prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — En särskild förutsättning skall vara alt en person har grovt åsido satt sina åligganden i näringsverksamhet (4,2,2), En annan förutsättning utgörs av brott (4,2,3), En alternativ förutsättning är underiåtenhet att betala skatt m, m, (4,2.4), Liksom skall näringsförbud dessutom kun na meddelas också i vissa fall då en näringsidkare har försatts i konkurs (4,2,5), Slutligen skall en ytterligare förutsättning för näringsförbud vara att förbud är påkallat från allmän synpunkt (4,2,6), 37 4.2.1 Allmänt omförutsättningarna för näringsförbud 1985/86: 126 Mittförslag: En förutsättning för näringsförbud skall vara att någon har grovtåsidosatt sina åligganden i näringsverksamhet. En ytterligare förutsättning äratl han i egenskap av enskild näringsidkare antingen har begått brott eller harunderlåtit alt belala skatt, tull eller avgift och brottet eller underiåtelseninte är ringa. Näringsförbudskall dessutom kunna meddelas en näringsidkare som försalls i konkurs, omnäringsidkaren har handlat grovt otillbörligt mol sina borgenärer eller påannal säll har grovt åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksamhet. Isamtliga de fall som har nämnis skall för näringsförbud också krävas att sådantär påkallat från allmän synpunkt. Kommitténsförslag: Kommittén anser atl en förutsättning för förbud skall vara att någonhar grovt åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare. Innebörden ärdensamma som i den först angivna förutsättningen i milt förslag. En annan skallvara atl förbud skall vara påkallat från allmän synpunkl (belänkandet s,194-202, 389-392 och 396-302), En minoritet anger även broll som en nödvändigförutsättning för förbud (s. 439-444). Remissinstanserna:Kommitténs förslag att det för näringsförbud skall krävas ett grovtåsidosättande godtas med ett par undantag. Ingen instans har någon erinran motatl en ytterligare förutsättning för förbud skall vara alt sådant är påkallatfrän allmän synpunkt. I frågan huruvida broll ocksä skall vara en förutsättningför förbud är remissutfallet mera splittrat. Några instanser anser vidare atlunderiåtelse alt betala skatt m. m. skall kunna medföra näringsförbud,åtminstone om underiåtelsen är kriminaliserad. Några andra anser att näringsförbudförutom vid brott skall kunna komma i fråga i samband med konkurs (bilaga 6avsnitt 2). Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Näringsförbud är en ingripande åtgärd. Förbud skalldärför tillgripas bara när en näringsidkare har gjort sig skyldig lillallvarliga oegentligheter. Syflel bör främsl vara alt undanröja en skadehärd.Man skall också kunna ingripa med förbud i ett fall då det skulle framstå somslötande om en person som har begått allvarliga oegentligheter inäringsverksamhet trots detta skulle fä fortsätta att ägna sig åt sådan. Vidaremåste även allmänprevenliva hänsyn tas. är det viktigt allrättssäkerheten är tillfredsställande. En näringsidkare måste kunna bedöma närhan närmar sig riskzonen för förbud. Skälenför mitt förslag: Enligt gällande regler i KL (199 b §) förutsätts för atlnäringsförbud skall komma i fråga, att en enskild näringsidkare som harförsatts i konkurs har förfarit grovt otillbörligt mot borgenärerna eller påannat sätt grovt åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare, Elt undantaggäller om han upprepade gånger har försatts i konkurs, Åsidosät- landetbehöver då inte vara grovt, Däremol krävs i del fallel att förbud är Prop.1985/86: 126 påkallat av särskilda skäl. Näringsförbudskommitténföreslår att förbud skall kunna meddelas en enskild näringsidkare som har grovtåsidosatt vad som har ålegat honom som näringsidkare, oavsett om han försalls ikonkurs eller ej. En minoritet i kommittén uppställer vid sidan härom broll somen nödvändig förutsättning för förbud. En ytterligare förutsättning för förbudbör enligt kommittén - såväl majoriteten som minoriteten - vara att elt sådanlär påkallat från allmän synpunkl. Ändamåletmed näringsförbud bör främst vara atl förhindra alt personer som i näringsverksamhetorsakar stora skador kan fortsätta med detta. Man skall genom förbudetundanröja en skadehärd. Man skall också kunna ingripa med förbud i ell fall dådet skulle framstå som stötande om en person som har begått allvarligaoegentligheter i näringsverksamhet trots detta skulle få fortsätta att ägna sigät sådan. Institutet bör vidare kunna ha en allmänpreventiv verkan. Enlag om näringsförbud bör alltså i första hand rikta sig mot sådana personer sommissbrukar näringsfriheten genom atl grovt åsidosätta sina åligganden och pä såsätt åstadkommer betydande skador för sina borgenärer eller anställda,konkurrenter, konsumenter, avtalskontrahenter eller samhället i övrigt. Det ärvidare främsl systematiska illojala förfaranden som bör angripas mednäringsförbud. Näringsförbud bör däremot inte användas mot den som misskötersina åligganden enbart på grund av okunnighet, oskicklighet eller slarv, omomständigheter av sådant slag inte i sig utnyttjas på etl systematiskt ochillojalt sätt. Med slarv avser jag då inte sådan grov oaktsamhet som ärkriminaliserad, exempelvis som vårdslöshet mot borgenärer. Jaghar tidigare betonat a» näringsförbud bara är ett bland flera medel som kananvändas mol oegentligheter i näringsverksamhet. Av dessa medel får docknäringsförbud anses tillhöra de mest ingripande. Förbud bör därför utdömasefter restriktivt utformade bedömningsgrunder, som bygger på en avvägningmellan institutets syfte å ena sidan och dess principiella och praktiskaeffekter å den andra. En grundläggande förutsättning för näringsförbud bör moldenna bakgrund vara, att vederbörande har grovt åsidosatt vad som har ålegathonom i näringsverksamhet. En näringsidkare mäste dock kunna förutse när hannärmar sig riskzonen för förbud. För att tillgodose kravet på rättssäkerhet bördärför ocksä som en ytterligare förutsättning för näringsförbud uppställas, atlnäringsidkaren har gjort sig skyldig till brott som inte är ringa ellerUnderlätelse som inte är ringa att betala skatter, tullar eller avgifter. Liksomidag skall en näringsidkare som har försatts i konkurs också kunna fånäringsförbud om han har handlat grovt otillbörligt mol sina borgenärer ellerpå annat sätt har grovt åsidosatt vad som ålegat honom i näringsverksamhet. Näringsförbudskall dock inte komma ifråga så snart de nu angivna förutsättningarna är uppfyllda. När delta är fallet bör ytterligare prövas om, vid en samlad bedömning av näringsidkarens sätl att bedriva närings verksamhet och under hänsynstagande till de nämnda syftena med näringsförbud, ett sådant är påkallat från allmän synpunkt. I del följande preciserasnärmare innebörden av de nämnda förutsättningarna för näringsförbud. Prop.1985/86: 126 4.2.2Grovt åsidosättande av åligganden i näringsverksamhet som en särskildförutsättning för näringsförbud Mittförslag: En förutsättning för näringsförbud skall vara alt någon har grovtåsidosatt sina åligganden i näringsverksamhet. Vid prövningen härav får hänsynlas till alla de slag av åligganden som kan åvila den som drivernäringsverksamhet. Kommitténsförslag: Överensstämmer i sak med mitt (belänkandet s. 200f och 389 fO. Remissinstanserna:Kommitténs förslag att det skall krävas ett grovt åsidosättande godtas aUmäntmed några undantag. De flesta instanser anser också alt vid prövningen hänsynskall få las till alla de slag av åligganden som kan förekomma inäringsverksamhet (bilaga 6 avsnitt 2). Sammanfattning avskälen för mitt förslag: Näringsförbud skall tillgripas bara när ennäringsidkare har gjort sig skyldig till allvarliga oegentligheter. Övervägandeskäl talar för att man får ta hänsyn till alla de slag av oegentligheter somnäringsidkaren har gjort sig skyldig lill i näringsverksamheten. Skälen för mitt förslag:Som jag redan har nämnt (avsnitt 4.1 och 4.2.1) gäller enligt huvudregeln i199b§ KL alt näringsförbud kan komma i fråga om en näringsidkare som försattsi konkurs har grovt åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare.Kommittén föreslår att denna princip skall gälla även för en utvidgad tillämpningav institutet näringsförbud. Remissinstanserna har överlag anslutit sig tillförslaget. En instans, kronofogdemyndigheten i , anser dock atlkravet på etl grovt åsidosättande är för restriktivt. TCO och SvenskaMelallindustriarbetareförbundel anser att kravel på ett grovt åsidosättandeinte skall gälla då en näringsidkare upprepade gånger har försalts i konkurs. För egen del anserjag atten grundläggande förutsättning för näringsförbud skall vara att vederbörandehar grovt åsidosatt vad som har ålegat honom i näringsverksamhet. Innebördenhärav är densamma som i det uttryck som kommittén använder - all varanäringsidkare är delsamma som alt driva näringsverksamhet (jfr belänkandet s.251). Elt sådant krav stämmer väl överens med den restriktiva utformning somförutsättningarna för förbud enligt vad jag tidigare utvecklat bör ha (avsnitt4.1 och 4.2.1). Vid prövningen bör hänsynfå tas endast till sådana åsidosältanden som vederbörande har gjort sig skyldigtill i sin näringsverksamhet. Det innebär alt det måste finnas en anknytningmellan åsidosättandet och den näringsverksamhet som vederbörande har bedrivit.Jag kommer längre fram att någolutveckla innebörden av all det finns ell sådant samband (avsnitt Prop.1985/86:126 4.2.3). Ennäringsidkare kan åsidosätta åligganden av mycket varierande beskaffenhel.Begreppet åliggande har inte nägon entydig rättslig innebörd, och del kandärför i och för sig innefatta såväl skyldigheter som är rättsligt regleradesom annal. De rättsligt reglerade åligganden som kan vila pä en näringsidkarekan avse såväl förpliktelser atl vidla åtgärder som att underlåta vissabeteenden. Påföljderna när nägon underlåter att uppfylla rättsligt regleradeåligganden kan skifta. I vissa fall utgörs de av straff, i andra av skyldighetall utge vite eller kanske avgift. Låter man bli atl uppfylla en civilrätlsligförpliktelse kan påföljden vara t.ex. en skyldighet att belala skadestånd. Menäven i vissa fall dä en norm som riktar sig lill en näringsidkare inte stöttasav någol i egentlig mening rättsligt påföljdssyslem -något som gäller t.ex.vissa etiska regler som riktar sig till dem som är verksamma i olika branschereller lill näringsidkare i allmänhet - kan en överträdelse av den få såbesvärande konsekvenser för näringsidkaren, att man kan tala om elt åliggande.Adressalkretsen för sådana regler som innefattar åligganden kan ibland varabegränsad lill endasl näringsidkare, medan den i andra fall är vidare än så.Också den krets av personer som en sådan regel avser att skydda kan vara mereller mindre precist avgränsad. Vissa åligganden tar sikte på bestämdakategorier, såsom anställda, konkurrenter eller konsumenter. Andra åter avseren vidare, ibland mera oprecist angiven krets, eller samhället i stort. Idet lagstiftningsärende som ledde fram lill gällande reglering uttaladedåvarande chefen för alt man vid prövningen av om ennäringsidkare har grovt åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare börkunna ta hänsyn till allehanda oegentliga - även icke straffbelagda förfaranden i anslutning till en konkurs, alltså även sådana som inte harsamband med del direkta borgenärsintresset. Som exempel nämndes dekonsekvenser som kan inlräda för de anslällda när etl företag går i konkurs, Idelta hänseende anfördes att del särskilt bör beaktas om det varit möjligt attundvika konkurs. Vidare sades all hänsyn bör kunna las till omregionalpolitiskt stöd har använts för annal ändamål än det för vilket det harutgåtl. Även arbetsrättsliga förhållanden skall beaktas, t, ex, om s, k. gråarbetskraft har förekommit. Departementschefen framhöll att en mindre nogräknadföretagare bl.a. genom alt begagna sig av sådan arbetskraft kan konkurrera medandra utan att behöva belasta sin rörelse med kostnader för källskatter ochsociala avgifter. Av förarbetena till nu gällande regler framgår vidare alldessa ger utrymme för näringsförbud dä åsidosättandet avsett någol som harålegat näringsidkaren inte bara genom uttryckliga lagbestämmelser ulan ocksåeljest (prop. 1979/80:83 s. 32 och SOU 1979:13s.76f0. Kommiltémajorilelensförslag innebär att näringsförbud skall kunna komma i fråga om en näringsidkare har grovt åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare, utan någon närmare begränsning lill vissa slag av åligganden. Brott skall t. ex. inte uppställas som krav för näringsförbud. Förslagel motsvarar vad som i delta hänseende gäller om väl konkurskravel är uppfyllt. Vid en prövning enligt 199 b § KL av huruvida 41 en näringsidkare i eltvisst fall har förfarit grovt olillbörUgl mot borgenä- Prop. 1985/86: 126 rerna, fär hänsyn tas tillinte bara t. ex. brottsliga förfaranden utan till hans handlande över huvud(prop. 1979/80:83 s. 30-32 och SOU 1979:13 s. 75 f). Detsamma gäller somjag framhållit vid bedömningen av om näringsidkaren pä annatsätt har grovt åsidosatt vad som har ålegat honom Minoritetenhar ingen från majoriteten avvikande uppfattning i frågan om vilkaåsidosältanden som skall få beaktas vid bedömningen av om en näringsidkare hargrovt åsidosatt sina åligganden. Det grova åsidosättandet behöver alltså inteha sketl genom enbart brott, Däremol anser minoriteten att i vart fall ettåsidosättande skall ha utgjorts av brott. Jag får anledning alt återkomma tilldetta. Denövervägande delen av remissinstanserna har tillstyrkt eller inte haft någonerinran mot att vid prövningen av om nägon har grovt åsidosatt vad som åliggerhonom som näringsidkare, hänsyn får tas till hela det spektrum av åsidosältandenav åligganden som kan förekomma i näringsverksamhet. Några instanser, däriblandJK och , anser dock att endast broll skall få beaktas isammanhanget. Föregen del anserjag följande. Ennäringsidkare kan göra sig skyldig till åsidosältanden som, utan alt vara t.ex. brottsliga, kan ha slora skadeverkningar för hans omgivning. Del stämmer därför även enligt min mening bäst överens med näringsför budets syften atl man vid en förbudsprövning kan väga in alla de slag av åsidosältanden som kan ge upphov till skada. Detta är som jag tidigare framhållit också innebörden av nu gällande reglering i KL. De motivutta landen som jag i det föregående har hänvisat lUl tog visserligen sikte på sådana fall då oegentligheterna följs av konkurs. Enligt min mening talar dock övervägande skäl för att man om rimliga krav pä förutsebarhet tillgodoses, något som jag återkommer till (avsniti 4.2.3 och 4.2.4) - även inom ramen för ett utvidgat förbudsinstitut fär beakta beteenden som har medfört alt näringsidkaren i fråga orsakat skador eller olägenheter för borgenärer, anställda, konkurrenter, konsumenter, avtalsparter eller and ra, i Minprincipiella inställning är således att man vid prövningen av om det harförekommit grova åsidosältanden i näringsverksamhet bör kunna ta hänsyn tillhela del spektrum av åsidosällanden av åligganden som där kan förekomma. Manskall alltså kunna lägga vikt vid sådant som atl den person mot vilken ettförbud aktualiseras har åsidosatt sina förpliktelser mot borgenärerna, t,ex, molslalen som skalle- eller avgiflsborgenär. Vidare bör hänsyn kunna las tillåsidosältanden av arbetsrättsliga förpliktelser av olika slag, däri inbegripnasådana som avser arbetsmiljön. Man skall kunna beakta ell beleende i strid medmarknadsrättsliga normer, som uppställts till skydd för bl, a. konkurrenter ochkonsumenter. Man skall kunna väga in i bedömningen oegentligheter som negativtpåverkar den yttre miljön. Man skall, för att ta ytteriigare etl exempel, kunnai bedömningen tillmäta vikt ät åsidosältanden av civilrättsliga anspråk. Kommittéförslagetinnebär att åsidosätlandena inte bör vara underkas tade någon särskild preskriptionstid. Delta överensstämmer med vad som 42 idaggäller enligt KL. Talan om näringsförbud måsle visserligen väckas Prop.1985/86: 126 från konkursbeslutel, men vid prövningen av omvederbörande har förfarit grovt otillbörligt mol borgenärerna eller på annatsätt åsidosatt sina åligganden som näringsidkare, gäller ingen lidsgräns för deoegentligheter som får beaktas. Tvåremissinstanser, länsåklagaren i och överåklagaren i ,anser att hur gamla åsidosältanden som helst inte skall få beaktas. Denförstnämnda instansen föreslår därvid en gräns och den senare engräns . Jaggår även i denna fråga pä kommitténs linje. Ocksä åsidosältanden av gammaltdatum bör alltså i och för sig kunna tillmätas betydelse, även sådana som,såsom fallel är med t. ex. brott, är underkastade preskription och som harpreskriberats. I praktiken bör det dock spela en stor roll om ett åsidosättandeligger långt tillbaka i tiden eller tvärtom nära. I det senare fallet bör detgivetvis ges större tyngd. samband med tidsaspekten slår etl problem som kanske främsl har anknytningtill förtärandet, men som jag ändå finner lämpligl all behandla . Jagsyftar på spörsmålet i vad mån hänsyn skall tas till att de oegentligheter somläggs någon till last redan har beaktats i samband med en tidigare talan omnäringsförbud. Vaddå först gäller den situationen atl den lidigare talan om förbud har ogillats,erinrar jag om alt dåvarande chefen för i. samband medtillkomsten av gällande bestämmelser om näringsförbud uttalade, att domstoleninte bör kunna ompröva ett avgörande alt ogilla en talan om förbud, I sambandmed en ny konkurs borde däremot en fråga om näringsförbud ånyo kunnaaktualiseras (prop, 1979/80: 83 s, 42), Däremot berördes inte frågan huruvidade åsidosältanden som då åberopades får åberopas även i en senare rättegång. Somjag har anfört i del föregående bör äldre oegentligheter i princip intefrånkännas betydelse, även om de normalt bör tillmätas mindre vikt än sådanasom har inträffal . Detta överensstämmer också med gällande rätt ikonkursfallel. Samma synsätt bör anläggas även på sädana oegentligheter somhar prövats i elt mål om näringsförbud men då inte ansetts böra medföra förbud. Äveni det fall då en lalan om näringsförbud har vunnU bifall kan frågan uppkomma ivad mån man i etl nylt mål om näringsförbud skall kunna beakta deoegentligheter som låg till grund för förbudel. Vid bedömningen av om någon hargrovt åsidosatt vad som har ålegat honom i näringsverksamhet bör detta inte gäför sig: Vid prövningen av om ell förbud är påkallat från allmän synpunkt bördäremol även de tidigare oegentligheterna få tas i beaktande. Som jag senarekommer att utveckla (avsnitt 4.2.6) skall man vid den prövningen göra en samladbedömning, där man bl.a. får ta hänsyn till den inställning som näringsidkarenhar visat genom att trots elt näringsförbud göra sig skyldig lill nyaåsidosällanden. Dessa senare kan alltså då, i skenet av de oegentligheter somredan har medfört förbud, framstå som särskilt allvariiga. I denna mening börman alltså få ta hänsyn till ett lidigare förbud och de oegentligheter som harföranlett detta. Ennäringsidkare mäste göra sig skyldig till etl grovt åsidosättande för 43 att ett näringsförbudskall kunna aktualiseras. Detla krav kan vara uppfyllt genom all han gör sigskyldig till något enstaka åsidosättande av allvarligt slag, t.ex. elt brottför vilket han döms till etl inte bara helt kortvarigt fängelsestraff. Det kanockså uppfyllas om han i stället gör sig skyldig tUl upprepade åsidosältanden,t.ex. upprepade brott, som tillsammans bedöms utgöra brott av inte ringa art(jfr avsnitt 4.2.3), och som i sig innebär ett grovt åsidosättande. Ombrottsligheten inte i sig innebär ett grovt åsidosättande, kan kravet tänkasbli uppfyllt om näringsidkaren vid sidan om denna vid upprepade tillfällenkränkt t.ex. arbetsrättsliga eller marknadsrättsliga normer av centralbetydelse. Särskilt med tanke på detallvarliga ingrepp som elt näringsförbud kan innebära i den enskildesnäringsmöjligheler, är förutsebarheten väsentlig för alt näringsidkaren skallkunna inrätta sitt handlande sä alt han undviker att hamna i riskzonen förförbud. En sådan ordning överensstämmer också med vad som gäller , däkonkursen fungerar som en varningsklocka. Som jag har framhåUit idel föregående har begreppei "åliggande" inte någon entydig innebörd.Man kan enligt min mening inte bortse från att del därmed kan vara svårt för ennäringsidkare alt förutse när etl vissl beteende från hans sida innefattar ellsådanl åsidosättande av åligganden som kan leda till näringsförbud. Dettagäller även om elt ingripande i praktiken aktualiseras försl då det har varitfråga om åsidosältanden som kränker mycket centrala och väsentligaförpliktelser. Med hänvisning till vadjag nu har anföri anserjag att förutsättningarna för näringsförbud bör utformasså, att en näringsidkare bättre än som är fallel enligt kommittémajoritetensförslag kan förutse när han kan hamna i ett läge dä näringsförbud kan komma ifräga. Det sagda leder mig tillslutsatsen att som grundläggande förutsättning för näringsförbud bör uppställasatt näringsidkaren har gjort sig skyldig till i vart fall någon klart angivenoegentlighet. Om väl den förutsättningen är uppfylld, bör sedan vid prövningenav om näringsidkaren har grovt åsidosatt sina åligganden hänsyn kunna tas lilläven åsidosältanden av annat slag. De oegentligheter somenligt min mening bör utgöra grundläggande förutsättningar för näringsförbud ärantingen brott som inte är ringa eller Underlätelse som inte är ringa atlbetala skatt, tull eller avgift. Som förutsättning för näringsförbud böralltså uppställas, alt näringsidkaren har gjort sig skyldig till eltdera av detvä förfaranden som jag nu har nämnt. Prop, 1985/86: 126 4.2.3Brott som en särskild förutsättning för förbud Mitt förslag:Vilka åsidosältanden som helst skall inte kunna ensamma leda lillnäringsförbud. Av lagen skall framgå att ett åsidosättande av visst närmareangivet slag måste ha inlräffat för atl näringsförbud skall kunnaaktualiseras. En sädan kategori av åsidosältanden skall vara brott som inte ärringa.' Kommitténs förslag: Enmajoritet i kommittén föreslår en regel som av- vikerfrån mitt förslag däri, att det inte bör krävas att åsidosätlandena ens Prop. 1985/86: 126 delvis har viss karaktär (betänkandet s. 194-199 och 391).Minoriteten anser alt del för näringsförbud alllid skall krävas attvederbörande har gjort sig skyldig lill brott .Till skillnad från vad jagföreslår kräver minoriteten inte alt brottet skall vara kvalificerat (s.439-443). Remissinstanserna:Av dessa stöder bl. a. RPS, MD, NO, BRÅ, LO, TCO, /SR, KF, i huvudsak majoritetens förslag. Påminoritetens linje atl brott alllid skall krävas går bl.a. JK, RÅ, , vissa organisationer inom näringslivet, . vid Stockholmsuniversitet uttrycker en uppfattning som kan sägas ligga mellan majoritetensoch minoritetens synsätt (bilaga 6 avsnitt 2). Sammanfattningav skälen för mitt förslag: En näringsidkare måste kunna förutse när han kommerin i riskzonen för förbud. Del bör han kunna göra om brott som inte är ringauppställs som en särskild förutsättning för förbud. Det finns dessutom oftaanledning att se särskill allvarligt på åsidosällanden av sådana åligganden somär straffsanktionerade. Skälenför mitt förslag: En majoritet i kommittén anser inte alt de oegentlighetersom skall uigöra grund för prövningen av om en näringsidkare har grovtåsidosatt sina åligganden behöver ha viss karaktär. Den anser alltså inte atlt. ex. brott skall vara en nödvändig förutsättning för näringsförbud. Somargument mol atl uppställa brott som förutsättning för näringsförbud anförmajoriteten sammanfattningsvis följande. För det försia uppställer gällanderegler i KL inte någol sådanl krav. Vissa icke brottsliga förfarandenåstadkommer vidare väl så slora skador som allvarliga brott. Det är heller intesjälvklart att man skall bemöta oegentligheter inom näringslivet just medkriminalisering. Genom atl hålla fast vid broll gör man dessutomnäringsförbudet lill en typiskt straffrältslig reaktion. Om brott uppställs somförutsättning för näringsförbud kan egendomliga tröskeleffekter uppslå. Densom har fält näringsförbud och gör sig skyldig till nya åsidosältanden efterförbudslidens utgång bör ofta anses kvalificerad för ett nytt förbud utan attsamma höga krav ställs som annars. Kommitlénsmajoritet anför vidare bl.