prop · G90330 · 1985-12-31 00:00:00 — En betydande andel av remissinstansernaställer sig också avvisande lill det ansvar som enligl förslaget skall kunnafölja på förfaranden som är ägnade alt leda till att skuld inte blir betald irätt tid. Flertalet remissistanser ställer sig också avvisande till den ipromemorian föreslagna ansvarsfrihetsregeln. Åtskilligaremissinstanser har utifrån sädana kritiska synpunkter som angetts ansettatt förslagen inte bör läggas till grund för lagstiftning. Skälenför mitt förslag: Som jag har utvecklat i tidigare avsnitt finns del ett allmäntvitsordat behov av en förenkling och effektivisering av lagstiftningen om gäldenärsbrotl.Den nuvarande regleringen medför ofta problem när det gäller att utreda ochbevisa misstänkt brottslighet. Det beror framför allt på kravet att det i detenskilda fallet skall kunna visas att gäldenären just genom en eller flerabestämda transaktioner har försatt sig på obestånd eller förvärrat sillobestånd samt att gärningsmannen har insett eller bort inse detta. Den ändringsom genomfördes och som innebar att det i vissa fall har blivit tiUräckligtför ansvar för oredlighet mot borgenärer att gäldenären har framkallatallvarlig fara för att han skulle komma på obestånd har i praktiken inte visatsig innebära nägon mera påtaglig förenkling av handläggningen. 1promemorian har en rad olika förslag framförts som sammantaget syftar till altunderlätta och förenkla utredningen och bevisföringen när det gäller olikaförfarandens betydelse frän obeståndssynpunkt. Ett av förslagen innebär altstraffansvaret skall anknytas till handlande i ett visst ekonomiskt läge istället för orsakande av ett visst ekonomiskt läge. Jag har i avsnitt 2.2förklarat alt jag i detta hänseende i princip biträder promemorians förslagoch närmare utvecklat skälen för detta. Vaddärefter gäller frågan hur det ekonomiska läge i vilket straffansvar bör kunnakomma i fråga bör beskrivas har i promemorian föreslagits att detta enligthuvudregeln bör vara inte obestånd utan insufficiens, dvs. ett läge då gäldenärensskulder uppenbart överstiger hans för utmätning åtkomliga tillgångar. 1promemorian hävdas att man härigenom skulle åstadkomma en begriplig ochlätthanterlig straffbestämmelse som skulle täcka merparten av de gärningar somär straffbelagda f. n. Enligt promemorian är nämligen den som är på obestånd iregel också insufficient. 1promemorian föreslås emellertid också att en på detta sätt utformad 19 Prop.1985/86: 30 huvudregel kompletteras med en utvidgande och en inskränkandebestämmelse. Den inskränkande regeln tar i princip sikte på insufficientapersoner som ändå inte kan anses vara på obestånd, medan den utvidgande avser personersom är sufficienta men pä obestånd eller som genom sitt handlande framkallarobestånd eller en fara för obestånd. Promemoriansförslag har i nu berörda hänseenden utsatts för en delvis omfattande kritik vidremissbehandlingen. ÅtskiUigaremissinstanser, däribland RÅ och de flesta övriga åklagare som yttrat sig, harstarkt ifrågasatt om en övergång frän insolvens till insufficiens skulleinnebära någon lättnad i utredningshänseende. Man har härvid bl.a. pekat pä alten insufficiensbedömning normalt måste grunda sig på föreliggande balansräkningoch att sädan normalt upprättas endast en gång . Stora problem kan ocksåförutses när det gäller värderingen vid transaktionstidpunkten av exempelvisbefintliga varulager eller utestående kundfordringar. Härtill kommer atttillförlitlig bokföring ofta saknas i de aktuella fallen. Det har också framhålUtsalt det ofta torde vara svårt att visa att gärningsmannen insett eller bortinse att han var insufficient eftersom insufficiensen inte kommer till uttryckpå något mera påtagligt sätt. Obestånd ger sig däremot till känna genombetalningsanmärkningar eller andra omständigheter som är lätta att konstatera,och obeslåndsbegreppet skulle därför vara att föredra när det gäller attpåvisa uppsåt eller oaktsamhet. Förslagetatt anknyta straffbarheten enligt huvudregeln till insufficiens i stället förtill obestånd har kritiserats också från andra utgångspunkter. Ett stort antalremissinstanser, däribland hovrätten över och , hovrätten förVästra och domareförbundet, har ställt sig avvisande tUl förslaget päden principieUa grunden att konstruktionen innebär att bestämmelsen formelllkommer att omfatta en rad fall som inte framstår som straffvärda. promemorian föreslagna ansvarsfrihelsregeln, som bl. a. är avsedd som enkorrigering av huvudregelns alltför vida straffansvar, har också avstyrkts avflertalet remissinstanser. Regeln har i allmänhet ansetts vara aUtför oklar ochotydlig för att kunna accepteras i en straffrältslig reglering. Den grundläggandekonstruktionen har också kritiserats som olämplig och främmande för svensklagstiftning med hänsyn till bl, a. att straffbarheten kan bli beroende avhändelser som inträffat efter det förfarande som är föremål för bedömning. Ävendet föreslagna straffansvaret för vissa förfaranden som är ägnade att leda tillatt en skuld inte blir betalad i rätt tid har avvisats av en betydande del avremissinstanserna. Det har bl, a. framhållits att det föreslagna s. k.abstrakta farerekvisitel kan medföra betydande tillämpnings-svårigheter. 1985/86: 30 Självdelar jag remissinstansernas uppfattning att promemorians förslag inte börläggas till grund för lagstiftning i nu berörda delar. Enligt min mening talarövervägande skäl för att straffansvaret även fortsättningsvis bör anknytas tillobeslåndsbegreppet. finns det emellertid anledning att ta fasta pädet såväl i promemorian som av en i stort sett enig remissopinion vitsordadebehovet av en från utrednings- och bevissynpunkt förenklad reglering. Dettorde vara uppenbart alt en väsentlig anledning lill att obeståndsbegreppetvållar så stora problem i praktiken är att obestånd inte är ett i sinnevärldenlätt konstaterbart faktum utan ett teoretiskt konstruerat begrepp som iprincip förutsätter en total överblick av en persons eller elt företagsekonomiska förhållanden liksom också av hur dessa kommer att utveckla sig iframtiden. Har man inle en sådan överblick, är det inte möjligt att medsäkerhet avgöra om obestånd är för handen i ett enskilt fall. Enförutsättning för att åstadkomma en reglering som pä något mera påtagligt sättminskar de tillämpningsproblem som nuvarande reglering medför torde vara attstraffansvarets gränser i högre utsträckning knyts till faktorer som är enklareatt utreda och fastställa än obeståndet som sådant. Promemorians förslag attanknyta straffansvaret lill insufficiens bygger pä en sådan tanke. Nackdelenmed förslaget är dels att del torde vara förenat med lika storaproblem att påvisa insufficiens som insolvens, dels att förmögenhetsförsämrandeåtgärder inte behöver framstå som klandervärda även om personen ellerföretaget är insufficient. Naturligtvisförhåller det sig dock ofta sä att den som i samband med upprättande avbalansräkning eller annars finner att hans skulder överstiger tillgångarnanormall har anledning att misstänka all han är på obestånd eller i vart fallatt del föreligger en påtaglig fara att han skall komma på obestånd. Det finns emeUertidvid sidan av insufficiensen också en rad andra faktorer som kan utgöravarningssignaler för att det föreligger obestånd eller påtaglig fara förobestånd och som även brukar ligga till grund för de bedömningar som görs vidrevisioner och i liknande sammanhang. Avstor betydelse är naturligtvis i vad mån betalningssvårigheier har förelegat.Om betalningsanmärkningar har förekommit, är detta ofta en indikation päobestånd. Detsamma gäller underläten inbetalning av innehållen preliminärskattför anställda eller restföringar. Del brukar hävdas att ett företagskassalikviditet, dvs förhållandet mellan omsättningstill-gängar utom varulager åena sidan och de kortfristiga skulderna ä den andra, normalt bör uppgå tillrunt . Sjunker den till , är läget uppenbarligen mycketbesvärligt. Företagel torde dä endast kunna överleva, om det finns en direktanvändbar kredit att utnyttja. Ävenom inga omedelbara betalningssvårigheier uppkommit, kan det naturligtvis finnasanledning att befara att ett företag skall komma pä obestånd. Problem kanexempelvis uppstå, om beräknade möjligheter att erhålla krediter eller omvillkoren för krediterna drastiskt försämras. Detsamma gäller självfallet omförelaget drabbas av någon mer betydande betalningsskyldighet som inte varitförutsedd. Prop.1985/86:30 Också räntabiliteten (förhållandetmellan nettoresultatet och omsätt- ningen) är en viktig faktor när det gäller att bedöma eltförelags möjligheter att överleva. Är räntabiliteten negativ kan företaget, ivarje fall på , inte beslå av egen kraft. Ett företag som har mycketlåg soliditet (förhållandet mellan eget kapital och totalt kapital) måste ocksåräkna med att det har dålig motståndskraft mot framtida påfrestningar. Vilkakrav som bör ställas på ett företags soliditet, liksom fö. även på dess likviditet,måste dock bedömas mot bakgrund av bl. a. vilken bransch verksamheten avser. Åsidosättande av borgenärernas intressen I praktiken aktualiseras ansvar för gäldenärsbrotl i stortsett när gäldenären gått i konkurs och således är på obestånd. Vad somföranleder problem är emellertid alt eventuella straffbara förfaranden ofta harägt rum en inte obetydlig lid före konkursutbrotlet. Det är dä inte sällanmyckel svårt att visa alt gäldenären var på obestånd också vid denna tidpunktliksom att han på det sätt som bör krävas för straffansvar insett eller vidvårdslöshet mot borgenärer bort inse detta. Obeståndsbedömningar kräver oftamycket komplicerade ekonomiska analyser. torde det stå klart att destraffvärda transaktioner som gjorts ofta har företagits just därför att gäldenäreninsett att del åtminstone förelegat en myckel påtaglig fara för att han skullekomma på obestånd. Gäldenären har då på ett sätt som inle kan anses ekonomisktförsvarligt åsidosatt borgenärernas intressen genom all sätta deras utsiktertill betalning i fara. Modern strafflagstiftning har i ökad utsträckninginriktats pä straffansvar inte endast för gärningar som medfört skada utanockså för sådana som framkallat en fara för skada. Vid sidan av del numeramycket omfattande försöksansvaret finns en lång rad beslämmelser som ärinriktade på framkallande av olika former av fara. Utvecklingen kan till stordel förklaras av alt det ur gärningsmannens synvinkel ofta är en tillfällighetom en skada verkligen inträffat eller inte. Gärningen kan vara lika straffvärd,även om någon skada inte blivit följden i det enskilda fallet. Beträffande gäldenärsbrotten har ett steg i den härriktningen tagits genom att oredlighet mot borgenärer numera kan straffas redanom gäldenären framkallat allvarlig fara för att han skall komma pä obestånd.För att komma till rätta med de problem som nuvarande lagstiftning medför börman enligt min mening gå vidare på denna väg. Straffansvaret för oredlighet och vårdslöshet motborgenärer är avsett att motverka att gäldenären åsidosätter borgenärernas intressen genom att företa sådana förmögenhetsförsämrande åtgärder som framstår som eko nomiskt oförsvariiga med hänsyn till den ekonomiska ställning gäldenären har eller försätter sig i. Allmänt sett bör man enligt min mening kunna kräva att den som har grundad anledning att räkna med att han är på obestånd eller att det föreligger en påtaglig fara för att han skall komma pä obestånd av hänsyn till borgenärerna avstår från att genom avhändande eller pä annat sätt försämra sin ekonomiska ställning i mer avsevärd mån. 22 Del klandervärda i handlandet äratt gärningsmannen på ett illojalt sätt sätter borgenärernas intressen i fara. Straffansvarför oredlighet och vårdslöshet mot borgenärer bör därför Prop. 1985/86: 30 enligtmin mening kunna komma i fråga inte endast när det står klart att gärningsmannenvid den förmögenhetsförsämrande åtgärden var på obestånd ulan också i de falldär det med hänsyn till omständigheterna står klart att det förelåg en påtagligfara att han skulle komma pä obestånd. Jag förordar att de aktuellabestämmelserna ändras i enlighet härmed. Motden av mig nu förordade ordningen kan invändas att straffansvaret formelltkommer att omfatta även sådana fall där det visar sig alt gärningsmannensedermera kan tillgodose sina borgenärer. Detta är emellertid inte nå; onprincipiell nyhet. Redan före den lagändring som gjordes intog gällanderätt den ståndpunkten att ansvar för gäldenärsbrotl kunde komma i fråga även omborgenärerna fält full betalning. Utrymmet för sådant ansvar utvidgades år 1976i väsentlig mån genom att ansvar för oredlighet mot borgenärer då utsträcktes tillatt avse också sådana fall dä gäldenären framkallat allvariig fara för att hanskulle komma på obestånd. Såväl enligt gällande rätt som enligt mitt förslagförutsätter dock straffansvar i de aktuella fallen alt orsakerna till attborgenärerna tillgodosetts är sädana omständigheter som vid gärningen i principlåg utanför gärningsmannens kontroll. Detbör också framhållas att det ligger i förhållandenas natur att frågan om ansvarför gäldenärsbrotl även med en ändrad reglering i allmänhet kommer altaktualiseras endast i de fall dä gäldenären gått i konkurs. 1 praktiken fårdärför den av mig förordade regleringen främst betydelse på så sätt attutredning och bevisning inle behöver inriktas pä om obestånd förelegat vidgärningstillfället. Prövningen i mer komplicerade fall kan begränsas tillfrågan om det har förelegat en påtaglig fara för obestånd och om gärningsmanneninsett eller i förekommande fall bort inse detta. Bedömningenav om faran för obestånd varit påtaglig skall självfallet ske utifrån gäldenärensekonomiska ställning och övriga omständigheter vid tiden för den åtgärd som ärföremål för prövning. För att vara straftbar skall åtgärden med hänsyn tillförhållandena framstå som ekonomiskt oförsvarlig.Omständigheter som inträffat senare bör alltså vara av betydelse endast i denmån de kunnat förutses vid åtgärden. Faranför obestånd är emellertid beroende inte endast av den ekonomiska situationensom sådan. Möjlighelen att hantera en ekonomisk krissituation är ocksåberoende av vilken kontroll och framförhållning som gäldenären har.Förutsättningarna att avvärja en ekonomisk kris eller att i lid åstadkomma enavveckling utan att borgenärerna drabbas är uppenbarligen större i de fall då gäldenärenhar en god överblick över den ekonomiska situationen och en handlingsberedskapför olika tänkbara utvecklingsalternativ. För att faran skall ansesha varit påtaglig bör normalt krävas att obe stånd kunde förväntas uppkomma i relativt nära anslutning till den åtgärd som är föremål för bedömning. Faran kan emellertid vara påtaglig också i andra fall, exempelvis om det är möjligt att förutse att gäldenären vid viss 23 1985/86: 30 senare tidpunkt kommer att få enbetalningsskyldighet av betydande storlek. 1 allmänhet torde man av relativt lätt konslaterbara yttreomständigheter kunna sluta sig till om det förelegat en påtaglig fara förobestånd. Innan det går så långt att faran kan sägas vara påtaglig lär deekonomiska problemen normalt visa sig i sådana faktorer som attbetalningsproblem uppkommer eller alt möjligheterna att erhålla krediterminskar. Är gäldenären insufficient, torde också faran för obestånd ofta varapåtaglig. Detsamma kan exempelvis gälla om det står klart att gäldenären äruppbunden av betydande fasta kostnader som klart överstiger såväl de aktueUaintäkterna som de som rimligtvis kan förväntas. Föreligger omständigheter avdelta slag, torde del också i allmänhet stå .dart att gärningsmannen måste hainsett att faran för obestånd var påtaglig eller att han i vart fall bort insedetta. Även om det finns olika faktorer som talar för att faranför obestånd varit påtaglig, kan det givetvis i det enskilda fallet finnasandra omständigheter som utesluter sådan fara. Står det exempelvis klart att gäldenärenkan vänta ett kapitaltillskott eller att han har anledning att räkna med atthan genom kredit, bidrag frän del allmänna eller på annat sätt skall kunnaundvika obestånd, kan ju faran för obestånd inte sägas vara påtaglig. Framkallande av obestånd eller fara för obestånd Som jag redan har framhållit skall faran för obeståndbedömas utifrån den ekonomiska ställning som gäldenären befann sig i vid tidenför den åtgärd som är föremål för prövning. Den inverkan som åtgärden i sig harpä gäldenärens ekonomi skall således inte beaktas vid prövningen av om fara förobestånd förelegal. Redan enligt gällande rätt kan emellertid också förfarandenvarigenom gäldenären framkallar obestånd eller en allvarlig fara för att hanskall komma på obestånd föranleda straffansvar. Det torde också vara uppenbartatt sådana förfaranden kan vara väl så klandervärda som åtgärder som vidtas närgäldenären är på obestånd eller fara föreligger att han skall komma påobestånd. Någon generell avkriminalisering av sådana förfaranden kan enligt minmening inte komma i fråga. Straffansvaret för oredlighet mot borgenärer avserförfaranden genom vilka gäldenären avhänder sig egendom. Avhändandet kan skegenom att gäldenären förstör egendom eller genom gåva eller nägon annanliknande åtgärd. Straffansvaret för vårdslöshet mot borgenärer tar däremotprimärt sikte på förmögenhetsförsämrande åtgärder av annat slag. De åtgärdersom här avses utmärks också av att de normalt sträcker sig över en längre tid.Allmänt sett kan del sägas all de förfaranden som bestämmelsen om vårdslöshetmot borgenärer tar sikte på visserligen är illojala mol borgenärerna men dockmindre klandervärda än sådana avhändanden som avses i bestämmelsen omoredlighet mol borgenärer. När det gäller förmögenhetsförsämrande åtgärder genomförstörelse eller avhändande av egendom dvs. sådant som avses i bestämmelsen om oredlighet mot borgenärer - är del enligt min mening uppenbart alt straffan svaret även fortsättningsvis bör omfatta fall där någon genom förfarandet 24 försätter sig på obestånd. 1likhet med vad som redan nu gäller bör ansvaretockså omfatta fall där gäldenären genom förfaranden av det Prop. 1985/86:30aktuella slaget framkallar fara för att han skall komma på obestånd. Uttrycket"allvarlig fara" bör, för att redaktionell överensstämmelse med denregel som jag har föreslagit förut skall uppnäs, bytas ut mot "påtaglig fara".Nägon ändring i sak är ej avsedd. Närdet gäller andra förfaranden än sådana som avses i bestämmelsen om oredlighet molborgenärer saknas det däremot enligt min mening anledning att på motsvarandesätt särskilt straffbelägga fall där någon framkallar obestånd eller enpåtaglig fara för att han skall komma pä obestånd. Ansvaret för vårdslöshet molborgenärer omfattar visserligen enligl gällande rätt även ålgärder genom vilkagäldenären framkallar obestånd. 1 enlighet med vad jag har förordatbör emellertid straffansvar för vårdslöshet mot borgenärer kunna komma i frågaredan om det har funnits en påtaglig fara för obestånd när det handlande som ärunder bedömning ägde rum. Sådana förfaranden genom vilka gäldenären harframkallat obestånd torde härigenom även fortsättningsvis i allmänhet fallaunder det straffbara områdel utan att denna effekt görs till ett uttryckligt brottsrekvisit.1 den mån de kommer att falla utanför kriminaliseringen torde normalt gälla attde inte är straffvärda. Eftersomstraffansvaret för vårdslöshet mol borgenärer ofta avser förfaranden somsträcker sig , bör del framhållas att den av mig förordadelösningen medför att det inte kommer att vara möjligt alt beakta åtgärder somföretagits innan en påtaglig fara för obestånd uppkommit och gärningsmanneninsett eller bort inse detta. Den begränsning av straffansvaret för vårdslöshetmol borgenärer som detta innebär är enligt min mening väl motiverad. Någonallmän kriminalisering av slösaktighet eller dåliga affärer bör självfalletinte förekomma. En straffsanklionerad skyldighet alt i borgenärernas intresseiaktta aktsamhet i sina ekonomiska angelägenheter bör enligt min uppfattningbegränsas till sädana situationer där faran för obestånd varit påtaglig. Mannamånmot borgenärer skiljer sig från oredlighet och vårdslöshet mot borgenärer bl. a.genom att de straffbara förfarandenainte i sig innebär att gäldenärensekonomiska läge försämras. Straffansvaret avser i stället vissa fall då någonborgenär gynnas på de andras bekostnad. Ansvaret kan sägas avse åsidosättandenav den i förmänsrättslagen (1970:979) fastlagda ordningen för borgenärernasinbördes rätt till betalning vid utmätning och konkurs. varstraffansvaret för mannamån mol borgenärer inskränkt till fall då konkurs var "förestående" eller - beträffandebokföringsskyl dig gäldenär då gäldenären enligt god köpmannased uppenbarligen hade bort inställa sina betalningar. ändrades tidsrekvisitet lill den nuva rande ordningen enligt vilken straffansvar kan följa för gärningar då gäl denären är på obestånd. Syftet med förslaget var enligt vad departements chefen anförde i propositionen (prop, 1975/76:82 s. 46) att förenkla termi nologin och tydligare avgränsa det straffbara området. Någon större änd- 25 1985/86:30 ring i sak skulle däremot enligl vaddepartementschefen förmodade inte uppkomma till följd av den nya lydelsen. Ettförslag att utvidga straffansvaret även till tidpunkter då uppenbar faraförelegat för att gäldenären skulle komma på obestånd avvisades avdepartementschefen, 1 departementspromemorian föreslås att ansvaret förmannamån mot borgenärer begränsas till fall då någon som är närstående till gäldenärenpå sådant sätt som anges i 29 a § konkurslagen gynnas genom förfarandet. Beträffandesådana transaktioner föreslås däremot att ansvaret skärps i tre olikahänseenden. Ett av dessa avser alt det inle längre skall krävas all gäldenärenvar pä obestånd när han gynnade den närstående. En rad olika uppfattningar har gjorts gällande angåendevilken omfattning straffansvaret för mannamän mot borgenärer bör ha. harockså avspeglat sig vid remissbehandlingen. En betydande majoritet av de remissinstansersom har yttrat sig i frågan har emellertid slälU sig avvisande eller tveksamma lillalt kriminaliseringen begränsas till s.k. närstående-transaktioner. Det hardärvid framhållits bl.a. all transaktioner av annat slag i del enskilda falletkan framstå som väl så klandervärda. Många remissinstanser har också riktatinvändningar mol att kriminaliseringen av närståendetransaktioner enligtförslaget blivit alltför omfattande. Jag har redan lidigare uttalat som min uppfattning att meromfattande förändringar av gäldenärsbrottens konstruktion inte bör genomföras idetta sammanhang. Jag anser också att de invändningar som riktats mol promemoriansförslag till principiell uppbyggnad av mannamånsansvaret har betydande tyngd.Jag är därför inte beredd att nu föreslå någon sä omfattande ändring av mannamånsbrotietskonstruktion som den som förordas i promemorian. Vissa av promemorians förslag förtjänar emellertid attövervägas närmare. Ett sådant är förslaget att det nuvarande tidsrekvisitetskall avskaffas eller med andra ord att straffansvar inle skall förutsätta att gäldenärenvar på obestånd när handlingen förelogs. Förslaget har i denna del beröringspunkter med deändringar beträffande obeståndsrekvisitet som jag tidigare förordat beträffandeoredlighet och vårdslöshet mot borgenärer. Dessa ändringar kan sägas innebära attdet även beträffande de brotten införs ett tidsrekvisit i stället för ett effek-trekvisit.Med den utformning av rekvisiten vid dessa brott som jag förordat kommervidare straffansvar att kunna följa även i fråga om åtgärder som företagilsinnan gäldenären var på obestånd. Det kan då synas ligga nära till hands att enliknande ändring borde göras också beträffande mannamånsbrottet. 1 promemorian läggs också fram ett förslag med sådaninriktning. Straffansvar för mannamånsbrolt skulle sålunda enligt förslagetinträda även i det fallet att en solvent gäldenär genom att betala en inteförfallen skuld som avser betydande belopp försätter sig i en sädan situationatt han blir ur stånd att i rätt tid betala bättre prioriterade fordringar. Ettsådant handlande innebär ju all gäldenären försätter sig på obestånd.