prop · G90323 · 1985-12-31 00:00:00 — Som exempel på brott av den förstnämndakategorien kan anges det tidigare nämnda brottet bokföringsbrott.Straffbestämmelsen för bokföringsbrott tar direkt sikte på näringsidkare.Därför bör en näringsidkare som åsidosätter sin bokförings-plikt i sådanomfattning att han gör sig skyldig lill bokföringsbrott kunna anses ha grovtåsidosatt sina särskilda skyldigheter som näringsidkare. 1985/86: 23 Mångagånger fär särskilda krav anses gälla för olika slag av närings- verksamhet.Som exempel kan nämnas det fallet att en anställd i en revisionsbyrå gör sigskyldig till medhjälp till uppsåtligt bokföringsbrott när han biträder ennäringsidkare med dennes deklaration. Då bör enligt min mening revisionsbyrånkunna ådömas företagsbot på den gmnden att medarbetaren grovt åsidosatt desärskilda skyldigheter som är förenade med den verksamhet som byrån bedriver.En fömtsättning blir enligt andra stycket att företaget inte har gjort vad som skäligenkan begäras för att förebygga brottet och alt det inte heller i övrigt fåranses uppenbart oskäligt att ålägga boten i denna situation. Andraexempel på författningar som pä ett mer aUmänt sätt medför särskildaskyldigheter för näringsidkare är arbetstidslagen (1982:673) ocharbetsmiljölagen (1977:1160). Som exempel på författningar vilka åläggernäringsidkare som bedriver specieUa slag av näringsverksamhet särskUda skyldigheternämns i den allmänna motiveringen livsmedelslagen (1971:511) och lagen(1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor. Andra exempel erbjuder yrkestrafiklagen(1979:559) och lagen (1977:293) om handel med drycker. Brottmot regleringar av det slag som jag nu har berört, begångna i näringsverksamhetoch av personer till vilka dessa författningar riktar sig, torde ofta innefattaelt sådant grovt åsidosättande av särskilda skyldigheter för näringsidkare somavses här. Undantag görs dock - till följd av kravet på att åsidosättandetskall vara grovt - för lindriga överträdelser. Den omständigheten all påföljdenför ett brott bedöms kunna stanna vid böter medför dock inle utan vidare attdet är att hänföra till sistnämnda kategori. Medbrott som eljest är av allvarligt slag avses i första hand överträdelser avcentrala straffbestämmelser vilka har begåtts i utövning av näringsverksamhet exempelvis bedrägeri och häleri eller brott mot 13 kap. BrB. Hit torde manockså kunna räkna gärningar som har varit ägnade att vålla betydande skadaeller som innebär åsidosättande av viktiga samhällsintressen exempelvisöverträdelser av miljöskyddslagen (1969; 387). Formuleringenatt brottsligheten skaU vara av aUvarligt slag innebär inte att brottet mednödvändighet behöver vara att hänföra tiU den grövre graden i sådana fall därbrottet är indelat i olika svärhetsgrader. Har exempelvis elt bedrägeribrottbegåtts i näringsverksamhet, kan företagsbot åläggas även om brottet i siginte är att anse som grovt bedrägeri enligt 9kap. Fördet mesta torde fö. brott mot centrala straffbestämmelser vara av sä allvarligtslag att företagsbot bör åläggas såvida förutsättningarna i övrigt äruppfyllda. Delsamma torde vara fallet vid brott som är hänföriiga tillspecialstraffrätten och där fängelse ingår i straffskalan. Det bör även här understrykasatt brottet mycket väl kan vara av allvarligt slag i denna paragrafs mening,även om själva brottspåföljden bedöms kunna stanna vid böter, 64 Detär emellertid inte bara brottslighetens art som bör tillmätas betydel- Prop.1985/86:23 se i sammanhanget. Avgörande vikt skall också fästas vid dessomfattning. Företagsbot bör sålunda kunna komma i fräga i fall där mindre allvariigbrottslighet har satts i system eUer eljest förekommit i stor omfattning, ävenom varje särskild överträdelse inte är av beskaffenhet att föranleda företagsbol.I den föreslagna lagtexten har detta markerats särskilt genom att uttrycket"brottsligheten" har använts. Attett brott har medfört eUer kunnat medföra betydande ekonomiska fördelar förnäringsidkaren utgör till skiUnad från vad kommissionen föreslagit - intenågon självständig förutsättning för företagsbot. Som jag har påpekat i denallmänna motiveringen bör emellertid även de ekonomiska aspekterna tUlmätasbetydelse när del gäller att avgöra om brottet skall anses vara så kvalificeratatt företagsbot skall komma i fråga. Detta kommer naturligtvis ofta alt ge sigav sig självt, eftersom de vinster som brottet medfört eller - vid brott somännu inte hunnit ge vinster - de vinstmotiv som kan ha förelegat för det mestaskall beaktas när det gäller att bedöma brottets svårhetsgrad. Ärflera brott begångna i verksamheten, kan företagsbot åläggas näringsidkarensom en gemensam sanktion för den samlade brottsligheten. Detta gäller även ombrotten inte har något inbördes samband, exempelvis bokföringsbrott ochanvändande av otillåtna livsmedelstiUsalser. Detbör vidare noteras att reglerna om när företagsbot skall åläggas har enobligatorisk utformning. Åklagaren skall alltså föra talan om förelagsbot, omhan bedömer att rekvisiten är uppfyllda. Detta gäller naturligtvis bara under fömtsättningatt situationen inte bedöms vara sådan att företagsbol bedöms inte kunnatkomma t fråga med hänsyn till reglerna i andra stycket i denna paragraf elleratt skäl för eftergift av boten föreligger enligt 11§. Sannoliktkommer talan om företagsbot ofta att föras i samma rättegång som åtalet mot densom är personligen straffansvarig för gärningen. Detta är emellertid inte någotkrav för fall då talan om företagsbot förs mot någon annan än den personligenansvarige. I vissa fall kan det till och med vara lämpligt att särskilja dessafrågor. Så kan t.ex. vara fallet, om del är iveksaml huruvida ett visstförfarande faUer in under en straffbestämmelse eller om uppsåt kan styrkas, närsådant erfordras för ansvar. Inte minst av processekonomiska skäl kan del isådana fall vara bättre att först avgöra skuldfrågan för att sedan rikta entalan om företagsbol mot näringsidkaren. Mot detta måste naturiigtvis vägas deolägenheter som kan vällas av att utredning om själva brottet kan behövaförebringas på nytt. Som jag har uttalat i den allmänna motiveringen bör mansom regel försöka pröva frågorna i ett sammanhang. Somjag också har anfört i den allmänna motiveringen skall en domstol inle kunnaålägga företagsbot om inte åklagaren framställt yrkande härom. Detta harmarkerats särskilt i denna paragraf genom att det uttryckligen sägs altföretagsbot skaU åläggas på yrkande av åklagare. 5 1985/86. 1985/86:23 Enligt1 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen gäller bl. a. att ingen får dömas tillansvar eller ersättningsskyldighet för missbruk av tryckfriheten i annanordning eller i annat fall än förordningen bestämmer. Delta gäller självklart ocksåi fräga om åläggande av företagsbot. Det innebär att företagsbot i praktikenknappast kan komma i fråga för tryckfrihetsbroti. Nägon uttrycklig bestämmelseom detta i BrB har inte ansetts behövlig. Avskäl som jag har utvecklat i den allmänna motiveringen måste det finnas vissamöjligheter alt undgå företagsbot också i fall då sanktionen enligt sinagrundläggande rekvisit kan tiUämpas. Annars skulle systemet kunna fä orimligakonsekvenser i vissa fall. I förevarande stycke har däiför angetts under vilka fömlsättningaren näringsidkare kan undgå förelagsbot för ett brott som annars enligt förstastycket skulle kunna få denna rättsverkan. Dessa regler, som alltså begränsarnäringsidkarens ansvar i detta hänseende, tar i första hand sikte påomständigheterna vid själva brottet och avser två typsituationer. Del gällerdels fall där brottet har riktat sig mot näringsidkaren, dels fall där dennehar gjort vad som rimligen kan krävas för att förebygga brottet. Som ett ytteriigareundantag har dessutom föreskrivits att företagsbot inte skall åläggas, om dettaav andra skäl skulle vara uppenbart obiUigt. Avsiktenär att näringsidkare skall ha ett långtgående ansvar när det gäller företagsbotoch att de föreslagna reglerna om ansvarsfrihet skall tillämpas tämligenrestriktivt. En annan sak är att en i och för sig motiverad förelagsbot ivissa fall kan jämkas eller efterges med hänsyn till bl. a. senare inträffadeomständigheter. Den frågan skall jag behandla i anslutning till 11 §. Blandansvar.sfrihetsgrunderna nämns underpunkt 1 det fallet att brottet har varitriktat mot näringsidkaren. Här avses den situationen att brottet har begåttsmot näringsidkaren själv. Det är med andra ord fråga om fall där näringsidkarensom regel intar ställning som målsägande i brottmålet. Som exempel vill jagnämna det fallet att anställda begär stöld eller bedrägeri mot näringsidkaren. Däremotavses inte sädana fall där brottet på ett mer indirekt sätt kan drabbanäringsidkaren. Ett inte helt opraktiskt exempel är den situation som föreliggernär en anställd begår ett brott - t. ex, stöld eUer bedrägeri - mot någon avnäringsidkarens affärskontakter. Delta kan naturligtvis få negativa följder förnäringsidkaren, 1 faU av det slaget föreligger emellertid ansvarsfrihet förföretagsbot enligt någon av de följande punkterna i stycket. Avpunkt 2 framglir att företagsbot inte skall åläggas, om näringsidkaren hargjort vad som skäligen kan krävas för att förebygga brottet. Denna grund föransvarsfrihet skall ses mot bakgrund av att ett av huvudsyftena med den nyasanktionen är att man i företagen på ett effektivare sätt skall Som jag har framhållit i den allmänna moti- Prop.1985/86: 23 veringen bör kraven på företagen generellt sett kunna ställasganska högt. Ansvarsfrihetpå denna gmnd bör tiU en början komma i fräga när en anställds brott harbegåtts i strid mot uttryckliga order eller instruktioner. För attföreskrifterna skall kunna leda tUl att företaget undgår företagsbot bördessutom krävas att de framstår som allvarligt menade och att de har meddelatsbl, a. i syfte att förhindra brott av just det slag som alltså ändå har ägtrum. Ett exempel kan hämtas från miljörättens område. Har man i ett företag somtUl någon del bedriver miljöfarlig verksamhet gett föreskrifter för arbetet isyfte att förhindra vissa närmare angivna miljöskador, bör företagsbot i aUmänhetinle komma i fråga om en anställd bryter mot föreskrifterna och på sä sätt ändåvållar den skada som man velat förhindra. En förutsättning är naturligtvis attföreskrifterna har varit ändamålsenliga med hänsyn till deras syfte och attden kontroll som betingats av omständigheterna har upprätthållits. Jagåterkommer strax till detta. 1vissa fall är dock olika skyldigheter så självklart förenade med den anställdesbefattning att det normalt inte kan krävas att de uttryckligen har angetts. Låtmig ta det tidigare begagnade exemplet med en revisor som bistått en avrevisionsbyråns kunder med bokföringsbrott. Det får i ett sådant fall i regel -även utan särskild och uttrycklig instmktion om det från arbetsledningen -anses följa av själva befattningen att den anställde skaU avhålla sig frånsådant handlande, I de fall som här avses kan särskilda åtgärder frännäringsidkaren krävas bara om han med hänsyn till omständigheterna har haftspeciell anledning att befara att brott av del aktuella slaget skulle begås ihans verksamhet. Oberoendeav om några särskilda föreskrifter eller instruktioner finns måste man kunnakräva att verksamheten organiseras på sådant sätt all en rimlig kontroll utövasav att verksamheten bedrivs på ett lagenligt sätt. För att anknyta till detnyss begagnade exemplet med revisionsbyrån torde det alltså i regel inte krävasnågon uttrycklig föreskrift i angett hänseende. Däremot måste man kunna fordraatt näringsidkaren, för att undgå företagsbol, utövar den kontroll sompåkallas av omständigheterna av att de anställda inle begår sådana gärningar.Och om del i ett företag som driver miljöfarlig verksamhet visar sig exempelvisatt givna säkerhetsföreskrifter på gmnd av bristande kontroll mer eUer mindreregelmässigt åsidosätts i företagels verksamhet, bör naturligtvis företagsbotåläggas trots att det finns instmktioner. I sådana fall där alltsåöverträdelserna kanske t. o. m. sker med ledningens goda minne - kan detnämligen inte gärna göras gällande att näringsidkaren har gjort vad som skäligenkan krävas för att förebygga brottet. Tankenär alltså att ansvarsfrihet bara skall inträda, när näringsidkaren har gjortvad som skäligen kan begäras för att förhindra just den typ av brott som ändåhar ägt rum. Därav följer också att helt allmänt hållna order eller instmktioneri sig inte är tillräckliga för att fria frän företagsbot. Prop.1985/86:23 allmän föreskrift från företagsledningen om att de anställda skalliaktta den lagstiftning och andra regler som gäller på det aktueUa området börmed andra ord inte utan vidare frita från ansvar för företagsbot, Ytterstfår del normalt anses åvila företagsledningen - eller, beroende påomständigheterna, företagets styrelse eUer ägare - att se tdl alt några brottinte äger rum i verksamheten. Däremot spelar det ingen roll på vilken nivå iföretaget som den konkreta order eller instmktion har getts som skall kunnaleda till ansvarsfrihet. Somframgår av det anförda och som jag också har framhållit i den allmännamotiveringen är det alliså meningen alt kraven på näringsidkarna skall ställasganska högt. I situationer då brottet kan tiUskrivas brister i sättet att ledaföretaget - ofullständiga instmktioner, eftersatt kontroll och övervakning,anlitande av inkompetent personal eller andra organisatoriska brister börenligt min uppfattning presumtionen vara att företagsbot skall åläggas. Ipunkt 3 görs ytteriigare ett undantag från företagsbotens tillämpningsområde,nämligen att det av andra skäl än dem som jag har berört skulle varauppenbart oskäligt att ålägga företagsbot. Denna undantagsregel kortesponderarmed den bestämmelse som finns i 36 kap, 11 § BrB. Där anges att förverkandeeller annan sådan särskild rättsverkan alllid kan underlåtas, om åtgärden äruppenbart obUlig, Detsynes knappast lämpligt eller ens möjligt alt här dra upp mer utförligariktlinjer för hur denna undantagsregel skall tillämpas. Det måste överlämnasål de rättsvärdande myndighetema att med iakttagande av företagsbotens syftebestämma gränserna för dess räckvidd. Självkan jag dock tänka mig ett par situationer där det kan bli aktuellt alltillämpa regeln. Den ena avser det fallet att brottet är av den arten att detinte rimligen kan krävas av företagsledningen att man har vidtagit åtgärder föratt förebygga det. I sådana fall är visserligen i princip redan punkt 2tillämplig men om företaget över huvud taget inte har vidtagit någraförebyggande åtgärder kan det framstå som mera naturiigt att tillämpaförevarande punkt. Jag tänker då närmast på fall där brottet vid en objektivbedömning framstår som så osannolikt att det får anses ha varit omöjligt alt fömtse.Det kan således vara uppenbart oskäligt t.ex. att ålägga ett äkeriföretagföretagsbot för att anställda chaufförer utan ledningens vetskap smugglatnarkotika i företagels bilar. Har man däremot från företagets sida känt tilloch sett genom fingrarna med verksamheten, bör företagsbot naturligtvisåläggas. Ett annat exempel erbjuder det fallet att anställda väktare utförstölder på de platser som de är satta att bevaka. Till stor del torde det härbli fråga om fall där brott visserligen är begångna i näringsverksamhet men därde ändå är av den arten att det inte finns någon naturlig koppling mellanbrottet som sådant och denna verksamhet. Punktenär avfattad så alt den inte bara ger underlag för att besluta att företagsbotinte skall dömas ut utan också kan ge underlag för en bilHghets- prövningnär botens storlek skall bestämmas. 1 renodlade jämkningssitua- Prop.1985/86:23 tionerbör dock de för dessa situationer speciellt avsedda reglerna i 11 § Iförslaget har i stället för uttrycket "uppenbart obilligt" använtstermen "uppenbart oskäligt". Detta har gjorts av språkliga skäl (jfr bl.a.prop. 1983/84:36 s. 30). Frågan om att byta ut uttrycket "obilligt"mot "oskäligt" i de övriga paragrafer i detta kapitel där detförekommer bör inte lämpligen tas upp nu utan i samband med behandlingen avdepartementspromemorian (Ds Ju 1984:12) Vissa frågor om förverkande ochtagande i förvar enligt stöldgodslagen där bl.a. ändringar i 36 kap. I § BrBföreslås. Avskäl som jag har utvecklat i den allmänna motiveringen föreslås att företagsbotskall dömas ut på samma sätt som penningböter, alltså direkt i pengar, Iparagrafen anges de minimi- och maximibelopp som skall gälla i fräga omföretagsbot. De föreskrivna beloppen gäUer oavsett om det är fråga om allbestämma företagsbot till följd av ett eller flera brott. Jämkning till beloppsom understiger minimibeloppet avses inte kunna ske. I faU där ett lägre beloppbedöms vara motiverat bör man avstå från företagsbot. Har brottet gett vinsterför näringsidkaren, kan ofta i stället förverkande tillgripas. Företagsbotskall i viss utsträckning ersätta vinstförverkande. Inträffar emellertid detfallet att värdet av de ekonomiska fördelarna överstiger maximibeloppet 3 milj.kr., bör talan om företagsbot kombineras med förverkande. Det bör lämpligengöras pä sådant sätt att vinsten förverkas och företagsbot ådöms som en renbestraffning. Jag återkommer till den frågan i anslutning till 10 §, Detkan i anslutning härtill anmärkas att företagsbot kommer att verkställas påsamma sätt som böter och värdeförverkande, jfr 1 § andra stycket andra meningenbötesverkställighetslagen (1979:189). Fråganom hur företagsboten bör bestämmas har jag behandlat ganska utförligt i denallmänna motiveringen. Tanken är att det skall ske genom ett straffmälningsliknandeförfarande där domstolen tar hänsyn till samtliga de omständigheter somföreligger i målet, men där brottslighetens art och omfattning samt värdet avde ekonomiska fördelar som brottet medfört eller kunnat medföra utgör dennaturliga utgångspunkten för bedömningen. Brottslighetensart har angetts som en särskild omständighet som skall beaktas i sammanhanget.Därmed avses brottslighetens svårhetsgrad enligt gängse bedömningar,inbegripet sådant som eventuella vinstmotiv som har legat bakom brottet, omdetta har begåtts uppsåtligen eller av oaktsam- Prop.1985/86:23 het, gärningsmannens ställning i företaget och viklen av deintressen som har skadats. Dessa omständigheter måste naturligtvis ocksåställas samman med i vilken grad företaget som sådant är att klandra för delinträffade. Att brottet är av den arten all det typiskt sett är ägnat atttjäna företagels intressen har naturligtvis stor betydelse. En återfallssiluation-att näringsidkaren har ålagts företagsbot - bör också kunna tas med iden bedömningen. Ävenbrottslighetens omfattning har särskilt betonats. Detta har gjorts för attmarkera att det givetvis finns anledning att se mer allvarligt på sädan brottslighetsom har bedrivits på ett systematiskt sätt och i stor omfattning än på enstakaöverträdelser. Närboten skall bestämmas spelar naturligtvis de ekonomiska aspekterna en storroll. Kommissionen har föreslagit att man som en allmän tumregel skall utgåfrån att företagsboten vid vinningsbrolt i normalfallet skall bestämmas tillungefär av den aktuella vinsten. Från den utgångspunkten kan sedangöras de tillägg som är motiverade till följd av försvårande omständigheter avolika slag eller avdrag ske med hänsyn till omständigheter som bör påverka företagsboteni sänkande riktning. Somen illustration lill det anförda har kommissionen gett följande exempel. Enlivsmedelstillverkare har använt otillåtna tillsatser i sin verksamhet ersatt socker med ett sötningsmedel av annat slag som inte är vederbörligengodkänt (6 och 8§§ livsmedelslagen). De vinster som han härigenom har gjort kanantas uppgå lill . Bedöms gärningen falla inom ramen för vad somkan kallas ett normalfall, bör aUtså företagsboten bestämmas till 75000kronor. Skulle det däremot förhälla sig så att den använda tillsatsen ärförbjuden därför att den anses hälsovådlig, bör betydligt högre företagsbot ådömas- förslagsvis . Har företagaren dessutom tidigare dömts förliknande brott, bör en ytterligare höjning kunna övervägas. Har brottetupptäckts så att vinsterna inte kan reaUseras, bör det i allmänhet finnasskäl att mäta ut en lägre bot. Enligt kommissionen bör man i sådana fall kunnautgå frän att boten bör bestämmas lill av den tänktavinsten. Exempletkan enligt kommissionen varieras på det sättet att företaget har tillsatt mervatten i sina produkter än som uppgetts i innehållsdeklarationen och härigenomhar ökat sin vinst med . Ett sådant förfarande kan vara att bedömasom bedrägeri enligt 9 kap. 1 § BrB, men innebär dessutom vare sig det skettav uppsåt eller av oaktsamhet - ett straffbart åsidosättande avmärkningsreglerna i 13§ livsmedelslagen. Har förfarandet skett uppsåtligen, börsituationen kunna bedömas som i föregående exempel, och alltså utgångspunktenför straffmätningen vara att företagsboten beräknas till 1,5 gånger vinsten.Rör det sig i stället om ett oaktsamhetsbrott exempelvis slarv undertillverkningsprocessen bör boten kunna sättas lägre. Enligt kommisionensmening kan det dä vara rimligt att boten bestäms till omkring 110-130 procentav vinsten beroende på hur pass allvarlig oaktsamhet del är fråga om. Exemplenhar hämtats frän livsmedelslagens tillämpningsområde. 1985/86:23 motsvaranderesonemang torde dock kunna föras i fräga om de flesta brott som har medförteller kunnat medföra ekonomiska fördelar för näringsidkaren ~ exempelvisöverträdelser av andra regler som gäller för vissa slag av näringsverksamhet, bestickningsbrottoch brott mot förbudet mot anbudskarteller i 14 § konkurrenslagen (1982:729).Kommissionen har emellertid framhållit att den tänkta tumregeln enbart äravsedd att vara till ledning i den praktiska tillämpningen. Meningen är alltsåinte att företagsboten skall fungera som något slag av normerade böter utanatt det skall finnas ett stort utrymme för domstolarna att beakta omständighetemai varje särskilt fall. Jagkan för min del konstatera att de av kommissionen föreslagna tumreglerna i aUmänhethar lämnats utan erinran av remissinstanserna. Som jag ser det ger dessaanvisningar i och för sig uttryck för vad som kan sägas vara en rimligstraffmätning i de angivna typfallen. Det bör emellertid understrykas att detalltid måste ankomma pä domstolarna att i varje särskilt fall bestämma enföretagsbot som framstår som motiverad med hänsyn till samtiiga omständigheteri målet, Ivissa mera speciella fall kan det vara lämpligt att besluta om förverkande avvinsten i stället för att låta den ingå i det belopp som åläggs som företagsbot.Jag återkommer till detta under 11 §. Någrariktlinjer av angett slag kan inle ges när det gäller att bestämmaföretagsbot i anledning av brott som inte har kunnat medföra ekonomiskafördelar för näringsidkaren. En tillämpning av allmänna principer förstraffmätning bör emellertid kunna bidra till alt det även i dessa fallutvecklas en relativt enhetlig praxis. Utövervad som här har anförts gäller enligt min mening generellt att man vidbedömningen bör ta hänsyn till i vad mån företagel kan klandras för delinträffade. Visar det sig, att omständigheterna ligger nära de an-svarsfrihetsgmndersom tas upp i 7§ andra stycket, bör detta påverka botens storlek. Jag tänker dåpå det fallet att näringsidkaren har vidtagit åtgärder för att förebyggabrottet men där dessa åtgärder inte bedöms vara tillräckhga för att helt fritafrån ansvar för företagsbot. Somjag har berört i den allmänna motiveringen föreställer jag mig att systemet medföretagsbot blir mer överskådligt och lättare att tillämpa, om man vid självastraffmätningen i största möjliga utsträckning bortser från de skäl som kantänkas föreligga för att jämka beloppet. En sådan åtskillnad - elleruppdelning av beslutsprocessen - underiättas, om man håller i minnet attstraffmätningen bör ske med utgångspunkt från brottsligheten som sådan ochomständigheterna kring denna medan jämkning typiskt sett är avsedd att görasmed hänsyn till senare inträffade förhållanden. Frågor om jämkning ocheftergift av företagsbot skall jag ta upp under 11 §. 1985/86:23 I0§ .