prop · G90311 · 1985-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1985/86:11 med förslag till lag om ändring i högskolelagen (1977:218) 1985/86:11 Regeringenföreslår att anta det förslag som har upptagits i bifogade utdrag avregeringsprotokoll . Ipropositionen föreslås alt högskolelagen (1977:218) skak ändras så, att lärareinom högskolan i ökad utsträckning får utöva sädana bisysslor inom forskningoch utvecklingsarbete som innebär att de utnyttjar sina speciella ämneskunskaper.De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft . 1 1985/86. Prop.1985/86:11 Förslag till Lag om ändring i högskolelagen (1977: 218) Härigenom föreskrivs att i högskolelagen (1977:218) skallinföras en ny paragraf, 36 b 8, av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Förestagen lydelse En lärare vid högskoleenhet, i vars tjänst kan ingåforskning, får vid sidan av sin tjänst inneha anställning eller uppdrag etterutöva verksamhet som avser forskning eller utvecklingsarbete inom tjänstensämnesområde, om han inte därigenom skadar allmänhetens förtroende förhögskoleenheten. Sådan bisyssla skall hållas klart åtskild från lärarenstjänsteutövning. I fråga om bisysslor i övrigt finns bestämmelser i lagen(1976:600) om offentlig anstäUning. Denna lag träder i kraft . Utdragur protokoll vid regeringssammanträde , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , , ,R. , , , , Lagrådsremiss med förslag till lag om ändring i högskolelagen(1977:218) Fråganom högskoleforskares rätt att utöva bisysslor har aktualiserats i flerasammanhang under det senaste årtiondet. Sålunda berördes bl. a. frågan avforskningssamverkanskommittén (FOSAM) i belänkandet (SOU 1980:46) prop. 1981/82:106, där betänkandet behandlades, uttalade min företrädare attfastare regler borde anges för forskares rätt att inneha bisysslor och attdessa regler inte fick hindra den forskning som kunde och borde bedrivas inomhögskolan förmån för t. ex. näringsUvet i en omkringliggande region. Hannämnde också att frågan var under utredning. fann att dettautredningsarbete inte borde föregripas genom l.ex. ett uttalande av (UbU1981/82:37 s. 40, rskr 397). Det utredningsarbete som åsyftade bedrevs inom regeringskanslietav en interdepartemental arbetsgrupp under ledning av rättschefen . Aspegren.Utredningen redovisades i en rapport . Arbetsgruppen var enig omatt det saknades skäl att föreslå vare sig generella ändringar i gällandebestämmelser eller särskilda regler om bisysslor enbart för högskoleområdet.Arbetsgruppens rapport bör fogas protokollet i detta ärende som bilaga 1. Med anledning av fortsatta diskussioner inom om möjligheternaatt göra regeländringar i fråga om högskoleforskares rätt att utöva bisysslorfick regeringsrådet J. Mueller i uppdrag att utforma förslag tillnya regler. Mueller redovisade sitt uppdrag i en promemoria den 9 december1983. I promemorian framlades bl.a. förslag tiU regler för högskoleforskaresrätt att utöva bisysslor. Promemorian bör fogas till protokollet i detta ärendesom bilaga 2. En förteckning över remissinstanserna samt ensammanställning över remissyttrandena bör fogas tkl protokollet i detta ärendesom bilaga 3. 1985/86:11 Vidberedningen av detta ärende har jag samrått med statsrådet I. Carlssonsamt med cheferna för jordbraks- och civildepartementen. Enutförlig redogörelse för gällande ordning ifråga om högskoleforskares rätt attutöva bisysslor finns i den tidigare nämnda rapporten (bilaga 1). För sammanhangetsskull skaU jag dock här lämna en kortfattad beskrivning av vad som gäUer. Högskoleforskaresliksom flertalet statligt anställdas rätt alt utöva bisysslor regleras, delsgenom 6kap. 1 8 lagen (1976:600) om offenUig anställning (, omtryckt1982:100, ändrad senast 1983:1074), dels genom kollektivavtal. Enligt6 kap, 1 8 - som behandlar de s.k. förtroendeskadliga bisyssloma - får enarbetstagare inle inneha en anställning eller ett uppdrag eller utöva någonverksamhet som kan rabba förtroendet för hans eller någon annan arbetstagaresopartiskhet eller skada myndighetens anseende. Närmare föreskrifter om dettaförbud meddelas för vissa fall i lag och i övrigt av regeringen. Densom bryter mot bisyssleförbudet i 6 kap. 1 8 kan ådömas disciplinpåföljdeller i allvarliga fall t. o. m. bli uppsagd. Regelni skak ses mot bakgrand av bestämmelsen i 1 kap. 9 8 regeringsformen. a. alt förvaltningsmyndighet och andra som fullgör uppgifter inomden offentliga förvaltningen skall iaktta saklighet och opartiskhet (den s.k.objektivitetsprincipen). Bestämmelsen i har bl. a. till syfte att förhindraalt en arbetstagare pä grand av sina bisysslor hamnar i en situation där aUmänhetenkan sätta hans opartiskhet i fråga. Den skall även förhindra att allmänhetensförtroende för hans kollegor eller för själva myndigheten skadas på sammagrund. Myndigheternaär skyldiga att generellt informera sina arbetstagare om vilka bisysslor somenligt myndigheternas bedömande inte är förenliga med 6 kap. 1 8 (37 8 anstäUningsförordningen1965:601). Denna skyldighet åligger på högskolans område Universitets- ochhögskoleämbetet (UHÄ) resp. styrelsen för vadgäller professorer m.fl. En myndighet skaU även pä begäran av en arbetstagare lämnadenne ett skriftligt besked huravida viss bisyssla enligt myndighetensbedömning är liUäten eller ej. Sädana besked skaU enligt anställningsförordningeni regel lämnas av den myndighet som lillsäiter tjänsten. Den slulHgabedömningen ankommer dock pä arbetstagaren själv, eftersom myndighetsbeskedetinte är bindande för en eventuell rättslig bedömning av Ullåtligheten. KokekUvavtalsbestämmelserfinns 18 8 1 och 2 mom. allmänt avlönings-avtalet för statliga och vissa andratjänstemän (AST). Enligt första momentet får en statlig arbetsgivare, omarbetstagarens sätt att utöva sin tjänst ger anledning därtill, avkrävaarbetstagaren uppgift om och i vilken omfattning han innehar bisysslor. Om bisysslomainverkar hindrande på tjänsteutövningen, kan arbetsgivaren åläggaarbetstagaren att upphöra med dem. Detta moment gäller alltsåde s.k. arbetshindrande bisysslorna. I andra Prop, 1985/86:11 momentetbehandlas s. k. konkurrensbisysslor. Där föreskrivs att arbetstagare vid enmyndighet som bedriver affärs- eller uppdragsverksamhet inte utan medgivande färinneha bisysslor inom myndighetens verksamhetsområde eller i övrigt iförvärvssyfte bedriva verksamhet som berör området. Sådant medgivande lämnas avregeringen. Om arbetslagaren fått medgivande att bedriva konkurrensbisyssla ärhan skyldig att lämna arbetsgivaren uppgift om arten och omfattningen avbisysslan. Föröverträdelse av bestämmelse i AST kan en tjänsteman ådömas disciplinpåföljdsamt bli skyldig alt betala skadestånd för brott mot kollek-Uvavtal. Bestämmelsemai AST har andra syften än de i . De skall förhindra dels att arbetstagarenägnar så mycken tid och kraft åt bisysslor att han inte förmår sköta sin staUigaanställning nöjaktigt, dels att arbetstagaren genom sina bisysslor konkurrerarmed myndighetens ekonomiska verksamhet. Detär självklart ett samhäUsintresse att den kunskap och kompetens som finns ivärt land tas UU vara och utnyttjas på bästa sätt. Inte minst gäller det dekvalificerade kunskaper som kommer fram som resultat av forskning ochutvecklingsarbete. Medvetenheten är också stor om betydelsen av att la lillvara forskningens resultat och forskarnas yrkeskunnande. Det knyts storaförhoppningar till forskningens möjligheter att bidra till lösning av en radolika samhällsproblem. Inte minst gäller detta förnyelsen av svensk industrioch därmed en förbättring av den svenska ekonomin. Ettgenomgående drag i svensk industris utveckling är att den blir aUtmerkunskapsintensiv. Här kan pekas pä den explosionsartade ulveckUngen inomexempelvis bioteknik, mikroelektronik, informationsteknik, fiberoptik,materialteknik, värmeteknik och verkstadsteknik. En sådan utveckling i vårtland är ofrånkomlig om industrin skall kunna behälla sin ställning i internationeUkonkurrens. Kunskap är på väg alt bli den dominerande konkurrensfaktorn. I densenaste forskningspropositionen (prop. 1983/84:107, s. 20f) framhölls att dettabör innebära att har möjligheter all stärka sin internationellakonkurrenskraft genom att en rad för svensk industri gynnsamma faktorer - godallmän utbildningsnivå, ett socialt trygghetssystem som ger en stabil grand förindustriell utveckling, etc. - kompletteras med en långsiktigkompetensuppbyggnad. Det är dä angeläget att forskningens resultat verkligenkan utnyttjas i företagens förnyelse av produktionen och att överföringen avkunskap sker så snabbt som möjligt. Det innebär att uppmärksamheten kommit attrikta sig mot bl.a. högskolan och dess möjligheter att bidraga i dellasammanhang. Företagenblir i takt med sin egen ökade FoU-satsning alltmer beroende av högskolansgrundläggande kompetens och kompetensutveckling. Prop.1985/86:11 företagen inte kan förlita sig på att det inom landet finns denforsknings-kompelens som behövs, ökar risken att de flyttar sina utvecklingsinriktadeenheter och resurser utomlands. En samverkan mellan näringslivet och denforskning som bedrivs inom högskolan är i detta läge av stort värde för samhälletsom helhet. Högskolanhar getts en mer akUv roll när det gäller både att la fram ny kunskap av intresse för olika delar av samhället och att föra ut sådan kunskap till prakUsk tiUämpning. 13 8 högskolelagen (1977:218) sägs: "Forskningen inom högskolan skaU syfta till alt vinna ytterligare kunskaper och till alt finna vetenskaplig grund för utbildning och annan verksamhet." 1 forskningsproposition poängterades att formule ringen "..,. skall syfta till att finna vetenskaplig grund för.... annan verksamhet"lägger ett ansvar på högskolan att pröva föratsättningarna att ta emotforskningsuppdrag från utomstående intressenter (prop. 1981/82:106 s, 69), Tikverksamheten inom högskolan hör också, enligt 6 8 högskolelagen, att spridakännedom om forskning och utvecklingsarbete. Kännedom skall också spridas omvilka erfarenheter och kunskaper som har vunnits och om hur dessa erfarenheteroch kunskaper skall kunna tillämpas. Högskolanhar en mängfasetterad verksamhet där den externt finansieradeverksamheten utgör ett vitall inslag. Högskolan har unika uppgifter ifråga om främst den inomvetenskapligt motiverade forskningen och i fråga omutbildningen. Samarbetet mellan högskolan och externa intressenter, l.ex. inomnäringslivet, måste utformas pä ett sådant sätt att högskolans möjligheter attfullgöra sina traditionella uppgifter inom de senare områdena inte äventyras. Enrimlig balans meUan högskolans olika uppgifter uppnås inte i första hand genomcentralt utformade regler. Det måste ytterst ankomma på berörda lokalahögskolemyndigheter alt svara för de avvägningar som här erfordras. De organsom har ansvar för planering och ledning av verksamheten inom högskolan måstedärför ha överblick över hur bl. a. den industriellt motiverade forskningenpåverkar dels forskningen i övrigt, dels utbildningen. Varje samarbelsprojektmed en utomstående intressent måste således på ett rimUgt sätt kunna inordnasi högskolans verksamhet, där såvitt gäller vetenskaplig verksamhet främst den inomvetenskapligtmoU-verade forskningen och forskarutbildningen svarar för kontinuitet och kompetensuppbyggnad. Samarbetetmellan högskola och näringsliv kan ha skilda organisatoriska former. I 1982 årsforskningsproposition angavs tre huvudformer: - uppdrag från näringslivet somutförs inom de reguljära institutionerna, - SärskUda inrättningar inomhögskolan, - från högskolan friståendeorgan, l.ex. stiftelser med högskoleenheter som huvudmän. Högskolan har i växandeomfattning anlitats för uppdragsforskning, som innebär att forskningsuppdrag utförs av en forskare inom hans tjänst vid högskoleenheten och inom enhetens organisation. Avtal skall därvid upp rättas mellan högskoleenheten, uppdragsgivaren och forskaren (treparts- 6 avtal) enligt rikUinjer som angetts av UHÄ. Enrad forskarbyar och teknik- och irinovationscentra för samarbete Prop.1985/86:11 mellan högskola och omvärld har kommit lill . i är ett exempel på att verksamhet harorganiserats i form av en särskild inrättning inom högskolan. I anslutning tillbl. a. och i har verksamhetorganiserats i form av stiftelser. Forskningsrådsnämndenhar fält i uppdrag att genomföra en analys ochkartläggning av samverkan mellan näringslivet och högskolan. Denförfattningsmässiga regleringen av högskolans verksamhet medger en betydande variaUonnär det gäller formerna för forskningssamverkan inom högskolans ram. Det börvara möjHgt att inom ramen för gäUande regler tillgodose de flesta krav som kanbli aktuella i samband med en sädan samverkan. Uppdragsforskningär den hkUlls dominerande samverkansformen mellan högskola och näringsliv.Genom uppdragsforskning breddas valet av problem att behandlas inom högskoleforskningen.Den nära kontakt med företagen och för dem aktueUa frågor som ges inomuppdragsforskningens ram torde också innebära en sUmulans och källa tillinspiration inte bara för dem som direkt utför ett uppdrag utan för högskolan istort. Uppdragsforskning har även en central betydelse för högskolansutveckling och dess möjligheter att bidra till förnyelsen i svenskindustri. Omfattningenoch inriktningen av ett projekt har givetvis betydelse vid valet av form församverkan. Med hänsyn tiU högskolans eget intresse av utbyte avforskningssamverkan utgår jag ifrån att uppdragsforskning även fortsättningsviskommer att vara den dominerande formen för samverkan meUan högskola ochnäringsliv. Det kan dock finnas fall - särskilt inom teknik och naturvetenskap- där en lämpligare lösning är att forskaren vid sidan av sin tjänst engagerasi att la fram eller tillämpa kunskaper av betydelse för l.ex. Exempel på sådana insatser är vetenskaplig rådgivning, uppdrag avbegränsad omfattning och uppdrag av sädan karaktär att de inte - med hänsyntill vad som är högskolans egentliga uppgifter lämpligen bör bedrivas inomhögskolan. En vidgad rätt till innehav av bisysslor avseende forskning ochutvecklingsarbete (FoU-bisysslor) kan därför utgöra ett bra komplement tiU deredan existerande samverkansformerna. Förnärvarande gäller för lärarna inom högskolan samma regler i fråga om bisysslorsom för statligt anstäUda i övrigt. Det allmänna intresset av att snabbt ochsmidigt kunna utnyttja forskningsresultat och forskarnas kunnande i olika delarav samhället motiverar, enligt min mening, vissa särskilda regler för dem sominom högskolan arbetar med forskning. Jag kommer i det följande att lägga framförslag till sådana regler för högskolelärares bisysslor. Sädanabisysslor som anknyter tiU arbetsgivarens, dvs. högskoleenhe tens, verksamhet blir ofta att bedöma som förtroendeskadliga enligt och därmed som olUlåtna. är det uppenbart att det är just de speciella kunskaper som en högskolelärare har inom ämnesområdet för sin tjänst som uppdragsgivaren viU fä del av. Det blir således fråga om en ' Prop.1985/86:11 bisyssla inom ett område som nära anknyter tUl innehållet itjänsten. Den arbetsgrupp, som jag nämnde tidigare, fann i sin analys avgällande beslämmelser bl. a. att en forskares konsultuppdrag som innefattarett djupare engagemang hos uppdragsgivaren ofta måste bedömas som otillåtet omuppdragsgivarens verksamhetsområde sammanfaller med verksamhetsområdet för deninstitution som vederbörande är knuten till. Att bedriva ekonomisk verksamhetmed anknytning till den egna insUtutionens verksamhetsområde kan vidare enligtgruppen lätt ses som förtroendeskadligt. Det är således enligt grappens rapporttveksamt om det är tillåtet för en forskare alt, i eget namn eUer genom bolag,ägna sig åt produktiv verksamhet som har anknytning institutionensverksamhetsområde. Trotsde restriktioner som gäUande ordning således innebär fmns det anledning attanta att FoU-samverkan på bisysslebasis är tämligen omfattande. Att samverkankan bedrivas pä bisysslebasis är av särskild betydelse för atthögskoleforskarnas kunskaper och erfarenheter skall kunna tas i anspråk avutomstående även för mindre omfattande uppdrag såsom t. ex. vetenskapHgakonsultationer. Ofta kan sådana uppdrag fungera som inledning lill meraomfattande FoU-samverkan mellan högskolan och en utomstående uppdragsgivare. Bisysslemöjlighetenär därför av stor betydelse som en praktisk väg att främja attforskningsresultat frän högskolan omsätts i praktisk tillämpning. Avvad jag nu har anfört framgår att högskoleforskares möjlighet att utövabisysslor är ett viktigt komplement till övriga former för FoU-samverkan. SamUdigtkan det konstateras att de nuvarande reglerna för bisysslor i ofta läggerhinder i vägen för en önskvärd samverkan. Mot denna bakgrand anser jag dengällande offenlligrättsliga ordningen för statsanställdas rätt lill bisysslorvara mindre lämplig sävkt gäller högskoleområdet. Högskoleforskares rätt attutöva bisysslor bör enligt min mening regleras på ett mer ändamålsenligt sätt. Jagskall nu redogöra för mina överväganden rörande närmare föratsättningar attinföra vidgade möjligheter för högskoleforskare att utöva bisysslor samlredovisa förslag till en sådan reglering. Jag utgår härvid från det förslagtill reglering av frågan som utarbetats av regeringsrådet J. Mueller. Sombakgrund lik mina överväganden lämnar jag först en kortfattad redogörelse förutredarens förslag. För en fullständig redovisning av förslaget hänvisar jagtill den Udigare nämnda promemorian (bilaga 2). Utredarenföreslår alt i högskolelagen införs en bestämmelse som ger högskolelärare och innehavare av forskningstjänster inom den staUiga delen av högskolan rätt att utöva bisysslor inom ämnesområdet för sina respektive tjänster. Dessa bisysslor benämns av utredaren ämnesbundna bisysslor. Rätten att ha ämnesbundna bisysslor skulle i princip vara obe gränsad. I syfte att trygga kravet pä opartiskhet och sakHghet bör det emellertid enligt utredaren i högskoleförordningen (1977:263) föreskrivas att högskolestyrelsen skak verka för att bisysslor utförs så att de inte 8 skadar högskolans anseende och inte heller rubbarförtroendet för lärarnas Styrelsen bör enligt utredaren inte verka Prop.1985/86:11 genom påbud och åläggandenutan genom samråd och rådgivning. styrelsen skaU kunnautföra denna uppgift bör den enligt förslaget ges befogenhet att, omsärskilda skäl föreligger, ålägga en forskare att uppge om han innehar bisyssloroch i så fall vad dessa avser. för högskolestyrelseneller annan att ålägga en forskare alt upphöra med ämnesbunden bisyssla pägrand av att den skadar högskolans anseende eller rabbar förtroendetför tjänsteutövningen föresläs däremot inte. Denenda begränsning som enligt utredarens förslag skulle gälla för ämnesbundnabisysslor är den som följer av avtalsbestämmelsen 18 8 1 mom. AST. Dennabestämmelse tar främst sikte på bisysslornas omfattning och innebär attbisysslor inte får vara sä omfattande eller krävande att de verkar hindrande påden ordinarie tjänsteutövningen. Vidarebör det enligt utredarens förslag i högskoleförordningen föreskrivas att enhögskoleforskare skall hålla sina bisysslor klart åtskUda från tjänsteutövningensamt att forskaren inte utan Ullstånd fär utöva dem inom högskolans lokalereker pä annat sätt utnyttja högskolans resurser. Beträffandebisysslor som inte berör tjänstens ämnesområde, föreslär utredaren ingenändring av gällande regler. Rätten att ha sådana bisysslor skulle såledesenligt förslaget aktjämt regleras av nuvarande föreskrifter i ochkollektivavtal. Utredarenföreslår även att vissa regler rörande högskoleforskares rätt att äta siguppdragsforskning samt formerna därför skall införas i högskoleförordningen. Flertaletremissinstanser har i princip UUstyrkt förslaget, dock i vissa faU medpåpekanden rörande detaljer. Kritiskaröster har emellertid också höjts. Justitiekanslern (), statens arbetsgivarverkoch sålunda avstyrkt att ensärreglering införs för högskoleforskares rätt att ha bisysslor. Riksdagensombudsmän, och har närmastintagit den ståndpunkten att frågan inte blivit tillräckligt belyst och därförbör utredas ytterligare innan några ändringar av rätten alt utöva bisysslorbeslutas. JKär den remissinstans bland dem som avstyrkt förslaget som mest ingåenderedovisat kritik mot förslaget. Jag skall därför här närmare redogöra för JK:syttrande. JKpekar på att bestämmelsen i 6 kap. 1 8 är av grundläggande rättssäkerhetsbetydelse. Den finns för att ge skydd åt den i 1 kap. 9 8 regeringsformen fastlagda principen att saklighet och opartiskhet skall iakttas inom ak offenUig förvaltning. Denna princip skiljer på ett avgöran de sätt den offentliga förvaltningen från privat verksamhet. Bestämmelsen i är visserligen av växlande betydelse för olika offentliga tjänster men bör enligt JK tillämpas utan undantag. JK menar även all det är viktigt att förtroendet upprätthåUs för den forskning som bedrivs inom högskolan. Den föreslagna regleringen är inte ägnad att lika starkt väma om detta förtroende som den nuvarande. Om den föreslagna ordningen genomförs skulle detta vidare enligt JK innebära att ett genombrott skett i den regle ring som är avsedd att skydda förtroendet för tjänstemännens opartiskhet. Prop.1985/86:11 Detta vore enligt JK myckel olyckligt, eftersom det skulle kunnaleda till alt andra tjänstemannagrupper kan komma att kräva särreglering försin del. Föregen del gör jag följande bedömning beträffande föratsättningarna för attgenomföra en särreglering för högskoleområdet. Högskoleenheternauppvisar i många avseenden särdrag jämfört med andra myndigheter. Högskolansuppgifter enligt högskolelagen är att bedriva utbildning, forskning ochutvecklingsarbete. Dessa verksamheter skiljer sig självklart frän den typiskaverksamheten vid andra staUiga myndigheter. De aktiviteter som förekommer inomhögskolan består huvudsakligen i vad som inom förvaltningsrätten brakarbetecknas som faktiskt handlande, till skUlnad från handläggning av ärenden.Rättssäkerhetsaspekterna gör sig inte Hka starkt gällande inom sådanaverksamheter som inom typisk myndighetsverksamhet. a. kommit lilluttryck genom att förvaltningslagen (1971:290) inte är tillämplig vid faktiskthandlande. Givetvis gäller regeringsformens krav pä opartiskhet och saklighetäven den statliga verksamhet som bedrivs inom högskolan. Det kan dock varasvårt att närmare precisera den reella innebörden av dessa krav med avseende påhögskoleuppgifter som konstnärligt utvecklingsarbete och forskning. Attopartiskhet och sakHghet skaU iakttas vid offentlig förvaltning har pä grund avrättssäkerhetsaspekterna särskild tyngd när det är fråga om myndighetsutövning,dvs. när myndighet bestämmer för enskUd om förmån, skyldighet eller liknande.Högskoleenheten och dess anställda har endast i mindre utsträckning myndighetsutövandefunktioner. Självklart fattas förvaltningsbeslut i t, ex, liUsättnings- ellerresursfördelningsärenden men inom själva forskningen, som del här närmast ärfråga om, förekommer knappast inslag av myndighetsutövning. Det bör därtill anmärkasatt i den mån som en högskolelärare inom ramen för sin tjänst utövar myndighet eUeri övrigt handlägger förvaltningsärenden så är förvaltningslagen tUlämplig, vUketbl. a. medför att dess jävsregler skall iakttas. Närdet gäller de anställdas ställning skiljer sig också högskoleenheterna i vissaavseenden frän andra myndigheter. Den som forskar inom högskolan intar såledesen särställning på grund av den i 14 8 högskolelagen fasUagda principen omforskningens frihet. Denna innebär l.ex, all en professor har frihet att såvittdet gäller hans egen forskning själv välja forskningsobjekt. Högskoleforskarenssärställning har även kommit tik uttryck bl. a. däri att han genom enundantagsregel i lagen (1949:345) om rätten till arbetstagares uppfinningar,tik skillnad från andra arbetstagare med liknande arbetsuppgifter, har rätt lillpatenterbara uppfinningar som framkommit genom verksamhet i tjänsten. Detkan således konstateras att högskoleenheterna och deras anställda på grund av arten av den verksamhet som bedrivs inom högskolan intar en delvis speciell ställning jämfört med flertalet förvaltningsmyndigheter och deras anställda.