prop · G90383 · 1985-12-31 00:00:00 — Föratt en förlängning av preskriptionstiden skall vara meningsfull från allmänsynpunkt är det en fömtsättning att den skadelidande, särskUt i detta fallanspråk på skadestånd framställs , harmöjlighet atl styrka förekomsten av en störning och etl orsakssamband mellanstörningen och skadan. En alltför lång preskriptionstid medför såledesbetydande bevisproblem. Även med en bevisregel som den som föreslagils i 2 § uppkommerbetydande svårigheter. som knyter an lUl den av utredningen upptagna frågan om enförsäkrings- eller fondlösning, såvitt avser möjligheterna att garantera denskadelidande rätt till ersättning, är vUkel skydd den skadelidande har om det skadevällandeföretaget har den särskilda miljöskadeförsäkring som kantecknas. Enhgt den rådande principen på detta område krävs för att försäkringenskall ersätta miljöskador att försäkringen gäller när skadan anmäls (claims made).En försäkringslösning enhgt denna modell ger enligt de förutsättningar somgäller , ett skydd endast så länge som det skadevällande företaget beståroch betalar försäkringspremien; försäkringsskyddet gäller i dessa fall såledesinte anspråk som framställs först efter det att ett företags verksamhet ochpremiebetalning upphört. Dekonventionella försäkringslösningar (ansvarsförsäkringar) som finnspå företagsförsäkringens område täcker endast en del av de risker som finns med i bilden vidmiljöfariig verksamhet. 1985/86:83 täcker såledesendast plötsliga och oförutsedda händelser, t. ex. skada genom plötsligtutströmmande gas. Enutvidgning av den konventionella ansvarsförsäkringen så att den skulle omfattaäven skador uppkomna genom långtidspåverkan är av åtskilliga skäl svår atlgenomföra. Den särskUda miljöskadeförsäkringen slår emellertid lill buds. Mednödvändighet, bl. a. av hänsyn lill kravet på erforderlig fondbildning förframtida fullgörande av gjorda åtaganden, bhr premiekostnaderna för dennaförsäkring betydande. Rent allmänt kan sägas alt en måttlig förlängning avpreskriptionstiden medför en avsevärd premiehöjning; i vissa fall kan det bliuppenbara svårigheter att överhuvudtaget nå en försäkringslösning. Varjeförsäkringsgivare måsle gardera sig för del ersättningsansvar som i en ovissframtid kan uppkomma på grund av den verksamhet som drivks under den tidförsäkringarna varit i kraft. En annan praktisk svårighet är att en försäkringstagaresom driver viss verksamhet inte torde vara beredd att erlägga någon nämnvärdpremie för en verksamhet som han måhända med stöd av de miljövårdandemyndigheterna - ej upplever som särskilt riskabel. Konsekvensen härav blirlätt att försäkringar endast tecknas av sådana företag där en miljöskaderiskbedöms kunna föreligga och ej av andra. Miljöskaderiskpremiema tenderar därföratt bli så höga alt de verkar avskräckande för andra verksamheter där mUjöskaderiskenkanske finns - men ej ter sig sannolik med hänsyn tiU vad som ärkänt. Denföreslagna preskriptionsregeln avser personskador. Emellertid är -enligtförslaget - regeln inte begränsad till skadeståndsfordran enligt miljöskadelagenutan den avser även annan kemisk eller fysikahsk-kemisk inverkan. Dennautvidgning innebär i praktiken ett införande av en längre preskriptionstid påsåväl arbelsskade- som produktansvarsområdet. Även om miljörätten har åtskiUigaberöringspunkter med andra områden, anser riksförbundet del vara otUlfredsställandeatt i samband med en utredning i fråga om en myckel begränsad del av skadeslåndsrätteninföra en inom hela denna generellt verkande preskriptionsregel utan atl habelyst vilka konsekvenser en sådan utvidgning skulle medföra inom områden somej varit föremål för utredningens analys. Motbakgmnd av vad utredningen anfört i avsnittet angående försäkrings- ochfondlösningar och med beaktande av atl det inte föreligger någon särskildlagstiftning på produktskadeområdet framstår det som naturligt att i ettsammanhang söka lösa de frågor som är gemensamma på dessa båda områden. Det börframhållas att uppkomstmekanismen kan vara densamma vid nu angivnaproduktansvarsskador som vid miljöskador. Frånsåväl principiell som praktisk synpunkt framstår det som lämpligt allöverväganden i dessa nu nämnda frågor bör ske gemensamt. Starka skäl talardärför enligt riksförbundets mening för att frågorna om preskriptionstid ochutformningen av ett ersättningssystem på förevarande område blir föremål för lagsltflarensöverväganden i ett sammanhang. Delsagda innebär således inte någol hinder mol atl med bibehållande av 155 10-årspreskriplioneninföra miljöskadelagen som föreslå- Prop. 1985/86:83 gits. UnderaUa förhållanden är riksförbundet av den uppfattningen atl utredningen bordeha närmare berört vilka miljörätlsliga regler som gäller på kontinenten samtundersökt frekvensen av anmälda miljöskadefall under sista hälften av dengällande preskriptionstiden i några representativa länder och de ekonomiskaföljderna av den gällande lagsttftningen. , ochHolland är den skadeståndsrättsliga preskriptionstiden i allmänhet och,såvitt riksförbundet vet, har i dessa länder etl mycket begränsat anlalmiljöskadeanspråk framsläUts. Riksförbundetvill slutligen ifrågasätta lämpligheten av att - såsom föreslås iövergångsbestämmelserna - låta den nya regeln bli lUlämplig även på skador sominträffat före den nya lagens ikraftträdande. Folksamdelar utredningens uppfattning att det ur de skadelidandes synpunkt är skäligtmed en utsträckt preskriptionstid för berörda miljö- och produklskador. Frånförsäkringssynpunkt kommer dock den långa preskriptionstiden att innebära visskostnadsökning för berörda försäkringar. Också för industrier och andraverksamheter som kan orsaka skada av delta slag innebär preskriptionstidkompUkationer. Å andra sidan medför den långa tiden svårigheter för denskadelidande att styrka orsakssambandet när det gäller mycket sena skador.Även om intresset att ge skadelidande bästa möjliga skydd är mycket starkt måslekoslnadema och övriga komplikationer uppmärksammas vid utformningen av den nyapreskriptionsregeln. Utredningensförslag all förlänga preskriptionstiden till från den skadegörandehandlingen för skador orsakade av vissa föroreningar samt genom kemisk och hknandeinverkan kan inte godtas. I och för sig är det givetvis angelägel atl en skadelidandefår ersättning för liden skada. Det torde emellertid vara ytterligt svårt attefter så som med säkerhet fastlägga skadeorsaken. Mot bakgmnd avden lindrade bevisbördan synes det blir en överhängande risk för att fd personådöms skadeståndsansvar. Vidare torde bestämmelsen erfordra en mycketomfattande arkivering av bevismaterial för att kunna utreda och belysaskadeståndsanspråk i en avlägsen framtid. Det kan också leda tiU oacceptablaresultat exempelvis i de fall ett kemiskt preparat enligt noggranna forskningarbetecknats som ofariigt men forskningarna befinnes oriktiga. I specialmoliveringen till3 § första styckel förslaget rörande ändring i preskriptionslagen anför utredningen (sid. 287 m) att om det i något fall skulle vara tvisligl om orsaken till skadan är sådan som bestämmelsen anger så får det anses vara den skadelidandes sak atl "styrka" sittpåståen de om att den längre preskriptionstiden skall gälla. Uttalandet framstår som svårförståeligt och svårförenligt med tillämpningen av den föreslagna 156 bevisregelni 2 § förslaget till miljöskadelagen. Om det alltså enligt utred- Prop,1985/86:83 ningens nyssnämnda uttalande skulle vara tvisligl att en personskadauppkommit lill följd av exempelvis förorening, sä kan således inte den ersättningskrävanderäkna med alt bestämmelsen om det betydligt sänkta beviskravet i 2 § i denföreslagna miljöskadelagen skall tillämpas utan här har den ersättningskrävandealt i vanlig ordning fullt ut styrka sitt påstående om all luftföroreningen ifråga har förorsakat personskadan. Detär värt alt observera att utredningen föreslår alt för alla vid lagensikraftträdande icke preskriberade skadeståndsanspråk skall den längrepreskriptionstiden gälla som utredningen påpekar att en lag ej får haretroaktiv verkan. Sådan verkan är precis vad som blir effekten av detframlagda förslaget. SpecieUlstarka invändningar kan resas mot förslaget om preskriptionstidens förlängningtill , vUket också innefattar förslag om en genomgripande förändringav produktansvaret till följd av kemisk - eller fysikahsk-kemisk inverkan. Attsamtidigt föreslå en i lag reglerad genereU lindring av beviskraven till förmånför skadelidande i de ofta mycket komplicerade orsakssammanhang, som gällerhär, ger sammantaget lagförslaget en anmärkningsvärt stark prägel av godtycke. Produktansvarskommitténsförslag tUl lagsttftning (SOU 1979:79, "Produktansvar II") innehöUbl,a, en särskild preskriptionsregel. Betänkandet har som bekant inte lett tiUnågon lagstiftning. har uttalat att man avser att inväntamotsvarande lagstiftningsarbete inom Europeiska Gemenskapen.Lagstiftningsarbete avseende produktsansvar pågår också i enskilda länder.Rättsutvecklingen i fråga om ansvar för skador orsakade av produkter med skadebringandeegenskaper är således myckel osäker. Att under sådana förhållanden införa ensärskild, svensk preskriptionsregel för vissa produktskador förefallerförhastat. Den aktueUa situationen är tillräckligt skäl för att avföra fråganom preskription för produktskador, som dessutom inte omfattas av direktiven,från del föreliggande förslaget. Preskriptionsfråganför produktansvar måsle bedömas i sin helhet i samband med atl man tarställning lill hela produktansvarsfrågan. Förslagetatt förlänga preskriptionstiden för miljöskador är otilffredssläl-landeunderbyggt. Det är utomordentligt väsentligt att svensk lagsttftningbeträffande preskription ur konkurrenssynpunkt harmonierar med utlandetsmotsvarande lagstiftning. 7.13 (): LRFdelar utredningens uppfattning att behov av föriängd preskriptionstid kan föreligga vid miljöskador. EmeUertid innebär utredningens förslag lill ändring av preskriplionslagen alt preskriptionstiden förlängs också för skadetyper utanför miljskadeområdet. Effekten härav har inte redovisats i 157 Mot denna bakgmndanser LRF inte att utredningens förslag Prop. 1985/86:83 om förlängdpreskriptionstid bör genomföras. Förslagetom den till förlängda preskriptionsfristen får knappast någon praktiskbetydelse för byggnadsverksamhet, eftersom den endast avser personskador, somberor på störningar av en typ, som byggnadsverksamhet ej framkallar.Föreningen är emeUertid kritisk gentemot den föreslagna förändringen delsberoende på att fristens längd tycks ha bestämts synnerligen skönsmässigt,dels beroende på att den föreslås att gälla retroaktivt. Utredningensförslag att förlänga preskriptionstiden liU från den skadegörandehandlingen för skador orsakade av vissa föroreningar samt genom kemisk ochliknande inverkan kan inte godtas. 1 och för sig är det givetvis angeläget alten skadelidande får ersättning för liden skada. Det torde emeUertid varaytterligt svårt att efter så som med säkerhet fasUäggaskadeorsaken. Mot bakgmnd av den lindrade bevisbördan synes det bli enöverhängande risk för att fel person ådöms skadeståndsansvar. Vidare tordebestämmelsen erfordra en mycket onrfaltande arkivering av bevismaterial för attkunna utreda och belysa skadeståndsanspråk i en avlägsen framtid. Det kanockså leda tiU oacceptabela resultat exempelvis i de fall ett kemiskt preparatenligt noggranna forskningar betecknats som ofarligt men forskningama efter 24år befinnes orikliga. Ispecialmotiveringen lill 3 § första styckel förslagel rörande ändring i preskriplionslagenanför utredningen (sid. 287 m) atl om det i något fall skulle vara tvisligl omorsaken lill skadan är sådan som bestämmelsen anger så får det anses vara denskadelidandes sak att "styrka" sitt påstående om att den längrepreskriptionstiden skall gäUa. Uttalandet framstår som svårförståeligt ochsvårförenligt med tillämpningen av den föreslagna bevisregeln i 2 § förslaget tUlmiljöskadelagen. Om det alltså enligt utredningens nyssnämnda uttalande skullevara tvisligl atl en personskada uppkommit tUl följd av exempelvisluftförorening, så kan således inte den ersättningskrävande räkna med attbestämmelsen om del betydligt sänkta beviskravet i 2 § i den föreslagnamiljöskadelagen skall tillämpas utan här har den ersättningskrävande atl ivanlig ordning fuUt ut styrka sitt påstående om att luftföroreningen i frågahar förorsakat personskadan. Delär värt atl observera alt utredningen föreslår att för alla vid lagens ikraftträdandeicke preskriberade skadeståndsanspråk skall den längre preskriptionstidengälla som utredningen påpekar att en lag ej får Sådan verkan är precis vad som blir effekten av det 7.16Svenska byggnadsentreprenörföreningen: Prop. Dengenerella förlängning av preskriptionstiden som här föreslås går enhgtföreningens uppfattning för långt. Den föreslagna preskriptionstiden kan endast vara sakligt motiverad i sällan förekommande undantagsfaU.1 övrigt är förslagel orimligt. Konsekvenserna av en sådan förändring är svåröverblickbarasärskilt kombinerad med en bevislättning. En förändring på föreslaget sättmåste oviUkorligen återverka i såväl standardavtal som på byggkostnaderna. Utredningenföreslår införande av en 25-årig preskriptionstid för personskada till följdav vatten-, mark- och luftförorening samt kemisk eller fysikalisk-kemiskinverkan. I den föreslagna lagtexten anges också klart vilken utgångspunkt somska gäUa för preskriptionstidens beräkning. Sistnämnda klarläggande ärnaturligtvis bra men den föreslagna 25-årstiden inger starka betänkligheter.Styrelsen är väl införstådd med att en preskriptionstid från denskadegörande handlingen kan medföra rättsförlust för den som drabbas avmiljöskada, eftersom kan förflyta innan skadan visar sig. Dessa falltorde dock vara ytterligt säUsynta. Risken för den skadelidandes rättsförlustmåste också trots allt vägas mot de betydande nackdelar som en förlängning avpreskriptionstiden kommer atl medföra. Att vi i vår lagsttftning sedan långligatider haft en preskriptionslid på högst är ju inte något som förekommitutan anledning. De skäl som funnits för en 10-årig preskriptionstid är gångbaraän och de gör sig gällande även på miljöskadeområdet. Det får ansesnärmast ogörligt att med tillräcklig grad av säkerhet föra bevisning om vad somhänt för exempelvis . Man kan också befara att behövligautredningar i dylika "gamla" rättegångar skulle föranleda oerhörtstora kostnader. Styrelsensinställning till en 25-årig preskriptionstid påverkas naturligtvis också avden föreslagna lättnaden i beviskravet. Kombinationen av dessa tvä lagändringaruppfattar styrelsen som mycket riskabel. Riskenför att den skadelidande drabbas av rättsförlust vid en fortsatt 10-årigpreskriptionstid kontra olägenheterna av en förlängd preskriptionstid utgörett dilemma som är svårt all finna någon lämplig lösning på. Styrelsen anseremellertid att övervägande skäl talar för atl en 25-årig preskriptionstid intebör införas. 7.18Landsorganisationen i (LO): LOvill kraftigt understryka behovet av en utsträckt preskriptionstid för fördröjda skadeföljder på grund av arbelsmiljöpåverkan. Våra erfarenheter på arbetsmiljöskadornas område, t,ex, påverkan av asbest och lösningmedel, pekar på atl vi har atl vänta skadefall där expositionen ligger långt tiUbaka i tiden men där skadeföljderna uppkommer efter expositionens upphörande. Detta kan också förväntas bli fallet på 159 grundav påverkan av andra ämnen än de ovan nämnda. Motiven för en Prop.1985/86:83 utsträckt preskriptionstid, nämligen en rimligare avvägning meUanden skadelidandes och skadevåUarens iniressen än det de nuvarande reglernaåstadkommer, har därför, enligt LO:s mening, riktigt bedömts av utredningen. Emellertidhar övergångsbestämmelserna fått en olycklig utformning, LO vill särskilt pekapå följande förhåUande, Trygghetsförsäkring för arbetsskada () övertog frånoch med 1974 alla fordringar på skadestånd som kunde riktas mot enarbetsgivare. Detta betyder, att alla arbetsskador som yppats efter 1974regleras enligt TF A-försäkringen. Detta betyder i sin tur att enligt de nugällande preskriptionsreglerna, inga skadestånd på grund av arbetsolycksfall eUerarbetssjukdom kan resas . Även om de föreslagna ändringarna ipreskriptionslagstiftningen hinner träda i kraft före detta datum blir deföreslagna reglerna etl slag i luften. Föratt kunna uppfylla betänkandets intentioner bör därför övergångsbestämmelsernaändras så att reglerna får retroaktiv verkan, Iett avseende bör lagmmmels (3 § preskriptionslagen) lydelse omformuleras ochpreciseras. Utgångspunkten för beräkning av den tjugofemåriga preskriptionstidensägs vara den skadegörande handlingen eller, vid underlåtenhet, den dag enviss åtgärd borde ha vidtagits. Emellertid är det beträffande den tfrågavarandeskadelypen oftast omöjligt att ange någon specifik skadehändelse ellerunderlåtenhet. Det som framföraUt utmärker skadeorsaken för tfrågavarandeskadeföljder är, atl den skadelidande exponerats för etl visst(eller för vissa) ämne/ämnen och att det just är den långvariga expositionensom tUl sist får viss skada tiU följd. Inte ens tidpunkten för skadeföljdensinträdande är alltid möjlig att ange. Det är därför nödvändigt att ytterligareprecisera vad som avses med "skadehändelse". Ett tänkbart alternativvid fördröjda skador är att räkna preskriptionstiden från expositionensupphörande. Fleraav de mål Miljöcenlmm har varit involverat i har aktualiserat behovet av enförlängd preskriptionstid. Vi anser liksom utredningen att är en lämpligpreskriptionstid beträffande personskada tUl följd av vatten-, luft- ellermarkförorening. Viifrågasätter dock del lämpUga i atl i alla andra situationer ha enpreskriptionslid , som föreslagits av utredningen. Vierinrar om att del kan ta uppemot innan l.ex. nedgrävda gtfttun-nor rostatsönder så att deras innehåll frigörs tUl omgivningen och bl. a. förorenar gmndvatten.Del kan sedan ta innan förorenat grundvatten når dricks vattentäkter,som t, ex. används för vattning av djur och innandjurägaren kan härleda eventueUa skador hos djuren liU förorenat vatten. sådan skuation överskrids lätt preskriptionstiden . Påsamma sätt kan preskriptionstiden överskridas, om vattnet används förbevattning av grödor, innan den drabbade inser sammanhanget mellan Prop,1985/86:83 förorenat gmndvatten och växtskada. Viföreslår sålunda en preskription på åtminstone vad gäller ersättning förskada på växter och djur. Vad gäller övriga lyper av skador delar vi däremotutredningens uppfattning. Skadeförloppelvid gmndvatlensänkning tar mänga år. En sänkning av grundvallennivån leder lillsättningar i marken med åtföljande skador på byggnader m,m. Sättningsförloppetär dock utdraget. har halva sättningen ägt mm. Först efler ca 25år är hela sättningsförloppet avslutat. Detbehöver inte vara enbart angränsande fastigheter som drabbas av marksätlningen.Beroende på ohka geologiska fömtsättningar kan även fastigheter som liggerflera från t, ex, ett tunnelbygge drabbas. Detär vanligt att en grundvattensänkning uppstår i samband med arbetetsutförande. Det är dock lika vanligt med en successiv avsänkning av gmndvatlnetgenom läckage in i en befintlig tunnel. Ävenen liten gmndvatlensänkning kan medföra stora marksättningar. Ofta finns det fierasamverkande orsaker tiU en gmndvatlensänkning. Efleren liltfällig grundvattensänkning med åtföljande marksättning kan gmndvattennivånha återställls och det kan efteråt vara svårt att klarlägga orsakssammanhanget. Medde anförda exemplen vill vi visa att det kan vara svårt för en fastighetsägare(ofta en lekman) all från etl okänt skadetillfälle kunna konstateraatt en gmndvatlensänkning har ägt rum, var och när den har ägl mm, om denfortfarande pågår, vem som är ansvarig, osv. Härför fordras omfattande ochdyrbara utredningar av experter. Fastighetsägaren har normall inte tillgångtill sådana och tvekar inför kostnaden. Ett problem i sammanhanget är ocksåatt utredningskoslnaderna vid grundvattenskador ofta överstiger kostnadernaför atl avhjälpa skadan. Vi yrkar därför att preskriptionstiden för sakskadatill följd av gmndvatlensänkning skall vara , dvs. samma som gällerför personskada vid långsamt skadeförlopp (förslag tUl ändring ipreskriptionslagen 3 §), 8 Processuella frågor m. m. Genometl tillägg till 25 § rättshjälpslagen vill utredningen markera atl rättshjälpsnämnderna i dessa fall skall kunna visa störte generositet än hittiUs, Förslaget i denna del är givetvis positivt för de skadelidande men jag vill mol bakgrund av min erfarenhet från handläggningen av medicinska mål varna för en okritisk generositet i denna del. Det måste lUlses alt en ökad generositet inte kommer atl innebära att rättshjälp beviljas för utred ning i fall då utsikterna all nå resultat med undersökningarna framstår som 161 tvivelaktiga.Kostnaderna för utredningen har en tendens att bli stora utan Prop, 1985/86:83att det finns skäl härför. Det kan också antas att ett större anlal utsiktslösaprocesser kommer till stånd om generositeten lillämpas okritiskt. Det får intebli så atl utredningar av delta slag blir en födkrok för vissa personer ulanall det innebär en förbättring för den skadelidande. Jag vill också understrykavad jag sagt om kostnadernas storlek. Mot bakgrund av det anförda avstyrker jagförslagel i denna del, Förslageltillgodoser ett påtagligt behov, och hovrätten tUlstyrker att det genomförsulan hinder av rättegångsulredningens pågående arbete. HovrättentUlstyrker förslagel till ändring i rättshjälpslagen, Somframgår av avsnitt 2,9 i betänkandet medför nuvarande forumregler problem såvktgäller miljöskador. Tingsrättendelar helt utredningens synpunkter och förslag i forumfrågan och anser all detav utredningen föreslagna alternativet d är det klart lämpligaste av deframförda alternativen. Miljöskadelagens forumregler kommer härvid även atlansluta till reglerna inom närliggande områden såsom expropriationslagen ochden nya vattenlagen. Tingsrättenanser det angeläget att den föreslagna forumbestämmelsen får träda i kraftsamtidigt med miljöskadelagen i övrigt och alt inte rättegångsutredningenskommande förslag om rättegången i fastighetsmål först avvaktas. Denkonsekvens i rätlskraflshänseende som utredningen redovisat är av ringapraktisk betydelse och ulgör inte något skäl mot den föreslagna forumregeln. Enligttingsrättens mening föreligger risk för obalans mellan parterna imiljöskyddsmål därigenom att den ena parten har tillgäng tiU betydandeutredningsresurser medan den andra parten av kostnadsskäl är förhindrad attlåta utföra viss utredning. Del kan av denna anledning också inträffa atl enpart tvingas avslå från all väcka talan. Detta är inte tillfredsställande. Utredningenhar föreslagit ett tillägg till 25 § rällshjälpslagen. Detta gäller dock endastför utomprocessuell kostnad. Är mål anhängiggjort finns små möjligheter atl fåsådan utredning ersatt som rättshjälpskoslnad. Härtill kommer atl möjligheternalill rättshjälp ytterligare beskurks genom de ändringar i rällshjälpslagen somträtt i kraft , Dessa har bl, a, inneburit att ägare av en fastigheteller en byggnad i allmänhet inte får beviljas rättshjälp i angelägenhet somavser fastigheten eller byggnaden (8§p, 8), En för den skadelidandebättre lösning hade varit att i miljöskademål i huvudsak låta samma principer beträffande rättegångskostnader gälla som kommer till uttryck i t,ex. 139 § byggnadslagen och 36 § naturvårdslagen. anför bör dock rättegångsulredningens förslag om rätte- Prop.1985/86:83 gångskostnader först avvaktas, innan man inför en specialregel för miljö-skademålensdel. Medhänsyn till alt det ofta är av stor betydelse för parterna att tekniska ochmedicinska utredningen utförs på ett tidigt stadium, helst innan lalan harväckts vid domstol, är det angeläget alt rätlshjälpsnämnderna inte är alltförrestriktiva i sina bedömningar. Det av utredningen föreslagna tillägget till25 § rällshjälpslagen ger emellertid inte stöd för en mer generös lillämpning.Tillägget kan enligt sin lydelse tvärtom tolkas som en skärpning av nuvaranderegler.