prop · G903100 · 1985-12-31 00:00:00 — Många människor tvingades ut i arbetslöshet eller förtidspension. DärtUl kom att mänga deUidsarbetande, som av ekonomis ka skäl hade velat öka sin arbetstid, inte fick möjlighet att göra detta. Sysselsättningsökningen utgörs dock heltav heltidsarbeten. 1985/86:100 Antalet förvärvsarbetande som hardeltidsarbete har därmed minskat. 1 Prognoserna för det framförliggandeåret lyder på ökande sysselsättning och fallande inflafion. Det blir aUlsä flerarbetstillfällen, som det bör finnas utrymme för en vissreallönehöjning. Här finns nyckeln till alt kunna minska antalet som behöversöka samhällets hjälp för sUl uppehälle. Genom att bevara konkurrenskraften,pressa tillbaka prisstegringarna och fortsätta alt förbättra statsfinansernakan vi hålla uppe sysselsättningen och reaUönerna. Med stigande reallöner kanfler försörja sig genom eget arbete. För alt skapa utrymme för reallönehöjningarframöver måsle den offentliga sektorns fillväxt håUas tillbaka. De fördelningspolitiska frågorna står i centrum förregeringens politik. Vår kunskap om den fördelningspoUtiska utvecklingen underde 10-15 är ofuUständig. Ökningen av antaletsocialbidragsmottagare kan vara en indikator på att klyftorna har ökat isamhället. För att belysa den långsiktiga utvecklingen av inkomst- ochförmögenhetsfördelningen har regeringen gett i uppdragatt göra en bred kartläggning av vad som skett ochframåt. SCB skall redovisa sill material . Regeringen har mot bakgrund av ökningen av antaletsocialbidragstagare tUlsatt en arbetsgmpp inom med uppgiftatt analysera orsakerna till socialbidragens utveckling. Arbetsgruppen skallarbeta skyndsamt. Arbetet skall vara slutfört . Som jag fidigare nämnt kommer statsrådet föreslå regeringen att de övriga riksdagspartierna inbjuds tiUöverläggningar om ålgärder för att förbättra barnfamiljernas situation. 4.1 Budgetpolitiken i ett medelfristigt perspektiv Budgetpolifikenär en integrerad del av den ekonomisk-politiska strategin för att återställabalansen i den svenska ekonomin. Hur budgetens inkomst- och utgiftssidautformas har avgörande betydelse för möjlighetema att påverka ekonomin i önskadriktning. 1984/85:40 om rikfiinjer för den ekonomiska politiken på medellång sikl lade regeringen fast sin syn på vilka krav på budgetpolitiken som mäste uppfyllas för att de primära målen för den ekonomiska politiken - full sysselsättning, prisstabilitet och balans i utrikesbetalningarna - skaU kunna uppnås. Vad som enligt dessa av antagna riktlinjer krävs, är att den offentliga sektoms finansiella sparandeunderskott successivt skall minskas, så alt jämvikt nås . kräveri sin tur att statens budgetunderskott reduceras tiU nivån 30-40 Prop.1985/. I den utveckling av den reala ekonomin somstatsmakterna prioriterade låg en relativt sett snabbare tillväxt av denprivata konsumtionen och en återhållsam tillväxt av den offentligakonsumtionen. Samfidigt slogs fast att skatternas andel av BNP borde hållas islorl sett oförändrad. Den nödvändiga minskningen av budgetunderskottet måstesåledes åstadkommas genom en kombination av restriktiv utgiftspolitik ochökade statsinkomster lill följd av ekonomisk fillväxt. kompletteringsproposilion betonadesvikten av att det offentliga sparandet ökas, så alt det totala inhemskasparandel blir tUlräckligt stort för alt finansiera såväl den långsiktigtnödvändiga invesleringsök-ningen i ekonomin, som ett visst permanentbytesbalansöverskott. Detta överskott är nödvändigl för att ufiandsskulden ochdärmed räntebetalningarna successivt skall kunna minskas och denekonomisk-poUtiska handlingsfriheten ökas. Den nödvändiga förbättringen av denoffentliga sektorns sparande måste i sin lur i allt väsentligt ske genom attdet stadiga budgetunderskottet nedbringas. De statsfinansiella perspektiven analyseradesytterligare med något olika metoder - såväl långtidsbudget som ide treärskalkyler för den svenska ekonomin som presenterades ikompletteringspropositionen. I långfidsbudgetens framskrivning av inkomster ochutgifter, vid oförändrade regler och med ett antagande om låg inflation,sjunker budgetunderskottet till nivån . Iett alternativ med hög inflation ökar underskottet lUl nivån . 1treårskalky-lerna, som redovisar alternativa utvecklingsvägar för svenskekonomi de närmasle åren, är kravet alt budgetsaldot 1988 mäste nedbringas tiUnivån . För en utveckling mol samhäUsekonomisk balans krävs enstram budgetpolitik som minskar budgetunderskottet med 10-15 miljarder kr.jämfört med långtidsbudgetens framskrivning. 1 detla förlopp ligger också attden offentliga sektorns sparandeunderskott nedbringas till mellan I och avBNP för att mol 1990 gä mol balans. Budgetpolitikenhar varit framgångsrik i strävan atl nä de mål som satts upp.Budgetunderskottet mätt som andel av BNP har reducerats från en nivå på 13 /83 fill innevarande budgetär. Saldoutvecklingenuppfyller därmed väl de krav på takten i saneringen av statsfinanserna somlades fast i prop. 1984/85:40 resp. i komplelleringspropositionen. Som tidigare anförts, tyder därtiU de aktuellaberäkningarna över den offentliga sektorns finansieUa sparande på en påtagligtgynnsammare utveckling än vad som tidigare förutsågs. 'I prop. 1984/85:40 angavs nivån till . statliga bostadslånegivningenpå ca . lyfts ut ur statsbudgeten. dandedel förklaras detta emellerfid av den alltför snabba nominella in- Prop.1985/86: 100 komstutvecklingen och 1985. Bytesbalansens negativa utveckling visar att kravenpä den offentliga sektorns finansiella sparande måste ställas högre än vad3-årskalkylerna gav vid handen. Bylesbalansunderskottet innebär all del totalainhemska sparandel är otillräckligt. Som jag betonat i det föregående börhushällen kunna svara för en del av den nödvändiga sparandeökningen. Åtgärderhar ocksä vidtagits för att stimulera hushållssparandet. Det tar emellerfid tidför dessa ätgärder att verka. Att på kort sikt höja den privata sektornssparande tillräckligt för att eliminera bylesbalansunderskottet, skulle sannoliktkräva en påtaglig höjning av ränteläget. Detta skulle få negativa effekter påinvesteringsverksamheten. Denna väg är därför inte förenlig med den bana som päsikl leder fill balans för ekonomin. En annan väg alt öka del inhemskasparandel är att öka det offentliga finansiella sparandet. Med hänsyn tiUbytesbalansunderskottet krävs då inte bara att jämvikt uppnäsi den offentliga sektorns finansiella sparande. Den offentliga sektornssparande torde behöva bli positivt, för att bytesbalansen långsiktigt skalluppvisa överskott. Vid sidan av dessa, med nödvändighet osäkra,bedömningar av utveckUngen , gör emellertid även andraomständigheter en fortsatt restriktiv finanspolitik nödvändig. Den dämpning avinflationen som varit påtaglig under senare lid måste understödjas av en stramfinanspolitik. Möjligheterna att reducera det i förhällande till omvärldenalltjämt höga ränteläget blir beroende av om finanspolitiken även underkommande budgetär ges en restriktiv inriktning. De senaste årens budgetutveckling har inneburit attstatsskulden som andel av BNP vuxit i allt långsammare takt. Likväl innebär dennuvarande nivån på budgetunderskottet alt statsskulden fortsätter alt växa inteendast nominellt, utan även realt. redovisas statsskuldens utveckling brutto,dvs. utan hänsyn fiU att staten även bygger upp finansiella fordringar. För altbedöma den långsiktiga statsfinansiella utvecklingen och dess effekter påförmögenhetsbildningen är del nödvändigt att även väga in utvecklingen avstatens fordringar, så att statens finansiella förmögenhetsställning nettoerhålls. I diagram 1 presenteras därför ulvecklingen för statsskulden netto somandel av BNP under budgetåren 1970/71-1986/87 pä grundval av uppgUter fränriksrevisionsverket för perioden /71-1983/84 och finansdepartementetsberäkningar fr.o.m. /85. Statsskulden netto beräknas /87 ligga på en lägre nivå än statsskuldenbrutto. För att den ökande statsskulden skall kunnafinansieras på ett icke-inflafionsdrivande sätt och utan att räntelägel pressasuppåt, är det nödvändigl att den nuvarande trenden med minskandebudgetunderskott fortsätter . En lägre räntenivå är avgörandeför investeringsutveckUngen och därmed för de framtida tillväxt- ochsysselsättningsmöjligheterna. Slutsatsen är att den nuvarande budgetpolitikenmåsle drivas vidare med stor konsekvens och fasthet. Diagram 1 Budgetunderskott och statsskuld (netto)', andelav BNP budgetåren 1970/71-1986/87 BUDGETUNDERSKOTT 1970/71-1986/87ANDEL AV BNP Prop.1985/86: 100 Bil. O-J--- 1--- 1--- 1--- 1-- T--- T--- 1--- 1-- 1--- i--- 1-- 1--- i--- 1-- T 70/71 73/74 76/77 79/80 82/83 85/86 STATSSKULD (netto)' 1970/71-1986/87ANDEL AV BNP -10 -0 -, , , I 1 1 1 1 70/71 73/74 76/77 79/80 82/83 85/86 'Statsskulden (netto) är här definierad som statsskulden minus statensfinansiella tillgångar. Riktlinjerför budgetarbetet Prop. Förbudgetens inkomstsida gäller att det alltjämt stora budgetunderskottet intemöjliggör någon sänkning av det samlade skattetrycket. Detta utesluter inteatt förändringar av olika skatter kan och bör ske inom ramen för ett i stortsett oförändrat skattetryck. Belräffande utgiftspolitiken har följanderiktlinjer antagils av (FiU 1984/85:30) och varit vägledande iarbetet med budgetförslag: - Endast de allra mest angelägnareformerna bör genomföras. Omfattningen av sådana utgiftsökningar måste hållasnere, som de finansieras genom att andra utgifter minskas. - Ulgiftsbegränsningar mästeåstadkommas på vissa områden - Arbetet med alt begränsautgiftsautomatiken måste fortsätta - Åtgärder måste vidtas för atleffektivisera den offentliga verksamheten och i vissa fall förändra dessorganisations- och finansieringsformer - En fortgående omprövning avexisterande utgiftsprogram mäste göras. 4.2 Budgetläget innevarande budgetår 1budgetpropositionen 1985 presenterade regeringen sin första beräkning avbudgetläget för innevarande budgetär. Då bedömdes atl budgetunderskottetskulle komma att uppgå tiU . I den av beslutade statsbudgeten /86 angavs underskottet till . beräknar jagatt budgetunderskottet kommer att uppgå till ca 52 miljarder kr.Saldoförbältringen förklaras till en betydande del av atl statsinkomsternablivit väsentligt större än vad som beräknades i statsbudgeten. Det är främstinkomstskatten och mervärdeskatten som svarar för ökningen. Orsaken är attlönerna och den privata konsumtionen stigit snabbare än förutsett. Ävenutgifterna beräknas nu bli högre än vad som antogs i statsbudgeten. Deltahänger främst samman med att den högre pris- och löneutvecklingen också driverupp utgifterna, om än med viss eftersläpning. Koslnaderna för statsskulden harsamtidigt sjunkit markant sedan statsbudgeten lades fram, vilkel i försia handförklaras av ändrad upplåningsprofil, lägre budgetunderskott och räntenivå. Det är elt välkänt förhållande att en högrenominell pris- och löneökningstakt kortsiktigt leder till minskadebudgetunderskott. Förbättringen av saldot för /86 är därför inteförvånande. Å andra sidan leder den snabbare kostnadsökningen till betydandeproblem i ekonomin. Dessa problem fortplantas med viss eftersläpning också tillden statliga budgeten och resulterar då i ett försämrat budgetsaido. Den allmänekonomiskaulvecklingen medför med andra ord alt de krav som lidigare ställts på en strambudgetpolitik står kvar. Tabell 4 Budgetsaldot för /86 (Miljarderkr., löpande priser) Prop.1985/86: 100 Bil. -63,5 -61,4 -52,2 vidtog ochregeringen ätgärder för att vända valutautfiödet främst genom attpenningpolitiken stramades åt. Vidare senarelades vissa stadiga utgifter.Därmed skärptes finanspolitiken. Besluten att senarelägga utgifter togs ienlighet med de möjligheter som regeringen har att avstå från att utnyttja avriksdagen anvisade medel. Regeringen utlovade dock alt i den aktuellabudgetpropositionen återkomma och redovisa vilka större förändringar somvidtagits i förhällande till redan beslutade utgiftsprogram. Detta redovisasunder resp. anslag. Sammanfattningsvis kan konstateras atl ca 1,5 miljarderkr. av anslagen för /86 inte utnytfias. De största enskildaposterna är atl utbelalningsru-tinen för bostadsbidrag till kommunsektorn (700milj. lagts om, och att bidraget till industrifonden (200 milj. I övrigt fördelas totalbeloppet pä ett stort antal mindre anslag. 4.3 Budgetförslaget för /87 Regeringens medelfristiga strategi för att återskapabalansen i den svenska ekonomin ligger fast. Den innebär att budgetpolitikenäven framgent måste utformas med betydande stramhet. Årets budgetförslag ligger väl ilinje med de krav den medelfristiga strategin ställer. Alla utgifter hargranskats och prövats noga. Detta framgår av att uppgången i den nominellautgiftsnivån inkl. ränteutgifterna mellan budgetåren 1985/86 och 1986/87 endaslär . Sammantaget har det varit möjligtatt minska budgetunderskottet fill 48,9 milj.kr. i budgetförslaget för nästabudgetår. Budgetunderskottet har /83 minskatkraftigt. Som framgår av tabell 5 fortsätter denna utveckling budgetåret1986/87, dä saldot förbättras med . Tabell 5 Budgetsaido för budgetåren 1982/83-1986/87 (Miljarder kr., löpande priser) 1985/86:100 Bil. 1982/83 Utfall 1983/84 Utfall 1984/85 Utfall 1985/86 Prognos 1986/87 Budgetförslaget Utgifter exkl. statsskuldsräntor Statsskuldsräntor Redovisat budgetsaido Som andel av BNP 229,7 48,2 -86,6 13, 60,4 -77,1 -68,5 254,0 71,5 -52,2 5, -48,9 Som andel av BNP -81,4 -66,3 -58,2 -52,8 -49,3 tiUbaka redovisar regeringen ävenett s. k. underiiggande saldo. Skillnaden jämfört med det redovisadebudgetsaldot är bl. a. att olika engångseffekter tiU följd av förbättradkassahållning har exkluderats i beräkningen av det underliggande saldot. Jagåterkommer med den närmare redogörelse för hur del underliggande saldotberäknats under mbriken "SärskUda frågor". Man kan konstatera attäven det underliggande budgetsaldot dragits ned kraftigt sedan budgetåret1982/83 och atl denna utveckling fortsäiter under /87. Restaureringenav statens finanser kan med andra ord inle förklaras medhänvisning lill vidtagna kassahållningsåtgärder och tekniska justeringar. Denhar tvärtom i alll väsentligt åstadkommits genom en ekonomisk politik inriktadpä ekonomisk tillväxt och en strikt budgelpoUtik syftande till att begränsautgiftsökningarna. Det redovisade budgetsaldot har alltid i någon mänskilt sig frän det statliga uppläningsbehovet. Förändringar av bokföringsmässignatur som genomförts , samt de redovisade valutaförlusternasstorlek, har gjort att skillnaden mellan redovisat budgetsaido och upplåningsbehovvissa år tenderat alt bli större . Frän penningpolitisk synpunkt ärdet statliga uppläningsbehovet av större intresse än budgetsaldot. över skiljer sig dockutveckUngen för den statliga upplåningen inte nämnvärt från vad som gäller fördet redovisade budgetsaldot och del underliggande budgetsaldot. Som framgår avdiagram 2 har en kraftig förbättring av de statliga finanserna inträffat,oavsett om de mäts som redovisat budgetsaido, underliggande budgetsaido ellerstatligt upplåningsbehov. Med alla tre beräkningsmetoderna minskarunderskottet i statsbudgeten tUl mindre än hälften av vad det var budgetåret1982/83, uttryckt som andel av BNP. Diagram 2 Budgetunderskott, underliggande budgetunderskottoch statens upplå- Prop. 1985/86: 100 ningsbehov som andel av BNP budgetåren 1982/83-1986/87 gj| | Inkomsternaberäknas stiga med ca . mellan innevarande och nästa budgetårfördelat främsl på mervärdesskatt (3,. ), sociala avgifter (3,3miljarder kr.) och fastighetsskatt (2,). Ökningen av de totalainkomsterna uppgår till knappl . Detta innebär att inkomsterna ökarlångsammare än lönesumman. Den saldoförslärkning som uppnätts kan därmedprimärt sägas vara ett resultat av att utgiftstillväxten hålls nere. Utgiftsprövningen i årets budgetarbete har följt deprinciper som riksdag och regering fastställt. Detta innebär alt endast deallra mest angelägna reformerna har kunnat tas med i budgeten och alt dessaföresläs finansieras genom neddragningar av andra utgifter. Vidare har direktautgiftsbegränsningar genomförls och utgiftsaulomatiken minskats. I realekonomiska termer innebär årets budgetförslagatt överföringarna Prop. 1985/86:100 till kommunsektorn dras ned i ickeoväsentlig grad. Jag återkommer till BiJ. Även överföringarna tiUföretagssektorn minskar ytteriigare som den statliga konsumfionenhälls tillbaka, bl.a. genom tillämpning av del s. k. huvudförslaget. Sammantaget stiger utgiftema exkl. statsskuldräntormed , eller med knappt 4,. Med hänsyn tUl att mångaenskilda anslag automatiskt räknas upp med en högre, historisk pris- ochlöneutveckling, innebär den låga totala tUlväxten för utgifterna att betydandebesparingar åstadkommits. Om utgiftsbegränsningar inte genomförts, så atlautomatiken i utgiftstiUväxlen hade slagit igenom fullt ut, skulle utgifternanästa budgetår blivit ca . högre än vad som beräknas. Statsskuldräntornaberäknas bli av ungefär samma storlek som innevarande budgelår, främst tillföljd av att valutaföriuslerna blir betydligt mindre än under innevarandebudgetär. 4.4 Fortsatt effektivisering av den offentliga verksamheten Somjag redogjort för i fidigare ärs finansplaner är effektiviseringen av denoffentliga verksamheten ett viktigt led i saneringen av statsfinanserna.Statens och kommunernas verksamhet fyller oftast angelägna behov hosmedborgarna. Den ekonomiska situationen gör del nödvändigl att genomomprioritering och effektivisering utnyttja den offentliga sektorns resurserbättre. En effektiv förvaltning som ger god service är en förutsättning för attmedborgarnas förtroende för den offentliga verksamheten skall fördjupas. Ivissa fall kan verksamhetens organisations- och finansieringsformer behövaförändras. Arbetet med att effekfivisera den statligaförvaltningen är omfattande och komplicerat. Det mäste därför bedrivaslångsiktigt och målmedvetet. Statsmakterna och samtliga myndigheter måslemedverka aktivt för atl arbetet skall bli framgångsrikt. Viktiga inslag iarbetet är de skärpta ekonomiska kraven på myndigheterna tillsamman medsträvan att genom avreg-lering förenkla myndigheternas arbete. Vidare mäste denstatliga kassahållningen förbättras ytteriigare. En rad åtgärder pä dessaområden har redan vidtagits och ytterligare åtgärder utreds. Jag återkommersenare under avsnittet Särskilda frågor med en kortfattad redovisning avvidtagna åtgärder och pågående utredningsarbete. Med hänsyn till behovet av långsiktighet ieffektiviseringsarbetet mäste de utgångspunkter som gällt för myndigheternasarbeie med anslagsframställningarna för /87 i huvudsak liggafast för flera budgetår framöver. I direktiven för myndigheternasanslagsframställningar för /87 har gällt att myndigheterna skall redovisa ett huvudförslag innebä rande en minskad real resursförbrukning fördelad . Kravet bör gälla även för anslagsframställningarna för /88. Pä vissa håll har en förbättring kunnat märkas vad gäller efterlevnaden av kravet på redovisning av huvudförslag såväl vad avser den siffermässiga redovisningen, som när det gäUer alt beskriva konsekvenserna. definns det dock ett stort antal myndigheter som inte levt upp till direkti-Prop. 1985/86:100 ven i denna del. Regeringen har i sina stäUningstaganden ianslagsfrågorna Bil. 1 för /87 utgått från att om någothuvudförslag inte redovisals enligt direktiven måste slutsatsen som tidigareår vara att huvudförslaget kan genomföras utan påtagliga konsekvenser förverksamheten. Detta bör gälla även i fortsättningen i den mån det finnsmyndigheter som inte följer de nämnda direktiven. Det är angeläget att myndigheterna lägger slörrevikt vid all beskriva konsekvenserna av huvudförslaget. Särskilt viktigt är altde myndigheter som viU understäUa oUka prioriteringsfrågor regeringens prövningredovisar olika alternafiv till hur huvudförslaget kan genomföras. Detta är enviktig förutsättning för atl regeringen skall kunna ta stäUning. Tyngdpunkten i budgetarbetet måste i ökandeutsträckning läggas pä granskningen av sakanslag, främst transfereringar ochinvesteringar. Det är helt nödvändigl alt myndigheterna medverkar med eltfullgott underlag för sådan granskning. Myndigheterna bör kritiskt granska deIransfereringssystem m. m. som man administrerar i syfte atl få underlag förbedömningar om behovel av allmän omprövning, möjligheterna alt förenkla regelsystemetoch minska administrationskostnaderna, minska indexkopplingar och andraautomatikinslag, förbättra kassahållningen m. m. Det bör vara en obligatoriskuppgift för myndigheterna atl redovisa resultatet av sädana granskningar.Myndigheterna bör därvid sträva efler all föi-utsättningslöst redovisa olikauppslag, utan krav på att de själva tar ställning lill om förändringar börgenomföras eller inte. Jag avser att senare föreslå regeringen alt beslulaom direktiv för myndigheternas anslagsframställningar för /88med den inriklning som jag här har redovisal. Mednuvarande förutsättningar kommer kommunerna och i synnerhet 1987 attfå en mycket god ekonomisk situafion. Den viktigaste orsaken härtill är attkommunernas skatteinkomster ökar med till följd av den snabba löne- ochinkomstutvecklingen och 1985. Vid en volym- och prisutveckling förkommunernas utgifter på sammantaget förbättras kommunernas finansiellasparande kraftigt. föruises elt mycket betydande överskott. Dennaförbättring skulle ske utifrån ett redan i utgångsläget utomordentligt starktfinansiellt läge med etl finansieringskapital om ca 35 miljarder kr.molsvarande av de externa utgifterna . Innanjag går närmare in på utsikterna för kommunernas ekonomi 1987 och de slutsatser som därav följer för statens del, är del nödvändigl att sätta in den kommunalekonomiska utvecklingen i ett samhällsekonomiskt helhets perspektiv. godkände deriktlinjer för den ekonomiska politi- Prop. 1985/86: 100 ken på medellång siktsom presenterades i prop. 1984/85:40. Dessa rikt- Bil. I linjer byggde påanalysen långtidsutredning (LU 84). 1 denna konstaterades att dettillgängliga utrymmet för produktionsökning vid gynnsamma förutsättningar är ca2-2 1/. För att samhällsekonomisk balans, inkl. full sysselsättning,skall kunna näs 1990 krävdes, enligt LU 84, att av detta ökande produktionsutrymmeen tredjedel avsattes för att förbättra utrikesbalansen och en tredjedel föralt öka investeringarna. En tredjedel av de kommande årens tillväxt skulledärmed återstå för att öka den privata och offentliga konsumtionen. En central avvägningsfråga i LU 84,liksom i prop. 1984/85:40, var hur detta begränsade konsumtionsutrymme skullefördelas på privat resp. offentlig konsumtion. För att belysa detta valutvecklades i LU 84 två alternativ, ett med snabbare privat konsumtionsökningoch ett med snabbare offentlig konsumtionsökning. 1 det privatexpansiva alternativethölls skattetrycket i stort sett oförändrat, den privata konsumtionen tillätsöka 1983-1990, medan den offentliga konsumtionen tänktes ökamed . Därvid ökade den kommunala konsumtionen medanden statliga antogs minska med I % per är. 1 det offentligexpansivaalternativet ökade den offentliga konsumtionen med 1,, medan denprivata ökade med blott 0,. För att finansiera redan gjorda åtaganden mot deäldre och därutöver en snabbare offentlig expansion krävdes att skattetryckethöjdes kraftigt i förhållande till nuläget. Särskilt påtaglig blev skillnaden ide två alternativen för utvecklingen av reallönerna. 1 det privalexpansivaalternativet ökade reallönerna med , medan reallönerna i detoffenlligexpansiva fallet skulle öka med årsnivå. En i stor sett enig remissopinion,inkl. löntagarorganisationerna, gav sitt förord för det privatexpansivaalternativet. Inte minst mot bakgrund av del mäste enligt remissopinionen reallönerna nu tillåtas öka.Därtill kommer att mycket betydande resurser kommer att tas ianspråk för de äldres konsumtion. För att kraven skall tillgodoses inom ramenför tillgängliga resurser krävs en lugnare expansion av den kommunalakonsumtionen. 1984/85:40 ställde sig regeringen bakom denna värdering.Riksdagen anslöt sig likaså lill denna prioritering.