prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Som jag nämnde föreslår jag nu- med ändring av det remitterade lagförslaget - all nuvarandeersäliningsbesiämmelser i byggnadslagen i sak oförändrade förs över till PBLnär del gäller de markreglerande beslämmelserna. För dessa situationer skallalltså nuvarande beslämmelser och praxis gälla. Vad gäller de bebyggelsereglerandebestämmelserna vill jag emellertid vidhålla mitt tidigare förslag att skadanskall relateras till berörd del av fastigheten. Eftersom skadan enligt gällanderätt skall relateras till hela enheten, kan en tillämpning av en fastprocentsats för atl ange skadans storlek i vissa situationer leda till orimligaresultat. Delta är ocksä HD:s slutsals i de nämnda rättsfallen. En restriktionkan ju l.ex, orsaka en mycket stor skada på den del av fastigheten som berörs.Om den delen ingår i en mycket stor ekonomisk enhet, skulle kanske ersättninginte betalas, trots att skadan i absoluta belopp är betydande. Jag delaruppfattningen att en läst procentsats kan ge orimliga resultat om skadan skallrelateras lill hela den ekonomiska enheten. Jag föreslär därför - i likhet medutredningen -att skadan skall relateras till den berörda delen av fasligheten,1 detta sammanhang vill jag hänvisa till vad utredningen anförde om uttrycketberörd del (s, 574 0: Två helt lika bostadshus är belägnaintill varandra. Till det ena. som ägs av A, hör en avstyckad normalstortomtplats. Del andra, som ägs av B. är beläget pä en slörre jordbruksfastighet.Om skadans siorlek skulle relateras till hela fastigheten, skulle detta t. ex.innebära att B kan bli skyldig att tåla en mångdubbelt större skada i pågåendemarkanvändning än A. Det kan gälla mycket långtgående och fördyrandebevaringsföreskrifter som del i och för sig frän allmän synpunkt är likaangeläget all tillämpa för båda bostadshusen. Det torde därför ge ett inteönskvärt resultat om A skulle få rätt till kompensation för skadan medan B inteskulle få det. trots att bevaringsföreskriflerna är exakt lika långtgående ochfördyrande. Mol bakgrund av det nu anfördaföresläs i PBL en regel med innebörden atl sådan skada, som skall föranledarätt till kompensation för fastighets- 1985/86:1 393 skall relateras lill den del av fastigheten somberörs, Belräffande 18 Ersällning till bostadshuseni del första exemplet ovan skall skadan säledes i båda fallen fasiigheisägare relateras till den funktionshiässiga enheten, som däbestar av bostadshuset m.m. med en tillhörande normalstor tomt, 18.2.2 Jag ansluter mig således till denuppfattning som har kommit lill uttryck i del nu återgivna exemplet. Jag villemellertid framhålla att frågan om avgränsningen av berörd del i mittförslag fär en väsentligt mindre belydelse än i utredningsförslaget, eftersom denberörda delen i de allra flesta fallen kommer atl utgöras av hela fastigheten. Skall hela skadan ersättas när kvalifikationsgränsen haruppnåtts? Utredningen har föreslagit atl helaskadan skall ersättas när kvalifikationsgränsen har uppnatts. Flera remissinstanserhar invänt mot detta och anser alt det är orättvist gentemot den som drabbas aven skada som inte när upp till den angivna kvalifikationsgränsen, Nägrainstanser föreslär alt de ersättningsberättigade skall få ersättning endast fören del av den skada som ligger inom kvalifikationsgränsen. Andra menar attersällning bör utgå endasi för den del av skadan som överstigerkvalifikationsgränsen. De HD-domar som jag refereradeger inte stöd för någon annan tolkning av dagens beslämmelser beträffandeinträng i pågående markanvändning än att hela skadan skall ersattas närkvalifikationsgränsen är uppnådd. Denna ordning kommer säledes alt gälla ävenenligt PBL när det gäller ersättning med anledning av markreglerandebestämmelser inom omräden avsedda för bebyggelse eller inom skydds- ochsäkerhetsområden, 1 förarbetena lill miljöskyddslagendiskuterades emellertid frågan om ersällning skall utgå endast för den del avskadan som ligger över gränsen för vad som enligl huvudregeln skäligen börtålas eller för hela skadan (prop. 1969:28, s, 242), Immissionssakkunnigamenade att det är naturligt atl grunda skadeslåndsberäkningen på en fördelningav skadan i den mån det låter sig göra att bestämma "överskottet". Deframhåll dock att bevis-och bedömningssvårigheterna är stora och påpekadevidare att det ibland just är immissionsöverskottet som utlöser skadan, t, ex,när det gäller men för människors hälsa (SOU 1966:65. s, 287 0. Underhänvisning lill att de situationer som kan tänkas uppkomma varierar alltförstarkt för att man skall kunna lösa dessa spörsmål genom en enkel formel, ansågföredragande departementschefen att frågan måste fä sin lösning irättstillämpningen. Av rättsfallet NJA 1977 s, 424, somavsåg ersättning för vägbuller, framgår att ersättningen - med hänvisning tillmiljöskyddslagens bestämmelser - reducerades. Reduceringen synes ha skettgenom all en del av den skada som ansågs falla under kvalifikationsgränsenfränräknades. Som jag har slagitfast, anser jag atl det aren rimlig princip att alla fastighetsägare skall tålaett visst intrång till följd av vissa slag av Prop.1985/86:1 394 restriktioner som berör deras fastigheter. Enligt minmening skulle del då 18 Ersättning till m. m. le sigföga rimligt, om en fastighetsägare som drabbas av ett intrång utöver fastighetsägare den nivädär rätt till kompensation inträder skulle få ersättning ocksä för den del avintrånget som är beläget under denna nivå och som alltså av andra färtålas utan rätt till kompensation. Lagrådet (yttrandet s. 15 0 delar iprincip denna bedömning. Jag föreslär alltså att intrångsersättning till följdav bebyggelsereglerande bestämmelser alltid skall utgå endast för den del avskadan som överstiger den kvalifikationsgräns som jag har Äleruppförande av rivna eller brandskadade byggnader Enligt utredningsförslaget skallfastighetsägare ha en principiell rätt atl fä återuppföra rivna ellerbrandskadade byggnader. Enda möjligheten för kommunen att på planmässigagrunder hindra delta skall vara att expropriera fastigheten. Även jag anserall markägaren normalt skall kunna påräkna alt få återuppföra en i huvudsaklikadan byggnad efler en rivning eller en brandskada. Till skillnad frånutredningen anser jag emellertid -som jag har nämnt (avsniU 12,3,2) -att äieruppförandet måste ske såväl planenligt som enligt de krav som kanställas med stöd av 3 kap. PBL. Dessa krav kan innebära att fastighetsägareninte fär uppföra ett precis likadant hus som det tidigare. 1 vissa fall kanskehan inte alls får återuppföra det. Den lösning som jag nu föreslårinnebär att fastighetsägaren skall ha rätt till ersättning, om han hindras attåteruppföra en i huvudsak likadan byggnad och detta medför skada av vissstorlek. Som jag har nämnt bör fastighetsägaren därvid ha rätt tillersättning endast om skadan är betydande i förhållande till värdet av denberörda delen av fastigheten. Skadan bör enligt min mening då bedömas medutgångspunkt i att fastig-helsägaren skulle ha fått återuppföra en i huvudsaklikadan byggnad. Med detta bör förstås en byggnad med samma användningssätt ochi huvudsak lika stor bruksarea. Om synnerligt men uppkommer vidanvändningen av fastigheten till följd av att byggnaden inte får återuppföras,bör kommunen vara skyldig atl lösa in fastigheten. Enligt vad jag harföreslagit (avsnilt 13.1.3) skall kommunen ha möjlighet att vägra rivningslov,om det är påkallat för att bevara kulturhistoriskt eller miljömässigtvärdefull bebyggelse eller påkallat från bostadsförsörjningssynpunkt. Dessaallmänna intressen skall alltså här väga tyngre än fastighetsägarnas intresseatl använda fastigheten på det från hans synpunkl mesl ralionella sättet. Enligt utredningens förslag skallrivningslov kunna vägras för att bevara kulturhistoriska eller miljömässigavärden endast om skyddsföreskrifter 1985/86:1 395 m. m. har meddelats i ett markförordnande eller i en detaljplan.Ersättning lill en 18 Ersättning till fasiigheisägare skulle då enbartkunna aktualiseras i anslutning till plan- fastighetsägare ärendet och intevid själva beslutet om vägrat rivningslov. Som jag tidigare (avsnitt 13,1,4)har föreslagit bör emellertid rivning kunna vägras i enskilda rivningsärenden,även om det inte finns stöd för detta i skyddsbestämmelser. Om rivningslov vägras anser jag - ilikhet med utredningen - att fastighetsägaren skall ha rätt till ersättning förden skada han härigenom lider, under förutsättning atl skadan är tillräckligtkvalificerad. Av de skäl jag har redovisat, bör ersättning betalasendast om skadan är betydande i förhållande till värdet av den berörda delen avfasligheten. Ersättning till fastighetsägaren bör kunna aktualiseras även ianslutning till det enskilda rivningsärendet, Samma synsätt bör gälla oavsettom rivningslov vägras av hänsyn till befintliga kultur- eller miljöintresseneller av hänsyn till bostadsförsörjningen. Uppkommer synnerligt men vid användningenav fastigheten, bör kommunen vara skyldig att lösa den. Jag föreslär atl enbestämmelse med denna innebörd tas in i PBL, Jag återkommer mera utförligt tilldenna fråga i specialmotiveringen (14 kap, 8 8), Skddför miljö- och kulturvärden iallmänhet Bestämmelser om skyldighet alt tahänsyn till befintliga miljö- och kulturvärden finns redan i gällandelagstiftning (29 och 38 88 BS), Genom en ändring av 38 8 första stycketbyggnadsstadgan (prop, 1979/80:149), som trädde i kraft den Ijuli 1980,vidgades möjligheterna atl i samband med byggnadslovsprövningen krävahänsynstagande till befintliga miljö- och kulturvärden. Enligt min mening bördet i PBL finnas samma möjligheter som alt utan ersättningsskyldighetkunna hävda miljö- och kulturintressen. Som jag tidigare (avsnilt 11,2,2)har föreslagit bör en motsvarighet till 38 8 första stycket byggnadsstadgan tasin i PBL (3 kap, 1 8) och sålunda utgöra en generell, ej ersäitningsgillbegränsning för fastighetsägaren att bestämma över byggnadens utseende. Dennabegränsning torde normalt inte innebära någon nämnvärd ekonomisk belastning förfastighetsägaren. Om en byggnad ingår i ettbebyggelseområde som bör skyddas med hänsyn till befinlliga miljö- ochkulturvärden, anser jag att fastighetsägaren på samma sätl som skall varaskyldig att - utan rätt till ersättning -finna sig i krav på hänsynstagandetill den omgivande miljön och bebyggelsen, även om hans eget hus i sig inte ärav något större intresse t. ex. från kulturhistorisk synpunkt. Dessa krav blirav naturliga skäl mer eller mindre långtgående beroende på hur värdefullmiljön eller den omgivande bebyggelsen är, 1 vissa speciellt känsliga miljöerkan det säledes tänkas att del t, ex, inte finns förutsättningar för attkompletteringsätgärder av del slag som jag tidigare (avsnitt 12,3,2) harbeskrivit kan uppfylla kraven i 3 kap, på hän- 1985/86:1 396 syn till omgivningen och att åtgärderna däriör mästevägras. Trots detta 18 Ersällning lill bör således aldrig någon rätt till ersättning uppkomma vidtillämpningen av fasiiglieisägare dessa krav. '"'" Skyddsheslämmelser för bebyggelseområdcn av slörrekullurhisloriskl värde För speciellt känsliga miljöer medbyggnader som är särskill värdefulla från historisk, kulturhistorisk,miljömässig eller konstnärlig synpunkt har jag tidigare föreslagit (avsnitt11,2,2) atl det skall finnas möjlighet att med stöd av PBL meddela relativtlångtgående bestämmelser. Det är här fråga om sädana miljöer och byggnader somi dag omfattas av 38 5 andra stycket byggnadsstadgan. Den regleringsmöjlighetsom jag har föreslagit är dock mera långtgående. Beträffande dessa särskillvärdefulla byggnader eller miljöer vill jag anföra följande. Del finns ingenersältningsrätt knuten till hänsynsreglerna i 38 5 andra stycketbyggnadsstadgan. Byggnadsstadgans bestämmelser innebär ell förbud motförvanskning. De molsvarande bestämmelser som enligl mitt förslag bör tas in iPBL innebär dels alt förvanskningsförbudet utvidgas till alt omfatta inte baraenstaka byggnader ulan också hela miljöer, dels att möjlighel öppnas atl krävaaktiva skyddsåtgärder, Pä grund av atl kraven pä skyddsåtgärder kan komma attbli betungande, anser jag det rimligt atl fasiighelsägarna skall ha rält tillkompensation i viss utsträckning. Enligt utredningsförslaget skallskyddsbestämmelser vara ersättningsgilla. Ersättningsfrågorna skall avgöras ianslutning till den tidpunkt då skyddsbestämmelserna meddelas i en detaljplaneller elt markförordnande. Skada för fastighetsägaren kanuppkomma, om han lill följd av skyddsbestämmelser hindras att riva enfastighet som inte är ekonomiskt bärkraftig. Även vissa långtgåendebestämmelserom underhållet kan tänkas vara ekonomiskt betungande. Del är dessasammanlagda skador som bör bedömas när fråga om kompensation lill följd avskyddsbestämmelser uppkommer. Den skada som kan uppkomma till följd av atl enbyggnad inte får rivas har jag behandlat. Beträffande övriga skador tillföljd av skyddsbestämmelser vill jag anföra följande, 1 likhet med många remissinstanseranser jag att ett eventuellt fördyrat underhäll till följd avskyddsbestämmelser i normalfallet torde kompenseras av motsvarandevärdehöjning för fastigheten genom att dess kulturhistoriska värde bevaras.Det kan dock inte uteslutas att skyddsbestämmelserna, speciellt beträffandeinre underhållsåtgärder, ibland kan bli alltför betungande, 1 dessa fall ärdet fråga om ett mera antikvariskt intresse som berör endasi mycket speciellabyggnader. Det lorde därför vara främst i dessa situationer som en reell skadakan uppkomma för fastighetsägaren. Här bör också påpekas attskyddsbestämmelserna inte får göras Prop.1985/86:1 397 m. m. mera omfattande än vad som är påkallat för all uppnäavsett syfte. Om 18 Ersällning till skadorna sammantaget ändå är betydandei förhållande tiil värdet av den jasiighelsägare berörda delen avfastigheten, bör fasUgheisägaren ha rält till kompensation. Vid en sådanbedömning måste man naturligtvis ta hänsyn lill om fastighetsägaren kan få t,ex, särskilt ekonomiskt slöd lill nödvändiga åtgärder. Frågan om somersättningsfrågorna skall avgöras återkommer jag till senare (avsnill 18,3) Intresset att bevara kulturmiljöertillgodoses i viss utsträckning genom bestämmelserna i byggnadsminneslagen, 1den män byggnader anses sä skyddsvärda att statliga myndigheter ingriper medföreskrifter enligl den lagen, kan ersättning utgå för inträng i den pågåendeanvändningen av byggnaderna. Inte i något fall har emellertid ersättningbetalats ut enligt dessa bestämmelser. Till en viss del beror detlanaturligtvis pä alt staten i många fall har bidragit med ekonomiskt stöd. stor del beror det emellertid på att fastighetsägarna själva normalt visarett stort intresse atl bevara de kulturhistoriska byggnaderna ellerbebyggelsemiljön. Jag kommer i annat sammanhang att föreslå attbyggnadsminneslagen ändras sä atl den överenslämmer med de regler jag harföreslagit belräffande skyddsbestämmelser i , Områden avsedda för bebyggelse samt skydds- ochsäkerhetsområden Enligl byggnadslagen kan områdenför bl. a, bebyggelse säkerställas genom en fastställd generalplan. Vidare kanskyddsområden av olika slag säkerställas för olika slag av anläggningar ochverksamheter säväl inom som utom detaljplan. Det kan vara fråga om dels attskydda själva anläggningen, s.k. skyddsområden, dels atl skydda omgivningenfrån den verksamhet som bedrivs inom anläggningen, s.k, säkerhetsområden. Inom detaljplaner kommer sådanaskydds- och säkerhetsområden enligt PBL att vanligen redovisas antingen somkvartersmark eller som mark för allmän plats, 1 det förra fallet fär - omberörd mark inte redan lillhör anläggningens ägare - förutsättas attgenomförandet av planen är garanterat genom t, ex, avtal med anläggningensägare innan planen antas. Skulle i undantagsfall sä inte ha skett harfastighetsägare - i den män de lider någon skada - indirekt möjligheter atthålla sig skadeslösa genom den rätt de har (6 kap, 3 8) att fä enfastighetsplan upprättad. Härigenom skapas förutsättningar för alt förmåanläggningens ägare att lösa in berörd fastig-hel eller fastighetsdel enligtbestämmelserna i 8 kap, fastighetsbildningslagen. Om skydds- ochsäkerhetsområdena redovisas som allmän plats, har läslighetsägare enligl vadjag tidigare (avsnitt 18,2,1) har föreslagit rätt till kompensation ulan nägotkrav pä kvalificerad skada. Som jag förut (avsnitt 18,1,3)nämnde skall det i PBL finnas möjligheter all säkerställa omräden avsedda förbebyggelse samt skydds- och säkerhetsområden genom områdesbestämmelser sommotsvarar nuvarande 17 1985/86:1 398 resp, 81 och 82 88 byggnadslagen, 1 likhet med nägraremissinstanser anser 18 Ersättning till jag alt det är nödvändigl atl även iPBL ha ersättningsbestämmelser för fastighetsägare nämnda situationer i de fallregleringen avser schaktning, fyllning, trädfällning och skogsplantering.Regleringen kan t,ex, försvåra driften av skogsfastigheter. För att sädanersättning skall kunna aktualiseras i anslutning lill den tidpunkt närområdesbestämmelserna antas, är det nödvändigt att det i områdesbestämmelsernapreciseras vilka åtgärder som fär vidtas utan att skyddsinlressel åsidosätts.Om detta inte är möjligt kan genom områdesbestämmelser beslutas om skyldighetalt söka marklov inom 1. ex, områden avsedda för bebyggelse saml skyddsområden.Därefter kan kommunen från fall till fall avgöra om den sökta åtgärden stridermot skyddsinlressel. Om härigenom marklov vägras, bör naturligtvis ocksåersättning betalas. Förutsättningen härför bör vara att marklov vägras på dengrunden att syftet med det område som är avsett för bebyggelse eller skyddsområdetrunt en försvarsanläggning eller liknande anläggning annars skulle motverkas.Som jag föreslog tidigare (avsnitt 18,1,4) skall - i den sistnämndasituationen - anläggningens ägare vara skyldig att ersätta kommunen desskostnader för ersättning eller inlösen. Skulle marklov emellertid vägras pänågon annan grund, bör någon rätt till ersättning inte finnas. Kvalifikationsgränsen för de nuangivna ersättningssituationerna bör som jag har förordat varadensamma som gäller enligt byggnadslagen och naturvärdslagen. Om beslutetinnebär att den pågående markanvändningen avsevärt försvåras, skallfastighetsägaren alltså ha rätt till ersättning. Om synnerligt men uppkommervid användningen av fastigheten, bör kommunen likaså vara skyldig att lösafastigheten. Jag övergår nu till att diskuterafrågan fastighetsägaren bör ha rätt till kompensation.Denna fråga har naturligtvis ett nära samband med frågan om när en skada kananses uppkomma. Skall denna lidpunkt anses infalla när restriktionernabeslutas, l.ex. när de tas in som bestämmelser i en detaljplan, eller närfastighetsägaren vägras lov till en viss åtgärd på grund av innehållet iplanbeslämmelserna? 1 PBL finns ingen motsvarighet Ulldagens nybyggnadsförbud. Fastighetsägaren skall, som jag harföreslagil. kunna räkna med alt få vidmakthålla och i viss utsträckningförbättra byggnaderna på sin fastighet och vidta vissa kompletteringsåtgärderunder förutsättning att han iakttar bestämmelserna i 3 kap. med krav påbyggnader m. m. Som jag nämnde har utredningenföreslagit att ersättningsfrågor med anledning av skyddsbestämmelser skallavgöras i anslutning till den tidpunkt då bestämmelserna beslutas. Det kanemellertid även anföras skäl för att knyta ersätlningsrälten till den tidpunktdå t, ex, rivningslov vägras Prop.1985/86:1 399 ellerfastighetsägaren föreläggs att underhålla en kulturhistorisk byggnad i 18Ersättning till enlighet med de skyddsbestämrhelsér som gäller. Att generellt knyta alla kompensaiionsfrågor tillden tidpunkt när lov vägras kan emellertid innebära nackdelar. Om intekompensationsfrägorna av redan i samband med att t, ex,skyddsbestämmelser beslutas, kommer kommunen i fortsättningen alt sväva iovisshet om vilka kostnader som kan komma att uppstå. Vidare blirfastighetsägaren tvungen att -för att kompensation skall kunna aktualiseras -söka tillstånd till åtgärder som strider mot bestämmelsernaför atl vid elt avslag kunna visa vilken olägenhet som avslaget innebär.Problem med att bedöma den totala skada som fastighetsägaren lider kandessutom uppstå, om fastighetsägaren vid flera olika tillfällen blir berättigadtill kompensation för olika åtgärder som han hindras att utföra. För egen del anser jag del inte vara lämpligt attha en och samma ersättningstidpunkt för alla ersättningssituationer enligt PBL,När det till att börja med gäller skyddsbestämmelser för värdefulla byggnadereller bebyggelsemiljöer skall - som jag har förordat - beslut attinföra sådana bestämmelser meddelas i form av områdesbestämmelser eller bestämmelseri en detaljplan. Av dessa bestämmelser mäste det klart framgå vilkaskyldigheter fastighetsägarna skall ha. Med hänsyn härtill anser jagövervägande skäl tala för att ersättningsrätt med anledning av skyddsbestämmelserbör knytas till den tidpunkt när de inskränkande bestämmelserna meddelas iområdesbestämmelser eller i en detaljplan. Jag vill i detta sammanhang erinraom att ersättning för skada med anledning av att en byggnad förklaras sombyggnadsminne enligt byggnadsminneslagen skall bestämmas i nära anslutning tillförklaringen. Den ordning som jag nu har förordat medför atlfastighetsägaren, sedan skyddsbestämmelserna vunnit laga kraft, måste inom visstid väcka ersättningstalan mot kommunen. Om de inskränkningar som följer av bestämmelsernaär sä omfattande att en tillräckligt kvalificerad skada uppkommer utlöseskompensationsregeln. Ersättningsfrågan blir med denna ordning en gång för allareglerad. Någon ny prövning blir inte aktuell i senare sammanhang, t, ex, isamband med att rivningslov vägras eller ett åtgärdsföreläggande meddelas.Detta stämmer överens med utredningens förslag, och remissinstanserna har intehaft några avgörande invändningar mot förslaget i denna del. Motsvarande ordning bör gälla i fråga om ersättningmed anledning av områdesbestämmelser som beslutats för att säkerställa ettområde som är avsett för bebyggelse eller ett skydds- eller säkerhetsområde. Som jag har framhållit skall rivningslovkunna vägras även om byggnaden i fråga inte omfattas av skyddsbestämmelser.Marklov inom skydds- och säkerhetsområden skall på motsvarande sätl kunnavägras även utan stöd i områdesbestämmelser. Därför är det nödvändigt att kompletterade nu föreslagna beslämmelserna med en särskild reglering för 1985/86:1 400 m. m. vägrat rivningslov och vägrat marklov. Här bör givetviskompensalionstid- 18 Ersättning lill punkten knytas lill lidpunklen fördel vägrade rivningslovel, Jasiighelsägare Molsvarande ordning bör enligt minmening gälla i frtiga om ersättning eller inlösen med anledning av vägratäleruppförande av byggnader, förelägganden att flytta utfarter, byggnaderm.m,, ändringar av höjdläget för galor m, m,, planändringar saml eisättning förskador i samband med atl tillirädesrätt lill fastigheter utövas och föravgifter för gatukostnader m, m., om bygglov vägras i vissa fall. Möjligheten att knytakompensationsrätten till tidpunkten för vägrat lillsiänd aktualiserarnaturliglvis frågan om hur man bör behandla ackumulerade skador. Varje skada isig kanske inte är tillräckligt kvalificerad för att ersättningsskyldighetskall uppkomma, medan den sammanlagda skadan kanske är del. I denna frågaansluter jag mig till utredningsförslaget och föreslår attkvalifikationsgränsen bör räknas för den ackumulerade skadan, i varje tätl omskadelillfällena inträffar efter varandra. Uppenbart är dock allskador som har skett långt tillbaka i liden inte bör räkntis med. 1 likhet medutredningen anser jag atl skador som har inträffat iliden inte bör fä beaktas. Jag återkommer till denna fräga ispecialmoliveringen (14 kap. 8 5), Belräffande kommunens inlösenskyldighetför mark avsedd för annat än enskilt bebyggande bör inte någon lidsgräns gällaför talans väckande vid domstol. Här är ju de berördaparterna medvetna om attmarken skall föras över i allmän ägo förr eller . Enligt 22 S andra siycket och 116 5andra stycket byggnadslagen kan ersättning beslämmas alt utgå med visst ärligtbelopp med möjlighet för parterna att erhålla omprövning vid ändradeförhållanden.