prop · G9039 · 1985-12-31 00:00:00 — Detta innebär att, om en värnpliktig har ryckt ut vid tiden förbeslutet, målet måste hänskjutas till åklagaren, såvitt man inte utnyttjarmöjligheten att avskriva ärendet. Möjlighetatt hänskjuta ett disciplinärende till civil myndighet finns inte i den nyalagen. Enligt lagen om offentlig anställning får någon disciplinpåföljd inteåläggas sedan arbetstagaren slutat sin anställning. Detta har dock delvis sinförklaring i det privalrättsliga synsätt som ligger grund fördisciplinansvarssystemet i lagen om offentlig anställning. Det måste emellertidanses nödvändigt att det i ett militärt discipUnsystem för värnpliktiga m.fl.finns en möjlighet för myndigheten att besluta om discipUnansvar även sedanvederbörande ryckt ut. Å andra sidan kan man dock säga att intresset av attbeivra förseelser av mindre allvarlig natur inte kan vara lika stort sedan t.ex. utryckning skett. I 31 § föreslås en särskild avskrivnings-regel bl. a. fördessa fall. 9§Disciplinpåföljd får inte åläggas någon, om han inte frånförseelsen har underrättats enligt 25 § om vad som anförs mot honom eller fåttmotsvarande underrättelse från ombudsman eller justitiekanslern. Paragrafenmotsvarar 12 § i MAK: s förslag till disciplinlag. Paragrafeninnehåller en preskriptionsbestämmelse motsvarande vad som f n. gäller enligt14 kap. 5 § lagen om offentlig anstäUning. Beträffande utformningen och dennärmare innebörden av underrättelsen hänvisas till motiven till 25 §. Anmaningav JO eller JK kan endast komma i fråga beträffande den som står under JO: seUer JK: s tiUsyn. Omfattningen av denna personkrets framgår av 2§ lagen(1975:1057) med instrakUon för justitieombudsmännen och 2 och 3§§ lagen(1975:1339) om jusUUekans-lerns Ullsyn samt 4 § förordningen (1975:1345) medinstraktion för jusUtie-kanslern. 10§ Disciplinpåföljderna är varning, extratjänst, löneavdrag och utegångsförbud. Idenna paragraf, som motsvarar 13 § i MAK:s förslag till disciplinlag, anges de olika disciplinpåföljder som kan användas gentemot den som gjort sig skyldig till en disciplinförseelse. Den närmare innebörden av de olika disciplinpåföljderna framgår av 11 -14 §§. Prop.1985/86:9 ll§ Vaming innebär att den felande erinras om att han förframtiden skall iaktta sina skyldigheter i tjänsten. Paragrafenhar ingen motsvarighet i MAK: s förslag till disciplinlag. Se dock förslagettiU 14 §. Varningär den lindrigaste discipUnpåföljd som kan användas. Som jag har framhållit iden allmänna motiveringen anser jag att innebörden av varningen bör klarläggas ilagtexten. Varningen innebär alltså en uppmaning lill den felande att inteupprepa felet. Det behöver inle utsägas att påföljden för en likartad förseelsekan skärpas vid en upprepning. Enligtgällande rätt kan varning antingen vara muntlig eller skriftlig. I likhet medMAK anser jag att varning som disciplinpåföljd bör vara skriftlig för attdärmed skilja den från mera formlösa erinringar och andra påpekanden. Behovetav skriftlighet sammanhänger också med kravet på att alla beslut omdisciplinpåföljder skall delges den skyldige. Att besluten i disciplinärendenaskall vara skriftligt dokumenterade följer också av 17 och 18 §§förvaltningslagen (1971:290) samt 11 § allmänna verksstadgan (1965:600). DenskrifUiga formen behöver därför inte anges också i förevarande lag. 12 §Extratjänst innebär att den felande vid högst fem tillfäUen utöver den vanliga tjänsten skall utföra handräckning eller någon annan särskild upp gift. Vid varje tiUfäUe får högst fyra Ummar tas i anspråk för uppgiften. Om extratjänsten inte avser annat än jour- eller beredskapstjänslgöring, får dock tiden fram till den vanliga tjänstens början tas i anspråk. Extratjänstenfår inte vara sådan så att den inverkar skadligt på den felandes hälsa ellertjänstbarhet. Paragrafenmotsvarar 15 § i förslaget till disciplinlag. Bestämmelsenom extratjänst överensstämmer i stora drag med motsvarande bestämmelse i 17 §lagen om disciplinstraff för krigsmän. Dock har regeln preciserats så att detanges att högst får tas i anspråk . När detgäUer extratjänst i form av deltagande i jour eller beredskap får dock vidvarje tillfäUe tiden fram till den vanliga tjänstens början tas ianspråk. Ilikhet med vad som f.n. gäller enligt disciplinlagen får extratjänst inteanvändas så att det genom överansträngning eUer av annan orsak kan uppkomma menför den felandes hälsa eller tjänstbarhet. Detta har föreskrivits iparagrafens andra stycke. Av 33 § framgår att extratjänst inte får verkställaspå tjänstefria dagar. Verkställighet av extratjänst i form av t. ex. jourtjänstmåste aUtså avbrytas , om är tjänstefri. 13 §Löneavdrag får bestämmas för och innebär avdrag på dagersättning eller motsvarande ersättning. Om något sådant avdrag inte kan göras, skall den felande betala ett belopp som motsvarar avdraget. Om löneavdragels storlek föreskriver regeringen. Enligtparagrafen, som motsvarar 16 § i MAK: s förslag tiU disciplinlag, 104 åläggs löneavdrag för högst trettio dagar.Påföljden löneavdrag innebär i första hand avdrag på dagersättning eller motsvarande. 1985/86:9 som genomgår grundutbildning och viss annanutbildning utgår dagersättning enligt bestämmelserna ivärnpUktsförmånsförordningen (1976:1008). Under annan tjänstgöring enligtvärnpUktslagen utgår dagpenning. Löneavdrag får i sådant fall ske fråndagpenningen. Också denna ersättningsform regleras ivärnpUktsförmånsförordningen. Bestämmelserna i värnpUktsförmånsförordningen ärockså Ullämpliga på kvinnor som genomgår miUtär grundutbildning samt påfrivilliga m.fl. enligt särskilda föreskrifter. För anställda får löneavdragetske på den lön som utgår. I åtskilliga fall kan inte något löneavdrag verkställasdärför att den betalningsskyldige t. ex. ryckt ut. I sådant faU bortfaller intepåföljden. I stället gäller att den som har ålagts löneavdrag skaU betalamotsvarande belopp. Om storleken av löneavdragen ankommer det enligtparagrafen på regeringen att bestämma. I likhet med vad som f n. sker i disciplinmål skall redani beslutet anges löneavdragets storlek. 14 § Utegångsförbud innebär förbud för den som ärförlagd inom ett kasernområde, läger eller motsvarande område att , minst sju och , på fritid vistas utanför det område som är upplåtet åt en viss avdelning eller utanför en del av ett sådant område. För den som är förlagd ombord på ett fartyg skallutegångsförbudet avse förbud att lämna fartyget. Paragrafen motsvarar 17 § i förslaget tiU disciplinlag. I första stycket anges närmare vad som avses medutegångsförbud. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak vad som f n. gäller omutegångsförbud enUgt 17 § lagen om disciplinstraff för krigsmän ochfritidsstraff enligt 32 kap. 6§ . Paragrafen innebär att det införsen enhetUg beteckning utegångsförbud som omfattar från sju lill och med femtondagar. Vad som är fritid framgår av förordningen (FFS 1983:31)med tjänsteföreskrifter för försvarsmaktens personal. I samma förordning angesockså vilken personal som skall vara förlagd inom kaseraområdet osv. Andra stycket innebär att det nuvarande landgångsförbudetinordnas under beteckningen utegångsförbud. 15 § Löneavdrag får åläggas Ullsammans medutegångsförbud, om det krävs av hänsyn till ordningen inom försvarsmakten. Paragrafen motsvarar 18 § i MAK: s förslag Ulldisciplinlag. Enligt paragrafen får löneavdrag åläggas jämteutegångsförbud om det krävs av hänsyn tiU ordningen inom försvarsmakten. Iprincip gäller all endast en påföljd skall åläggas för en disciplinförseelse.Vid Undrigare förseelser skall i första hand varning och extratjänst komma ifråga. Vid allvarligare förseelser har man att välja mellanlöneavdrag eller utegångsförbud. I princip bör löneavdrag anses som en lindrigare påföljd än utegångsförbud. Gränserna är dock flytande och ett stort antal dagars 1Q5 Prop.1985/86:9 löneavdrag kan anses vara svårare än t. ex. sju dagarsutegångsförbud. Myndigheten får anses ha relativt stor frihet alt i de enskildafallen välja mellan dessa två olika slag av disciplinpåföljder. Valet kanbetingas inle endast av förseelsens svårhetsgrad utan även av andraomständigheter som t. ex. lämpligheten all under vissa förhållanden inskränkarörelsefriheten. Vidförseelser som är så allvarliga att man närmar sig del obligatoriskt straffbaraområdet ges genom denna bestämmelse en möjlighet att kombinera löneavdrag ochutegångsförbud. 16§ Om en disciplinförseelse också utgör ett brott, skall krigsmannen anmälas tiUåtal för brottet, om inte annat följer av 17 §. Paragrafenmotsvarar 7 § i MAK: s förslag tiU disciplinlag. Den har en förebild i 12 kap.1 § lagen om offentlig anställning. EttviUkor för att åtalsanmälan enligt paragrafen skall kunna övervägas är attförutsättningarna för att ålägga krigsmannen en disciplinpåföljd föreligger ioch för sig. Han måste alltså ha gjort sig skyldig till något som enligt 7§utgör en discipUnförseelse. I MAK:s förslag anges detta på så sätt att personeni fråga skall ha åsidosatt vad som åligger honom i tjänsten. Paragrafenär alltså inte tillämplig vid varje brott som en krigsman förövar undertjänstgöringen. Detta gäUer oavsett om brottet riktar sig mot försvarsmakteneller inte. ÅtalsanmälanenUgt paragrafen skall göras, om det vid prövning av en disciplinförseelsekonstateras att denna också utgör t. ex. något av brotten som avses i 20 kap.1-3 §§ , dvs. myndighetsmissbrak, vårdslös myndighetsutövning,mutbrott eller brott mot tystnadsplikt, eller något annat brott enligtbrottsbalken eller en annan straffbestämmelse. Undantag från denna huvudregelfinns i 17 §. MAKhar när del gäller den närmare tolkningen av huvudregeln om åtalsanmälanhänvisat undantagsbestämmelserna i 17 §. Undantagsbestämmelsenförutsätter, enligt MAK, all begreppet "åliggande i tjänsten" ges envid tolkning. MAK framhåller vidare att en viss utvidgning jämfört med gällanderätt är avsedd. MAK anser alltså att flera brott än f. n. bör leda tiUdisciplinpåföljd efter beslut av en militär myndighet i stället för åtgärder avåklagare och domstol. JagviU här anmäla att jag i denna fråga har en annan uppfattning än MAK. Som jaghar framhållit är det ett absolut krav för åtalsanmälan enUgl paragrafen altdet föreligger en disciplinförseelse som sådan. Det kan inle göras gällande alldet i en krigsmans skyldigheter i tjänsten ingår att följa vaije föreskrift somgäller för honom som medborgare i allmänhet. Disci-phnförfarandel skall alltsåinte för krigsmännens del träda i stället för en brottmålsprocess. Detparagrafen avser att reglera är endast förfarandet då det vid handläggningen avett reguljärt disciplinärende visar sig att förseelsen också utgör ett brott. Detanförda leder lill alt området för vad som kan handläggas som ett ,, miUtärt discipHnärende blir mindre än vad MAK harföratsatt med sitt Beträffande frågan om vadsom utgör disciplinförseelse kan också hänvi- Prop. 1985/86:9 sas tiUmotiven till 3§ militära rätlegångslagen (Se i militär rättsvård, 1975,s. Av19 och 23 §§ framgår att det är vederbörande myndighet som efter hörande avauditören har att pröva frågan om åtalsanmälan. Somhar understrakits upprepade gånger reglerar paragrafen endast åtalsanmälan viddisciplinförseelser av krigsmän. Paragrafen anger följaktligen inte hurmyndigheterna skall förfara vid brottslighet av krigsmän i andra sammanhangoavsett om det finns anknytning till krigsmannens tjänstgöring ellermyndighetens verksamhet. 17§ Åtalsanmälan behöver inle göras i fråga om 1. brott för vilka svårare straffan böter inte föreskrivs, 2. följande brott i , nämligen ofredande (4 kap. 7 §),snatteri (8 kap. 2§), egenmäktigt förfarande (8 kap. 8§), bedrägligt beteende(9 kap. 2§), undandräkt (10 kap. 2§), olovligt förfogande (10 kap. 4§), olovligtbrukande (10 kap. 7 §), svikande av försvarsplikt (18 kap. 6 §), lydnadsbrott(21 kap. 5 §) och rymning (21 kap. 7 §). Åtalsanmälanskall dock aUtid göras, om 1. brottet riktar sig mot någon utanför försvarsmakten, 2. målsäganden har förklarat att han avser all föra talan om enskiltanspråk, 3. det finns skäl att anta att påföljden inte kommer att stanna vidböter. Idenna paragraf, som motsvarar 8 § i MAK: s förslag till disciplinlag, anges iförsta stycket i vilka fall åtalsanmälan får underlåtas och därdisciplinförfarandet alltså får slutföras vid myndigheten. Detgäller för det första brott för vilka svårare straff än böter inte föreskrivs.I punkt 2 uppräknas därefter ett antal brott, för vilka såväl böter somfängelse ingår i straffskalan. Den möjlighet som härigenom skapas för attundvika åtalsanmälan får endast utnyttjas i de fall då brottet är av lindrigareart. I de faU där det finns skäl att anta att brottet kommer att medförasvårare påföljd än ett bötesstraff skall regelmässigt åtalsanmälan ske. Dettaframgår av andra stycket, punkt 3. Iandra stycket uppräknas tre särskilda omständigheter som medför attåtalsanmälan alltid skall göras även om det gäller brott enligt första stycket.Om brottet riktar sig mot någon person utanför försvarsmakten skall alltidåtalsanmälan ske. Det kan gälla ofredande eller snatteri som riktar sig mot enutomstående person. Såväl i de fallen som då det gäller brott riktade motpersoner inom försvarsmakten krävs dock för åtalsanmälan som ett led i ettdisciplinförfarande att den värnpliktige genom det brottsliga förfarandet ocksåhar gjort sig skyldig till en disciplinförseelse enligt 7 §. Detta följer avden grandläggande regeln om åtalsanmälan i 16 §. Äveni de fall en målsägande uttryckligen har förklarat att han avser alt föra talanom enskilt anspråk skall alltid åtalsanmälan göras. Målsäganden skallregelmässigt beredas tillfälle att avge sådan förklaring, i de faU myndighetenöverväger att i stället för åtalsanmälan fortsätta disciplinförfarandet. Vidare föreskrivs attåtalsanmälan alltid skall ske om det finns skäl att anta att straffet inte kommer att stanna vid böter. Det får ankomma på 107 Prop.1985/86:9 auditören att svara för denna bedömning. Att auditören skallmedverka vid prövning av frågor om åtalsanmälan föreskrivs i 23 §. Attåtalsanmälan underlåts betyder att det discipUnära förfarandet får fortsättas.Vid prövning enligt det discipUnära förfarandet skall inte beslutas omdisciplinpåföljd för del angivna brottet. Man skall i stället pröva om denfaktiska gärningen faller in under disciplinansvarsbestämmelsen i 7 § ochålägga en disciplinpåföljd för disciplinförseelse. Detta följer avdisci-pUnansvarssystemets utomstraffrättsliga natur. 18§ Om någon åtgärd har vidtagits för att väcka åtal mot en krigsman, får ett disciplinärendeinte inledas eller fortsättas i fråga om det förfarande som avses med åtgärden. Paragrafenmotsvarar 11 § i MAK: s förslag till disciplinlag. Den motsvarar också vad somgäller enligt 14 kap. 3 § lagen om offentlig anställning. Bestämmelsernaavser att undvika dubbelbestraffning. Skulle åtalsförfarande redan ha inletts,får disciplinförfarande beträffande samma gärning inte inledas ellerfortsättas. Det kan röra sig även om förseelser för vilka endast bötespåföljdkan komma i fråga. Förbudet innebär att en uppkommen disciplinansvarsfrågatUls vidare inte får föranleda någon åtgärd från myndigheten. Bortfallerhindret, kan handläggningen las upp igen. Beträffandefrågan om när hinder mot disciplinförfarande bortfaller anförde dåvarandedepartementschefen i moUven UU motsvarande bestämmelse i lagen om offentliganställning (prop. 1975:78 s. 194-195). Endastom åklagaren avskriver ärendet på den grund att gärningen inte är brottsligbortfaller hindret mot åläggande av disciplinpåföljd. Nedläggande avförundersökning eller åtal på annan grund liksom beslut att inte tala å brottettorde däremot inte böra föranleda att hindret mot inledande eller fortsättandeav disciplinärt förfarande anses ha bortfallit. Samma är givetvis förhållandetmed fäUande dom även sådan som innebär påföljdseftergift - och i regel ävenogillande dom. Endast om den tiUtalade frikänts på den grund att den åtaladegärningen visserligen har begåtts av den tilltalade men inte är brottslig - t.ex. därför att ett subjekUvt rekvisit inte är uppfyUt bör disciplinärtförfarande mot honom för samma gärning kunna komma i fråga. Dessa riktlinjerbör kunna tjäna ledning även i disciplinärenden enligt denna lag. Jag villdock i anslutning till MAK särskilt framhålla att det endast i ytterstaundantagsfaU bör komma i fråga med ett disciplinärt förfarande efter enfrikännande dom. Formellt kan visserligen föratsätl-ningarna för åläggande avdisciplinpåföljd föreligga efter en frikännande dom. Själva lagföringen tordedock i sådana fall från allmän synpunkt ofta kunna anses som en så ingripandeåtgärd att sådana särskilda skäl som anges i 31 § som grand för avskrivning avdiscipUnärenden kan bedömas vara för handen. 19 § Frågor omdisciplinansvar eUer åtalsanmälan prövas av den myndighet där krigsmannentjänstgör eUer senast har tjänstgjort, om regeringen inte föreskriver annat. Paragrafenmotsvarar 19 § i förslaget till disciplinlag. Idenna paragraf sägs att frågor om disciplinansvar eller åtalsanmälan prövas avden myndighet vid vilken krigsmannen tjänstgör eller senast tjänstgjort, omregeringen inte föreskriver annat. I militära rättegångslagen är dennabefogenhet knuten vissa miUtära chefer. Detär naturligt att man i förvaltningsrättsliga frågor lägger beslutanderättenhos myndigheten. Man undviker då att snävt begränsa beslutanderätten tiU vissabefattningshavare, vilket är fallet enligt gällande rätt. En fördel med dettaär att en snabb handläggning av ärendena kan komma tUl stånd. Somregel bör det vara den myndighet vid vilken krigsmannen tjänstgör vid liden förbeslutet i disciplinärendet som har att handlägga detta. Om han har ryckt ut,bör det vara den myndighet vid vilken han senast tjänstgjorde som beslutar iärendet. Ivissa fall kan det dock vara lämpligare att någon annan myndighet harbeslutanderätten i disciplinärenden. Regeringen har därför getts befogenhetatt föreskriva undantag från huvudregeln. Det kan gälla bl. a. för värnpliktigapå fartyg samt vid fartygsförband och utbildningsanstalter. Också VämpUktigasom i oUka avseenden lyder under oUka chefer berörs. Särskilda regler kansåledes behövas för värnpliktiga, som tjänstgör vid centrala staber men som ärföriagda vid ett förband. En särskild reglering kan också vara påkallad vidtjänstgöring under repetitionsövningar och under tid då försvarsmakten ärkrigsorganiserad. Särskilda regeringsföreskrifter krävs också i fråga om denorganiserade motståndsrörelsen enligt 3§5. Enligtnuvarande regler om disciplinmål skall mål hänskjutas till åklagaren, om detkan förutses att nöjaktig utredning om brottet inte skall kunna åstadkommasgenom den bestraffningsberättigades försorg. I det nu föreslagna nya systemetfinns inte någon motsvarande regel. Den militära myndigheten måste alltså slutförahandläggningen av ärendet, oavsett hur komplicerat detta är i sak ellerjuridiskt. Ett särskilt ansvar kommer därför att läggas på auditörema i det nyasystemet. 20§ Ärenden som avses i 19 § skaU avgöras av myndighetschefen eller, efterregeringens förordnande, av någon annan chef vid myndigheten med lägstöverstelöjtnants eller kommendörkaptens tjänslegrad. Paragrafenhar en motsvarighet i 20 § i MAK: s förslag till disciplinlag. IMAK: s lagförslag knyts behörigheten att besluta i disciplinärenden påmyndighetens vägnar tiU en viss tjänstegrad, nämligen överstelöjtnant ellerkommendörkapten. I moUveringen till förslaget anger dock MAK att förbandschefeneller dennes ställföreträdare bör vara den som på myndighetens vägnar beslutari disciplinärendena. Som jag har framhållit i den allmänna moUveringen delarjag - mot bakgrund bl. a. av beslutsordningen i motsvarande frågor vid civilamyndigheter - MAK: s synsätt men menar att det bör komma till uttryck ilagtexten att det är myndighetschefen som i första hand skall avgöradisciplinärendena. Somjag har angett i den allmänna motiveringen bör beslutanderätten vid Prop.1985/86:9 vissa myndigheter kunna utövas också av andra chefer. Paragrafeninne-håUer en bestämmelse som ger regeringen rätt att besluta om den delegeringsom behövs. Beträffanderätten för myndighetschefen att delegera beslutanderätt tiU andra änställföreträdaren hänvisas lill 21 §. 21§ Myndighetschefen får överlämna åt andra chefer vid myndigheten, dock lägst enkompanichef eller motsvarande chef, att pröva frågor om disciplinansvar förpersonal som står under deras befäl, under föratsättning att 1. förfarandet inte kan antas utgöra brott, 2. förseelsen har erkänts och inte bör medföra svårare påföljd än varningeller extratjänst. Idenna paragraf som närmast motsvarar 21 § i MAK:s förslag till discipUnlag,finns en delegationsregel som utgör ett undantag till föreskriften i 20 §.Genom denna bestämmelse får t. ex. bataljonschefer eller kompanichefer ellermotsvarande chefer pröva vissa förseelser av personal som de har befälsrättöver enligt reglerna härom i förordningen (FFS 1983:31) med tjänsteföreskrifterför försvarsmaktens personal. När det gäUer frågan vilka chefer som kan ansesmotsvara t. ex. en kompanichef finns vägledande regler i överbefälhavarenskungörelse (FFS 1983:32) med tjänsteföreskrifter för försvarsmaktens personal(bU 1:2.1). Förevarandebestämmelse avser i MAK: s förslag främst att tillförsäkra kompanicheferna istort sett samma befogenheter som de har enligt det nuvarandeUUrättavisningssystemet. Somjag har utvecklat i den allmänna motiveringen anser jag att lägre chefersbeslutanderätt i discipUnfrågor bör begränsas i det nya ansvarssystemetjämfört både med vad som gäller f. n. och med vad MAK föreslår. Detförsta kravet som uppställs i paragrafen för att en chef på lägre nivå skaU fåbesluta i ett disciplinärende är att förseelsen inte utgör brott. Den bedömningav juridisk natur som krävs för att ta stäUning tiU frågor om åtalsanmälan börnämligen inte göras av någon annan än den chef som har den fullabeslutanderätten i discipUnärenden. Fördet andra skall förseelsen vara erkänd av den felande. Detta kravöverensstämmer med vad som gäller enligt nuvarande ordning. För att etterkännande skall föreligga, krävs enligt min mening såväl att den felandevitsordar de faktiska omständigheter som påstås föreligga i ärendet som att haninstämmer i att dessa omfattas av reglema om disciplinförseelse. Dentredje föratsättningen är att förseelsen inte är av svårare natur. 1 lagtextenutsägs detta endast indirekt därigenom alt förseelsen inte bör medföra svårarepåföljd än varning eller extratjänst. Avsiktenmed denna sistnämnda begränsning är att få en garanti för att allvarligareförseelser handläggs på den högre nivån även i de fall de är erkända. 22§ För att biträda de myndigheter som har att handlägga disciplinären den skall finnas auditörer. ..j. Auditörema skall vara lagfarna. De förordnas avregeringen eller den myndighetsom regeringen bestämmer. Paragrafenmotsvarar 19 § i förslaget UU disciplinlag. Idenna paragraf sägs att frågor om disciplinansvar eller åtalsanmälan prövas avden myndighet vid vilken krigsmannen tjänstgör eller senast tjänstgjort, omregeringen inte föreskriver annat. 1 militära rättegångslagen är dennabefogenhet knuten till vissa militära chefer. Detär naturligt att man i förvaltningsrättsliga frågor lägger beslutanderättenhos myndigheten. Man undviker då att snävt begränsa beslutanderätten UU vissabefattningshavare, vilket är faUet enligt gällande rätt. En fördel med detta äratt en snabb handläggning av ärendena kan komma stånd. Somregel bör det vara den myndighet vid vilken krigsmannen tjänstgör vid tiden förbeslutet i disciplinärendet som har att handlägga detta. Om han har ryckt ut,bör det vara den myndighet vid vilken han senast tjänstgjorde som beslutar iärendet. Ivissa fall kan det dock vara lämpligare att någon annan myndighet harbeslutanderätten i disciplinärenden. Regeringen har därför getts befogenhetatt föreskriva undantag från huvudregeln. Det kan gälla bl. a. för värnpliktigapå fartyg samt vid fartygsförband och utbildningsanstalter. Också vämpUktigasom i olika avseenden lyder under olika chefer berörs.