få bemyndigande att meddela materiella föreskrifter varigenombestämmelserna i 3 kap, PBL fylls ut med något väsentligt nytt, 1 denna paragraf bemyndigas regeringen atlföreskriva att vissa slags material m.m, får användas i byggnader och andraanläggningar endast efter ett av myndighet meddelat typgodkännande. Ett villkorför meddelande av sådana föreskrifter är alt de behövs till skydd för liv,personlig säkerhet eller hälsa. Typgodkännande skall kunna förenas med krav påfortlöpande kontroll av materialens tillverkning och av de färdiga produkterna.Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas i paragrafenstredje stycke atl meddela föreskrifter om avgifter för typgodkännande. I gällande rält finns det ingen motsvarighet tilldessa bestämmelser om obligatoriskt typgodkännande. Däremot innehåller 76 § 3mom, byggnadssladgan föreskrifter om att planverket efter ansökan prövarfrågor om typgodkännande, frivilligt typgodkännande. Någon motsvarighet tilldessa föreskrifter äterfinns inte i det remitterade förslaget. Avsikten äremellertid att det frivilliga typgodkännandel skall finnas kvar ochbestämmelsen i 8 kap. 28 § andra stycket att skall godtatypgodkända material m. m, avser såväl material som typgodkänts i obligatoriskordning som material typgodkänt på frivillig väg. Även det frivilligatypgodkännandet bör därför regleras i lagen. Lagrådet föreslår att i ettförsta stycke ges föreskrifter om frivilligt typgodkännande och i ett andrastycke föreskrifter om obligatoriskt typgodkännande. Därefter bör i ett tredjestycke föreskrivas att vid meddelande av typgodkännande får bestämmas atlfortlöpande kontroll skall utföras. Slutligen bör i en ny efterföljandeparagraf las in 1985/86:1 237 bestämmelser om aft typgodkännande meddelas av denmyndighet som regeringen beslämmer ävensom bestämmelser motsvarande tredjestycket i det remitterade förslaget. Lagrådet hänvisar till 16 kap, 2 och 3 §§lagrådels förslag. Enligt denna paragraf bemyndigasregeringen att, om riket är i krig eller befinner sig under därmed jämställdautomordentliga förhållanden, meddela föreskrifter med avvikelse från PBL, Detär enligt remissprotokollet fråga om ett sådant bemyndigande som riksdagenenligt 13 kap, 6 § första stycket RF kan lämna regeringen. Här kan anmärkas attriksdagen enligt 8 kap, 7 § första stycket RF kan delegera sinnormgivningskompetens beträffande i lagrummet angivna, bestämt avgränsadeämnen. Ett sådant ämne är utformning av byggnader, anläggningar ochbebyggelsemiljö. Det i förevarande 12 § avsedda bemyndigandet går emellertidutöver denna ram. Stadgandet i 13 kap, 6 § första siycket RF är etl uttryck förprincipen att delegation av i grundlag fastslagnanormgivningskompetens endast skall kunna ske i de fall som uttryckligen anges igrundlag. För att denna enligt sistnämnda grundlagsstadgande delegeradenormgivningsmakt skall få utnyttjas krävs att riket är i krig eller krigsfaraeller att det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda avkrig eller av krigsfara vari riket befunnit sig. Bemyndigandet får ej utnyttjasförrän en sålunda angiven krissituation föreligger. Regeringen fär alltså intepå grund av bemyndigandet utfärda föreskrifter redan under fredstid. En annansak är att regeringen självfallet redan under fredstid måsle planlägga förkrissituationer och överväga vilka föreskrifter som med stöd av bemyndigandeti olika lägen kan bli behövliga. För atl undanröja tveksamhet på denna punktbör lagtexten ges en utformning som närmare ansluter till regeringsformen;jfrockså 33 § passlagen (1978: 302), - Elt normgivnings-bemyndigande kan inte haformen av en generalfullmakt för regeringen alt handla mot eller upphävagällande lag utan skall enligt 13 kap, 6 § första stycket RF avse "visstämne", 1 remissprotokollet har angetts att syftet med nu förevarande bemyndigandeär att kunna meddela föreskrifter för att under krig och krigsfara underiättabyggnadsverksamhet som är av betydelse för totalförsvaret. Eftersom endelegation bör inskränkas till vad som är oundgängligen erforderiigt börbemyndigandet begränsas till det angivna syftet. Som lagrådet tidigare anförtbör bestämmelsen få sin plats i ett nytt kapitel (16 kap, 4 §), 1985/86:1 238 Kapitelrubriken bör för att bättre täcka innehålleti kapitlet lyda "Allmänna intressen som skall beaktas vid planläggningoch vid lokalisering av bebyggelse". Enligt första meningen i paragrafens första styckeskall planläggning främja en från allmän synpunkt lämplig samhällsutvecklingoch skapa fömtsättningar för en från social synpunkt god bostads-, arbels-,irafik-och fritidsmiljö. Såsom framgår av specialmotiveringen avses meningenuttrycka de grundläggande syftena med fysisk planläggning enligl lagförslaget.Enligt lagrådet skulle detta framgå på ett klarare sätl om meningen utformassom ett direktiv till dem som har ansvar för planläggningen, dvs. i första handkommunerna. När det sägs att en "från allmän synpunkt lämpligsamhällsutveckling" skall främjas ligger häri en dubblyr. Lagtexten börredaktionellt ändras i detta hänseende. Det synes vidare oegenUigt att säga attplanläggningen skall "skapa" förutsättningar för goda miljöer i olikahänseenden, Elt bättre ordval i sammanhanget är "ger". I andra meningen i första stycket föreskrivs alt hänsynskall tas till förhållandena i angränsande kommuner. Denna bestämmelse bör avsystematiska skäl föras över lill 2 §, Lagrådel förordar vidare att den iandra meningen i 2 § intagna regeln att mark skall användas för det ändamål förvilket den är mest lämpad flyttas lill föisla styckel av förevarande paragrafoch där utgör andra meningen, 1 andra stycket sägs att första stycket skalltillämpas även vid prövning av ansökningar om bygglov, rivningslov och marklov.När det gäller rivningslov och marklov finns det - i motsats till vad somgäller bygglov - i 8 kap, ingen hänvisning till bestämmelserna i förevarandekapitel. Lagrådet föreslår därför att rivningslov och marklov inte omfattas avbestämmelsen. Såsom andra mening i förevarande paragraf bör ienlighet med vad som anförts under 1 § tas upp bestämmelsen om att kommunen isina markanvändningsbeslut också skall ta hänsyn till förhållandena iangränsande kommuner, 3 och 4 §§ 1 3 § anges atl mark får användas för bebyggelseendast om marken är lämpad härför utifrån vissa bestämda, i lagrummet angivnaförutsauningar. Prop.1985/86:1 239 mening skulle avsikten med bestämmelsen komma till bättre uttryck omdet inledningsvis sägs att bebyggelsen skall lokaliseras till mark som ärlämpad för ändamålet.