prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Del bör vidare vara möjligt förkommunen atl i en detaljplan bestämma att enklare fritidshus, kolonistugor ochliknande byggnader fär uppföras eller byggas lill och ändras pä annat säll utanbygglov inom planområdel. På del sättet kan kommunerna skapa bebyggelseomrädendär del mesta överlåts lill fastighetsägarna att utföra ulan nägon konlroll iförväg från samhällels sida. Förutsättningarna för byggandet har då preciseratsi tillräcklig omfattning i planen. Redan här vill jag vidare anmälaatl jag beträffande industribyggnader föreslär att en möjlighet införs förkommunerna alt genom detaljplan eller omrädesbesiämmelser befria vissa åtgärderfrån kravet på bygglov - en möjlighet som inte står öppen enligllagrädsremissen. Jag återkommer till denna fräga (avsnitt 12,1,5), 3.6.2 Förhällrade möjligheter atl få bygglov Lagförslaget bör inte barainnehålla ökade möjligheter att utföra vissa åtgärder utan bygglov. Lättnaderbör införas även när del gäller möjligheterna atl fä bygglov i vissa fall. Som jag tidigare nämnde avskaffasnybyggnadsförbuden i och med all PBL träder i kraft, vilket bl, a, innebär atlde hinder som finns för fastighetsägare att vidmakthålla sina byggnaderundanröjs, Samlidigl införs bestämmelser som innebär atl fastighetsägarennormalt skall kunna utgå frän alt han får bygglov till vissa åtgärder, underförulsältning atl åtgärderna uppfyller nödvändiga byggnadstekniska krav, i,ex,krav pä hälltästhet. skydd mot brand, olycksfall o.d. Jag syftar pä rätten tillkompleileringsålgärder på en- eller tväbostadshus uianför områden meddelaljplan, de förbättrade möjligheterna lill inre ombyggnadsälgärder för allbebyggelse och skyddet i fräga om byggnader som rivils eller brunnit Prop.1985/86:1 84 Jag hänvisar här till den redovisning som jagtidigare lämnade för 3 Reformbehoven reformen i dessa delar, och lagförslagels Sammanfattningsvis kan beträffandede nu avhandlade förslagen sägas huvudsakliga , . i .. , I . r. I < , ., . an deinnebar belydande förbättringar for den enskilde atl vidmakthålla och förbäiira den bebyggelse han en gäng har fått lov alluppföra. 3.6.3 Förenklingar in. m. i byggprocessen Byggherrensansvar PBL bör alliså grundas bl, a, päden principen all slörre ansvar kan överlåtas pä byggherren än enligt gällanderegler. Delta bör gälla även beträffande själva byggprocessen. Det huvudsakligaansvaret för atl byggnader eller andra anläggningar uppfyller gällande bestämmelserbör således kunna läggas på byggherren. granskning av ansökningarom lov bör kunna begränsas till att omfatta vad som är av belydelse fränplansynpunki samt till att pröva om det finns förutsättningar för alt ålgärdenkan komma alt uppfylla tekniska och funktionella krav. Granskningensomfattning bör kunna anpassas lill den samlade kompetens som i del enskildafallet finns hos byggherren och anlitade projektorer och entreprenörer samttill byggnadsobjektets art. Någon fullständig ritningsgranskning skallbyggnadsnämnden således inte vara skyldig att göra. En av viktigasteuppgifter är att vara elt serviceorgan för den enskilde. Nämnden skall ge rådsamt upplysa om och förklara de regler som den byggande måste följa. Inriktningen pä service börgivetvis prägla nämndens hela verksamhet, även den där nämnden har enmyndighetsfunktion. Nämnden skall slå till förfogande för den granskning somden byggande begär men inte ställa krav på ritningar och andra handlingar ividare omfattning än vad som verkligen behövs med hänsyn till det som skallbyggas. Jag har den upp-failningen att dagens praxis bör kunna förenklas idetta avseende. Jag vill 1, ex. erinra om den möjlighet som f. n, finns - och sombör finnas även i fortsättningen - att göra muntliga ansökningar om lov när detgäller enklare åtgärder. En annan för den enskilde viktigfråga är givetvis de kostnader som är förknippade med kravet päbyggnadslov. Bortsett från kostnader för ritningar m. m, skall sökanden betalabyggnadslovsavgift samt ev, avgifter för nybyggnadskarta, utstakning ochbesiktningar. Avgifter av detta slag kan uppgå lill betydande belopp för densom vill bygga. Jag anser del angeläget att enkelhet eftersträvas även i de nuberörda avseendena. Del är t, ex. rimligt att krav på nybyggnadskarta ställsendast i de fall dä sädan karta verkligen behövs och attbesiktningsverksamheien och därmed sammanhängande åtgärder är anpassade tillde konirollbehov som skall tillgodoses. bör t, ex, kunnaunderlåta besiktningar och ut- sättningarsom fördyrar projektet för den enskilde utan alt de svarar mot nägot angelägetsamhälleligt behov. Obligatorisk anmälningsiskyldighet beträffande bygglovspliktigaåtgärder behöver bara föreligga för igångsättning av arbetena och när deslutförts. Bestämmelserna bör öppna möjligheter alt integrera byggherrens egenkontrollverksamhet med , så alt kostsamt dubbelarbete kanundvikas. Kostnaderna för byggnadsnämndensarbete med granskning och besiktning bör täckas genom avgifter. De bör dockkunna hällas nere för den enskilde genom förenklingar av det slag som jag nuhar berört. 3 Reformbehoven och lagförslagels huvudsakliga inriktning3.6.3-3.7 Även när det gäller de krav som ilagsUflningen bör slällas pä byggnadernas och bebyggelsemiljöns egenskaperfinns möjlighel lill vissa förenklingar. Huvuddelen av dagens normer anser jagemellertid nödvändiga. De enhetliga slandardkraven har till syfte altunderlätta för en industriell byggproduktion som kan begränsaproduktionskostnaderna. Framför alll skall dock kraven utgöra etl skydd försvaga konsumenter, vilkas anspråk inte blir tillgodosedda på en marknad,baserad på tillgäng och efterfrågan. Krav i lagstiftningen för all l,ex,tillgodose anspråken från handikappade och äldre kan således inte avvaras.Kraven är en förulsältning för deras deltagande i samhällslivet. Förenklingar i byggnormeringenanser jag främst bör åstadkommas genom mindre detaljrika normer än de somgäller . Jag vill i detta sammanhang påpekaalt jag även föreslår ett längre gående ansvar för den enskilde atl underhållabebyggelsen än . Detta ansvar bör i princip innebära en skyldighet för ägarenatl se lill att byggnadens funktioner i huvudsak vidmakthålls under byggnadensbrukstid. Ett sådant krav får särskild belydelse för hyresfastigheter, därhyresgästernas intressen är berörda. 3.7 Några principiella synpunkter på lagreformen Milt förslag: PBL föresläs ersätta bl, a, byggnadslagen,byggnadsstadgan och lagen om påföljder och ingripanden vid olovligt byggandem, m. Del nu redovisade förslaget till nyplan- och bygglag vilar på samma grundsyn pä det samhälleliga, demokratiskainflytandet över bebyggelseutvecklingen som ligger bakom den gällandebyggnadslagstiftningen. Med hjälp av byggnadslagen och byggnadsstadgan har denkraftiga bebyggelseutvecklingen kunnat reglerasgenom en fysisk planering i samhällels regi. Vissa av de viktigastereformbehoven som föranledde lillsältandei av bygglagutredningen harblivit tillgodosedda genom reformerna , Del finns därföranledning all 1985/86:1 86 ställa frågan om inte även kvarstående reformbehov kantillgodoses genom 3 Reformheliovcn delreformer. Jag har emellertid funnitdetla vara en olämplig lösning av "<'' lagförslagets främstföljande skäl. Genom den stora mängd delreformersom ägi rum sedan den gällande lagstiftningen först antogs av är 1947har byggnadslagstiftningen blivit etl svåröverskådligt lappverk, som är svårtatt förstå för såväl allmänheten som förtroendevalda med uppdrag i staten ochkommunerna. Jag vill särskilt peka pä del förlagsystematiken viktiga tätbébyggdsebegreppel. För tätbebyggelse kravs iprincip planläggning. Genom den utvidgning av vad som skall innefattas itäibebyggelse som genomfördes har innebörden av delta begreppytterligare fjärmats från vad som i allmänt språkbruk menas med tätbebyggelse.Begreppet fick då en framåtsyftande karaktär och har därigenom kommit attinnefatta praktiskt taget alla områden där det finns efterfrågan påbyggnadsmark. Del har oivivel-akligi varit svårt atl fä förståelse för avslagpå ansökningar om byggnadslov som har motiverats med att byggnadsprojektetutgör tätbebyggelse, trots alt sökanden kanske inte har etl enda hus inomsynhåll från den aktuella byggnadsplatsen. Här måste uppenbarligen ske enförändring som ökar förståelsen för lagens syfte och uppbyggnad. Från demokratiska utgångspunkteroch även från rättssäkerhetssynpunkt är det enligt min mening angeläget alt degrundläggande lagreglerna är utformade sä att de kan förstås även av andra änen begränsad krets av experter, behöver därför ses över i sinhelhet. För en sådan lösning talar även den omständigheten atl del långtutdragna utredningsarbetet med offentlig redovisning av olika reformförslaghar lett till att man i den kommunala planeringen i viss utsträckning redan haranpassat sig till de förvänlningar pä innehällel i en ny lag som därigenomväckls. Genom att i en samlad reform tillgodose de angelägna reformbehov somjag har redovisat fär allmänheten och de tillämpande myndigheterna i ellsammanhang en helhetsbild av del nya systemet, 1 likhet med utredningen anser jagsåledes att frågor om både planläggning och byggande - med tanke pä del starkasamband som råder mellan frågorna bör föras samman i en enda lag som börbenämnas (PBL). Den bör ersätta byggnadslagen,byggnadsstadgan och lagen (1976:666) om påföljder och ingripanden vid olovligtbyggande m. m. (LPl), Som jag inledningsvis nämnde anser även lagrådet att detvalda tillvägagängssället atl i elt sammanhang reformera byggnadslagstiftningenur lagstiftningsteknisk synpunkt är att föredra framför försök att genompartiella reformer komma lill rätta med bristerna i nuvarande lagstiftning. 1 en sådan samlad lagreform börsjälvfallet tas till vara de avgörande framsteg vad gäller det samhälleligainflytandet över beslut om bebyggelseutvecklingen som vunnits genom 1947 årsbyggnadslag och senare reformer av byggnadslagstiftningen. Jag vill härsärskilt peka på den utvidgning av den allmänna lämplighelsprövningen avbebyggelse som genomfördes , Prop.1985/86:1 87 4 Plansystemets förenlighet niéd risgeringsformensnoiitnbegrepp förenliglwi med Lagrådel behandlar ratt utförligtfrågan hur PBL: s reglering av kommunernas planläggning förhåller sig lillbestämmelserna om normgivning i regeringsformen (RF). Som en allmän bakgrund kan följandeanföras. Enligt 8 kap. 3 5 första stycket RF skall föreskrifter om förhällandetmellan enskilda och det allmänna, som gäller åligganden för enskilda eller iövrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden,meddelas genom lag, dvs, i föreskrifter beslutade av . Frågor omanvändningen av mark- och vattenområden och om bebyggelse hör till detlagstiftningsom-räde som avses i nämnda lagrum. Med stöd av 8 kap, 7 5 förstastycket 3 kan ulan hinder av 3 8 i lag bemyndiga regeringen alt genomförordning meddela föreskrifter om "utformning av byggnader, anläggningaroch bebyggelsemiljö". Denna rätt atl delegera normgivning i fråga ombyggande tillkom genom en ändring av RF är 1976. Ändringen (prop. 1975/76:209s. 1620 motiverades av behovet alt kunna la in byggnadsstadgans meradetaljbetonade regler om byggande saml föreskrifterna i Svensk byggnorm ien eller flera regeringsförfatlningar. En motion med yrkande om avslag päpropositionen under hänvisning till all etl för de enskilda människornacenlrall område skulle komma all undandras lagsliftning avstyrktesav konstitulionsutskoitet. Utskottet erinrade om alt vid begagnandeav den föreslagna delegationsmöjlighelen kunde och borde närmare precisera debefogenheter regeringen skulle få och all avsikten självfallet inte varandelegeringen skulle omfafta annat än befogenheter all meddela detaljbetonadeföreskrifter (KU 1975/76:56 S.41). Om med stöd av 8 kap, 7 8RF bemyndigar regeringen alt meddela föreskrifter, kan också enligl 8kap, 11 8 medge regeringen att överlåta ät förvaltningsmyndighet eller kommunatt meddela bestämmelser i ämnet, s, k, subdelegation. kan intedelegera sin normgivningsmakt direkt lill en förvaltningsmyndighet - härbortses från vissa undanlag som saknar intresse i detta sammanhang (se I, ex, 8kap, 9 8 andra stycket RF) - eller lill en kommun ulan måste gå via regeringen.Riksdagen kan inte avhända sig sin normgivningsmakt pä annal sätl än det somföreskrivs i 8 kap, RF, Med det normbegrepp på vilket 8kap, RF vilar avses enligt propositionen med förslag till nyRF (1973:90 s, 2030 rättsregler. Dessa kännetecknas i princip av atl de är bindande förmyndigheter och enskilda. De kännetecknas vidare av all de inte avser bara ettvisst konkret fall utan har generell giltighet. Det sistnämnda kravet färenligl propositionen anses uppfyllt om föreskriften avser exempelvissituationer av etl visst slag eller 1985/86:1 88 vissa typer av handlingssätt eller om den riktar sig tilleller på annat sätl 4 PUinsysteiuets berör en i allmänna termer bestämd krets av personer, förenlighet med Det har i såväl doktrin som praxis rätt en viss osäkerheti frågan huruvi- legenngsjornens da "riktlinjer","rekommendationer" och "anvisningar" är normer i RF:smening. Lagstiftaren har haft att la ställning lill frågan bl. a. när del gälltatt avgöra vilka lagar och förordningar som skall kungöras enligt 8 kap. 19 8andra stycket RF, 1 I 5 andra stycket lagen (1976:633) om kungörande av lagaroch andra förfatlningar sädanl lagrummet lyder enligl en vidtagenändring (SFS 1984:211) skall med författningar i nämnda lag förslås"lagar, förordningar och andra rättsregler som i 8 kap, regeringsformenbetecknas som föreskrifter". Definitionen som sädan säger väl inte såmyckel om innebörden av begreppet föreskrift i RF men den har sin intressesåsom ett försök från lagstiftarens sida all få en klarare gräns mellanbindande och icke-bindande regler i författningar beslutade av ,regeringen eller kyrkomötet eller av en myndighet under regeringen eller riksdagen.Ursprungligen hänförde kungörandelagen (prop, 1975/76: 112) till författninginte bara bindande regler utan även sådana icke-bindande anvisningar som hadetill syfte att främja en enhetlig rätts-lillämpning eller alt bidra till atlutveckla praxis i en viss riktning. Däremot borde regler som anvisade hur enperson lämpligen kunde förfara i vissa hänseenden men som lämnade honom frittatl välja en annan väg för atl nä det önskade resultatet inte anses omförfattningar. Ändringen av kungörandelagen är 1984 innebar all begreppetförfattning reserverades för bindande regler och att rekommendationer av typenanvisningar lämnades utanför. syfte med ändringen var (prop, 1983/84:119 s.130 alt få kungörandelagen i bättre överensstämmelse med RF och dessförarbeten. Lagrådet konstaterar mot den nubeskrivna bakgrunden att PBL: s regler om rält för kommunerna atl regleramarkanvändning och alt besluta om utformning av byggnader m, m, ärgrundlagsenliga endast under förutsällning att regleringen inte utgör normer iRF:s mening. Kommunernas rätt enligt PBL atl meddela beslul om utformning avbyggnader, anläggningar och bebyggelsemiljö grundar sig nämliggen inte pånägon delegation ulan följer direkt av vissa i PBL givna lagregler, Lagrådeldiskuterar härefter ingående huruvida riktlinjer i översiktsplaner ochföreskrifter i detaljplaner och områdesbestämmelser kan anses utgöra normer.Lagrådets resonemang utmynnar i ett konstaterande alt lagrådsremissens argument uttalade eller underförstådda - för att kommunernas planläggning enliglPBL-förslaget inte lill någon del innefattar normgivning inte ärinvändningsfria, Lagrådel kommer nämligen denslutsatsen att översiktsplanens riktlinjer under vissa speciella betingelser irealiteten kan bli bindande för de tillämpande myndigheterna. Lagrådetifrågasätter också om inte områdesbestämmelser och detaljplaner i vissa falluppfyller del krav på generell giltighet som kännetecknar föreskrifter i RF: smening, eftersom bestäm- 1985/86:1 89 melserna eller planerna kan beröra ell ston antalfastighetsägare och fä 4Plansvsiemeis betydelseför många människors boende- och arbetsmiljö ochderas möjlig- förenlighet med heterlill rekreation och friluftsliv, regeringsformens Lagrådet yttrar härefter följande (yttrandet s, 9): normbegrepp Någon tvekan om förslagetsgrundlagsenlighet hade inte behövt uppkomma om 8 kap, 7 5 första stycket 3 RFändrats så all bemyndigandet enligl lagrummet kommit all avse föreskrifter ommarkanvändning och byggnadsföreskrifter av annal än detaljbelonat slag saml omkommunernas kompelens pä området reglerats i överensstämmelse meddelegalionsföre-skrifterna i 8 kap. Del undandrar sig lagrådets bedömande vilkaförutsättningar som kan finnas för atl vidla sädana ändringar. Lagrådet harövervägt möjligheterna all på andra vägar nä en säker övercnsslämmelse medregeringsformen, Detla skulle emellertid medföra en revision av grundläggandedelar av förslaget. Vid en sädan revision kommer man in på värderingar ochställningstaganden som det inte tillkommer lagrådel all göra, Lagrådel nödgaskonsialera att förslaget i vad avser kommunernas befogenheter atl iplanbestämmelser reglera markanvändning och bebyggelse knappast torde varaförenligt med grundlagen. Jag vill till atl börja med erinraom atl jag redan i samband med lagrådsremissen (s,34) tog upp grundlagsfrågan.Eftersom den har avgörande betydelse för möjligheten atl utan ändring av RFinföra ett plansystem med den uppbyggnad som jag nu föreslår, anser jag delangeläget att närmare redovisa min uppfattning. Som jag snarl skall närmareutveckla bygger del nu föreslagna plansystemei i allt väsentligt pä det systemsom nu råder och som gällde även när den nya regeringsformen infördes är 1974,Avskaffandet av faslställelseprövning. som är den principiellaskillnaden, har ingen inverkan pä frågan om planerna är normer eller inte.Avgörande betydelse måste därför tillmätas den inställning till planbesluienligt byggnadslagstiftningen som kan antas ligga bakom regleringen i 8 kap,RF. Något uttryckligt besked på denpunkten slår inte att finna i förarbetena till RF, Man får därför söka ledningi syftena bakom grundlagsreformen. En övergripande syfte var givetvis att skapagarantier för det demokratiska styrelseskicket samt att stärka och förankrafolksiyrei genom all den praxis som vuxit fram bl. a. beträffandeparlamentarismen gavs uttryck också i grundlagen. Detta kan sägas prägla ävenbestämmelserna om normgivningsmakten i 8 kap, RF byggde på en uppdelningav statsmaktens funktioner. Den lagstiftande maklen utövades delvis gemensamtav och Konungen och delvis av Konungen ensam. Som ett resultat avden utveckling frän maktdelning till parlamentarism som växte fram genomkonstitutionell praxis års RF:s länga giltighetstid komlagstiftningsiippgiften alt alltmer förskjutas i riktning mot . Den nya regeringsformen utgår frängrundsynen alt vad som skall beslutas av är i första hand del somanses vara av särskilt stor 1985/86: 1 90 betydelse för medborgarna och för samhällslivet i övrigt.Folket bör med 4 Plansysiemets andra ord genom sina representanter fatta beslutom bl, a. de normer som förenlighet med föreskriver inskränkningar i n-.edborgarnasfrihet eller rätt lill egendom. kiav som utmärker rättsstaten är atlmedborgarna skall behandlas normmässigt. Av det kravel följer all rältsreglerskall vara generella, dvs. de skall rikta sig lill alla eller älminsione enpersonkreis som inte är närmare bestämd. skall inte kunna gripa in ihandläggningen av enskilda fall. Av flera skäl sattes vid tillkomsten av RFockså en gräns Ibr miijiigheierna atl delegera normgivning från . Debästa möjligheterna lill offentlig redovisning, öppen debatt och eltmeningsutbyte ansågs ligga i riksdagsbehandlingen. Saken kan också uttryckas såall de mesl belydelsefulla poliliska beslulen skall fallas av det organ sombäst avspeglar opinionerna inom befolkningen. När en norm väl är utfärdadankommer det pä domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ all tillämpaden i konkreta fall. Del bör framhållas att det vid RF:sUllkomsi ansågs atl den kompetensfördelning beträffande normgivningsmakten sominom olika rättsområden hade utbildats i praxis ansågs vara i stort settändamålsenlig och att den därför kunde i huvudsak läggas lill grund för RF: sfördelning av normgiv-ningskompetensen. Avsikten var alltså inte altnormbegreppel skulle undergå några mer betydande förändringar genom RF: sinförande (prop, 1973:90s, 203 f och 207, se även KU 1979/80: 50 s, 87), Mol denna bakgrund är del knappastrealistiskt att anta att avsikten kan ha varit all RF: s bestämmelser omnormgivningsmakten skulle ha den konsekvensen att byggnadslagstiftningens sedanlänge beprövade beslutssystem - som genom del kommunala planmonopolet vilar päden kommunala demokratins grund - skulle i vissa delar sättas ur spel ochersättas av en ordning där kommunala markanvändningsplaner skulle behövabeslutas av . Den slutsats som ligger närmast till hands är altplanbeslui enligl dagens byggnadslagstiftning skall ses som en form avrättstillämpning, som enligt grundlagen inte är förbehållen . Denna uppfattning om planbeslutenskaraktär kan anses bekräftad genom att beslutat anta prop, 1975/76:112 med förslag till lag om kungörande av lagar och andra författningar, 1 sinanförande lill propositionen (s,63fO diskuterade dåvarande justitieministernde gränsdragningssvårigheter som möter i fall där en bindande föreskrift avserett mycket litet lokall område, kanske bara en eller flera bestämdafastigheter. Han slog till en början fast att ett lokalt begränsat beslul hadekaraktären av författning, om det helt eller främst riktar sig lill medborgamai gemen såsom exempelvis etl förbud att ta bort eller skada en växt av viss artdär den vä.xer vilt. Däremot kunde den generella naturen starkt ifrågasättasnär fräga var om lokall begränsade föreskrifter avsedda att begränsa handlingsfrihetenför ägarna till vissa bestämda fasligheter eller vissa därmed jämförligarättsinnehavare. Delta gällde även om föreskrifterna band inte 1985/86:1 91 bara den akluelle ägaren eller rättsinnehavaren ulan ävenframlida sådana, 4 Plansysieineis I enlighet härmed och med åbei-opande av denpraxis som följts vid jörenlighei med tillämpningen av 3 8 andra styckel 2förvaltningslagen (1971: 290) i ärenden regeringsformens om läsiställelse avdelaljplan ansåg justitieministern att bl. a, beslut om bebyggelseplaner enligtbyggnadslagstiftningen, beslut om förhud mot byggande, schaktning m, m, enligtsamma lagstiftning och beslut om naturreservat eller nalurvårdsområde enliglnaturvårdslagen inte borde hänföras lill författning. Däremot borde föreskriftersom riktade sig lill jordägare eller liknande personkategorier inom elt slörreområde, t, ex, etl län. anses ha sä generell karaktär att de borde bedömas höratill kategorin författningar. Justitieministerns uttalandenlämnades ulan erinran av (KU 1975/76:51. rskr 362). Enligt min uppfattning finns detinte några helt nya element i PBL:s plansystem som kan medföra en principielltändrad syn på planbeslulens konstitutionella karaktär. Besluten måste alllsäbetraktas antingen som förvaltningsbeslut (detaljplan och områdesbestämmelser)eller enbart som beslutsunderlag (översiktsplan) inför kommanderättstillämpning. Beträffande detaljplaner ärparallellen med dagens bebyggelseplaner helt klar. De är avsedda att omfattalokalt begränsade områden och deras rättsverkningar träffar en bestämdpersonkreis. Inte heller blir fler personer än rent faktiskt berörda avplanbesluten. Skillnaderna mellan detaljplaneroch områdesbestämmelser enligt PBL är helt marginella i fråga om regleringsmöjlighelerna.Områdesbestämmelser kan visseriigen användas också för att avsätta mark somfriluftsområden. Eftersom liknande beslul enligt naturvårdslagen anses varaförvaltningsbeslut, bör utan tvivel även områdesbestämmelser räknas lill sammakategori. Områdesbestämmelserna har stora likheter med dagens generalplaner,som enligt min mening - med hänsyn till den utformning som de har fått ipraktiken - måste anses vara förenliga med RF, Att områdesbestämmelser kananvändas för att reglera markanvändningen inom områden av riksintresseförändrar givetvis inte bilden.