prop · G90355 · 1985-12-31 00:00:00 — Inkomstsom direkt härrör från föreningens ideella verksamhet, t.ex. hyror som ensamlingslokalägande förening uppbär på grund av upplåtelse av lokaler för allmännyttigt ändamål, entréavgiftertill idrotts- och kulturevenemang o.d., skall anses ha naturligt anknytningtill föreningens ändamål. Detsamma gäller inkomst av verksamhet som utgör ettdirekt led i det ideella arbetet, t.ex. om en naturskyddsförening säljeraffischer, märken och böcker för att öka intresset för föreningens verksamhet eller om en förening säljervaror 1 Senaste lydelse av lagensrubrik 1974:770. 2 Senaste lydelse 1984:1061. Prop.1985/86:55 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse avsedda för handikappade personer. Kravet på naturliganknytning skall också anses uppfyllt om en förenings kommersiella verksamhethar karaktär av service till medlemmarna och andra som deltar i den ideellaverksamheten. Detta får exempelvis anses vara fallet om en idrottsförening imindre skala säljer förfriskningar eller idrottsartiklar i sina klubblokaler.Inkomst av verksamhet, som inte har annat samband med det ideella arbetet änatt den skall finansiera detta, skall däremot anses sakna naturlig anknytningtill en förenings allmännyttiga ändamål. Till verksamhet som av hävd utnyttjas för att finansieraideellt arbete räknas anordnande av bingo och andra lotterier, fester, basarer,försäljnings- och insamlingskampanjer samt sådan biografrörelse som bedrivs avnykterhetsförening eller förening med huvudsakligt ändamål att tillhandahållaallmänna samlingslokaler. Detsamma gäller verksamhet som består i att enförening upplåter reklamutrymme på klubbdräkter eller i föreningenssamlingslokaler e.d. En ideell förening är skattebefriad enligt första stycketom a) föreningen hartill huvudsakligt syfte att utan begränsning till viss familjs, vissafamiljers, föreningens medlemmars eller andra bestämda personers ekonomiskaintressen främja ändamål som anges i 6 mom. eller andra allmännyttigaändamål, såsom religiösa, välgörande, sociala, politiska, konstnärliga,idrottsliga eller därmed jämförliga kulturella ändamål, b) föreningen isin verksamhet uteslutande eller så gott som uteslutande tillgodoser ändamål som anges under a, c) föreningen inte vägrar någoninträde som medlem, om inte med hänsyn till arten eller omfattningen avföreningens verksamhet eller föreningens syfte eller annan orsak särskilda skäl motiverar det, samt 1985/86:55 Nuvarandelydelse d) föreningen bedriver en verksamhet som skäligen svarar mot avkastningen av föreningens tillgångar. Skattechefen eller tjänsteman,som skattechefen förordnar, kan efter ansökan medgeatt förening, som avser att anskaffa fastighet eller annan anläggningavsedd för den ideella verksamheten, skall kunnaanses hänförlig under detta moment utan hinder av att föreningeninte uppfyller under fjärde stycket d angivet villkor. Medgivande av dettaslag får avse högst fem beskattningsår i följd ochkan förenas med villkor om ställande av säkerhet e.d. för den inomst-eller förmögenhetsskattsom enligt sjunde stycket kan komma att påföras föreningen på grund av taxering för det eller de beskattningsår medgivandetavser. Beslut i andledning av sådan ansökan får överklagas genom besvär till riksskatteverket.Besvären skall ha kommit in till inom en månad från det föreningenfick del av det överklagade Länsskattemyndighetenkan efter ansökan medge att förening, som avser attanskaffa fastighet eller annan anläggning avsedd för den ideella verksamheten,skall kunna anses hänförlig under detta moment utan hinder av att föreningeninte uppfyller under fjärde stycket d angivet villkor. Medgivande av dettaslag får avse högst fem beskattningsår i följd ochkan förenas med villkor om ställande av säkerhet e.d. för den inomst- eller förmögenhetsskattsom enligt sjunde stycket kan komma att påföras föreningen på grund av taxering för det eller de beskattningsårmedgivandet avser. Beslut i andledning av sådan ansökan får överklagasgenom besvär till . Besvären skallha kommit in till inom en månad från det föreningenfick del av det överklagade beslutet. Prop.1985/86:55 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse beslutet.Beslut av riksskat- som avses här får inte över-teverket i fråga som avses klagas, här får inte överklagas. Medgivandeenligt föregående stycke får lämnas även då en förening avser att genomföraomfattande byggnads-, reparations- eller anläggningsarbeten på enfastighet som brukas av föreningen. Har föreninginte inom föreskriven tid genomfört den investering för vilkenmedgivande enligt femte eller sjätte stycket lämnats eller har föreningen underlåtit attiaktta annat i sådant beslut angivet villkor, skall föreningentaxeras för de beskattningsår som medgivandet avsettefter de regler som skulle ha gällt om något medgivande inte hade lättuiats.I fråga om sådan taxering gäller bestämmelserna i 115 och 116 §§taxeringslagen (1956:623) i tillämpliga delar. Det förhållandet,att en ekonomisk förening med stöd av 4 § 1 mom. lagen (1951:309) angående införande avnya lagen om ekonomiska föreningar fått bestå som registrerad förening, utgör intehinder mot att föreningen vid tillämpning av denna lagbehandlas såsom ideell förening. får, om särskildaskäl föreligger, efter ansökan förklaraatt föreriing, som har till huvudsakligt ändamål att främjanordiskt samarbete, i fråga om skattskyldighet eller eljest vid tillämpning avdenna lag skall anses jämställd med förening som avses i första stycket. Sådantbeslut får, när omständigheterna ger anledning till det, avriksskatteverket återkallas. Beslut, som meddelatenligt detta stycke, får inte överklagas. Dennalag träder i kraft den Prop.1985/86:55 BAKGRUND M.M. Idirektiven konstateras inledningsvis att utvecklingen på skatteområdet desenaste årtiondena har kännetecknats av en alltsnabbare takt i ändringarna av det materiella regelsystemet. Dettahar i sin tur medfört att skattesystemet blivit allt mer invecklat ochsvårtillgängligt. Som en följd härav hargranskningsresurserna till stor del låsts fast vid detaljfrågor i stället för attinriktas mot det väsentliga skatteundandragandet. Mot denna bakgrundbehövs därför åtgärder för att effektivisera skatteförvaltningen.Utöver förenklingar i beskattningsreglerna och förändringarav förfarandet krävs även förbättringar i fråga om ledning och styrning av skatteförvaltningen.För att målsättningen att skapa klara och effektivaledningsfunktioner skall kunna uppnås måste skatteavdelningarnas organisatoriska sambandmed länsstyrelserna upphöra och dessa avdelningar knytas samman med den övrigaskatteförvaltningen. Utredningsuppdragetbestår i att lämna förslag till en ny organisation av skatteförvaltningenoch till effektivare former för styrning och samordning av verksamheten. En utgångspunkt är att detskall finnas en från fristående länsskattemyndighet.Vidare skall övervägas i vad mån det finns behov av skattechefsinstitutet. Även denlokala skatteförvaltningens ställning i förhållandetill länsskattemyndigheten skall övervägas. Direktiven bifogas som bilaga 1 till betänkandet. Utredningen har eftersträvat breda kontaktytor framförallt med skatteförvaltningen för att fortlöpande erhålla synpunkter. Vid besökhos och lokala skattemyndigheter har utredningen sammanträffatmed landshövdingar, skattechefer, fögderichefer och annan personal.Information om utredningsarbetet har bi.a. lämnats vid RSV:s överläggningarmed skattechefer, taxeringsdirektörer och förste taxeringsintendenter. Samråd och kontakter har förevarit med statskontoret,skatteförenklingskommittén (B 1982:03), verkledningskommittén (C 1983:04),utredningen om säkerhetsåtgärder m.m. i skatteprocessen (Fi 1973:01),deklarationskontrollutredningen (B 1982: 06) samt med ordföranden i . Genom en enkät till landshövdingarna har synpunkterinhämtats beträffande lekmannamedverkan i en från fristående länsskattemyndighet. Ett besök har företagits hos den finskaskatteförvaltningen för att få del av erfarenher rörande ledning ochsamordning. Därvid besöktes finansministeriet, skattestyrelsen, ett länsskatteverkoch en skattebyrå. Även den danska skatteförvaltningens centralmyndighet,statsskattedirektoratet, har besökts . Statskontorets delrapport (1985:12). Fristående skatteförvaltning-Norrbottenprojektet,har genom regeringsbeslut överlämnats till utredningen. Prop.1985/86:55 HISTORIK För skatteförvaltningensdel har de fortlöpande reformsträvandena underefterkrigstiden väsentligen innefattat tre utvecklingstendenser. Delsen strävan att samordna ledningen av beskattningsväsendet,vilket bland annat lett till bildande, dels en strävan attskilja fiskala och förvaltande uppgifter från de dömandeuppgifterna på länsnivån, vilket lett till länsrättsreformenoch dels slutligen en strävan hos olika utredningar att skapa en friståenderegional skatteförvaltning. För länsstyrelsensdel har utvecklingen också inneburi.t många tillkommande arbetsuppgifter med avseende på samhällsplaneringoch på insatser för länets utveckling och framtid. Dessa arbetsuppgifterhar kommit att bli alltmer dominerande för landshövdingen och . En följd av detta är attskatteverksamheten är en huvuduppgift för landshövdingenoch . Detta har i sin tur bidragit till att dagensskattechefsinstitut vuxit fram. Genom regeringsform tillskapades vad som ärdagens länsstyrelser, dvs. en statlig förvaltning med länet somförvaltningsområde under landshövdingens ledning. valtningensorganisatoriska anknytning till härrör från . Undersenare decennier har såväl länsstyrelseorganisationen som skatteförvaltningenvarit föremål för åtskilliga utredningar och därpå följandeomorganisationer. Frågan om en brytning av det organisatoriska sambandetmellan länsstyrelse och skatteförvaltningberördes av skattekontrollsakkunniga, länsstyrelseutredning,skattelagssakkunniga och av taxeringssakkunniga. Enetapp i utredningsarbete om länsstyrelseorganisationen avslutades i slutet av1960-talet då flera utredningar lade sina förslag. (SOU 1967:20-21) föreslog en omorganisation av den statliga länsförvaltningenför att den översiktliga samhällsplaneringen skulle kunnasaraordnas på bättre sätt. Utredningen ansåg att skatteadministrationenhade så ringa samband med och behov av samverkan med den övriga länsstyrelsenatt en särskild utredning om utbrytning avskatteadministrationen från borde göras. (SOU 1967:22), som initierades av länsförvaltningsutredningen, grundade sitt förslagtill fristående regionala skatteverk på ett antalprincipiellt betydelsefulla tankegångar. Enligt utredningen borde en länsstyrelseorganisationskapas som i sig inneslöt eller handlägg-ningsmässigt kontrollerade den regionala förvaltningsverksamhet,som förutsätter samordning och samverkan för sinrationella drift. I en sådan organisation skulle taxerings-, uppbörds- ochfolkbokföringsväsendet bilda ett främmande element och utgöra enorganisatorisk belastning, eftersom dessa verksamhetsområdensaknade eller hade ringa samband med länsförvaltningen i övrigt. För dem vari stället kontakter och samverkan med centrala organ, främst inomområdena taxeringskontroll och dataverksamhet, mera väsentliga.Genom dessa verksamhetsområdenstyngd, inte minst i personalhänseende, inom en länsstyrelseorganistion skullevidare landshövdingens möjligheter att mera odelat ägna sig åt frågor avsamordnings- och planeringskaraktär komma att begränsas. Enligt utredningen vardet också otillfredsställande att en organisation inneslöt sakområden på vilkaverkschefen skulle komma att sakna reellt inflytande. Vedertagnaorganisatoriska principer talade därför för en utbrytning. Utredningens förslaginnehöll att taxeringssektion och datakontor bröts ut urlänsstyrelsen till fristående regionala skatteverk, ett i varje län. Ävenhanteringen av arvs- och gåvobeskattningen ansåg utredningen böra föras tillskatteverken (från tingsrätt respektive länsstyrelse). Beträffande delokala skattemyndigheternas ställning anförde utredningen att det saknades anledning att viden utbrytning behålla som chefsmyndighet och att det i stället varnaturligt att det regionala skatteverket övertog denna funktion. var en annan viktig huvudlinje att skilja dömande ochfiskala uppgifter åt. Utredningen avvisade därför bestämt tankenatt låta dåvarande prövningsnämnden och dess kansli ingå i ettskatteverk. Utredningen övervägde därefter om en skattedomstol, skapad av prövningsnämnden ochdess kansli, skulle ingå i eller ej. Utredningen föreslogatt en fristående regional skattedomstol, länsskatterätten*skulle inrättas. Enväsentlig uppgift för landskontorsutredningen var också att förbättrasamordningen och effektivisera ledningen av skatte-, uppbörds- ochfolkbokföringsförvaltningen i landet. Utredningen föresloginrättandet av ett central ämbetsverk, riksskattestyrelsen, som huvudsakligenskulle byggas upp genom sammanslagning och omorganisation av vissa centralaorgan, främst riksskattenämndens kansli, centralafolkbokförings- och uppbördsnämnden(CFU) och kontrollstyrelsen. Landskontorsutredningensförslag om en central förvaltningsmyndighet ledde till attriksskatteverket bildades (prop. 1969:127 samt prop.1970:55). Denpartiella omorganisationen av den statliga länsförvaltningen1971 (prop. 1970:103), som grundades på länsförvaltningsutredningens ochlandskontorsutredningens betänkanden, innebar för den regionala skatteförvaltningensdel att de fiskala verksamheterna och de dömande funktionerna skildes åt och fördes tillvar sin ny huvudenhet vid , skatteavdelningen och förvaltningsavdelningen.Frågan om fristående skatteverk och skattedomstolar på länsplanetansåg departementschefen vara av den arten att den borde hänskjutastill den beredning (länsberedningen) som hade att överväga denregionala samhällsförvaltningens organisation på längresikt. Dennya skatteavdelningen indelades i fem enheter, taxeringsenheten, revisionsenheten,mervärdeskatteenheten, uppbördsenheten och dataenheten. Avdelningschefen gavsen markerad särställning inom genom införandet av det s.k.skattechefsinstitutet, som här endast kortfattat berörs. Iegenskap av skattechef tillades chefen för skatteavdelningen det materiella ansvaret förtaxerings- och kontrollverksamheten rj.m. enligt skatte- och taxeringsförfattningarna.Endast i vissa administrativa och formella avseenden lades beslutsbefogenheterävenfortsättningsvis på . Det kan noteras att någotmotsvarande institut inte infördes inom mervärdeskattelagens, uppbördslagens elleravgiftslagens områden. Ärenden rörande gåvoskatt fördes till skatteavdelningen, men utredningens förslagbeträffande arvsbeskattningen genomfördes inte. Tillden nya förvaltningsavdelningen fördes länsskatterättens kanslifunktioneroch till administrativa enheten knöts personal- och ekonomifunktioner. FörStockholms län valdes en annan organisation av skatteavdelningen.Taxerings-, revisions- och mervärdesskatteenheterna sammanfördes taxeringsavdelning. Uppbörds- och dataenheterna fördes tillden administrativa avdelningen. För länsstyrelseorganisationeni övrigt innebar den partiella reformen bl.a. att planeringsavdelningeninrättades, och att fick en förtroendemannastyrelse för att geett medborgerligt inflytande vid behandlingen av samhällsfrågor. utredning, länsberedningen (SOU 1974:84), fick till uppgift attsammanfatta och komplettera de förslag .som länsförvaltningsutredningen, landskontorsutredningen, länsindelningsutredningenoch länsdemokratiutredningen hade länu:iat. Länsberedningenkonstaterade i sitt betänkande "Stat och kommun i samverkan" (SOU1974:84) att några egentliga funktionella samband inte fannsmellan skatteförvaltningen och övrigaverksamhet. Beredningen fann att skatteavdelningens behov av kontakt ochsamverkan med enheterna inom planerings- och förvaltningsavdelningarna varmycket begränsat och i princip inte av annan art än vad somförekom olika myndigheter emellan. Skatteavdelningens kontaktmönster löpte främstvertikalt - uppåt mot RSV och nedåt mot LSM. Dessa kontaktervar mycket omfattande och de funktionella sambanden var starka. Beredningenkonstaterade också att någon egentlig styrning av skatteförvaltningenfrån länsledningens sida inte förekom,eftersom de viktigaste uppgifterna på skatteavdelningen var undandragna landshövdingensoch styrelsens inflytande. Skatteavdelningen som omfattade av totala personalkader, kundedärför sägas leva sitt eget liv inom länsstyrelseorganisationen.Slutsatsen blev enligt länsberedningens mening att det inte fanns några bärande skäl avorganisatorisk eller funktionell art eller något behov av samverkan sommotiverade att skatteförvaltningen var inordnad i länsstyrelseorganisationen.De synpunkter som kunde anföras som skäl för att behålla skatteförvaltningen inom vägdeenligt länsberedningen lätt mot de fördelar avorganisatorisk art som en utbrytning skulle medföra. Beredningen föreslog därför attskatteförvaltningen skulle brytas ut från till ett friståendeskatteverk. Enligt beredningen låg det därvid i sakens natur att borde blichefsmyndighet för de regionala skatteverken under vilka i sin turde lokala skattemyndigheterna borde sortera. Detta skulle också innebära atthela skatteförvaltningen skulle komma att redovisas underfinansdepartementets huvudtitel. Emellertidanförde departementschefen (prop. 1975/76:168) att länsberedningeninte nog hade beaktat att det även förelåg betydande fördelar med den organisation som fanns. En sådan fördel varatt det ekonomiska kunnandet inom skatteavdelningen kunde utnyttjas inom länsstyrelseni övrigt. fick tjänstemännen på skatteavdelningen genom sitt samarbete med övrigadelar av större kännedom om samhällsplaneringen och samhällsekonomini länet. Andra fördelar var att personalen kunde utnyttjas bättre ochatt utbyggnaden av dataenheterna skulle kunna tillgodose behovet av samarbetemed i övrigt. Utbrytningen skulle också kunnamedföra ökade kostnader för staten genom att denskulle göra en viss dubblering av ekonomiska-administrativaresurser nödvändig. Departementschefen fann att fördelarnamed den befintliga organisationen övervägde nackdelarna och ansåg därför attskatteavdelningen även i fortsättningen borde ingå i . Länsberedningensförslag om utbrytning av den regionala och lokala skatteförvaltningenur ledde inte till a. på grund av att frågan kom att blipartiskiljande. fann isitt betänkande "Länsdomstolarna" (SOU 1977:80)sarrananfattningsvis att starka principiella skäl talade för enorganisation med fristående länsdomstolar som integrerades med den allmänna förvaltningsdomstolsorganisationen. Ensådan reform skulle inte bara ansluta till vad som gällde fördomstolsväsendet i övrigt och ta till vara allmänna säkerhetssynpunktersom koinmittén fann angelägna. I här aktuella avseenden anfördekommittén vidare att RS-reformen skulle komma att kompletteras genom atttaxeringsförfarandet i andra instar\s skatterättsskipningen på länsnivå förstärktes. De strävanden att stärka medborgarnas förtroende för myndigheternasom kommit till uttryck på flera sätt skulle fullföljas genom att förvaltningoch rättsskipning särskildes pålänsnivå. Statsmakternaföljde kommitténs förslag. De nya länsrätterna,vari infogades länsskatterätt, fastighetstaxeringsrätt och länsrätt, började sinverksamhet . Länsrätterna knöts administrativt till . RS-reformenmedförde för skatteförvaltningens del en omfattande utbyggnad ochomorganisation. Länsstyrelsernas skatteavdelningar kompletteradesmed ett kansli, nya taxeringsenheter tillskapades och besvärsverksamhetenöverfördes tillnybildade besvärsenheter. Också de lokala skattemyndigheternaomorganiserades. Reformen var fullt genomförd vid taxering. 65 5 1985/86. Bilaga I och 2 Enföljd av reformen blev att skatteadministrationen ytterligare fjärmades från övrig länsstyrelseoch att skattechefens ledningsfunktion förstärktes. Frågan om delokala skattemyndigheternas inlemmande i länsstyrelseorganisationen har vid flera tillfällenaktualiserats. 1975 fattade ett principbeslut att ett sammanförande skulleske och fögderiutredningen fick i uppdrag att utreda en sådansammanföring. I sitt betänkande (Ds Kn 1979:4) lämnade fögderiutredningenvisserligen i enlighet med sina direktiv ett förslagtill gemensam organisation för och länetslokala skattemyndigheter, men anförde att man inte funnit det föreliggatillräckligt bärkraftiga motiv för en sammanslagning.Utredningen var inte enig. Tre experter lämnade avvikande mening. Vid den' efterföljanderemissbehandlingen tog bl.a. flertalet länsstyrelser, skattecheferna, statskontoret ochriksskatteverket ställning för en sammanslagning. Den övervägandedelen av de lokala skattemyndigheterna var negativa till ett inlemmande ochriksrevisionsverket ansåg inte att det fanns något behovav att påskynda sammanslagningen. Någonsammanföring kom inte till stånd. Vidmitten av gällde att landshövdingen dels uppträdde sombeslutsfattare i första instans, dels som bevakare av det allmännas rätt ochbeslutsfattare i andra instans. Genom ett kungligt brev 1693 anbefalldes landshövdingarnaatt "noga granska taxeringslängderna för att efterse huruvida bevillningsförordningenblivit efterföljd samt att, därest så erfordrades,rätta och ändra dem, så att ingen orätt förtydning eller förklaring mot förordningensrätta förstånd och meningtill kronans inkomsters oskäliga minskning och undandragande finge på något sätt tillåtas". Sedermerainfördes ordningen att landskontoret i samt chefen förlandskontoret, landskamreraren, i förordning tillades särskilda uppgifter i sambandmed taxeringsverksamheten, i synnerhet den verksamhet som ägde rumefter taxeringen i första instans. I1928 års taxeringsförordning fördelades ansvaret för taxeringsverksamheten på följande sätt. Detegentliga taxeringsarbetet utfördes i taxeringsnämnden såsom enbisyssla och ofta av personer som saknade särskild utbildning för ändamålet. Länsstyrelsenhade till uppgift att vaka över att taxeringsarbetet ordnades och bedrevs på ett ändamålsenligtsätt, att verkställa indelning i taxeringsdistrikt samt att utseordförande och kronoombud i taxeringsnämnd. Kronoombudets huvuduppgift var att bevaka detallmännas rätt i första instans. hade befogenhetatt kalla till förberedande överläggningar med ledamöter i taxeringsnämnd.Dessa överläggningar skulle hållas inför länsstyrelseneller landskamreraren och vid dem skulle uppmärksamhet ägnas åt åtgärder förbefordrande av en likformig och rättvis taxering. Detåladeslandskamreraren att, vid sidan av sina arbetsuppgifter som chef förlandskontoret, antingen själv ge TN stöd i form av bokföringsgranskning eller också utseannan person att utföra sådan granskning. Vidare ålades detexplicit landskamreraren att efter taxeringsarbetet i förstainstans eftergranska alla taxeringar för att undersöka om de var i överensstämmelsemed skatteförfattningarna. Om landskamreraren fann anledningtill anmärkning skulle detta anmälas tilldåvarande andra instans, prövningsnämnden (PN). I PN hade landskamreraren skyldighetatt närvara vid samtliga sarmnan-träden och där bevaka det allmännas rätt. PN hade skyldighet att pröva samtliga taxeringar,alltså inte bara sådana där landskamreraren hade framfört anmärkningeller där besvär hade anförts. Denna ordning blev i allt väsentligtbestående . Underårenväxte behovet att tillhandahålla sakkunniga tjänstemän åttaxeringsnämnderna för deklarationsgranskning m.m. Vidare ökadekraven på en fastare organisation och starkareprocessledning i andra instans, PN. Som en följd av förslag från beskattningssakkunnigai betänkandet (SOU 1942:49) Ändrad organisation av beskattningsnämndernaoch förstärkning av landskontorens arbetskraft m.m. blevlandskamreraren ordförande i . Härom anförde beskattningssakkunhiga bl. (s. 151 och 179). Landshövdingensordförandeskap torde regelrätt bestå däri, att han öppnar prövningsnämndens första samman-' trade och att han är närvarandevid ett slutsammanträde; med prövningsnämndens egentliga arbete tager han icke någonbefattning och om någon processledning från hans sida under dennaviktiga arbetsperiod kan det således icke vara tal.... Detordförandeskap till namnet, som f n tillkommer landshövdingen,synes därvid böra avskaffas.