prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — vid anser däremot alt det bör vara möjligt att utfärda en uttrycklig varning till en näringsidkare som i sådan omfattning har åsidosatt sina skyldigheter att han tangerar gränsen för näringsförbud. Fakultetsnämn den pekar därvid på den möjlighet alt utfärda varning som förekommer inom etableringsrätten. Den anser att en varning kan vara särskill moti verad då en näringsidkares oegentligheter inte är av så allvarlig art att näringsförbud kan meddelas, men en friande dom skulle kunna ge intryck av atl vederbörande kan fortsätta den påtalade näringsverksamheten som förut, 60 Frågan omett särskill varningsinstilut inrymmer enligt min mening alltför mångapraktiska och principiella överväganden för all utan etl närmareutredningsunderlag kunna las upp till övervägande inom ramen för detta lagstiftningsärende.Det kan också ifrågasättas om det praktiska behovet av ett särskiltvarningsinstitut motiverar en uttrycklig reglering. En näringsidkare som dömsför brott i näringsverksamhet har, som jag har berört, anledning atl tadetta som en varning. En möjlighel atl dessutom meddela en uttrycklig varningskulle inte ändra på detta förhållande. Jag vill därför inte nu föreslå enregel om etl sådanl institut. Prop.1985/86: 126 l det föregående har jag behandlat förutsättningarna förnäringsförbud. Resonemanget har byggt pä att förbud skall kunna aktualiseras ivissa fall då det förekommit oegentligheter i näringsverksamhet samt riktas motden näringsidkare som har gjort sig skyldig till oegentligheterna. Jag övergårnu till att närmare utveckla vilken krets av personer som bör kunna komma ifräga för förbud. Det bör redan nu framhållas att det finns ett nära sambandmellan denna fråga och spörsmålet om innebörden av etl näringsförbud, dvs,vilken verksamhet som en person med näringsförbud inte får driva och vilkabefattningar hos en näringsidkare han saknar rätt alt inneha. Jag kommer därföratt redan nu någol beröra också detta, Mina förslag kommer att innebära att näringsförbud skallkunna riktas mot en enskild näringsidkare (4,3.1), mot den som faktiskt utövarledningen av en näringsverksamhet, liksom mot den som innehar en befattninghos en näringsidkare vilken är förenad med s.k. företagaransvar (4.3.2), samlmot vissa befattningshavare hos näringsidkare som är juridisk person (4.3.3), Mitt förslag: Näringsförbud skall kunna meddelas enenskild näringsidkare. Kommitténs förslag: Överensstämmer med mitt utom på enpunkt. Kommittén föreslär en särskild regel om atl den som utåt framstår somansvarig för en enskild näringsverksamhet alltid skall anses som näringsidkare.-Ocksä enligt mitt förslag skall näringsförbud kunna riktas mot en sådan person(avsnitt 4.3.2). I sak blir det därför ingen skillnad mellan kommitténsförslag och mitt (belänkandet s. 208-223 och 395 0- Remissinstanserna: Bara ett fåtal instanser har yttrat sigöver kommitténs förslag lill personkrets. RÅ liksom Föreningen har tillstyrkt förslaget. Ingen instans har haft någon erinran motdet i sak (bilaga 6 avsnitt 3). Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Det ligger i sakens natur atl ett Prop.1985/86: 126 näringsförbud skall kunna riktas mot den som har gjort sig skyldiglill de grova åsidosältanden som motiverar förbudet. Har oegentligheterna begåttsav en enskild näringsidkare, skall förbudet alltså riktas mot denne. Skälenför mitt förslag: Enligt gällande regler i 199 b § KL kan näringsförbudmeddelas en konkursgäldenär som är enskild näringsidkare. Kommittén föreslåratt denna ordning skall bestå i sä måtto, att näringsförbud också ifortsättningen skall kunna riktas mot en enskild näringsidkare. Jag delar denuppfattningen. Näringsförbud bör alltså kunna meddelas en enskild näringsidkaresåväl i som utom konkurs då förutsättningarna för förbud i övrigt är uppfyllda. Meduttrycket näringsidkare brukar i modern lagstiftning förstås fysiska ellerjuridiska personer som yrkesmässigt driver verksamhei av ekonomisk art, oavsettom verksamheten är inriktad på vinsl eller ej, I den betydelsen användsbegreppet i t.ex, de centrala konsumenträtlsliga lagarna (sä t.ex. i prop.1976/77:123 s. 152), i bokföringslagen (1976:125) och i konkurrenslagen (prop.1981/82: 165 s. 163 O- I kravet på yrkesmässighet ligger alt verksamhelen måstevara av tämligen varaktig karaktär. Det behöver dock inte vara fråga omvederbörandes huvudsysselsättning eller en verksamhet som drivs i storomfattning. Den regel som jag nu behandlar avser endast enskild näringsidkare.Därmed avses näringsidkare som är fysisk person. Näringsförbud skall alltsåinte kunna meddelas en näringsidkare som är juridisk person. En annan sak äratt också vissa företrädare för juridiska personer bör omfattas av regleringen,något som jag skall återkomma till (avsnitt 4,3,2 och 4,3,3), Kommitténdiskuterar ingående näringsidkarbegreppels avgränsning i olika hänseenden(betänkandet s, 209-221), En fråga som kan uppkomma gäller var gränsen gårmellan näringsidkare och arbetstagare. Om denna fråga ställs på sin spets vidtillämpningen av förevarande lagstiftning, är det enligt min mening naturligtatt man i första hand söker ledning i den praxis som utvecklats på andranäringsrättsliga områden. Viss ledning bör man vidare kunna ta av den bedömningsom har gjorts på andra rättsområden än näringsrätten. Kommittén- som konstaterar att gränsdragningsfrågan saknat aktualitet i så gottsom samtliga mål om näringsförbud anser att de bedömningsgrunder somutvecklats inom arbetsrätten och socialrätten bör vara vägledande även vid enprövning om näringsförbud. framhåller den att ändamålen bakombestämmelserna om näringsförbud är helt andra än de som ligger tUl grund förden arbetsrättsliga och socialrältsliga lagstiftningen och att detla mäste ledatill en del förskjutningar i gränsdragningen, I vissa fall bör enligtkommittén näringsförbud kunna meddelas en person som i arbetsrättsligthänseende anses som arbetstagare, nämligen om han i sitt förhållande till andrakontrahenter och till myndigheterna intar en mycket självständig ställning. Ävenmot en person som arbetar under kollektivavtal bör enligt kommitténnäringsförbud kunna riktas. Avremissinstanserna har endast berört vad kommittén har anfört om näringsidkarbegreppet. Hovrätten anser atl gränsdragningspro- 62 blemenhär torde likna dem som enligt förslagel till konsumentljänstlag Prop. 1985/86:126 uppkommer när man skall avgöra om en tjänsl utförts av en näringsidkare(jfr prop. 1984/85: 110 s, 142), Skillnaderna mellan det civilrättsliga och detsociala arbeistagarbegreppei bör enligt hovrätten inte överdrivas, Särskill motbakgrund av att ett näringsförbud får konsekvenser som står straffet nära anserhovrätten all kommitténs rekommendationer är väl vidlyftiga. Det förhållandetatt en person är att anse som arbetstagare enligt lagen (1962: 381) om allmänförsäkring bör väl inte hindra alt han åläggs näringsförbud, anför hovrätten.Däremot kan det enligt hovrätten knappasl vara rikligt atl betrakta den somarbetar under kollektivavtal som näringsidkare. Jagdelar kommitténs uppfattning att de principer som utvecklats inom arbets- ochsocialrätten bör kunna tiUmätas viss betydelse för avgränsningen avnäringsidkarbegreppet i detla sammanhang. kan man inte bortse frånatt syftet med en lagstiftning om näringsförbud är ett hell annat än del sombär upp de arbetsrättsliga och socialrättsliga regelsystemen. Förgränsdragningen mellan arbetsgivare och arbetstagare spelar på de senareområdena bl.a, sociala hänsynstaganden en roll som kan motivera alt arbetsgivarbegreppetibland ges en förhållandevis vid innebörd (jfr SOU 1981:31 s. 63), Med tanke pänäringsförbudets karaktär ligger det däremot enligt min mening närmare tillhands att i det nu aktuella sammanhanget i tveksamma fall ge begreppet en merasnäv innebörd. Här som annars i tillämpningen bör i sådana fall den lösningväljas som är mest i överensstämmelse med kravet på rättssäkerhet. Ensärskild fråga är vem som skall anses som näringsidkare när fiera är verksammai rörelsen. Särskilt avgränsningen mot handelsbolag kan här tänkas skapaproblem. Det kan ibland vara tveksamt om en verksamhet drivs i bolagsform ellerej. Frågan om näringsförbud bör dock inte vara beroende av företagsformen somsådan. Avgörande för om en person skall vara underkastad regleringen måste istället vara den ställning han faktiskt har inlagd i företaget, något som jagskall återkomma till (avsnitt 4.3,2), För frågan om lagen i ett visst fall ärtillämplig eller ej bör det alltså inte ha någon betydelse om han har varitnäringsidkare i en enskild näringsverksamhet eller i stället företrädare förett handelsbolag. Detförekommer atl en person formellt uppträder som näringsidkare utan att irealiteten ha något med verksamhelen alt göra, dvs, handlar som bulvan förnågon annan. Kommittén föreslår en särskild bestämmelse som anger alt den somutåt framstår som ansvarig för en enskild näringsverksamhet alltid skall ansessom näringsidkare. Härigenom kommer bulvanen alt omfattas av den regel som jagnu behandlar. EnligtRÅ kan den föreslagna regeln förväntas underlätta hanteringen avbulvanförhållanden, som enligt RÅ medför de kanske största problemen vidtillämpningen av lagstiftningen om näringsförbud, LO anser del viktigt att densom styr etl företag bakom kulisserna liksom bulvanen kan omfattas avnäringsförbud. Jagdelar uppfattningen att näringsförbud bör kunna riktas även mot den som utåt framstår som ansvarig för en enskild näringsverksamhet, även om han i själva verket bara är en bulvan. Jag föreslär dock en annan lagteknisk 63 Jag återkommer lill mitt förslag i denna del (avsnitt 4,3,2), Det bör inte möta någothinder att i vissa fall anse att flera personer är näringsidkare i enenskild näringsverksamhet. Detta kan vara fallet om en person utåt ansvarar förrörelsen och en annan / realiteten driver den, dvs, faktiskt beslutar omrörelsens verksamhet. Den som ansvarar utåt bör då kunna betraktas somnäringsidkare, oberoende av om han tar aktiv del i rörelsen eller ej. Men ocksåden som inte har del formella ansvarel men i verkligheten står för besluten böranses som näringsidkare, om han har etl ägarintresse i rörelsen, dvs. helteller delvis äger företagets tillgångar. Den som endast förestår enenskild näringsverksamhet genom att sköta den löpande verksamheten bör däremolinte anses som näringsidkare enbart på den grunden. En annan sak är att hanändå kan komma att omfattas av regleringen, något som jag nu kommer attbehandla (avsnitt 4.3.2). 4.3.2Den som faktiskt utövar ledningen av näringsverksamhet, m. m. Mittförslag: Näringsförbud skall kunna meddelas den som faktiskt utövar ledningenav en näringsverksamhet, oavsett om verksamhelen bedrivs under enskild firmaeller av en juridisk person. Förbud skall också kunna riktas mot den som utåtframstår som ansvarig för en enskild näringsverksamhet. Vidare skall även denkunna meddelas förbud som innehar en befattning hos ett företag, vilken ärförenad med s. k, företagaransvar, om han i den befattningen begår brott sominte är ringa. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt, I sak avviker det från mitt däriatt det inte omfattar befattningshavare som bär ett företagaransvar. atl förbud också skall kunna riktas mol den som faktiskt utövarledningen av en sådan juridisk person som är bokföringspliklig enligtbokföringslagen (1976: 125), även om denna inte har bedrivit näringsverksamhet.Kommittén föreslår slutligen en annan lagteknisk lösning i frågan om förbudmot den som utåt framstår som ansvarig för en enskild näringsverksamhet(betänkandet s, 221-236 och 404-406), Remissinstanserna:Ingen instans har någon erinran mot förslaget (bilaga 6 avsnitt 3), Sammanfattning av skälenför mitt förslag: Med tanke på näringsförbudets främsta syfte - atl undanröjaen skadehärd - måsle elt förbud kunna riktas mot den person som faktiskt harutövat ledningen av den verksamhet i vilken oegentligheterna har förekommit.Det bör därvid inte spela någon roll i vilken rätlslig form verksamheten harbedrivits. Skälenför mitt förslag: Enligt de nu gällande reglerna i 199 b § andra Prop. 1985/86:126 siycket KL kan näringsförbud riktas mot inte bara en enskild näringsidkaresom har gått i konkurs. Om ett aktiebolag, ett handelsbolag eller en ekonomisk förening,eller en sådan ideell förening eller stiftelse som har drivit bokföringspliklignäringsverksamhet, har försatts i konkurs, kan förbud också komma i fråga förden som företräder eller senare än innan konkursansökningen kom in harföreträtt den juridiska personen, antingen som ställföreträdare eller genom altfaktiskt handha ledningen eller förvaltningen av dess angelägenheter. Ifrågan vilken ställning en person skall ha intagit i etl förelag för altreglerna om näringsförbud skall kunna lillämpas på honom anförde dåvarandechefen för , att detta får avgöras med utgångspunkt i defaktiska förhållandena. Regleringen är tillämplig pä den som har haft detreella inflytandet och beslutanderätten över verksamheten. Både den somfaktiskt har utövat de befogenheter som tillkommer företagsledningen - ehuruulan att formellt ha varit ställföreträdare - och den som utåt hafl ansvaretför driften kan enligt motiven träffas av ett förbud. Departementschefentillade atl inget hindrar all flera personer meddelas förbud med anledning aven och samma konkurs (prop. 1979/80:83 s. 56). Kommitténföreslår att näringsförbud liksom skall kunna riktas mol inte bara enenskild näringsidkare utan också vissa befattningshavare hos en juridiskperson. Lagtekniskt innebär förslagel att vid tillämpning av förbudsregelndessa personer "jämställs" med enskild näringsidkare. Kommitténriktar kritik mot den nu gällande lagstiftningen på den grunden allnäringsförbud enligt KL inte kan riktas mot den som företräder -faktiskthandhar ledningen av - en enskild näringsverksamhet, om han inte själv ansessom näringsidkare. Enligt kommittén bör den juridiska form i vilkennäringsverksamheten bedrivs sakna betydelse för möjligheten all ingripa mednäringsförbud. Kommittén föreslår därför all med enskild näringsidkare skalljämställas, vid sidan av den åsyftade kretsen av befattningshavare hosjuridisk person (som behandlas i avsnitt 4.3.3), bl.a. den som eljest faktisktutövar ledningen av näringsverksamhet. Med delta förslag avser kommittén altgöra det möjligt att ingripa med näringsförbud även mol den som faktiskt utövarledningen av en enskild näringsverksamhet (jfr betänkandet s, 226 och 405). Ingenremissinstans har gett någon avvikande uppfattning till känna. FöreningenSveriges åklagare har understrukit vikten av att det är vederbörandes faktiskaställning i förelaget som är avgörande och inte företagsformen. - Elt parremissinstanser - Slockholms och kommuner har erinrat om altkommunal näringsverksamhet drivs i såväl bolagsform som direkt av kommunen somjuridisk person. Ävenjag anser att näringsförbud liksom även i fortsättningen bör kunna meddelas den som faktiskt utövar ledningen av en sädan juridisk person som avses i nu gällande reglering i KL. Del ligger enligt min mening i linje med näringsförbudets syfte att man dessutom kan ingripa med näringsförbud även mot den som faktiskt utövar ledningen av en enskild näringsverksamhet. Avgörande för om förbud skall kunna komma i fråga bör alltså vara vilken ställning personen i fråga har intagit i företaget och 65 5 1985/86. vad han har gjort sigskyldig till, alldeles oavsett i vilken juridisk form Prop. 1985/86: 126näringsverksamheten har bedrivUs. De principer som gäller i fråga omföreträdare för juridiska personer bör således tillämpas även pånäringsverksamhet som drivs under enskild firma. Kommitténhar visserligen inte närmare berört det, men innebörden av dess förslag är altnäringsförbud kommer alt kunna meddelas inte bara den som faktiskt utövarledningen av en näringsverksamhet som bedrivs av en sådan juridisk person somanges i nu gällande reglering i KL eller av en rörelse som drivs under enskildfirma. Med näringsverksamhet avses även sådan affärsverksamhet som drivs avstatliga och kommunala affärsdrivande verk och av andra statliga och kommunalaförvaltningsmyndigheter. Förslaget innebär därför att förbud även skall kunnariktas mot den som faktiskt utövar ledningen av sådan verksamhei. Även om detpraktiska behovet härav kanske inte är så stort talar enligt min meningprincipiella skäl för alt det finns en sådan möjlighet. Mitt förslag i dennadel överensstämmer mol denna bakgrund med kommitténs. Jaghar tidigare uttalat att näringsförbud bör kunna meddelas också en person somutåt framstår som ansvarig för en enskild näringsverksamhet, även om han baraär bulvan. Jag föreslår därför en regel om atl förbud skall kunna riktas motäven en sådan person. Delta bör gälla även om det visar sig att företaget ifråga i själva verket är ett handelsbolag. I sak överensstämmer detla medkommittéförslaget, som dock har en annan lagieknisk utformning. Jag hänvisarhär till min lidigare beskrivning av delta (avsniti 4,3.1). Deljag anförde i frågan om näringsförbud mol någon som faktiskt utövarledningen av en enskild näringsverksamhet innebär all exempelvis den som förägarens räkning förestår ett företag som drivs under enskild firma och somutövar den faktiska beslutanderätten, skall kunna meddelas näringsförbud. Omflera tillsammans har utövat ledningen, bör alla kunna bli föremål för förbud. Ocksåen person som inte står i ledningen för elt företag i dess helhel, men somhar etl självständigt ansvar för en viss sektor inom företaget, exempelvis förmarknadsföringen, den ekonomiska redovisningen eller arbetsmiljön, kan hamöjlighet att orsaka allvarliga missförhållanden. Detta talar för att även ensådan befattningshavare skulle kunna meddelas näringsförbud. Jag anser dock atldet skulle uppkomma alltför stora gränsdragningsproblem om man gör del möjligtatl ingripa med näringsförbud mot även sådana befattningshavare. I princip börnäringsförbud således kunna komma i fråga endast för den som haft det övergripandeansvarel i etl förelag. Jag skall dock strax redovisa ett undantag frän dettasynsätt. Vidbedömningen av om en person har haft en sådan position i elt företag att han bör kunna komma i fråga för näringsförbud kan viss ledning las i de straffrättsliga ansvarsreglerna. En person som inte kan hållas straffrättsligt ansvarig för etl brott som begåtts i utövningen av närings verksamhet skall inte heller behöva räkna med att brottet kan ligga till grund för näringsförbud mol honom. Däremot bör enligt min mening förbud kunna riktas mot en person som intar en sädan position i ett företag all han kan åläggas s.k. företagaransvar, dvs. har en sådan ställning i 66 företagetatt han kan straffas för en handling eller Underlätelse som någon Prop.1985/86: 126 annan i företagel har gjort sig skyldig lill (jag kan här hänvisatill kommitténs beskrivning av begreppet i betänkandet på s. 227-231). Företagaransvaretdrabbar normalt företagsledningen dvs. de personer som faktiskt har handhaftledningen av företagel - men kan också inom företaget vara delegerat tillchefer på en lägre nivå, t. ex. den som har haft ett självständigt ansvar fören viss sektor inom företaget. Som jag anförde bör en person med en sådanbefattning i princip inte kunna drabbas av näringsförbud. Jag anser dock attdet finns skäl alt göra undanlag frän detta synsätt beträffande sådanabefattningshavare som kan hållas ansvariga för brott enligt principerna förföretagaransvar. Vid prövningen av om en person som sagls nu har grovt åsidosattsina åligganden bör emellertid hänsyn då bara få tas till sådana brott ochandra oegentligheter som han har gjort sig skyldig till i en befattning som harvarit förenad med företagaransvar och alltså inte lill sådanl handlande som kanha ägt rum medan han innehade en mera underordnad ställning. Enligtgällande bestämmelser om näringsförbud i kan förbud i vissa fall meddelas enperson som är men som har varit ställföreträdare, ellersom faktiskt har handhaft ledningen eller förvaltningen av en juridisk personsangelägenheter, men som har lämnat befattningen. Förbud kan således riktas motden som för konkursansökan inte längre hade en sädan befattningmen som haft det . Efiersom kommittéförslaget innebäratt anknylningen till konkurs upphör, finns inte heller någon motsvarighet lilldenna Ivåårsregel i kommitténs förslag. Näringsförbud skall enligt förslagetkunna komma i fråga även om det har gått vederbörande lämnadesin befattning. Imitt förslag finns däremot fortfarande en viss koppling till konkurs. Jag ser dock inget skäl att föreslå någon tidsgräns motsvarande den som gäller . Del finns enligt min mening inget sakligt skäl att tidsmässigt begränsa möjligheterna att ingripa mot en person som har gjort sig skyldig till oegentligheter i egenskap av ledare för etl förelag, bara därför att förelaget har försatts i konkurs sedan han lämnat ledningen. Som jag har anfört (avsnitt 4,2,2 och 4.2.6) bör man däremot vid prövningen av om näringsidkaren har grovt åsidosatt sina åligganden, liksom av om etl nä ringsförbud är påkallat frän allmän synpunkt, ta hänsyn till om de åsidosäl tanden som läggs vederbörande till last ligger längt tillbaka i liden eller ej. Enligt kommitténs förslag skall näringsförbud kunna meddelas även den som faktiskt utövar ledningen av en sådan juridisk person som är bokfö ringspliklig enligt bokföringslagen (1976:125), även om den juridiska per sonen inte bedriver näringsverksamhet. De juridiska personer det kan vara fråga om är aktiebolag, handelsbolag och ekonomiska föreningar. Kommit tén motiverar sitt förslag med all den gällande regleringen om näringsför bud inte, såsom kommittéförslaget, knyter an förutsättningen för näring förbud såvitt angår ställföreträdare till att näringsverksamhet har förekom mit, utan till alt gäldenären har varit bokföringspliklig. Genom sitt förslag vill kommittén förhindra att möjligheterna att ingripa mol dem som faktiskt utövar ledningen av juridiska personer av det slag som nämnis blir mindre 67 Under remissbehandlingenhar inga invändningar riklats mot kommitté- Prop. 1985/86: 126 förslagel idenna del. Som jag tidigare anfört (avsniti 4.3.1) har dock bara ett litetantal instanser alls beröri frågan om vilken krets av personer som förbud skallkunna riktas mot. Kommittéförslagetbygger uppenbarligen på uppfattningen att näringsförbud kan meddelas enföreträdare för en juridisk person av lidigare nämnt slag, även om denna intedrivit näringsverksamhet. Själv ställer jag mig tveksam till en sådan tolkningav KL (199 b §). Syflel med gällande reglering är alt komma till rätta medoegentligheter i näringsverksamhet, inte i verksamhei av annal slag (prop.1979/80:83 s. 23-29). För att näringsförbud skall komma i fråga krävs attföreträdaren har åsidosatt åligganden som näringsidkare. Det ter sig dockmindre sannolikt att en ställföreträdare för en juridisk person i denna sinegenskap skall kunna anses ha åsidosatt åligganden som näringsidkare om denjuridiska personen inte har ägnat sig åt näringsverksamhet. Jag kan hellerinte se att del finns någol praktiskt behov av en regel av del slag somkommittén föreslär. Kommittén framhåller visserligen att det förekommer altsärskilt aktiebolag används för brottslig verksamhet utan att det idkas nägonnäring i dem. Som exempel nämner kommittén alt någon systematiskt ägnar sig ätatt köpa upp aktiebolag med slora skatteskulder enbart för att plundra bolagenpå tillgångarna och utan atl bry sig orn atl belala skatteskulderna. är en sådan verksamhet knappast alt betrakta som näringsverksamhet.Inte desto mindre får den enligt kommittén anses ha en sådan anknytning tillnäringsverksamhet att den bör beaktas vid en eventuell prövning omnäringsförbud. Jagdelar givelvis kommitténs uppfattning atl del är önskvärt att kunna ingripa molpersoner som ägnar sig åt verksamhet av det slag som kommittén beskriver.Enligt min mening torde dock sådan verksamhet åtminstone ibland uppfylla kravenpå näringsverksamhet.