prop · G90385 · 1985-12-31 00:00:00 — 1 paragrafen gesockså detaljföreskrifler om vad befälhavaren skall iaktta om fartyget prejas.I 12 § första stycket stadgas alt farlygsbefälhavare är skyldig atl låtafartyget underkastas visilering av behörig civil eller militär myndighet.Därefter regleras bl. a. befälhavarens skyldigheter i samband med visileringav fartyget i de fyra efterföljande styckena. Kungörelsens bestämmelser för krigsförhållanden m. m.inleds med ett stadgande i 15 § om att dessa bestämmelser skall tillämpasendast i den mån regeringen vid krig eller krigsfara, vari riket befinner sig,eller eljest under utomordentliga, av krig föranledda förhållanden förordnar omdel. I ansvarsbestämmelserna stadgas böter eller fängelse ihögst för den som bryter mol bestämmelse i kungörelsen eller motföreskrift som meddelats med stöd av sådan bestämmelse utom då del gäller brottmot en bestämmelse om skyldighet att ha nationaliteisfiaggan hissad. Brott motdenna bestämmelse kan bara medföra penningböter. 2.1.4 Förordningen (1966:159) om tillstånd för brukandeav svävare Enligt 1 § får luftkuddefarkosl (svävare) inte brukas inomriket ulan sär skilt tillstånd. Sådant tillstånd meddelas enligt 2 § av regeringen eller myndighei som regeringen bestämmer. Tillstånd skall förenas med de villkor som fordras och begränsas all gälla . Åsidosätter innehava ren av lillslåndel i väsentiig mån föreskrivna villkor får den myndighei som meddelat tillståndet återkalla del. Enligt 3 § döms föraren av svävare, som brukas utan tillstånd eller i strid mot villkor för tillståndet, till bötereller fängelse . Lika med föraren döms ägaren eller den som är i hans ställe, om han inte iakttagit vad som ankommil pä honom för att förekomma brottet. '' 2.1.5 Lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik,transporter och kommunikationer 11 § första styckel 5-7 bemyndigas regeringen - såvitt gäller sjötrafik -attmeddela föreskrifter som avses i 8 kap. 3 eller 5 § regeringsformen, om föreskrifternagäller rätt att driva sjöfart inom Sveriges sjöterritorium med utländsktfartyg, trafikregler eller säkerhetsanordningar för sjötrafiken inom Sverigessjöterritorium eller för sjötrafiken med svenska fartyg, sjöflygplan och svävareutanför Sveriges sjöterritorium eller skeppsmätning. I paragrafens andra styckeandra meningen bemyndigas regeringen också atl besluta föreskrifter omavgifter för farledsverksamheten samt om avgifter för skeppsmätning ochavgifter för tillstånd att driva sjöfart inom Sveriges sjöterritorium medutländskt fartyg. Enligt 2 § får regeringen bl. a. överiåla ålförvaltningsmyndighet att meddela föreskrifter som avses il §. 2.2 Förslag till ändringar i sjölagen Mittförslag: Sjötrafikförordningens bestämmelser om ansvar för vårdslöshet isjötrafik och för obehörigt avvikande från olycksplats inarbetas i sjölagen somredan innehåller bestämmelser om ansvar för sådana brott. Sjötrafikkungörelsenshuvudregler om prejning och visilering överfiyttas till sjölagen. Det isjötrafikkungörelsen intagna kapitlet om särskilda bestämmelser förkrigsförhållanden m,m, ersätts av ett bemyndigande i sjölagen för regeringenatt vid krig eUer därmed jämförbara förhållanden meddela sådana bestämmelserom trafiken till sjöss som är av betydelse för totalförsvaret. Slutligenersätts ett bemyndigande i sjölagen för att meddela ytterligareföreskrifter om förande av dagbok av ett bemyndigande för regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer all meddela sådana föreskrifter. Skälen för mittförslag: Förslagen är föranledda av alt sjötrafikförordningen ochsjötrafikkungörelsen innehåller sirafftjestämmelser med fängelse istraffskalan och andra föreskrifter som avses i 8 kap. 3 § regeringsformen.Dessa regler bör nu tas upp i lag. Somframgått av redogörelsen för gällande ordning finns bestämmelser om vårdslösheti sjötrafik i såväl sjölagen som sjötrafikförordningen. Sjölagens bestämmelserinnehåller fängelsepåföljd i straffskalan medan sjötrafikförordningen endaslföreskriver böter. Den första frågan sominställer sig är om del är lämpligt att i skilda författningar bibehålla två stadgandenvari brotlsbeskrivningarna i väsentliga avseenden läcker varandra. Om skälen lillalt det finns dubbla straffbestämmelser framgår följande av förarbetena. Innan bestämmelsen omansvar för vårdslöshet i sjötrafik infördes i Prop. 1985/86:85 sjötrafikförordningen(prop. 1962:94 s. 13-15) var endast vårdslöshet som vållat sjöolycka straffbarenligt sjölagen. För att komma tillrätta med de Irafiksäkerhetsproblem som hadeuppkommit med den ökade småbåtstrafiken ansågs det befogat att utvidga detstraffbara området lill att gälla också vårdslöshet oaktat någon skada ejskett. Vid förordningens tillkomst pågick i sjölagskommiltén en revision avsjölagen. Kommittén uppgav att den hade för avsikt att föreslå en likartadutvidgning av bestämmelsen i sjölagen. Kommittén hade emellertid inget atlerinra mol att del föreslagna stadgandet infördes i sjötrafikförordningen menförutsatte atl stadgandets utformning skulle anpassas till nya regleri sjölagen. Närsjölagens bestämmelse om vårdslöshet i sjötrafik utvidgades lill att omfattaockså vårdslöshet som inte föranlett sjöolycka diskuterades (prop. 1966:145, s.201f) den nya bestämmelsens förhållande bl. a. till bestämmelsen om vårdslöshet isjötrafik i sjöirafikförordningen. Departementschefen uttalade att denstraffbara personkretsen var trängre enligt sjölagen. Enligt denna lag kundeendast den straffas som fullgjorde uppgift av väsentlig betydelse försäkerheten tiU sjöss. Å andra sidan bestraffades enligt sjötrafikförordningen enbartrent navigatoriska förseelser. Oakisamhelen skulle således ha ådagalagts vidförande av fartyget eller vid dess förankring eller förtöjning. Det ansågs välmotiverat att för sjölagens ansvarsbestämmelse behålla ett vittgåendetillämpningsområde. Om del straffbara området skulle gälla inte bara navigatoriskaförseelser ulan också vårdslöshet vid utövandet av t. ex. maskin- ellerradiotjänst var det emellertid enligt departementschefen befogat att begränsaregelns tillämpning till sådana personer som fullgjorde uppgifter av väsentligbetydelse för säkerheten till sjöss. Departementschefen konstaterade slutligenalt även efter ändringen av sjölagens ansvarsbestämmelse om vårdslöshet isjötrafik ett visst utrymme således fanns kvar för sjölrafikförordningensbestämmelse i samma ämne. Även om skillnaden kunde antas vara i det närmastepraktiskt betydelselös var han inte då beredd atl förorda någon ändring i förordningen. Vidden översyn av sjölrafikförordningens straffbestämmelser som sketl har detsynts vara en naturlig utgångspunkt att undersöka om inte tiden nu är mogen förden redan tidigare aviserade tanken alt sammanföra de båda bestämmelserna i ettstadgande. Enligt min uppfattning är de båda bestämmelsernas tillämpningsområdeså likartat atl det inte är motiverat alt ha två ansvarsbestämmelser förvårdslöshet i sjötrafik. En möjlighet är då alt ta upp bestämmelser omvårdslöshet i sjötrafik jämte andra sjötrafikbrotl i en särskild lag omtrafikbrott tiU sjöss efter mönster frän vägtrafiklagstiftningen. Något skälför en sådan parallell lagstiftningsteknik finns knappast. Förutsättningarna ärockså - sett ur lagstiflningssynpunkt - helt annorlunda. För sjörättens delfinns de viktigaste bestämmelserna inom olika områden samlade isjölagen. Som framgått av min redogörelse innehåller sjölagen ettsärskilt avsnitt med ansvarsbestämmelser. Alt med denna lagtekniskautgångspunkt tillskapa en ny lag synes onödigt och mest ägnat att försväraförståelsen av sjölagen och den sjölra-fikförordning som skall omarbetas. Delär därför alt föredra att arbeta in ansvarsbestämmelsen i 13 kap. sjölagen. Dennya bestämmelsen bör omfatta personkretsen enligt sjötrafikförord- Prop.1985/86:85 ningen. Detta uppnås genom alt den nuvarande begränsningen enligtsjölagen till personer som fullgör uppgift av väsentlig betydelse försäkerheten till sjöss tas bort. Den nya bestämmelsen bör avse även andraförseelser än rent navigatoriska. Sjölagens bestämning av det straffbaraområdet bör därför behållas. Den som brister i gott sjömanskap lillförekommande av sjöolycka skall således kunna bestraffas. 1966: 145framhölls alt uttrycket gott sjömanskap passade mindre väl för den enklarenöjessjöfarten då detta begrepp inte kunde förväntas ha trängt in i detallmänna medvetandet inom nöjessjöfarten. Det har emellertid nu gått nästan 20år och med den utveckling av smäbåistrafiken som varit och den upplysnings-ochutbildningsverksamhet som bedrivits menar jag att innebörden av gott sjömanskapär känd också inom nöjessjöfarten. Slraffbarheten bör emellertid - liksomenligt bestämmelsen i irafikbroltslagen - begränsas till fall dä oakisamheleninte är ringa. Begränsningen kommer emellertid atl fä mindre praktisk betydelsei sjölagen. Redan förutsättningen att gärningsmannen skall ha brustit i gottsjömanskap innebär nämligen alt åtskilliga ej slraffvärda beteenden fallerutanför det straffbara området. Straffskalan i sjölagen bör bibehållas. Deltainnebär alt straffskalan bör vara böter eller fängelse i högsl ochför grova brott fängelse i högsl . Delförslag jag nu lagt fram innebär - åtminstone teoretiskt - en viss utvidgningav det straffbara området. Således kan personer som inte kan sägasfullgöra uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss komma attdömas för andra förseelser än rent navigatoriska. Utvidgningen torde emeUertidi praktiken bli närmast ulan betydelse. Det är en tämligen vid krets avpersonal som anses fullgöra Ijänst av väsentlig betydelse till sjöss. Hiträknas nämligen också l.ex. radiotelegrafister, maskinister, rorgängare ochutkiksmän. Genom att det för straflbarhei krävs atl gärningsmannen skall habrustit i gott sjömanskap faller vidare var och en som inte deltar i fartygetssäkra framförande utanför den straffbara kretsen. Om emellertid undantagsvis ensjöman deltar i fartygels säkra framförande utan atl det kan sägas atl han påfartyget fullgör uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss ärdet enligt min mening fullt motiverat all straffbelägga även andra än rent navigatoriskaförseelser som han gör sig skyldig till. En ytterligare begränsning utgör däkravet på alt oakisamhelen inte fär vara ringa. JagvUl i delta sammanhang meddela att jag mot bakgmnd av den nordiskarättslikheten pä sjörättens område har samrått med företrädare för övriganordiska länder. Ävenbeträffande detta brott finns, som jag tidigare framhållk i avsnittet gällande ordning, bestämmelser i såväl sjölagen som sjötrafikförordningen, I båda fallen kan fängelse följa på brottet. Sjölagen har en strängare straffskala. Om orsakerna till de dubbla straffbestämmelserna för detta brott framgår följande av förarbetena, 14 Dåbestämmelsen om ansvar för obehörigt avvikande från olycksplats /86:85 infördes i sjötrafikförordningen konstaterade departementschefen (prop.1970:89 s.9 O att bestämmelsen i sjölagen om skyldighet för befälhavare alt vidfartygssammanstötning lämna uppgifter om sitt fartyg i rättstillämpningenansetts tillämplig på handelsfartyg men inte pä fritidsbåtar. Någon annan regelom åliggande för den som haft del i sjöolycka atl lämna identitetsuppgifterfanns inte i svensk lagstiftning. Därför borde kompletterande föreskrifterinföras. Departementschefen ansåg att flera omständigheter talade för alt dekompletterande föreskrifterna togs upp i sjölagen. Av flera skäl bordeemellertid inte sjölagens regler då ändras. Föreskriften borde därför -åtminstone tills vidare - ha sin plats i sjötrafikförordningen. Bestämmelsenutformades med utgångspunkt i vägtrafiklagstiftningens bestämmelse om obehörigtavvikande från trafikolycksplats. Denna lagstiftning stadgade - då liksom nu -inte bara skyldighet att lämna identitetsuppgifter utan även viss skyldighetatt vidta åtgärder som olyckan skäligen föranleder. Departementschefen ansåg attsjölagens bestämmelser om att befälhavare vid sammanstötning mellan fartyg ochvid fall som jämställs med sammanstötning skall lämna det andra fartyget och deombordvarande där allt behövligt och möjligt bistånd var tillämpliga på allaslag av fartyg. Sjölagens regler gällde emellertid endasl i fråga om sammanstötningaroch därmed jämställda fall. Det fanns därför, ansåg departementschefen, ändåbehov av en föreskrift i sjöirafikförordningen om skyldighet att i mån avförmåga medverka till de åtgärder som en sjöolycka skäligen föranleder. Somsjöolycka är nämhgen atl betrakta inte bara sammanstötning mellan fartyg ochdärmed jämställda situationer utan också när ett fartyg på annat sätt skadart. ex. person, sjömärke eller brygga. Frågan om samordning av de nordiskaländernas lagstiftning ansågs böra anstå. Vid det nordiska samrådet fickbehandlas bl. a. frågan om nya bestämmelser borde inarbetas i de nordiskaländernas sjölagar. Bestämmelsen i sjöirafikförordningen täcker i alltväsentligt sjölagens bestämmelser om ansvar för obehörigt avvikande frånolycksplats. Det finns några skäl för att inte inarbetaförordningens bestämmelser i sjölagen. Som jag nämnt har det vid detnordiska samråd som skett i förevarande lagstiftningsärende inte framförtsnågon erinran mot den nu förordade ordningen. Jag föreslär därför attförordningens bestämmelser efler vissa - i huvudsak redaktionella - ändringaröverflyttas till sjölagen. Sjölagens nuvarande regler i ämnet kan dä upphävas.De båda nuvarande bestämmelserna har inte samma straffskala. Jag förordar allstraffet för brott mol den nya paragrafen bestäms till böter eller fängelse ihögst . Den nya bestämmelsen har sin plats i 13 kap. sjölagen. Den börplaceras efter 325 § om ansvar för onyklerhet till sjöss. Jag förordar atl detsamtidigt görs en mindre omformulering av sistnämnda paragraf för atl tydligareframhäva atl bestämmelsen avser också dem som framför fritidsbåtar. Nuvarande326 § liksom efterföljande paragrafer bör numreras om. Härvid kan man delvisutnyttja kapitlets tre sista paragrafer som f n. inte upptar någrabestämmelser. Prejning och visilering Prop, 1985/86: 85 Jag har tidigare lämnat en kortfattad redogörelse för sjölrafikkungörelsensbestämmelser om prejning och visilering. Att motsätta sig prejning eller visileringär ofta att bedöma som ett tämligen allvarligt brott. Enligt min uppfattningbör därför fängelsestraff ingå i straffskalan även i fortsättningen.Föreskrifter om ansvar för brott mot bestämmelser om prejning och visilering måslemeddelas genom lag. Sådana ansvarsbestämmelser bör tas in i 13 kap, sjölagen.De kan lämpligen tas in i en ny paragraf 329 §. Även i fråga om dengrundläggande bestämmelsen om skyldighet för befälhavare att underkasta sigprejning eller visilering på begäran av behörig civU eUer militär myndighetinnebär regeringsformen ett krav på lagform. En sådan bestämmelse bör tas in i4 kap. som en ny paragraf 59 a §. Kungörelsens närmare föreskrifter om åtgärdervid prejning och visilering har inte sin plats i sjölagen. Frågan är alltsåinte uttömmande reglerad genom bestämmelsen i 59 a § första stycket sjölagen.Detta kan lämpligen markeras genom alt ett andra stycke förs in i paragrafensom en erinran om att regeringen eller den myndighet som regeringen besiämmerbeslutar om erforderliga verkställighetsföreskrifter. Särskilda bestämmelser för krig SJötrafikkungörelsen innehåller ett anlal bestämmelserunder rubriken bestämmelser för krigsförhållanden m, m. Av deninledande bestämmelsen framgår all beslämmelserna äger lillämpning endasl iden män regeringen vid krig eller därmed jämförbara förhållanden förordnardärom, Atl bryta mol beslämmelserna kan medföra fängelsestraff Fängelse bör alltjämt ingå i straffskalan. Bestämmelsernakräver därför lagform. Föreskrifterna kan tas in i någon existerande lag elleri en särskild ny lag. Det finns ingen nu gällande lag med vilken dessabestämmelser har ett naturligt samband. Ett relativt omfattande regelsystem somendast skall tillämpas i händelse av krig eller vid krigsliknande förhållandentynger också onödigt en författning med bestämmelser för fredslid. Atl nuförelägga en lag som endast har bestämmelser för krig eller liknandekrisförhållanden har också sina nackdelar. Föreskrifterna blir av nödvändighetdelvis mycket detaljerade och kan allt eftersom förhållandena förändrar sigbehöva överarbetas. Enligt 13 kap. 6 § regeringsformen är det för förhållandensom avses där emellertid möjligt för regeringen att i förordning meddelaföreskrifter som tillhör det obligatoriska lagomrädel under förutsättning attriksdagen i lag bemyndigar regeringen härtill. Jag vill därför föreslå att ett sådanlbemyndigande ges regeringen i sjölagen såvitt gäller föreskrifter om trafiken lillsjöss. Eftersom etl sådant bemyndigande skall avse etl visst ämne och eftersomdelegationen bör inskränkas lill vad som är oundgängligen erforderligt börbemyndigandet begränsas till sädana föreskrifter om trafiken till sjöss som ärav betydelse för totalförsvaret. Bemyndigandet bör placeras sist i 16 kap. somhar . Bemyndigandeti denna paragraf för att meddela ytteriigare föreskrifter omförande av dagbok bör på grund av bestämmelsen i 8 kap. 11 § regeringsformenändras lill ett bemyndigande för regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer att meddela sädana föreskrifter. 2,3 Förslag till ändringar i bemyndigandelagen m. m. Mittförslag: Regeringen fär ulan medverkan besluta om befogenheten attutfärda lokala sjölrafikföreskrifter. Detta fordrar ingen författningsändring,I bemyndigandelagen införs ett bemyndigande för regeringen atl meddelaföreskrifter om sjövägmärken. Slutligen överfiyttas bemyndigandet förregeringen i förordningen om tillstånd för brukande av svävare atl meddelasådant tillstånd till bemyndigandelagen. Skälenför mitt förslag: Befogenhetenatl utfärda lokala sjölrafikföreskrifter Närriksdagen efler regeringsformens ikraftträdande bemyndigade regeringen altmeddela föreskrifter om bl, a, trafik, transporter och kommunikationer varutgångspunkten all regeringen skulle kunna fortsätta att besluta omföreskrifter i samma utsträckning som tidigare i den mån delta var möjligtenligt den nya regeringsformen. Det i I § första stycket 6 givna bemyndigandetför regeringen atl meddela föreskrifter om trafikregler eller säkerhetsanordningarför sjötrafiken omfattar även frågor om ansvar för vårdslöshet i sjötrafik ochobehörigt avvikande från olycksplats samt frågor om befogenheten all utfärdalokala sjötrafikföreskrifter. Vid tillkomsten av sjötrafikförordningen hadeemellertid dessa frågor anmälts för (prop. 1962:94, 3LU 1962:33),Vid beredningen av bemyndigandelagen förutskickades en översyn av dessaregler. Del föreslogs därför inga förändringar i dessa begränsningar iregeringens möjligheter all besluta om ändringar i dessa avseenden. Jag har nyssföreslagit alt sjötrafikförordningens regler om ansvar för vårdslöshet isjötrafik och obehörigt avvikande från olycksplats skall inarbetas i sjölagen.Förslag i dessa frågor måste således även framgent underställas . Dådel gäller frågan om rätten att utfärda lokala sjötrafik-föreskrifter anser jagemellertid atl del är naturligt all det ankommer pä regeringen atl beslutahärom. Någon ändring i bemyndigandelagen behöver inte vidtas eftersom - somjag förut framhållit - I § första slyckel 6 bemyndigar regeringen alt meddelaföreskrifter om dessa gäller bl. a. trafikregler. 15 § sjötrafikförordningen sägs att en myndighet som har meddelat en föreskriftenligt den paragrafen fär besluta all sjövägmärke skall sättas upp och vardet skall sättas upp. Denna regel har regeringen kunnat besluta Prop.1985/86: 85 med stöd av bemyndigandel i 1 § 6 bemyndigandelagen att meddelaföreskrifter om trafikregler för sjöfarten inom Sveriges sjöterritorium. 1 förordningen sägs också atl svarar föratt sjövägmärke sätts upp och underhälls. Kostnaden för uppsättande ochunderhåll åvilar . Verket fär emellertid - om föreskriften somhar lett till att märket sätts upp har meddelats uteslutande i en kommuns ellerenskilds intresse - bestämma alt en avgift som motsvarar kostnaderna fär tas ulav kommunen eller den enskilde. I åtskilliga fall kan det finnas behov av sjövägmärkenutan att de är motiverade av någon meddelad föreskrift. Det kan t. ex. röra sigom varningsmärken eller lokaliseringsmärken. Enligt min mening bör regeringenuttryckligen bemyndigas att meddela föreskrifter om sjövägmärken. Däri liggerdå också en möjlighet att besluta om att annan än får sälla upp,underhälla eller bekosta sjövägmärken. TiUstånd alt bruka svävare Del bör slutligen i bemyndigandelagen ges ett bemyndigandeför regeringen att meddela föreskrifter om tillstånd alt bruka svävare. 1 dennu gällande förordningen (1966:159) om tillstånd för brukande av svävare, somantagits efter hörande, krävs lillslånd av regeringen alt bruka svävare.Förordningen innehåller också ansvarsbestämmelser med fängelsepåföljd istraffskalan, som förordningen utfärdades tillsatte chefen förkommunikationsdepartementet en utredning för att utreda frågor rörande trafikmed svävare, lade 1972 fram betänkandet (SOU 1972:21) Svävarfartslag,Efter remissbehandling av betänkandet behandlades frågan av en arbetsgrupp medföreträdare för , , jordbmksdepartemenlel,och . Gruppen presenterade 1983 en promemoriamed förslag till ny svävarfartsförordning (Ds K 1983:1), I promemorian, som harremissbehandlats, har regleringen begränsats till frågor om tillståndsprövningoch om godkännande och kontroll av främst störte svävare. Tillståndsprövningenav svävartrafik i nationell trafik föreslås bli överförd till länsstyrelsenmedan tillståndsprövningen för svävartrafik i internationell fart ligger kvarhos regeringen, Arbetsgmppen förordar alt regler för svävartrafik lämpligenbör ges i förordningsform. Detta gör det också enklare att ändra ochkomplettera bestämmelserna om utvecklingen ger anledning till det. För attregeringen skall få meddela vissa av de föreslagna föreskrifterna om bl, a, tillslåndspliktkrävs emellertid enligt regeringsformen bemyndigande i lag. Arbetsgruppenmenar alt ett sådant bemyndigande har sin plats i bemyndigandelagen, Arbetsgmppenanser slutligen alt det kan ifrågasättas om inte redan de i lagen givna bemyndigandenaläcker även föreskrifter om lillsiåndstvång. Jag delar arbetsgruppens uppfattning alt en ny författningom svävarfart bör införas och atl detta lämpligen sker i förordningsform. Regeringen har i bemyndigandelagen 1 § första stycket 5, 6 och 8-10 ett omfattande stöd för en reglering av trafiken med svävare och dit hörande frågor. gäller frågan om tillslåndspliktför bruk av svävare anser jag emellertid inte att de bemyndiganden som jagnämnt läcker en föreskrift om tillstånd för bruk av svävare. En sådanföreskrift kan varken sägas vara en föreskrift om trafikregler för sjötrafikeneller om trafik på väg eller i terräng. Jag föreslår därför all ettbemyndigande för regeringen att utfärda föreskrifter om tillstånd atl bruka svävaretas in i 1 § första stycket bemyndigandelagen. Däri inbegrips då också reglerom godkännande och kontroll av svävare. Med tanke på atl svävarfart innefattartrafik både till sjöss och lill lands bör bestämmelsen placeras efter övriga bemyndigandensom avser föreskrifter om sjö- och landlrafik som en ny punkt 13, Jag villanmärka all påföljden för att bruka svävare utan tillstånd eller i strid mol itillståndet föreskrivna villkor enligt min mening bör bestämmas lillböter. Arbetsgruppen har i sill förslag tagit med ansvarsbestämmelser för vårdslöshetoch onykterhet i samband med svävarfart. De ändringar i sjölagen som jag nysshar föreslagit innebär all dessa ansvarsbestämmelser i huvudsak blirobehövliga. De straffvärda beteenden som inte täcks av de av mig föreslagnareglerna i sjölagen bör inte föranleda annan påföljd än böter och kan därför lasin i en ny svävarfartsförordning. Prop,1985/86:85 2,4 Förslag till lag om upphävande av vissa författningarom sjötrafik Mitt förslag: Sjöirafikförordningen,SJötrafikkungörelsen och förordningen om tillstånd för brukande av svävareupphävs genom en särskild lag.