prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — genomkommunalbesvär, 1 förevarande kapitel behandlas endast förvaltningsbesvären.De fall då kommunalbesvär kan komma i fräga är inte angivna i PBL utan följerav kommunallagens bestämmelser. Detta överensstämmer med denlagstiftningsteknik som allmänt används när överklagande av kommunala beslutregleras, 1 det nu förevarande lagstiftningsärendet kan det finnas skäl atttillämpa en annan teknik och att i lagen ange de fall då kommunalbesvär kananföras. Beslut som sakligt ligger varandra nära skall enligt förslagetöverklagas i det ena fallet genom förvaltningsbesvär och i det andra genomkommunalbesvär. Som exempel kan nämnas alt beslut att anta en detaljplanöverklagas genom förvaltningsbesvär men ett beslut att inte anta en sådan plangenom kommunalbesvär. Den sistnämnda besvärs-möjligheten framgår emellertidinte av lagtexten. 1985/86:1 321 häroch var i motiven berört fall dä möjligheten att anföra kommunalbesvär ståröppen men läsaren av lagtexten får inte mycken ledning. Intresset av klarastmöjliga information motiverar au lagtexten i PBL fullständigt anger derättsmedel som står till buds, Eu annat skäl att göra avsteg frän sedvanliglagstiftningsteknik kan vara att förvaltningsbesvären i PBL i vissa hänseendenär utformade som ett slags specialbesvär med drag lånade från bådeförvallningsbesvär och kommunalbesvär. Besvär över beslut att anta endelaljplan, områdesbestämmelser eller en fastighetsplan har sålunda en ihuvudsak kassatorisk effekt. Förvaltningsbesvär med sädan verkan innebär ennyhet inom det administrativa rättsskyddet. En annan nyhet är atlförvallningsbesvär får anföras mot kommunfullmäktiges beslut. I gällande rältär de restriktivt utformade kommunalbesvären det enda ordinära rättsmedlet vidöverklagande av beslut av kommunernas valda församlingar. I lagrådels förslag ingår som en inledande paragraftill 13 kap. bestämmelser om de beslul enligt PBL som kan överklagas genomkommunalbesvär. En fördel är att reglerna om förvaltningsbesvär dä kan görasmindre detaljerade. I det remitterade förslaget harförfattningsmalerialet disponerats så att reglerna om besvär över planbeslutsamlats i en grupp och reglerna om besvär över lovbeslut i en annan grupp. Inomvardera gruppen anges som första besvärsinstans och därefterföljer regler om fullföljd av talan mot länsslyrelsens beslut, 1 fråga ombesvärsförfarandet hos finns del särskilda regler vidöverklagande av planbeslut. Beträffande talan mol lovbeslut upptar förslagetinte nägra molsvarande regler utan läsaren hänvisas till förvaltningslagensbestämmelser i ämnet. Det sätt varpå förfaltningsmaterialet sålunda disponeratshar medfört att regleringen blivit onödigt omfattande och delvis svårbegriplig,1 lagrådets förslag har de båda gmpperna förts samman. Härigenom har antaletparagrafer kunnat nedbringas och möjlighet har öppnats att samla alla reglerom besvärsförfarandet i en paragraf. Till närmare belysning av de ändringar som sålundaföreslås får lagrådel hänvisa sitt lagförslag och till vad lagrådet i delföljande anför under de olika paragraferna. Under mbriken lill förevarande kapitel diskuterardepartementschefen vilket utrymme som kan finnas för en prövning frånlaglighetssynpunkl av frågan humvida en översiktsplan är förenlig med denaviserade lagen om hushållning med naturresurser. Lagrådet har inte granskatförslaget till nämnda lag och kan därför inte ingå i bedömning avdepartementschefens nu åsyftade uttalanden. 21 1985/86. 1985/86:1 322 Enligt paragrafens första stycke får beslut i frägaom regionplan inte överklagas. Lagrådet utgår från att avsikten inte är attförbjuda kommunalbesvär över ell sådant beslut, se I § lagrådets förslag. Vad som sägs i paragrafens andra stycke följer av 2§ första stycket lagrådets förslag. När det i sistnämnda lagrum talas om"annan myndighels" beslut avses därmed beslut av sädanalokala organ som anges i specialmotiveringen samt beslul av exempelviskommunens gatukontor att inte godta säkerhet för betalning av gatukostnader (6kap, 36 §), När i 2 § första siycket lagrådets förslag angesatt vissa beslut överklagas genom besvär hos ligger däri ingetuttalande i frågan huruvida besluten är överklagbara eller inte. Lagrummetanger endast besvärsinstansen vid överklagande av beslul mol vilka talan färföras. Frågan om överklagbarhet är inte i lagrådels förslag, lika litet som idet remitterade förslaget, särskilt reglerad. Den får besvaras med ledning avallmänna grundsatser om administrativa besluts överklagbarhet. På en punktanser sig lagrådet böra beröm frågan närmare. På lagrådels förslag har i 8 kap,23 § inlagils beslämmelser enligt vilka under vissa förutsättningarfår besluta om anstånd med avgörandet av ansökan om lov. Ett sådantanståndsbeslut innebär alt ansökningen kan komma att avgöras på andra gmnder ändem som eljest skulle komma i fräga. Beslutet kan bli avgörande för frågan omansökningen skall bifallas eller avslås. Med hänsyn lill de rättsverkningarbeslutet alltså kan fä och då de materiella förutsättningarna för ettanståndsbeslut är angivna i lagen talar övervägande skäl för att beslutet äröverklagbart, jfr RÅ 1977 s, 248, Det kan exempelvis vara rimligt medöverprövning av frågan om kommunen verkligen påbörjat ett sådant arbete medplanändring som avses i 8 kap. 23 §, Talan skall dä föras enligt 2 § förstastycket. Vad som sägs i denna paragraf följer av 2 § förstastycket lagrådets förslag. Enligt paragrafens första stycke skall ibesvärshandlingen anges de omständigheter på vilka överklagandet gmndas, Detlainnebär en avvikelse från förvaltningslagen (12 §), som inte uppställer annatformkrav än atl det överklagade beslutet skall anges. Motivet lill dennaavvikelse framgår inte av remissen. Lagrådet ser inte något skäl alt i PBLuppställa nägot formkrav utöver det som anges i förvaltningslagen (jfr prop.1971:30 s. 416). 1985/86:1 , 323 såsom lagrådet föreslår, PBL skall innehållabestämmelser om besvärsförfarandet i såväl plan- som lovärenden, bör paragrafenkompletteras med en föreskrift om hur besvärstiden skall räknas vidöverklagande av beslut i lovärenden, 1 lagrådels förslagupptar paragrafens andra stycke en sådan föreskrift. Det mä framhållas att vadsom där sägs om byggnadsnämnds beslut kommer att gälla även beslut av etllokalt organ som kommunfullmäktige enligt lagen (1979:408) om vissa lokalaorgan i kommunerna tillsätter för att fullgöra uppgifter.Detta följer av 4 § andra siycket nämnda lag. Besvär över ett sådant lokallorgans beslut skall alltså anföras från del-fåendet. Vad som sägs i paragrafens första stycke följer av4 § andra siycket lagrådets förslag, vilket avser såväl länsslyrelsens beslutenligt 12 kap, 3 § som dess beslul i anledning av besvär. Paragrafens andra stycke innehåller en erinran omden besvärsrätt som enligt 12 kap. 5 § andra stycket remitterade förslagettillkommer vissa kommuner och regionplaneorganet, Säsom lagrådet anmärkt undersistnämnda lagrum bör alla regler om besvär över länsstyrelses beslut enliglPBL tas upp i 13 kap. De av lagrådet föreslagna besvärsreglerna har ingenmotsvarighet till 12 kap, 5 § andra stycket. Såsom lagrådet återkommer lillunder 10 § bör nämligen i PBL inte ges nägra beslämmelser om kommunalmyndighels besvärsrätt. har enligl fast praxis en kommun rätt attöverklaga beslut av länsstyrelse alt inte fastställa en av kommunen antagenplan. I etl system som bygger på ökat kommunalt inflytande pä och minskadstatlig kontroll av markanvändning och bebyggelse framstår denna klagorätt somsjälvklar. Att besvärsrätt tillkommer även annan kommun som beslutet angår ochregionplaneorganet får anses följa av allmänna grundsatser om saklegitimationhos den som företräder ett av räUsordningen erkänt intresse, jfr prop, 1971:30s, 391, PBL ger angränsande kommuner inflytande över planarbetet, se denallmänna motiveringen s, 265, och kommunerna skall underrättas om planbeslutoch vad som skall iakUas vid eU överklagande. Sådan underrättelse skall ocksåtillställas regionplaneorganet. Vad som sägs i 12 kap, 5 § andra stycket fårsålunda anses gälla utan uttryckliga bestämmelser. Vad lagrådet här har anförtleder också till att 12 kap. 1 § andra styckel är överflödigt. Paragrafenmoisvaras av 4 § andra stycket 4 lagrådets förslag. 1985/86:1 324 Vad som sägs i dessa paragrafer följer av 2 §första stycket lagrådets förslag. I specialmotiveringen till 6 § angerdepartementschefen exempel på beslut som enligt hans mening inte kanöverklagas. Departementschefen åberopar allmänna rättsregler som stöd för sinmening. Ett av de angivna exemplen är beslut om besked enligt 10 kap. 2 §huruvida en åtgärd kan föranleda ingripande enligt 10 kap. Lagrådet erinrar omatt i gällande rätt finns en särskild bestämmelse, 30 § första stycketpåföljdslagen, enligt vilken talan ej får föras mot sådant beslut.Departementschefens uttalanden om överklagbarheten av beslut att hos åklagarebegära atl talan väcks om tilläggsavgift eller beslut att ansöka omhandräckning föranleder ingen erinran från lagrådets sida. Några avgöranden iregeringsräUen som lämnar svar på frågan om överklagbarheten av här avseddabeslut känner emellertid lagrådet inte lill. Lagrådets förslag har inte någon motsvarighet Ullden berörda bestämmelsen i 30 § påföljdslagen. Med den utformning 10 kap,2 § fått i lagrådels förslag fär en sådan bestämmelse anses överflödig, jfrlagrådets yttrande under 10 kap, 2 §. Denna paragraf anger fördelningen mellan kammarrättoch regeringen av besvär över länsstyrelses beslut i ärenden om lov och vissaandra ärenden. Motsvarande bestämmelser finns i 4 § andra siycket lagrådetsförslag. Enligt det remitterade förslaget skalllänsstyrelsens beslut om bygglov eller förhandslov inom ett område som inteomfattas av detaljplan överklagas lill kammarrätten i två fall, nämligen ombesvären innefattar frågan humvida åtgärden ulgör en kompletteringsåtgärd elleruppfyller kraven i 3 kap, I övriga fall skall besvär rörande bygglov ellerförhandslov utanför detaljplan prövas av regeringen. Regeringen skall ocksåpröva besvär över beslut om rivningslov vare sig lovet avseråtgärd inom eller utom detaljplanelagi område. beslut om marklovåter skall överklagas till kammarrätten också detla oberoende av om beslutetavser åtgärd inom område för detaljplan eller utanför området. Enligt lagrådels mening skulle del slå bättre iöverensstämmelse med de av departementschefen angivna grtjinderna förbesvärsärendenas fördelning om alla ärenden om lov eller förhandsbesked varifråga är om en åtgärds förenlighet med en detaljplan eller medområdesbestämmelser prövades av kammarrätten såvitt gäller den frågan. Isamlliga dessa fall avser prövningen en rättsfråga, nämligen frågan omåtgärdens förenlighet med en planbeslämmelse. Däremol synes det inte finnasskäl att kammarrätten hänföra ärenden om marklov vari inte är fråga omåtgärdens 1985/86:1 ,, 325 förenlighetmed en planbestämmelse. I sådana ärenden bör regeringen vara besvärsinstans. I paragrafens fjärde stycke anges de resterandebeslut av länsstyrelse rörande lov m.m. som skall överklagas till kammarrätten.Av fiärde siycket följer - i överensstämmelse med gällande rätt (71 § 2 mom,byggnadssladgan) - all del ankommer på kammarrätten alt pröva besvär överlänsstyrelsens beslul i anledning av talan mot byggnadsnämnds beslut atl integodkänna någon som ansvarig arbetsledare. Vanligen prövas besvär över enmyndighels beslul att vägra någon anställning eller uppdrag i sista hand avregeringen. För de administrativa domstolarna är en sådan prövning enfrämmande uppgift i synnerhet när prövningen inte avser tillämpningen avrättsregler utan innebär ett bedömande av vederbörandes allmänna lämphghet föruppgiften. Enligt lagrådets mening bör det ankomma på regeringen att prövabesvär över ell sådant beslut av länsstyrelse varom här är fräga. Som framgårav lagrådets yttrande under 12 § förordar lagrådel atl även besvär överförvaltningsmyndighets beslut all vägra riksbehörighet skall föras hosregeringen. Däremot bör, vilket också följer av fiärde siycket, besvär överlänsstyrelsens beslut om ingripanden enligt 9 kap. 4 § fiärde stycket (9 kap. 3§ fiärde stycket lagrådets förslag) mot försumlig ansvarig arbetsledare förashos kammarrätten. I lagrådets förslag anger 4 § första stycket defall då talan inte får föras mot avgöranden. Dessa bestämmelserhar sin motsvarighet i 12 kap. 5 § första stycket i det remitterade förslagetoch stämmer i sak överens med detta. De i 4 § andra styckel 1-3 lagrådelsförslag upptagna beslämmelserna motsvaras av 8 § första och andra styckena idel remitterade förslaget med de ändringar i sak som lagrådel föreslår; den avlagrådel förordade ändringen alt besvär över länsstyrelses beslut i fråga ommarklov utanför område för detaljplan eller områdesbestämmelser skall förashos regeringen följer av andra stycket in fine. 4 § andra stycket 4-7 lagrådetsförslag motsvaras av 5 § och 8 § tredje och fiärde styckena i det remitteradeförslaget och innebär i förhållande lill detta endast den sakliga ändringen attbesvär över länsstyrelses beslul i anledning av talan mot byggnadsnämnds beslutatt inte godkänna någon som ansvarig arbetsledare fullföljs regeringen, I första stycket anges vem som är berättigad attöverklaga beslut av första instans. Enligt lagrådets mening är det intebehövligt med en beskrivning av den besvärsberättigade kretsen. En sädanbeskrivning kan också göra tillämpningen alltför stel. Metoden att inte hasärskild bestämmelse om vem som är besvärsberättigad har valts i åtskilligaförfattningar. Exempel på lagar som saknar bestämmelse i ämnet ärsocialtjänsUagen och hälsoskyddslagen. Alt bestämmelser kan avvaras beror påatt del av all- 1985/86:1 326 mannagrundsatser, som har utbildats i praxis, följer vem som får överklaga beslut.Grundtanken har kommit till uttryck i 11 § förvaltningslagen där det föreskrivsatt besvär får föras av den som beslutet angår, om det gått honom emot. Altexakt bestämma kretsen av besvärsberättigade med ledning av uttrycket "densom beslutet angår" låter sig av naturiiga skäl ofta inte göra, 1allmänhet torde det beträffande beslut enligt PBL ej vara tveksamt vem som fåranföra besvär. De beslut enligt PBL där det kan vara vanskligt att avgörakretsen besvärsberättigade är beslut i planärenden. Här ger emellertidbestämmelser om förfarandet god vägledning. Lagrådet åsyftar närmast 5 kap, 30§ i lagrådets förslag (5 kap, 23 § remitterade förslaget), I paragrafenregleras bl, a, till vem beslut med fullföljdshänvisning skall sändas. Dessaadressater - bortsett naturligtvis frän får anses varasaklegitimerade, 1 andra stycket av nu förevararde paragrafföreskrivs en viktig begränsning av besvärsrätten. Den som är missnöjd måstenämligen ha framfört sina synpunkter redan under ett planärendes behandling föratt få överklaga beslutet, 1 tredje stycket finns ett undantag från detla kravför fall då ett planförslag ändras i sista stund. Dessa båda stycken återfinnsmed i sak oförändrat innehåll som 5 § i lagrådets förslag. Det kan vara avintresse alt något beröra effekten av begränsningen av besvärsrätten, näröverlåtelse av en fastighet sker i tidsmässig anknytning till ett planbeslut.Har en tidigare ägare under samråd eller utställning framfört kritiskasynpunkler, som inte beaktats, mäste den nye ägaren självfallel anses habesvärsrätt. I den motsatta situationen däremot är lägel prekärt förförvärvaren. Lagrådet syftar på det fall då den tidigare ägaren underlåtit attgöra invändningar mot planen. Anledningen härtill kan för övrigt vara att haninte har nägot intresse för kommande planer, eftersom han skall sälja sinfastighet. Det remitterade förslaget utesluter att den som efterutställningstiden förvärvat en fastighet skall få anföra besvär, om överlåtarenvarit passiv. Detta innebär en viss försämring av den nye ägarens ställning iförhållande till vad som gäller, kan en ny ägare nämligenframföra och få sina synpunkler beaktade vid obligatoriskafaslställelseprövning. Enligt förevarande paragraf skall länsstyrelsensbeslut i besvärsärenden enligt 13 kap. och beslut av kammarrätten få på kommunensvägnar överklagas genom besvär av kommunstyrelsen, om beslutet gått kommunenemot, I specialmotiveringen anförs: att paragrafen i gällande rätt närmastmotsvarar 72 § första stycket byggnadsstadgan. Enligt detla lagrum ägerkommunstyrelsen på kommunens vägnar överklaga beslut i ärenderörande av byggnadsnämnd antaget förslag till stadsplan, byggnadsplan ellertomtindelning eller ändring därav, såframt ej klagan på 1985/86:1 ,. grundav stadgandet i 150 § tredje stycket byggnadslagen är utesluten. Vidare fär.enligt lagrummet, styrelsen även eljest i sådant, ärende föra kommunens talanoch bevaka dess rätt. En bestämmelse i 72 § första stycket byggnadsstadganåterfinns första gången i den på stadsplaneutredningens betänkande den 16april 1942 grundade propositionen 1943; 153. Genom lagstiftning (SOU1942:27 s. 568 ff och prop. 1947:211 s. 179) infördes bestämmelsen i 167 § 3mom. byggnadsstadga, varefter den med vissa ändringar förts över lill72 § i nu gällande byggnadsstadga. Att tidigare drätselkammaren och sedermerakommunstyrelsen ansetts böra ha rätt att föra talan mot beslut iärenden där anlagit förslag till tomtindelningar och fr. o. m.1947 års lagstiftning ocksä förslag lill stadsplaneändringar torde hasammanhängt med aU nämndens ledamöter inte tillsattes genom ett renodlatkommunall förfarande. Sålunda utsågs en av ledamöterna av magistraten.Bestämmelsen synes numera ha spelat ut sin roll. I vart fall finns det intenågot skäl att föra över den till PBL. Ispecialmotiveringen till paragrafen har - utan att det avspeglats i lagtexten -diskuterats rätt att överklaga beslut som har gått nämndenemot. I praxis har , liksom andra kommunala myndigheter som hörtill den specialreglerade förvaltningen, ansetts ha besvärsräll när ett avnämnden meddelat förpliktande beslut eller ett avslagsbeslut ändrats ellerupphävts. Har nämndens beslul gått i gynnande riktning - byggnadslov harbeviljats - och upphävs det har nämnden däremot inte ansetts behörig attöverklaga beslutet (se l.ex. förvaltningsrättsutredningens betänkande /SOU1983: 73/ Ny förvaltningslag, s. 129 O, Någon särskild bestämmelse i PBL föraU - i enlighel med departementschefens avsikt - konfirmera den praxis somsålunda utbildats torde inte erfordras. Avslutningsvismå framhållas att förvaltningsrättsutredningen i nämnda betänkande föreslagitbestämmelser (31 §) som innebär atl beslut av en statlig myndighet kanöverklagas dels av en kommuns styrelse, om beslutet berör ett till kommunenknutet allmänt intresse, dels av en annan myndighet, om beslutet rörett intresse som den kommunala myndigheten enligt särskilda föreskrifter skallbevaka. Den i praxis utbildade inskränkningen alt det inte får vara fråga omändring av elt gynnande beslul har slopats i utredningens förslag. Frågan om rätt atl överklaga beslut som avses idenna paragraf bör regleras i en förordning med instruktion för denförvaltningsmyndighet som skall meddela beslutet. På skäl som anförts under 8 §bör det i överensstämmelse med vanliga regler om överklagande av besvär av detslag varom här är fråga ankomma på regeringen att pröva besvären. 1985/86:1 328 delsförslag upptar ingen motsvarighet till ifrågavarande paragraf. Det kan anmärkasatt det remitterade förslaigel inte innehåller beslämmelser om överklagande avbeslut om typgodkännande. Även fråga om överklagande av sådant beslut börregleras i en förordning, Första stycket har sin motsvarighet i 2 § andrastycket lagrådets förslag. Den av lagrådet förordade lydelsen är avsedd att geelt bättre uttryck för vad som avses i den allmänna moUveringen (s, 293) än vadden remitterade lagtexten gör. Andra stycket i förevarande paragraf återfinnssom 6 § i lagrådets förslag. Bestämmelsen om förbud att överklaga böremellertid inbegripa också bosladshyresgäster som inte bor på fastigheten, Däremolbör bostadsrättshavare och lokalhyresgäster inte omfattas av bestämmelsen,eftersom de inte företräds av en sådan organisation som avses i lagrummet. Paragraferna har i lagrådets förslag förts sammanlill 8 §. Härvid har 15 § fått sin plats som första stycke i paragrafen. Dennabestämmelse upptar i lagrådels förslag först som huvudregel att beslut antingenskall fastställas eller helt upphävas, Möjlighelen aft partiellt upphäva ellerändra en plan har i lagrådets förslag utformats som ett undantag härifrån.Förordnande alt ett beslut får genomföras till viss del utan hinder av attbeslutet överklagas (14 § remitterade förslaget) återfinns i lagrådets förslagsom 8 § andra stycket. Förordnande bör bara få ges beträffande sådana delar avplanen där det står helt klart att den som besvärar sig inte har invändningar,I lagrådets förslag sägs därför att beslutet får genomföras i sådana delar som"uppenbarligen" inte berörs av besvären, I specialmotiveringen till14 § uttalar departementschefen att också reglerna i 12 kap. skall beaktas säatt etl förordnande om genomförande inte kommer all inkludera delarav en plan som omfattas av etl förordnande om statlig prövning. Uttalandetsynes såUllvida missvisande att ett förordnande om prövningenligt 12 kap. torde omfatta planen i dess helhet. Har ett förordnande avsistnämnda slag meddelats, lär alltså nu förevarande beslämmelse inte kunnaUllämpas. I delta kapitel finns bestämmelser orn kommunensskyldighet att ersätia fastighetsägare eller annan för uppkommen skada elleratt lösa fastighet. I 6 kap., som reglerar plangenomförandel, har upptagitsbestämmelser om kommunens rätt att lösa mark. berörda bestämmelser i 6 kap.och 14 Prop.1985/86:1 329 kap,är sinsemellan närbesläktade och i huvudsak är såväl de materiella som deprocessuella reglerna överensstämmande. Uppdelningen av lagtexten på tväskilda kapitel återfinns redan i utredningens förslag. Häremot invände enremissinstans, kammarrätten i , Kammarrätten ansåg att beslämmelsernaborde samlas i det kapitel som reglerar ersättning till fastighetsägare, dvs,14 kap, i remitterade förslaget. Departementschefen anför i denna fråga (s,503) att plangenomförandet i första hand handlar om kommunens möjligheter atlfå planer genomförda, t, ex, genom inlösen av mark, medan bestämmelserna omersättning fastighetsägare däremot i första hand handlar om vilkaskyddsregler som skall finnas för den enskilde i förhållande till kommunen.Departementschefen menar därför atl bestämmelserna om avstående av mark ochbestämmelserna om ersättning till fastighetsägare bör delas upp på två olikakapitel. Enligt lagrådets mening lalar med hänsyn lill reglernas sakliga ochfaktiska samband övervägande skäl för den av kammarrätten förordadelagtekniska lösningen. Lagrådet har emellertid - i det skede varilagstiftningsärendet befinner sig, sedan ikraftträdandet av PBL föreslåslidigarelagt - avstått från den omredigering av laglexten som ett fullständigtgenomförande av kammarrättens tanke skulle innebära. Tillviss del har bestämmelserna i det remitterade förslaget blivit säotillfredsställande ur systemaUsk synpunkl och sä svårtillgängliga att lagrådetlikväl - fömtom ändrade mbriker på 6 kap. och 14 kap. - förordar en partiellöverarbetning. Lagrådet avser främst följande förhållanden. Slutbestämmelsernai 14 kap. är uppdelade på två avsnitt nämligen ett under rubrikenVärderingsbestämmelser, 9 och 10 §§, och ett under ,, 11-14 §§, De förstnämnda beslämmelserna torde trots mbrikensordalydelse avse också processuella regler. Av slutbestämmelserna i 14 kap,skall några bli tillämpliga endast i fall av ersättning och inlösen enligt 14kap, medan andra åter avser frågor som behandlas både i 6 och i 14 kap. I 6kap, (40 och 41 §§) finns vissa för delta kapitel tillämpliga särskildaprocessuella regler. Kapitlet saknar däremot upplysning både om de materiellabestämmelser som skall gälla vid inlösen enligt 6 kap. och hänvisning till detprocessuella förfarande som skall användas. Lagrådet förordar atl i såväl 6kap. som 14 kap. bestämmelser tas upp om att expropriationslagens materiellaregler skall tillämpas med vissa modifikationer.