prop · G903170 · 1985-12-31 00:00:00 — Om det behövs bevakning på en skadeplats med hänsyn tillrisken för att det skall inträffa någon ny olyckshändelse finns det ett allmäntintresse att bevakningen verkligenkommer till stånd. Om det inte blir fallel bör, som kommittén föreslår,räddningsledaren ha rätt atl uföra bevakningen på ägarens eller innehavarensbekoslnad. Prop.1985/86: 170 Mittförslag: Den statliga tillsynen över den kommunala räddningstjänsten och denförebyggande verksamheten i kommunen skall i huvudsak utövas genom samråd ochallmän rådgivning. Någon direkt bestämmelse om vitesföreläggande mol kommunenoch befattningshavare hos kommunen skall därför inte finnas kvar. Det innebär att kommunens beslul omräddningstjänstplan inte skall underställas statlig myndighet för prövning. Statenskall dock ha kvar en möjlighet att direkt påverka innehållet iräddningstjänstplanen i särskilda fall. Regeringen skall nämligen kunnabesluta om ändring i en antagen räddningstjänstplan om det föreliggersärskilda skäl. Räddningsnämndenskall utöva den omedelbara tillsynen inom varje kommun över efterlevnaden avlagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Inom länet skalltillsynen utövas av . Den centrala tillsynen skall utövas avstatens räddningsverk. Regeringen får elt bemyndigande att bestämma att dencentrala tillsynen i fråga om statlig räddningstjänsl skall utövas av annanmyndighet. skall ha rätt att få tilllräde till byggnader, lokaler ochanläggningar och att få de upplysningar och handlingar som behövs förtillsynen. skall ha rätt att meddela förelägganden och förbud och attförena dem med vite. Om någon underlåter att vidta en åtgärd som entillsynsmyndighet har ålagt honom, skall myndigheten ha rätl att vidta åtgärdenpå den försumliges bekostnad. Kommitténs förslagöverensstämmer i huvudsak med mitt förslag med den skillnaden altluftfartsverket efler samråd med skall utöva tillsynen ifråga om räddningstjänsten pä eller i närheten av en godkänd flygplats. (Betänkandet s. 292-298 och 313 samt 64-66 §§ förslaget till lag om samhälletsräddningstjänst). Remissinstanserna: , en kommun och tre länsstyrelser tillstyrker uttryckligenförslagel i fråga om den statliga tillsynen över den kommunalaräddningstjänsten och den förebyggande verksamhelen i kommunen. Någrainstanser som företräder brandpersonal och försäkringsgivare är negativa. Deraskritik går ut på att man inte helt kan lita på att kommunerna lar hänsyn tillde faktiska behoven av räddningstjänst. När det gäller tillsynsmyndigheternasbefogenheter ifrågasätter några remissinstanser om rätten att vidta åtgärderpå den försumliges bekostnad överensstämmer med kraven på rättssäkerhet. Skälen för mitt förslag:Jag skall först redovisa mina överväganden i Prop. 1985/86: 170 fråga om denstatliga tillsynen över den kommunala räddningstjänsten och den förebyggandeverksamheten i kommunerna. Enligt brandstadgan antas kommunens brandordning avkommunfullmäktige. Beslutet om antagande skall underställas länsslyrelsensprövning. Om fullmäktige underlåter atl anta brandordning av innehåll, somlänsstyrelsen anser erforderligt, skall förordna om innehållet. Iså fall måste beslut underställas regeringens prövning (2 §). Iriksdagsbeslutet om riktlinjerna för ökad självstyrelse och minskadbyråkrati (prop. 1980/81:80, KU 13, rskr, 149) framhålls att samarbetet mellanstatliga och kommunala organ i allmänhet inte främjas av den form avstatskontroll som underställningen ulgör. Samråd och allmän rådgivning ligger istället mer i linje med en modern syn på samspelet mellan statliga ochkommunala organ. Som kommittén påpekar har handläggningen avbrandordningsärenden i allt väsentligt bestätt i samråd och information. Enligtmin uppfattning bör de ovan angivna riktlinjerna ligga till grund förbedömningen av den tillsyn som fordras. Jag anser att man kan utgå från attkommunerna vill och kan organisera en effektiv räddningstjänst och ett verkningsfulltförebyggande arbete. En öppen och ömsesidig information om organisalion ochresurser kan därvid främja verksamhetens utveckling. Pågrund av vad jag nu har anföri anserjag i likhet med kommittén att det inte börfinnas någol krav på underställning av kommunens beslut om räddningstjänstplan. Slalenmåste dock ha vissa möjligheter alt påverka räddningstjänstplanerna. Tillskillnad från andra kommunala verksamheter har räddningstjänsten nämligen enspeciell karaktär genom dess stora betydelse för tryggheten i samhället. För defå fall då en kommun efter samråd och information antar en räddningstjänstplan- eller gör ändringar i den - som har allvarliga brister, bör regeringen hamöjlighet att besluta om ändring av planen. Enligt24 § brandstadgan kan vid vite förelägga kommunen eller kommunalabefattningshavare att fullgöra sina åligganden med avseende på räddningstjänstoch förebyggande åtgärder mol brand. Bestämmelsen har inteutnyttjats. Molsvarande bestämmelser förekommer inte på andra områden inom denkommunala verksamheten. I enlighet med den inställning som jag redovisattidigare anser jag i likhet med kommittén att föreskriften inte behöver finnaskvar. Jaggår nu över till frågan om tillsynen över efterlevnaden av lagen och deföreskrifter som meddelas med stöd av lagen. uppgift är att med olika medel se lill att de skyldighelersom anges i lagen blir fullgjorda. Myndigheien skall ingripa vid konstaterademissförhållanden. En annan viktig uppgift är att skaffa information ochkunskaper och atl på grundval härav ge råd och rekommendationer. Föratt fullgöra sina uppgifter behöver en tillsynsmyndighet effektiva styrmedel såsom rätt att meddela förelägganden och förbud och rätl att i samband därmed sätta ut vite. Om detta visar sig verkningslöst och det är 58 av stor betydelse attmissförhållanden rättas till utan tidsutdräkl bör tillsynsmyndigheten också habefogenhet att vidta rättelse på den försumliges bekostnad. I likhet medkommittén anserjag alt sådana befogenheter bör ges till de myndigheter somskall utöva tillsynen över efterlevnaden av räddningstjänstlagsliftningen. Jag delar kommitténsuppfattning att räddningsnämnden bör få tillsynsuppgifter på lokal nivå närdet gäller åtgärder för att förebygga bränder och för att hindra eller begränsabrandskador och vissa andra skador. Tillsynen på detta område och i fråga omkommunal räddningstjänst bör på regional nivå utövas av och påcentral nivå av . När det gäller den statligaräddningstjänsten kan det dock vara lämpligt att den cenlrala fillsynen utövasav de myndigheter som har ansvaret för resp. räddningstjänst. Regeringen bördärför ges etl bemyndigande att besluta om detla. 1985/86: 170 2.7 Verksamheten i krig m. m. Mitt förslag:Under krig och när det annars råder civilförsvarsberedskap skallräddningnämndens uppgifter övertas av kommunstyrelsen och räddningskårensuppgifter av civilförsvarsorganisationen i kommunen. Kommitténhar inte lämnat något förslag om den kommunala räddningstjänsten i krig. Remissinstansernahar inte närmare berört frågan. Skälen för mitt förslag:Vid anfall mot landet är del civilförsvarets uppgift alt skydda liv och egendomoch att hindra följderna av krigshandlingar. Civilförsvaret har således sammauppgifter som kommunen när det gäller räddningstjänsten. Jag har tidigare nämntlagen (1984: 1026) om ändring i civilförsvarslagen (1960:74). Ändringarnaträder i kraft . Enligt 2 § i dess nya lydelse får regeringenförordna atl civilförsvarsorganisationen hell eller delvis skall inta förstärktberedskap (civilförsvarsberedskap) om riket är i krig eller krigsfara eller detråder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller avkrigsfara som riket har befunnit sig i. Lagändringen innebär också attkommunerna har fåll nya uppgifter inom civilförsvaret. De nya beslämmelsernahärom innebär bl, a, följande. omfattning ochuppgifter inom varje kommun skall till sina huvuddrag redovisas i en särskildorganisationsplan, som skall fastställas av (10 a §). Varjekommun leder civilförsvarsverksamheten inom sitt område undercivilförsvarsberedskap. Till kommunens förfogande ställer staten en civilförsvarschefmed en civilförsvarsstab och de övriga resurser som redovisas iorganisationsplanen (5 §), Under civilförsvarsberedskap samt under utbildningoch övning åligger det kommunen att ställa kommunen tillhörig materiel ochannan egendom till civilförsvarsorganisationens förfogande i den omfattningorganisationsplanen anger (40 § 1 mom.h). I varje kommun skall den ledning avcivil- försvarsverksamhelen somankommer pä kommunen under civilförsvars- Prop. 1985/86: 170 beredskaputövas av kommunstyrelsen (41 a §). Civilförsvarslagstiftningensregler om rekrytering av personal innebär vidare alt kommunensräddningstjänstpersonal under civilförsvarsberedskap såvitt möjligt skall tasi anspråk för tjänstgöring i civilförsvarsorganisationen med tjänsteplikt. Undercivilförsvarsberedskap blir en kommun således tvingad att ställa sinaräddningstjänslresurser till civilförsvarsorganisationens förfogande. Kommunenhar då ingen möjlighet atl själv utföra räddningsinsatser. I lagen bör deldärför las in en föreskrift om att civilförsvarsorganisationen i kommunen skallöverta uppgifter under civilförsvarsberedskap. Eftersomkommunstyrelsen under civilförsvarsberedskap skall utöva ledningen av dencivilförsvarsverksamhet som ankommer på kommunen bör det i lagen också las inen föreskrift om att räddningsnämndens uppgifter skall tas över avkommunstyrelsen då det råder civilförsvarsberedskap. 2.8 Ikraftträdande m. m. Dennya lagstiftningen föranleder ändringar av redaktionell arl i lagen (1966:413)om vapenfri tjänst, , lagen (1986: 166) om ändring i luftfartslagen(1957:297) och lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd. Beträffandedessa ändringar hänvisar jag till specialmotiveringen. Jagföreslår att den nya lagen och de av denna föranledda lagändringarna träder ikraft . Kommunernas arbete med att anta räddningsljänstplanerkommer att kräva ytterligare tid. Jag förordar därför att planerna inte behövervara antagna förrän . Ienlighet med det anförda har inom försvarsdepartementet upprättals förslag till 1. räddningstjänstlag, 2. lag om ändring i lagen(1966:413) om vapenfri tjänst, 3. lag om ändring i , 4. lag om ändring i lagen (1986:166) om ändring i luftfartslagen (1957:297), 5. lagom ändring i lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd. Förslagetunder 3 har upprättats i samråd med chefen för justitiedepartementet.Förslagel under 4 har upprättats i samråd med chefen för kommunikationsdepartementet.Förslagel under 5 har upprättats i samråd med chefen för . 1985/86: i70 4.1 Förslaget till räddningstjänstlag Räddningstjänstlagen ersätter brandlagen (1974:80) ochlagen (1960:331) om skyddsåtgärder vid olyckor i atomanläggningar m.m.. i detföljande kallad atomskyddslagen, I räddningsljänstlagen finns också några föreskriftersom har motsvarigheter i brandstadgan (1962:91). Lagen innehåller flera nyabestämmelser i förhållande till de äldre bestämmelserna. I många fall behällsdock de äldre bestämmelserna i sak efter endast redaktionella ändringar. Ifråga om det sakliga innehållet gäller förarbetena till dessa bestämmelser, iden mån de inte kommenteras särskilt i det följande. Lagen disponeras påföljande sätt. Efter ett avsnitt med inledande bestämmelser (1-5 §§) följerett avsnitt om m. m. Avsnittet innehåller föreskrifterom kommunens ansvar (6-11 §§). (12-14 §§), förebyggandeåtgärder mot brand (15-20 §§) och plan för räddningstjänsten (21-24 §).Härefter följer elt avsnitt som innehåller föreskrifter om statligräddningstjänst: fjällräddningstjänsl (25 §), flygräddningstjänsl (26 §),sjöräddningsljänsl (27 §) och räddningstjänst vid utsläpp av radioaktiva ämnen(28 och 29 §§). Nästa avsnitt utgörs av gemensamma bestämmelser för kommunaloch statlig räddningstjänst. Det innehåller föreskrifter om alarmering (30 §),ledning (31-33 §§), skyldighet att medverka i räddningstjänslen (34 §) ochersättning lill kommun för medverkan i räddningstjänst m.m. (35-37 §§).Härefter följer ett avsnitt . med bestämmelser som rör enskilda m.fl.:alarmering (38 och 39 §§), uppgiftsskyldighet (40 §), förebyggande åtgärder(41-43 §§), tjänsteplikt (44 §), ingrepp i annans rätt (45-47 §§), rätt tillersättning (48-52 §§) och åtgärder efler räddningstjänst (53 §). Lageninnehåller slutligen ett avsnitt med övriga bestämmelser som innehållerföreskrifter om tillsyn (54-57 §§), ansvar (58 §), överklagande (59-60 §§), bemyndigandenatl meddela ytterligare föreskrifter (61 och 62 §§) och räddningstjänsten ikrig m. m. (63 och 64 §§). 1 § Denna lag innehåller föreskrifter om hur samhälletsräddningstjänsl skall organiseras och bedrivas. I lagen finns också bestämmelser om olycks- ochskadeförebyggande åtgärder samt om rättigheter och skyldigheter för enskilda. Paragrafen anger lagens innehåll och motsvarar 1 § ikommitténs förslag. Lagen handlar till största delen om samhällets skyldigheterifråga om räddningstjänst. Som framgår av andra slyckel finns det emellertidockså föreskrifter om enskildas rättigheter och skyldigheter. Lagens bestämmelserom olycks- och skadeförebyggande åtgärder riktar sig både till samhället ochlill enskilda. Lagen delar in samhällets räddningstjänst i kommunalräddningstjänst och statlig räddningstjänst. Statlig räddningstjänst är de åtgärder som vissa statliga myndigheter enligt 25-28 §§ skall vidta, när det har inträffat vissa 61 olyckshändelsereller då det föreligger vissa andra situationer. De olycks- Prop. 1985/86: 170händelser och situationer som avses beskrivs närmare i dessa paragrafer. Denstatliga räddningstjänsten avser således bara åtgärder i vissa speciella fall.Den kommunala räddningstjänsten är mer allmän. ärnämligen de åtgärder som kommunerna skall vidta enligt 6 § vid olyckshändelsereller överhängande fara för olyckshändelser i alla andra fall än de som avses i25-28 §§. 2§ Med räddningstjänst avses i lagen de räddningsinsatser som staten ellerkommunerna skall svara för vid olyckshändelser och överhängande fara förolyckshändelser för all hindra och begränsa skador på människor eller egendomeller i miljön. hänförs ocksä räddningsinsatser som polisen gör i fjällområdenenligt polislagen (1984:387) samt räddningsinsatser som görs enligt 26 och 27§§ utan att det har inträffat någon olyckshändelse eller föreliggeröverhängande fara för en olyckshändelse. Skyldighetför staten eller kommun att göra en räddningsinsats föreligger endasl, om detmed hänsyn till behovet av ell snabbt ingripande, det hotade intressets vikt.kostnaderna för insatsen och omständigheterna i övrigt är påkallat att stateneller kommunen svarar för insatsen. Paragrafenmotsvarar 1 § första styckel brandlagen saml 2 och 3 §§ i kommitténs förslag. Iparagrafen definieras begreppet räddningstjänst som en verksamhet. Verksamhetenbestår av skadehindrande och skadebegränsande ätgärder som skall vidtas vidolyckshändelser och överhängande fara för olyckshändelser. Med olyckshändelseravses plötsligt inträffade händelser som har medfört eller som kan befarasmedföra skada. Dit räknas händelser som beror på företeelser i naturen ellersom inträffar utan människors handlande. Som olyckshändelser räknas ocksåhändelser som beror på människors handlande eller underlåtenhet att handla.Delta gäller oberoende av om handlingen eller underlåtenheten är uppsåtligeller ej. Som exempel på olyckshändelser kan nämnas bränder, explosioner,skred, ras. översvämningar, oväder och utflöden av skadliga ämnen. Kravet alldel skall vara fråga om en plötsligt inträffad händelse innebär att långsammaoch ständigt pågående skeenden såsom sättningar i byggnader och jorderosionerinte räknas som olyckshändelser. Sådana långsamma och ständigt pågåendeskeenden kan emellertid i sin lur orsaka något som inträffar plötsligt och sommedför skada: den sättningsskadade byggnaden rasar eller erosionen föranlederett jordskred. Sådana händelser skall givetvis betraktas som olyckshändelser. I26 och 27 §§, som behandlar flygräddningstjänsten och sjöräddningstjänsten,finns föreskrifter om efterforskning, undsättning och sjuktransporter somskall äga rum även om det inte har inträffat någon olyckshändelse ellerföreligger fara för en olyckshändelse. Genom andra slyckel hänförs dessaåtgärder till räddningstjänst. Av polislagen (1984: 387) följer att polisen görräddningsinsatser i fjällområden som inte alltid har samband med någonolyckshändelse. Genom andra siycket hänförs även dessa Syftet medlagen är inte att befria den enskilde frän ansvar och kostna- Prop. 1985/86:170 der för ingripanden vid olyckshändelser och att i stället föra över ansvaroch kostnader till samhället, Lagens syfte är att samhället skall hålla enorganisation som kan gripa in när den enskilde inte själv eller med anlitandeav nägon annan kan bemästra en olyckssituation. Samhället skall ingripa när delframstår som rimligt att samhället svarar för de ätgärder som behövs för altavvärja eller begränsa skada. skall inte förlora ieffektivitet pä grund av att räddningsorganen överhopas med framställningar omhjälp i bagatellarlade situationer. Det är mot denna bakgrund som det i iredjeslyckel anges under vilka förutsättningar skyldigheten att ingripa föreligger.Skyldigheten att ingripa föreligger endast om det med hänsyn till behovet avett snabbt ingripande, det hotade intressets vikl, kostnaderna för insatsen ochomständigheterna i övrigi är påkallat att staten eller kommun svarar förinsatsen. Var och en av dessa förutsättningar måste föreligga för att stateneller kommun skall vara skyldig att ingripa. När det gäller fara för människors liv eller hälsa är ellingripande alltid motiverat. Kostnadsaspekten har därvid en underordnadbetydelse. Avvägningen mellan skadornas betydelse och kostnaderna föringripandet får i praktiken störst betydelse i de fall då endast materiellavärden står på spel. Vid olyckor som innebär risk för skador i miljön är detofta svårt att bedöma hur omfattande skadorna kan bli och vilka krav påräddningsåtgärder som de kan föranleda, I dessa situationer behövs det därföri regel en bedömning i det enskilda fallet av vilka insatser som är motiverade.Bedömningen bör göras i samråd med de myndigheter som har ansvaret förmiljöskyddet. Utmärkande för samhällets räddningsorganisalion är att denkan ingripa snabbt. Detta är i de flesta fall nödvändigt vid olyckshändelsersom inte är bagateUartade. Genom ett snabbt ingripande kan fara för skador ochytterligare skador avvärjas. Givetvis skall samhället inte vara tvunget attingripa om någon annan redan har hunnit vidta erforderliga åtgärder för althindra eller begränsa skadorna. Detsamma gäller om sådana åtgärder ännu inte harvidtagits men man kan räkna med att den vars intressen är hotade tillräckligtsnabbt kan vidta åtgärderna. Dennes möjligheter att göra det måste bedömas medhänsyn till olyckshändelsens art och omfattning och de räddningsresurser handisponerar över eller kan anlita. kan det vara tveksamt om dessaresurser räcker. Vid osäkerhet om ett ingripande skall göras bör man beakta attett snabbt ingripande pä ett tidigt stadium för det mesta är billigare ocheffektivare än ett ingripande som på ett senare stadium visar sig ofrånkomligt. I många fall - särskill vid utflöden av olja eller andraskadliga ämnen - kan det återstå återställnings- eller saneringsåtgärder när det egentliga räddningsarbetet är avslutat. Det är givelvis svårt att närmare ange när det i sådana fall inte längre behövs ett ingripande från samhället. Rent allmänt kan man säga att det föreligger ett behov av ett sådant ingripande så länge det finns risk för att oljan eller de skadliga ämnena sprids. När t. ex. utrun nen olja har vallats eller länsats in så att det är någon risk att 63 den sprids kan man däremoti de flesta fall räkna med att fortsatta åtgärder Prop. 1985/86: 170 skall kunna vidtas genomskadevåUarens eller fastighetsägarens försorg. mångafall torde han med stöd av hälso- och miljöskyddslagstiftningen kunnaåläggas att genomföra den sanering som behövs. ingenting som hindrar attkommunen åtar sig ett saneringsuppdrag mot När det gällersanering av olja i strandzonen finns en utbildad praxis attkommunen utför saneringen och atl staten betalar Somanförts i den allmänna motiveringen kommer föreskrifter om kommunensrätt till ersättning i sådana fall att tas in i 3 §Lagen gäller inte hälso- och sjukvård som avses i hälso- och sjuk vårdslagen (1982: 763). Idenna paragraf, som till en del svarar mot 4 § i kommitténs förslag, undantashälso- och sjukvård från lagens tillämpningsområde. Enligt1 § första styckel hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) avses med hälso- ochsjukvård i den lagen åtgärder för alt medicinskt förebygga, utreda och behandlasjukdomar och skador. I samma stycke sägs del vidare alt sjuktransporter hörtill hälso- och sjukvården, Med sjuktransporter menas i detta sammanhangvägbundna sjuktransporter. Genom förevarande paragraf undantas hälso- ochsjukvården - pch därmed de vägbundna sjuktransporterna - frånräddningstjänstlagens tillämpningsområde. Sjuktransporter i terrängen äremellertid räddningstjänst och på sädana sjuktransporter ärräddningstjänstlagen tillämplig. Gränsenmellan hälso- och sjukvård å ena sidan och räddningstjänst å andra sidan fåremellertid inte dras alltför skarpt. Ett medicinskt omhändertagande på en olycksplatssom syftar lill att etablera och bibehålla vitala funkfioner såsom t. ex.andning och cirkulation måste anses höra fill hälsooch sjukvården och liggainom sjukvårdshuvudmännens ansvarsområde. Men det hindrar inte att de somdeltar i ett räddningstjänstingripande skall kunna vidta elementära livräddandeåtgärder på en olycksplats, l.ex. genom att utföra konstgjord andning eller attstoppa blödningar. 4 §Räddningstjänsten skall planeras och organiseras så att räddningsin satserna kan påböijas inom godtagbar lid och genomföras på ett effektivt sätt. Paragrafenmotsvarar delvis 5 och 6 §§ i kommitténs förslag och har en viss motsvarighet i2 § brandlagen och 5 § brandstadgan. Iparagrafen anges målet för räddningstjänsten: räddningsinsatserna skall kunnapåbörjas inom godtagbar tid och genomföras på ett effektivt sätt. a. att räddningsorganen skall hålla en hög beredskap. Verksamheten måsleenligt paragrafen planeras och organiseras så alt målet uppfylls. 5 §Kommunerna och de statliga myndigheter som svarar för verksamhet enligt denna lag skall samarbeta med varandra och med andra som berörs Paragrafen motsvarar 7 § i kommitléns förslag och haringen motsvarig- Prop. 1985/86: 170 het i brandlagen eller brandstadgan. För att få en effektivare räddningstjänst är detnödvändigt att de som har ansvaret för olika delar av räddningstjänstensamordnar sin verksamhei. Paragrafen innehåller en föreskrift om atl kommuner ochstatliga myndigheter som har ansvar för räddningstjänsten skall samordna sinverksamhet såväl administrativt som operativt. Paragrafen innehåller också enuppmaning till samarbete med andra som berörs av räddningstjänsten. Härmedåsyftas samarbete med dem som medverkar i räddningstjänsten och med dem som haruppgifter inom områden som på annat sätt berörs av räddningstjänsten, t.ex.yrkesinspektionen och miljö- och hälsoskyddsnämnden. 6 § Varje kommun skall svara för räddningstjänsteninorri kommunen, om inte annat följer av 2528 §§. Denna paragraf handlar om kommunens ansvar förräddningstjänsten inom sitt område och motsvarar till en del 2 § brandlagen och5 § i kommitténs förslag. Av paragrafen framgår atl kommunen skall svara förräddningstjänsten inom sitt område. Med den definition av begreppeträddningstjänsl som ges i 2 § innebär det atl kommunen skall ingripa vidolyckshändelser eller då det föreligger överhängande fara för olyckshändelseroch alt ingripandet skall gå ut på alt vidta ålgärder så att skador påmänniskor eller egendom eller i miljön hindras eller begränsas. Kommunensingripande skall inte vara beroende enbart av de kommunala räddningsorganensegna resurser. Kommunen har elt ansvar för att ätgärder vidtas av de organ somhar lämpliga resurser.