prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — Flertalet lantbruk drivs iform av familjeförelag och familjen bor på Prop. 1985/86: 126 gården. Familjensförsörjning har normalt lantbruket som grund. Etl näringsförbud för denhuvudansvarige gör det omöjligt all driva lantbruket vidare. Makan kannaturiigen inte förutom alla egna uppgifter dessutom fullgöra makensarbetsuppgifter. Av lönsamhetsskäl är det ocksä normalt helt orealistiskt attanslälla ersättare för den förbudsdrabbade. Näringsförbudet lorde i regelmedföra atl verksamhelen hell måste läggas ned och gården säljas. Härigenomkommer inte endast den huvudansvarige all drabbas ulan hela familjen och äveneventuella delägare. Lantbruketär kringgärdat av skötselföreskrifter som berör åkermarken, skogen,djurhållningen m. m. Etl näringsförbud lorde normalt medföra atl dessaföreskrifter inte kan följas. Den avveckling av lantbruket som följer med ellnäringsförbud torde normalt erfordra mycket lång lid, sannolikt oftaöverstigande , för undvikande av kapitalförluster. Under avvecklingstidenföreligger stor risk att skötsellagarna måste åsidosättas. Man måsle ocksåbeakta att lantbrukaren som medlem i oftast flera ekonomiska föreningar harlångsikliga relationer till dessa och förpliktelser som medlem. fall arrendator drabbas av näringsförbud uppkommer särskilda svårigheter vadavser förhållandel till markägaren. Denne är för brukandet beroende avarrendalorn och lär inte i normalfallet kunna få annanarrendator att sköta brukandet. Fråga uppkommer huruvida elt näringsförbud förarrendator skall medföra förverkande av arrende-rätlen. Vid förverkandeuppkommer för arrendalorn ovan berörda negativa effekler avseendekapitalförstöring vid försäljning av inventarier, förlust av familjens boendem. Vidare lär markägaren drabbas av skada på grund av svårigheter alttillräckligt snabbt finna annan arrendator. Kommitténföreslår att det skall bli möjligt att genom dispens undanta viss verksamheifrån förbudet. Tekniken är således inte särskilda lagundanlag ulan dispens avdomslol i varje särskill fall. Det framhålls, s. 288, alt särskilt i de falletl undantagslöst näringsförbud skulle innebära all det blir omöjligt förvederbörande att försörja sig inom sitt yrke bör dispens kunna förekomma. LRFvill starkt understryka detla för det fall jord- och skogsbruksverksamhel intasunder näringsförbudels område. näringsförbud drabbar ju här hela familjenoch yrkesverksamheten på ell utomordentligt ingripande sätt. Kommitténsförslag innefattar också en bestämmelse (4 §) om förbud för den som ålagtsnäringsförbud att vara anställd hos vissa närstående personer eller alt mottaåterkommande uppdrag av sådana närslående. Detta är etl myckel långtgåendeingrepp i rådande familjeförhållanden som LRF hyser tveksamhet inför. Vad avserjord- och skogsbruksverksamhel torde förhållandena nödvändiggöra dispens av bl.a. ovan anförda skäl. Kommittén understryker också att dispens från detlanärstäendeförbud måsle kunna ges och alt domstolarna bör inta en förhållandevisgenerös attityd, LRF instämmer häri. Man måsle respektera rådandearbetsgemenskap inom jord- och skogsbruksenheterna i landet. Vadgäller avveckling av den näringsverksamhet som omfattas av förbud föreligger viss oklarhet om vilka åtgärder som är tillåtna. 1 jord- och skogsbruksverksamheler blir avvecklingsproblemen myckel besvärliga. En maka t. ex. som bedriver verksamheten tillsammans med sin make som drabbas av näringsförbud skall ju inte behöva sluta själv som näringsidkare och lämna gården. dispensmöjlighelen enligt ovan. Kommitténs majo ritet föreslår att ålgärder som är elt led i avvecklingen skall kunna undan tas från förbudet. En avvecklingstid som inte kan förlängas skall bestäm mas, LRF noterar atl experterna i kommittén i ett särskilt yttrande fram- 315 hållit all utrymme föravveckling bör skapas på så sätt atl domstolen vid Prop. 1985/86: 126 behovfattar ett särskill beslut om atl förbudel skall gälla från en viss senaretidpunkt. Experternas linje förefaller LRF mera praktisk mol bakgrund av atten avveckling i lantbrukarfallel lar åtskillig lid i anspråk om bl. a.omfattande kapitalförstöring skall undvikas. LRFifrågasätter om inte möjligheten att häva elt förbud på grund av ändradeförhållanden bör kvarstå. I lantbrukarfallel kan t, ex, ej förutsedda effekterav ett förbud motivera ett hävande. En genomförd omorganisation med nyadelansvariga personer i lantbruket skulle även del kunna motivera etl hävande. 4.28 i (LO): LOhar inget alt erinra mot förbudstiden. Vad gäller avvecklingen delar uppfattning atl avvecklingsliden bör vara kort. Delta kan i ochför sig medföra problem vid tillämpningen en övrig lagstiftning. LO anser attutredningen borde ha belyst dessa problem. Exempelvis borde uiredningen habelyst förhållandel mellan näringsförbud och arbetsrätlslig lagstiftning. Dessafrågor måsle utredas innan förslag läggs om näringsförbud. Exempelvis böranställningsskyddslagens regler om saklig grund för uppsägning vid ellnäringsförbud belysas, Uksom vilken möjlighel arbetstagare har all erhållaeventuell uppsägningslön efler avvecklningsliden av en arbetsgivare som fåttnäringsförbud. 4.29 (): Föratt i viss mån komma ål uppenbara bulvanförhållanden föreslår kommittén förbudmot anslällning hos vissa närslående för den som ålagts näringsförbud. TCO villi detta sammanhang understryka vikten av all åtgärder vidtas molbulvanförhållanden generelll inom området ekonomisk brottslighet.Organisationen vill här hänvisa till sitt yttrande över Ekokommissionensförslag om bulvanlagstiftning. Därför får näringsförbudskommitténs förslag sessom ett steg i rätt riktning. En brist med förslagel är att ytterligare ettnärstäendebegrepp införs - andra finns redan t.ex. i skattelagstiftningen. Frånmånga utgångspunkter är del angeläget atl begränsa antalet icke enhetliga menlikartade begrepp i olika rättsliga sammanhang, 4.30 Centralorganisationen /SR: I4§ lagförslaget föreslås all den som ålagts näringsförbud inte fär varaanställd i en näringsverksamhet som drivs av en närstående m. m. Urövervakningssynpunkl är detta en myckel betydelsefull bestämmelse, eftersomden lill slor del undanröjer en av de väsentligaste svårigheterna vid övervakningen,nämligen att komma till rätta med viss typ av bulvanför-hållande. Förbundettillstyrker- kommitténs förslag om verkan av näringsför bud. Förbundet vill särskiU påpeka vikten av närståendeförbudet med hänsyn till möjligheten all förhindra bulvanförfaranden. 4.32 : PP- 1985/86:126 Iförslaget begränsas utdömandet av näringsförbud lill lägst tre och högsl femår. Förbundet kan för sin del instämma i förslaget, men anser alt näringsidkaresom uppenbarligen inte förbättrat sina förutsättningar attbedriva näring inom ramarna för del tillbörliga, kan bli föremål för prövningom förlängt näringsförbud. Enligtnäringsförbudskommitléns betänkande skall näringsförbud verka generelll, dvs.innefatta hinder mol alla sorlers näringsverksamhet. Motivet härtill är enligtkommittén att förbud som endast avser viss typ av verksamhei skulle stå i stridmed ändamålen bakom reglerna om näringsförbud. Undanlag från förbudet gällerdock för grundlagsskyddad verksamhet. Om särskilda skäl föreligger kandessulom en näringsidkare få dispens från förbudel såvitt avser en vissnäringsverksamhet, en viss anställning eller etl visst uppdrag, 10 §. Sådananäringsförbud som meddelas p.g. a. alt en näringsidkare grovt åsidosatt sådanaskyldigheter som följer med all näringsverksamhet, t. ex. alt föra räkenskapereller atl betala skatter och avgifter, bör omfatta all näringsverksamhet.Däremol kan det ifrågasättas om inte ett näringsförbud bör kunna begränsastill vissa verksamhetsområden eller verksamhelstyper när det är fråga omåsidosättanden av mer speciellt slag. Det torde t, ex, inte föreliggatillräckliga skäl atl hindra en person som fått näringsförbud p, g, a, att hanvarit VD för elt aktiebolag och därvid gjort sig skyldig lill allvarliga brollmot miljöskyddslagsliflningen från alt som enskild näringsidkare verka somekonomisk konsult. Inte heller torde det vara behövligt - förutsatt altnäringsförbudsmöjlighet införs på områdel -all hindra en person som enbartöverträtt skyldigheler enligt arbetsrätts-lagstiftning och kollektivavtal frånatt driva verksamhet som ensamföretagare. Med tanke på atl näringsförbud intebör göras mer omfattande än nödvändigl, finns del anledning all införa enmöjlighet att begränsa ett näringsförbud till elt visst verksamhetsområde elleren viss verksamhets- Detkan påpekas att behovet av en möjlighet att meddela dispens från ett näringsförbudkvarstår även om del blir möjligt all meddela begränsade förbud, eftersombehovel av en dispens kan uppkomma efter del att förbudet meddelats. 4.34 , stadsjuristen: Enligt4§ får den som ålagts näringsförbud inte vara anställd eller la emotåterkommande uppdrag i näringsverksamhet som drivs av närstående eller därnärslående har en sådan ställning att denne skall jämställas med enskildnäringsidkare. I lagtexten anges att som närstående skall räknas bl. a. barnoch syskon. Med kännedom, om hur frekvent användningen av bulvaner är i dessasammanhang bör personkretsen enligt juridiska avdelningens mening görasvidare, och i vart fall omfatta sådana närslående som avses i 29a §konkurslagen. Kommunstyrelsenvill-- fästa uppmärksamheten på vissa enskildhe ter i förslaget.-------- 317 Kommunstyrelsen villerinra om att kommunerna bedriver en betydande Prop. 1985/86; 126affärsverksamhet, som vid lillämpning av näringslagsliftningen kommit allbetecknas som näringsverksamhet. Förhållandet kan få betydelse framför alll närden kommunala verksamheten bedrives i bolagsform. Den som ålagts näringsförbudfår inte enligt 3 § i förslagel vara styrelseledamot eller verkställandedirektör. Oklarare är förslaget när verksamhelen bedrives i förvaltningsform, I3§ föreslås alt den som ålagts näringsförbud inte får utöva ledningen avnäringsverksamhet, 1 del fortsatta lagstiftningsarbetet bör klargöras om deltaavser även den offentliga förvaltningen. Kommunstyrelsenkonstaterar atl den som meddelals näringsförbud förutsattes vara valbar tillledamot i en nämnd som handhar näringsverksamhet, Detla förhållandestämmer mindre väl överens med vad som föreslås gälla iakliebolagsförhållanden. Kommunstyrelsen vill emellertid inte förorda någoninskränkning i valbarheten till kommunala uppdrag. De politiska partierna kanförväntas verka för att den som meddelats näringsförbud inte väljes till ellerbibehålles vid kommunall uppdrag av det slag som det här är fråga om. Förbudskall åläggas , lägst tre och högst . Vidare föreslås enligt14 § atl näringsförbud vid överträdelse kan förlängas och vidflera förlängningar med högst fem är. Totalt kan således ett näringsförbudgälla högst 10 är. Dessa lider förefaller väl avvägda. Detsynes rikligt att ålagt näringsförbud även kan gälla för verksamhet i sådanideell förening eller stiftelse, som driver näringsverksamhet. Domstolskall kunna bestämma tiden för avvecklingen, och enligt kommentaren bör dennalid endast i undanlagsfall sältas . Häremot är intet alterinra. Enligtdenna paragraf öppnas möjligheter till dispens från näringsförbud ellertillfälligt näringsförbud. Kommunstyrelsen finner det tveksamt om dennamöjlighel bör finnas. Under alla förhållanden bör den lillämpas med störstarestriktivitet. 5 Förfarandet m. m. Ansvariga myndigheter och deträttsliga förfarandet. TillfäUigt näringsförbud m. m. 5.1 Justitiekanslern (): Ianslutning lill vad kommittén har anfört beträffande möjligheterna alt meddela tillfälligt näringsförbud villjag framhålla följande. Som kommit tén har uttalat (s, 339) kan etl tillfälligt näringsförbud ge mycket besväran de effekler för den som drabbas, effekler som inte kan repareras om det vid den slutliga prövningen skulle anses alt förbud trots allt inte bör åläggas, 1 sådana fall kan man förvänta sig atl vederbörande 318 näringsidkarevänder sig mot staten med anspråk på ersättning för den Prop. 1985/86: 126skada han har drabbats av. För klarhels skull bör det i ell motivuttalande e.d,anges all statens ansvar i sådana situationer begränsas till vad som följerenligt 3 § skadeståndslagen, Utformningenav 6 § andra slyckel är, med hänsyn till innehållet i 7 § andra stycket sistameningen, inte helt konsekvent. Hovrätten föreslår att 6§ andra slyckel fårföljande lydelse: Tvångsmedel enligt 24 och 25 kap får intetillgripas i fråga om näringsförbud. Enligt7§ tredje styckel skall beslul om tillfälligt näringsförbud gälla omedelbart.Även när tillfälligt näringsförbud meddelas föreligger emellertid rätt tillavveckling enligt 5§ (s, 419), I tydlighetens intresse bör i 7§ göras enhänvisning lill 5 §, Detbör gä att samordna forumreglerna i 11 § andra och fjärde styckena, Tingsrättenföreslär att 8§ 3 st i kommittéförslaget överförs till 6§ som etl tredjeslycke. 7 § förslagel uppställda kravel för tillfälligt näringsförbud - atl del äruppenbart atl näringsförbud är befogal - framstår som sä strängt all delhindrar en önskad lillämpning i praktiken och medför all lagrummet följaktligeninte blir meningsfullt. Om rekvisitet "uppenbart" skall vara uppfylltlär tillfälligt näringsförbud kunna åläggas endast då beslutsunderlaget ocksåmedger ett slutligt ställningstagande i näringsförbudsfrågan, Föratt etllångvarigt friheisberövande i form av häktning skall kunna ske i brottmål -ett frihetsberövande är det allvarligaste ingreppet mot den personligaintegriteten - krävs såvitt avser skuldfrågan endast att någon är på sannolikaskäl misstänkt för brott. Strängare krav bör såvitt nu är i fråga knappasluppställas när det gäller frågan om näringsidkare grovt åsidosatt vad somålegat honom som sådan. Med beaktande av vad som anförts kan i 7 § ges följandelydelse. Omsannolika skäl föreligger all näringsidkare, som avses i 1 § och 2§, grovt åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare och näringsför bud i övrigt framstår som befogal får rätten meddela förbud etc. Enannan tänkbar lösning är all för tillfälligt näringsförbud kräva att delframstår som sannolikt all näringsförbud slutligen kommer att meddelas. Kommitténuttalar (s, 333 O att en särskild tryckt handling med uppgift omnäringsförbudets innebörd bör överlämnas till den som berörs av förbudet. Somframgår av vad tingsrätten har anfört ovan (avsnitt 4.3) har tingsrättenuppfattningen att informationen bör vara betydligt fylligare än vad kommitténsynes avse. 7§ På s. 422 uttalas som en förutsättning för tillfälligt näringsförbud "atl bevislägel vad gäller skuldfrågan måste framstå som hell klart". Med uttrycket "skuldfrågan" måste åsyftas frågan om vederbörande hargjort sig skyldig till brott. Efiersom brott inte ulgör en förutsättning för närings förbud kan skuldfrågan inte rimligen tillmätas en avgörande betydelse vid bedömningen om lillfälligt näringsförbud är befogal, 319 5.5 Riksåklagaren(): P'"«P- '- 'ö Angående talerätten när det gäller näringsförbud harriksåklagaren vid kontakter med kommittén hävdat den ståndpunkten att endast enmyndighet bör ha sådan rätt. Samordningsproblem och kompelenskonflikler kanannars uppkomma. Skäl att frångå denna grundläggande uppfattning föreliggerenligt min mening inte. Kommittén har ocksä föreslagit alt allmän åklagareskall ha exklusiv talerält. Emellertid har jag som ovan utvecklals deninställningen att åklagare endast bör handlägga näringsförbudsfrägor som harsamband med brottslig handling. Om näringsförbud däremol skall kunna meddelas utan attbrottslig handling förekommit uppstår problem i fråga om vilken myndighet somskall föra talan i olika lägen. Som jag lidigare anfört talar åtskilliga skäl -både principiella och praktiska - mol all åklagaren handlägger ärenden, sominte grundar sig på brott. Svårlösta problem uppkommer också om annan myndighetskall föra talan i de fall åklagaren ej väcker åtal. Här angivna problem lösesenligt min mening bäst genom alt brottslig handling blir en förutsättning förnäringsförbud. Som jag tidigare anföri är det då naturligt att åklagaren förlalan om sådant förbud. Om däremol kommitténs förslag genomförs(näringsförbudei ej anknutet till brott) framträder svagheter både vid enordning där åklagaren eller annan myndighet ensam har talerätt och vid enlösning där olika myndigheter skall dela på ansvarsområdet. I ett sådant lägeförordarjag - särskilt mot bakgrunden av att det stora flertalet fall avnäringsförbud lorde komma atl vara förenade med brottsliga handlingar - ändocken lösning där åklagaren ensam har lalerätt. Från olika synpunkter framstår ensädan ordning, som ju också föreslagits av kommittén, som den mest lämpliga.Skulle en sådan lösning inte anses böra komma i fråga synes kronofogdemyndighetenvara det organ som bör ges rätten atl föra talan om näringsförbud. §§ 7, 8 och 9 Jag har inte något alt erinra mot den föreslagna regeln omtillfälligt näringsförbud. I övrigi får jag beträffande avvecklingsverksamhetcontra tillfälligt näringsförbud hänvisa lill vad jag anföri vid § 5, Jagtillstyrker förslaget till utformning av §9, 5.6 Överåklagaren i : Med hänsyn till även i framliden hell vissl förekommandebroltsmålsan-knytning i näringsförbudsfallen synes elt bibehållande av nuvaranderegler om alt åklagare för talan och om anknylningen lill brottmål vara heltriktigt. , Den föreslagna ändringen av beslämmelsen om tillfälligtnäringsförbud tillstyrkes. Särskilda skäl i den nuvarande lagstiftningens 199g§ för meddelande av interimistiskt näringsförbud har vållat myckel huvudbry.Rättspraxis synes utvisa alt särskilda skäl tolkats så atl dessa inte ansettsföreligga när åklagaren inte kunnal visa alt vederbörande avser all ägna sig ålnäringsverksamhet som annat än anställd. Är man anställd anses man intefortsätta näringsverksamhet och kan inte ens handlande får negativa följder fördel allmänna eller borgenärerna och då är tillfälligt näringsförbud intepåkallat. Även om , som kommittén anfört, endasl ett fall avhävande av näringsförbud föreligger, varvid en i etl statligt verk anställd vars mang hotades av förbudet, fick förbudel hävt, kan jag inte finna annat än 320 atlnuvarande bestämmelser bör bibehåUas. Kommitténs hänvisning till atl Prop.1985/86: 126 man av nåd bör kunna få förbudel hävt är inte övertygande. Delsynes mig osäkert om nådeinslilulet verkligen kan tillämpas i dessa fall. fall är del myckel enklare med en domstolsprövning på begäran av denberörde. Delär en utmärkt idé atl föreskriva, att rätten skall överlämna en särskildredogörelse tiU den förbudel gäller om vad som avses med näringsförbud ellertillfälligt näringsförbud. Förutsättningen bör dock vara atl underrättelsen påsäll kommittén framhållit framställes på centralt håll. 5.7 Länsåklagaren i och : Enligt7§ lagförslagel får tillfälligt näringsförbud meddelas om del är uppenbart attslutligt förbud är befogat. Ellnäringsförbud kan vara en myckel ingripande ålgärd och del skulle därför varasynnerligen olyckligt om ett lillfälligt förbud senare hävdes. Med hänsyndärtill bör också ell tillfälligt näringsförbud begränsas till de allvarligastefallen. Jag vill dock ifrågasätta om inte kommittén gått för långt genom allanvända ordel uppenbart. Med den valda formuleringen ställer man i stort settsamma krav på ell tillfälligt förbud som på ett slutligt. Man skulle kanskenågol tillspetsat kunna säga att man genom atl använda ordet uppenbartavskaffat tillfälligt näringsförbud som självständigt institut. Jag villdärför föreslå all man väljer en något mindre restriktiv formulering, 5.8 Länsåklagaren i : Kommitténföreslår (6§) att allmän åklagare - liksom - skallföra lalan om näringsförbud. Som jag framhållk kommer förbudall kunna meddelas utan samband med konkurs eUer brott, således för förfarandensom inte ens bedömts vara värda all kriminalisera. Renl allmänt ifrågasätterjag om del är en åklagares uppgifl alt bedöma om en näringsidkare grovtåsidosatt sina åligganden. Då jag emellertid är medveten om alt knappasl någrautredningar om näringsförbund i praktiken kommer all ske utom i samband medkonkurs eller brott vill jag inte avstyrka förslagel. 5.9 (): BlandTSM finns flera som anser all TSM borde få föra lalan om näringsförbud. TSMskulle också vara kompetent alt klara av uppgiften. RSV anser alt del i vissasituationer kunde vara ralionelk med en sådan ordning. Enligt kommittén (s. 325f) talar dock praktiska och principiella skäl mot alt dela uppgiften på fleramyndigheter. Mot bakgrund härav bör del enligt RSVs mening försl prövas omförbättringar med de långa handläggningsliderna inte kan uppnås med detnuvarande systemet. Om så inte är fallet bör frågan las upp lill ny prövning. Motbakgrund av de betänkligheter som KFM hyser mot kommitténs överväganden vill myndigheten föreslå en annan totallösning av hela frå gan om vem som skall utreda näringsförbudsmålen och vem som skall föra målen i tingsrätten. Vare sig kopplingen lill eventuell brottsutredning efter polis/åklagares normala arbetsuppgifter är bärande skäl mol att målen 321 överförs till annanmyndighet. Det kan tvärtom påslås atl näringsförbuds- Prop. 1985/86: 126målen är väsenskilda från vanliga brottmål vilket talar mot hela den straffprocessuellakopplingen. Såsom utredningen själv nämner (s. 392) är del inte frågan omstraffrättsliga överväganden utan prövningen är "näringsrältsliglinriktad". KFMi vill för sin del föreslå atl uppgifterna alt utredanärings-förbudsmälen och föra dessa i tingsrätten tillförs landels KFM. Dessamyndigheter har i sin dagliga verksamhet vana av kontakter med illojalanäringsidkare. De utredningar som verkställs framför allt om den ekonomiskaskötsamheten ligger till grund för myndighetens agerande. Del är också bekantatt de personer som meddelats näringsförbud och som enligt förvaltarens synborde meddelas förbud är välkända för KFM på elt eller annal sätt. Påståendenaom dubbelarbete ifall utredningarna ligger på annan hand än polismyndigheternater sig inte övertygande. Det skaU noteras atl myckel av del material somligger lill grund för polisens utredning är sådant som emanerar från KFM ellersom med enkla ålgärder kunnal sammanställas där ur KFMs befintliga material, Slutliglkan också anföras all kronofogdarna som tjänstemän p. g, a, sin utbildnings-och erfarenhetsbakgrund lorde vara väl skickade att föra målen vid tingsrätten.Visseriigen kan en överföring av nu nämnda uppgifter till landets KFM inte skeutan resurstilldelning men sannolikt blir detta alternativ billigare än omresurser skall tillföras polis/åklagarmyndigheter. 6§Här utvecklas reglerna om förande av talan och utredning samt forum angåendenäringsförbud. Någotsom bör diskuteras noga är frågan om vem som skall föra,talan om näringsförbud.Åven med den föreslagna utvidgningen i bestämmelserna torde de flestanäringsförbuden också i framliden komma att drabba näringsidkare i konkurs.Detta medför naturligtvis att material, som är användbart och nödvändigt i ennäringsförbudsprocess strömmar in till TSM i kommunikationen med förvaltare ochgäldenär saml borgenär. TSM, som sålunda vid konkursulbrotlel fårinblick i gäldenärens/närings-idkarns silualion, bör följaktligen ha rätt attföra talan om näringsförbud. I varje fall är det i hög grad lämpligt att TSMfår föra talan om interimistiskt näringsförbud. En lösning sådan som denskisserade är rationell och sakligt sett välunderbyggd men torde förutsättaatl antalet tillsynsmyndigheter reduceras. Förslagetbeträffande forumregeln är enligt kronofogdemyndighetens i mening intebra. Lagrummet bör omfatta både konkurslagens regel och den som föreslås ibelänkandet. Ståndpunkten intages på grund av del ovan sagda om atl de flestaförbudsfallen även i fortsättningen kommer att vara ocksä konkursfall, vilketdå skulle motivera atl konkursforum behålls. I övriga fall kommer de föreslagnaforumreglerna att gälla. 7{i Förslaget angående tillfälligt näringsförbud är enUgt myndighetens me ning mindre bra. Formuleringen "Om det är uppenbart all näringsförbud är befogal,,," innebär i praktiken, all bevislägel måste framstå som hell klart, för att näringsförbud skall kunna åläggas en näringsidkare.