prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Initiativ härtill kan tas avvattenrättsinnehavare, kommun eller länsstyrelse. Förrättningen utförs av enförrättningsman som utses av . förordnar om förrättning. VPU:splaneringssystem kan schematiskt illustreras med nedanstående figur som visarde olika plancringsaltemativen, Pilama anger arbetsgången. Givetvis kommer t,ex. resultaten av en interkommunal vattenhushållningsplan att påverkakommunernas vattenöversikter. Prövning av ärenden enligt vattenlagen, miljöskyddslagen osv Det föreslagna planeringssystemet. Schemaliskl visas huretl ärendt som aktualiseras prövas mot bakgrunden av i forsla hand uilalanden ivatlenöversikt och i andra hand uttalanden i val lenhushållningsplan ellebeslut i vattenfördelningsförrättning. Prop.1985/86:1 102 Det kan i en del fall bli aktuellt att förstupprätta en vattenhushållningsplan för att sedan genomföra envattenfördelningsförrättning innan prövningen av aktuella ärenden sker enligtvattenlagen, miljöskyddslagen o.d. Inom de områden där konkurrensen om vattenär liten kan vattenöversikten bli den enda planform som föregår prövningen.Intill dess att kommunen upprättat sin vatlenöversikt bör givetvis såvälvattenfördelnings-förrättningar som vattenhushållningsplaner kunna användasinom problemområden. Det föreslagna planeringssystemet kan vänias bli avstor betydelse för statens möjligheter att säkerställa nationella och regionalavattenintressen och underlätta interkommunal samverkan. Planeringen bördessutom vara en utgångspunkt för domstolar och myndigheter i deras arbete ochge underiagsmaterial i form av kartläggningar, undersökningar, utredningar o.d. Staten har redan nu goda möjligheter att styrahushållningen med och användningen av landets vattenresurser, VPU har därförinte föreslagit några nya statliga styrande planeringsformer. Det finns inteheller något behov av en "vattenriksplan" utöver att regeringen börges möjlighet att förelägga en kommun att upprätta en vattenhushållningsplan.Däremot kan staten även väntas ha stort behov av översikter,inventeringar, kartläggningar, utredningar o. d. i olika vattenfrågor. Ikapitel 8 analyseras behovet av underlag för vattenplanering i olika former, VPU har funnit att det för vattenöversikter ochsammanställningar på regional och riksnivå bör räcka med ett översiktligtunderlag. För vatten-fördelningsförrättningar och vatterhushållningsplanerbehöver underlaget däremot vara mer detaljerat. Liksom vid prövning av ärendenenligt vattenlagen, miljöskyddslagen o. d, blir det nödvändigt att kompletteramed "skräddarsydda " utredningar och undersökningar. Dokumentationen om vattnen o<:h vattenan'indningen är f n. i många avseenden otillfredsställande. För att envattenplanering skall kunna byggas upp inom rimtig tid måste den i väsentligadelar dock baseras på befintlig kunskap och på uppgifter som redan samlats ingenom l.ex. undersökningar, kontroll, tillsyn och forskning. Enligt VPU är detvarken rationellt eller ekonomiskt möjligt att bygga upp speciella system förkunskapsinsamling som är inriktade på att tillgodose enbart vattenplaneringensbehov. Under överskådlig t«d måste man räkna med att planeringsarbetet fårbaseras på information som i första hand samlas in för andra ändamål, VPU harfunnit att man kan börja en meningsfull planering på nu tillgängligt underlag.Vissa kompletteringar - främst när det gäller vatten-föringsdata och dethydrogeologiskai underlaget - är dock angelägna även i det kortatidsperspektivet. Det viktigaste för att få i gång enkvalitetsmässigt acceptabel vattenplanering är således att göra redan nubefintlig information tillgänglig och anpassad för planeringsändamål. Bådeinformation och sakkunskap är Prop.1985/86:1 103 spriddapå ett stort antal centrala myndigheter, länsstyrelser, kommuner, universitet,forskningsinstitutioner; kohsiiltförctag m. fl. VPU anser det inte realistiskt att med hänvisningtill vattenplaneringens behov försöka genomföra mer genomgripande förändringari systemet för informationsförsörjning, eftersom det skall tillgodose mångaolika ändamål. VPU föreslår i stället att planeringens behov tillgodoses genomatt det nuvarande systemet kompletteras och "tappas" på information. Ett nära samarbete mellan stat och kommun omkunskapsförsörjningen är en nödvändig förutsättning för att den av VPUföreslagna planeringsformen skall kunna fungera. Staten måste också kunna gekommunema effektiv hjälp med såväl sakkunskap som uppgifter om vattnen ochvattenanvändningen. VPU föreslår att kommunema kostnadsfritt skallkunna erhålla underiag till vattenöversikten från sutliga organ. Redan nu kanuppgifter om vattnen och vattenanvändningen lämnas kostnadsfritt frånnaturvårdsverket, , lantbmksstyrelsen, länsstyrelserna m.fl.Detta gäller dock inte och som är skyldiga att täcka sina kostnader.VPU anser att denna skillnad bör elimineras. VPU föreslår vidare att skyldighetatt ställa underiag till förfogande för kommunema och att även på annat sättmedverka i vattenplaneringen fastställs. Ikapitel 9 behandlas frågor som rör vattenplaneringens organisation och genomförande. VPU har funnit att det inte behövs nägon särskildlag för vattenplanering. Erforderliga bestämmelser om vattenplanering börkunna föras in i befintlig lagstiftning eller i den reviderade lagstiftning somförbereds. VPU har inte funnit det meningsfullt att utarbeta förslag tilllagbestämmelser, eftersom den lagstiftning som mest berör vattenplanering(vattenlagen och byggnadslagen) är under omarbetning. VPU föreslår dels att plan- och bygglagstiftningenkompletteras med regler om vattenöversikter och vattenhushållningsplaner, delsatt vatten-lagstiftningen kompletteras med bestämmelser omvattenfördelningsför-rättningar och bevattningssamfalligheter. Vissaföljdändringar kan bli aktuella i naturvårdslagen, miljöskyddslagen m. fl. VPU har vid genomgång av VLU:s och PBL-utredningensförslag funnit att det tekniska system som där förordas för samordning mellanfysisk planering och prövning enligt annan lagstiftning även skulle kunnatillämpas vid en utbyggd vattenplanering. Detta betyder emellertid inte attVPU tagit ställning i sak till de båda utredningamas förslag. VPU förutsätter - liksom - attmellankommunala planeringsfrågor även när det gäller grundvatten, sjöar,vattendrag och kustvatten i regel kan lösas informellt eller inom ramen förkommunalförbund. är enligt VPU tungrott när det gälleratt lösa interkommunala vattenhushållnings- och vattenfördelningsproblem, menreglema för regionplanering i PBL bör vid behov kunna tillämpas även förvattenplanering. 1985/86:1 104 VPU föreslår som nämnts, att bestämmelser omvattenfördelningsförrättning förs in i den nya vattenlagen, bl. a. på grund avden nära kopplingen till prövningen. En förrättning bör resultera i ett beslutrörande användningen och fördelningen av vattenresurserna. Detta avses blibindande när sedan prövning enligt vattenlagen sker av en ansökan om tillståndtill uttag m.m. och härför erforderliga anläggningar och skadeförebyggande åtgärderm.m. Förrättningsbeslutet som därmed får direkta rättsverkningar för denenskilde bör kunna överklagas till länsstyrelsen.Vattenfördelningsför-rättningen blir således enligt VPU:s förslag en länkmellan den fysiska planeringen och prövningen av enskilda ärenden. Samfallighetsbildning för jordbruksbevattning börenligt VPU:s uppfattning kunna lösas inom vattenlagens ram. Frågan börövervägas i arbetet med den nya vattenlagen. I ansvarsfördelningen mellan stat och kommun färkommunema enligt VPU:s förslag huvudansvaret för den översiktliga planeringennär det gäller vattnen och vattenanvändningen. I första hand ärvattenöversikter och vattenhushållningsplaner avsedda som riktlinjer förkommunemas egen verksamhet. VPU anser att det är angeläget att vattenplaneringenblir en del i den kommunala planeringen och att den förs in i den politiskabeslutsprocessen. Medborgarinflytandet bör vidare kunna tryggas genom attallmänheten informeras om förslagen till åtgärder och ges möjligheter attdiskutera hur vatlenproblemen skall lösas samt att påverka besluten. I andra hand kan översikter och planer väntas bliav stor betydelse för domstolar och tillståndsbeviljande myndigheter. Staten bör ha inflytande över vattenanvändning ochvattenhushållning främst när det gäller intressen av rikskaraktär men även närdet gäller regionala och interkommunala vattenfrågor. Staten bör även hamöjlighet att förelägga en kommun att uppräita vattenöversikt ellervattenhushållningsplan. Samarbete mellan stat och kommun blir viktigt. VPUutgår från att formella styrmedel endast i undantagsfall skall behöva utnyttjasför detta. Rollfördelningen mellan stat och kommun i vattenplaneringen böröverensstämma med de regler som gäller eller kommer att gälla för den fysiskaplaneringen. Statens inflytande kan säkerställas på ett liknandesätt som föreslår, dvs;\genom regler om underställning ochgenom det redan nämnda planföreläggkndet. VPU anser att det Slutliga ställningstagandet tillansvarsfördelning mellan stat och kommun i fråga om vattenplanering kan ske ianslutning till behandlingen av förslag|en till ny plan- och bygglagstiftning,ny vattenlag, ändringar i miljöskyddslagen samt i den proposition som föranledsav rapporten (SOU 1979:54, 55).VPU betonar dock vikten av att vattenplaneringen kommer i gång redan innansamordningsfrågorna mellan lagarna hunnit lösas, varför planeringen till enbörjan fr bedrivas i informella former. VPU förutsätter att varje kommun skall upprätta envattenöversikt och föreslår som tidigare nämnts att de slatliga organ somarbetar med vattenfrågor skall bidra med underiag till kommunemasvattenplanering. Detta kan ske genom att de statliga organen dels direktbiträder i planeringsarbe- Prop.1985/86:1 105 tetmed sina kunskaper och erfarenheter, dels genom att planeringsunderlag samlasin och sammanställs fiån olika källor, I det fall det blir aktuellt att upprätta envattenhushållningsplan som avser mer än en kommun erfordras interkommunallsamarbete. har därvid enligt sin instruktion en allmänskyldighet atl samordna flera kommuners verksamhet, Vattenfördelningsförrättningen berör i första handnyttjama inom del aktuella området. Kostnadema för förrättningen inkl.underlagsmaterial fördelas av förrättningsmånnen på nyttjama. Såväl staten somkommunen bör dock ställa tillgängligt material till förfogande som underiag.Det är angeläget att den statliga medverkan som krävs kan säkerställas genomatt resurser tilldelas eller omfördelas i statsbudgeten, genom ändring iinstruktioner o. d, VPU har funnit att det inte krävs några drastiskaförändringar i den statliga förvaltningen för att åstadkomma en fungerandevattenplanering och avvisar tanken på en särskild central vattenförvaltning.Det är mera realistiskt att bygga vidare på den nuvarandeförvaltningsstrukturen och på de tankegångar om förändringar isamhällsplanering och beslutsformer som har presenterats . VPU anser det naturligt att de myndigheter som nuhar ansvar för vattenfrågor även får ansvar att förse vattenplaneringen medsakkunskap och underlag i form av inventeringar, kartläggningar,sammanställningar, analyser o. d. På central nivå är det tre sakkunnigfunktioner somskall tillgodoses. Den första gäller frågor om användningen av vattnen förolika ändamål. Främst följande myndigheter kan i samband med införande avvattenplanering väntas få ökade uppgifter: lantbmksstyrelsen, ,, livsmedelsverket, , industriverket,och . VPU anser att de genom sin sakkunskap börsvara för inventeringar, sammanställningar och annat grundmaterial förvattenplanering. De bör också kunna biträda ['egeringéh, andra myndigheter ochkommuner med analyser, prognoser o.d. Stödet till kommunerna bör kanaliserasvia länsstyrelscma. Den andra sakkunnigfunktionen gällervattenresurserna samt tillståndet och utvecklingen i grundvatten, sjöar,vattendrag och kustvatten. Huvudansvariga i detta avseende är främstnaturvårdsverket, och . men även och andra centralamyndigheter arbetar med resursfrågor om sjöar, vattendrag och kustvatten ianslutning till deras sektorsintressen. VPU anser att dessa myndigheter på dencentrala nivån även i fortsättningen bör svara för merparten av den sakkunskapom vatten som erfordras för en utbyggd vattenplanering. Den tredje sakkunnigfunktionen gällerplaneringsmetodik och fysisk riksplanering. och harviktiga roller i samhällsplaneringen, VPU understryker betydelsen av att bådeplanverkets och sakkunskap och erfarenheter frånsamhällsplanering utnyttjas i vattenplaneringen. VPU har vid sin genomgång av olika alternativalösningar på frågan om hur samordningsansvaret på central nivå lämpligen börhanteras funnit att avgörande skäl talar för att vattenfrågorna föriäggs av de myndighe- Prop.1985/86:1 106 tersom redan har betydande ansvar inom området. Myndigheten skall svara församordningen av de centrala myndighetsuppgifterna inom vattenplanering,vattenhushållning och vattenanvändning i landet. En fömtsättning för etteffektivt arbete är givetvis att verksamheten kan bedrivas i nära samverkan medandra myndigheter inom vattenområdet, eftersom sakkunskap om vattnen och derasanvändning är spridd över ett stort antal centrala myndigheter, länsstyrelserm. Valet kan å ena sidan falla på en myndighet medstor sakkunskap i vattenfrågor och som har viktiga vattenfrågor attbevaka eller å andra sidan på en myndighet med tyngdpunkten i den fysiskaplaneringen. VPU har mot denna bakgrund funnit att ellerplanverket kan komma i fråga som vattenplaneringsmyhdighet med samordnings-,utrednings- och utvecklingsuppgifter. VPU har vid genomgång och analys avfördelar och nackdelar funnit att därvid är att föredra. VPU anser att ett särskilt vattenplaneringsråd vidvattenplaneringsmyndigheten kan vara av värde i samordningsarbetet mellan decentrala myndigheterna inom vattenområdet och de viktigasteintressentgruppema. VPU understryker också behovet av samordning avvattenfrågorna i . Behovet av ett särskilt miljö- ochnaturresursdeparte-ment påtalas. VPU framhåller att det på regional nivå ärangeläget att sakkunskap om såväl vattnen och vattenanvändningensom övriga förhållanden i länet kan utnyttjas av kommunema i derasvattenplanering. skall även i vattenplaneringsfrågor fungera somen länk på regional nivå mellan den kommunala och den centrala nivån. Härvidfömtsätts att kartlägger tillståndet i vattnen, sammanställeruppgifter om vattenanvändningen och redovisar sammanställningar beträffandevattnen och vattenanvändningen i länet. bör också bevaka attintressen av rikskaraktär samt av regional eller interkommunal karaktärbehandlas tillfredsställande i och interkommunal vattenplanering. VPU föreslår beträffande den kommunalaorganisationen att vattenplaneringen skall byggas in i kommunplaneringen.Garantier för samordningen med annan planering skapas genom attvattenplaneringen bygger på de gemensamma planeringsförutsättningama. VPU anseratt kommunstyrelsen själv bör leda arbetet och genomföra planeringen i närasamarbete med berörda facknämnder på grund av vattenfrågomas starka kopplingtill annan planering. För kommuner som saknar sakkunskap förvattenplanering kan det bli aktuellt att utbilda personal eller att kompletteramed ny personal. VPU anser att det finns skäl att organisera ettrelativt fast samarbete mellan kommunema och i det tekniskaarbetet med framför allt vattenöversikter. Samarbetet kan lämpligen vidgas tillatt omfatta även andra länsorgan samt vattenvårdsförbund. Prop.1985/86:1 107 Avolika skäl är det svårt att beräkna resursbehovet för att genomföra VPU:s förslag.Avsikten är att så långt möjligt integrera vattenolanerineen i annan planeringoch att informationsförsörjningen skall lösas genom att befintliga organ ochsystem utnyttjas. VPU har försökt uppskatta storieksordningen av de samladeinsatser som kan behöva göras efter ett beslut omgenomförande. Bedömningen av behovet bygger på fömtsättningen attvattenplaneringen kan utnyttja tillgängliga basresurser. Behovet anges ipersonår och räknas . Kommunernas insatser för att upprätta en förstaenkel vatlenöversikt bedöms uppgå till 1/för en genomsnittskommun.Detta förutsätter medverkan med underlag. Det är svårt attnärmare precisera resursbehovet för vattenhushållningsplanerna innan den förstaomgången vattenöversikter har redovisats. För medverkan i vattenplaneringenkan erfordras 1-2 personår främst för att sammanställa planeringsunderiag,biträda kommunema i vattenplaneringsfrågor och följa upp kommunernasverksamhet på området. VPU fömtsätter att de centrala myndigheterna somredan nu ansvarar för frågor om användningen av vatten även skall svara fördessa frågor i vattenplaneringssammanhang. För arbetet med underlag i form avinventeringar, sammanställningar, prognoser m.m. på den centrala nivån behövsresurser av storleksordningen . "Vattenmyndighetema" ,och får viktiga sakkunniguppgifter inom vattenplaneringen.Inledningsskedet kommer att inriktas på underlaget för den första generationensvattenöversikter. Därefter bör arbetet vidgas för att höja ambitionsnivån ochsuccessivt förbättra underlaget. Resursbehovet för detta arbete vid de tremyndigheiema uppskattas till 10-15 personår. , som föreslås få särskildasamordningsuppgifter på central nivå och ansvaret för viss utrednings- ochutvecklingsverksamhet inom vattenplaneringsområdet, bedöms behöva minst 5personår för denna verksamhet. Som komplement till dessa personella resurser kanmedel behövas för instmmentell uppmstning, nybyggnad av stationsnät, förnyelseav arealstatistik o. d. VPU har övervägt frågan om staten - utövermedverkan med konkreta arbetsinsatser och hjälp med planeringsunderiag - ävenskulle ge samtliga kommuner ekonomiskt bidrag för vattenplanering. VPU anseratt de kostnader som är förenade med vattenplaneringen i första hand börbeaktas i mer övergripande bedömningar om kostnadsfördelningen mellan stat ochkommun. VPU anser dock att särskilda statsbidrag bör utgå vid planering som ihög grad berör riksintressen. Detta kan framför allt bli aktuellt vidinterkommunal vattenhushållningsplanering. VPU anser också att det behövsextra stödåtgärder för att främja interkommunall samarbete i de fall kommunerhar gemensamma vattenproblem. VPU föreslår att sådana medel skall anvisas fördetta ändamål från och med /82. Den formella gmnden för VPU:s förslag kan tidigastläggas i samband med att en ny vattenlag och en ny plan- och bygglag träder ikraft. Den sistnämnda lagen väntas komma sist och skulle kunna träda i kraftden enligt bedömning. Det är emellertid angeläget att snabbt komma i gångmed vattenplanering och VPU anser det därför inte försvarligt att vänta medåtgärder så . Intresset för vattenplanering i kommunerna bedöms vara såstort att en första generation vattenöversikter torde komma att upprättas iflertalet kommuner , Reservation har lämnats av sakkunnige ,Experten har medgetts att avge särskilt yttrande. 1985/86:1 109 Sammanfattning av promemorian (Ds Bo 1983:2) Bättrebostäder ett 10-årigt förnyelse- och underhåilsprogram Mål för ett bostadsförbättringsprogram Alla människors rätt till en godbostad utgör en av hörnstenarna i den svenska välfärdspolitiken. De konkretauttrycken för detta har växlat under olika perioder. Den sociala bostadspolitiken byggerpå att samhället har ansvaret för bostadsförsöijningen. Bostadsproduktionenskall ske under spekulations-fria former. Miljonprogrammet utgjorde ettväsentligt steg för atl förverkliga målet atl hela befolkningen skulle beredas sunda,rymliga, välplanerade och ändamålsenligt utrustade bostäder av god kvalitettill skäliga kostnader. Den egentliga bostadsbristen kunde därmed byggas bort.En dominerande del av hushållen har rymliga och moderna bostäder. Sedan miljonprogrammet genomförtsär inte längre nyproduktion av bostäder den viktigasie frågan. Desamhällsekonomiska och fördelningspolitiska aspekterna på bostadspolitiken fåren allt större betydelse. Dessa frågor är centrala i det uppdrag som regeringenhar givit åt den parlamentariskt sammansatta bostadskommitlén. måstestörre uppmärksamhet ägnas frågor om hur det befinlliga bostadsbeståndet börvårdas, utvecklas och utnyttjas. Som elt led i en vidareutveckling av densociala bostadspolitiken presenteras i denna promemoria etl tioårigt bostadsförbättringsprogram.Målen för programmet kan sammanfattas i följande sex satser: 1, Alla människorhar rätt lill en bostad med modern utrustning. Alla omoderna och huvuddelen avalla ofullständiga lägenheter bör byggas om till moderna lägenheter ellerrivas, 2, Alla boendeskall ha rätt till en bostad som är väl underhållen. Det är nödvändigt attmotverka den kapitalförstöring och den förslumning som hotar om underhålletinte kan finansieras, 3, Oberoende avålder eller handikapp, skall alla har rätt till en bostad som fyller kraven pågod tillgänglighet. En förbättrad tillgänglighet är väsentlig för att beredaetl ökande antal äldre och rörelsehindrade goda levnadsförhållanden, 4, Energihushållningsåtgärdernamåste intensifieras och samordnas med andra förbättringsåtgärder. Det av fastställda energihus hållningsmålet måsle uppnås av såväl energipolitiska som samhällsekono miska skäl, 5, Boendet skall bli merajämlikt och integrerat. Förnyelsen bör inriktas så all den bidrar till att jämna ut kvalitetsskillnader mellan olika bostads- 1985/86:1 110 områden.Då behövs samlade insatser som sker på ett planlagt sätt och i samverkan meddem som berörs av åtgärderna, 6, Kapaciteten inom byggsektorn bör utnyttjasbättre. De byggnadsarbetare och den produktionskapacitet inom byggbranschensom frigörs genom det minskade nybyggandet skall utnyttjas för att uppnåbostadsförbättringsprogrammets mål. Mot bakgrund av dessa mål för den socialabostadspolitiken inför resten av och föreslåselt program för underhålls-, reparations- och ombyggnadsinsatser under dekommande tio åren. Programmet innebär att 275000 lägenheter iflerbosladshus och 150000 småhus skall byggas om ,Flertalet av lägenheterna i de flerbosladshus som byggs om har redan frånbörjan moderna bekvämligheter. En stor del av ombyggnaderna kommer därför inteatt bli sä genomgripande som ombyggnader vanligen har varit. Också underhållet i bostadshusen behöver öka.Programmet innebär att de sammanlagda kostnaderna för underhåll avflerbosladshusens gemensammadelar och utrymmen ökar från 2 500 milj, kr. år1981 till4100milj,kr, , Därtill kommer ökade insatser för reparation avbyggskador, grundförstärkningsätgärder m.m. Insatser i den omfattning som föreslås innebär attbostadsbeståndets kvaliteter i fråga om bl, a, energiegenskaper ochtillgänglighet kan förbättras i ökad takt. Antalet hissinstallationer isamband med ombyggnad beräknas minst kunna fördubblas. kan flersysselsättas i byggnadsarbete och inom byggnadsmaterialindustrin. Medelför att genomföra programmet Ett program av den föreslagna omfattningen kräveren anpassning av kommunernas planering av bosladsförsörjningsålgärder. Dagensplaneringsinstrument är utformade för en situation med slor nybyggnadsvolym.Planeringen måste nu ställas om så att betydligt större uppmärksamhet ägnas åthur bostadsbeståndet som helhet bör utvecklas och utnyttjas. Planeringen förbeståndets förnyelse måste ges en framskjuten plats. föreslås en ny ordning för kommunernas bostadsförsörjningsplanering.Den innebär att kommunerna ges störte frihet att utforma och genomföraplaneringen efter de egna förutsättningarna. Härigenom får kommunerna bl. a,ökat utrymme för atl åstadkomma den samordning mellan olika slags planering somkrävs i förnyelsearbetet. Prop.1985/86:1 Hl Regeringen bör emellertid ges befogenhet altföreskriva att vissa frågor i bostadsförsöijningsplaneringen skaU redovisassärskilt. Denna befogenhet skall utnyttjas för att tillförsäkra statsmakternadet underlag som är nödvändigt för att följa hur bostadsförbättringsprogrammetgenomförs. Kommunerna förutsätts redovisa uppgifter som belyserförnyelsebehoven i bostadsbeståndet och därefter - - redovisasina program för planerade förnyelseålgärder. Finansieringsfrågorna är centrala ibosladskommitténs arbete.