prop · G9039 · 1985-12-31 00:00:00 — Någraremissinstanser har med hänvisning till behovet av vägledande avgöranden menatatt fullföljd borde få ske också till högsta domstolen. MAK:s förslag innebär att disciplinbesluten kan prövas av tre instanser. Om manockså räknar med möjligheten till omprövning av beslut inom myndigheten, blir antaletinstanser fyra. Detta torde tillräckligt väl tillgodose de rättssäkerhetskravsom kan ställas på förfarandet. Dessutom är behovet och värdet av vägledandeavgöranden utöver dem som hovrätterna meddelar kanske inte lika stort här sominom vissa andra rättsområden. Med hänsyn till det nya disciplinsystemetsadministrativa karaktär torde de beslutande myndighetema också kunna gesvägledning genom föreskrifter från högre myndigheter inom försvarsmakten. Detär därför enligt min mening inte motiverat med en fullföljdsrätt till högstadomstolen. 2.3 Det straffrättsliga ansvaret Mittförslag: Det nuvarande särskilda straffansvaret för militär personal behållsför krigsförhållanden enligt nuvarande principer. - Värnpliktigaskall kunna straffas för värnpliktsbrott om de på ett allvarligt sätt åsidosätter sina skyldigheter enligt värnpliktslagen. I övrigt skallendast ett fåtal särskilda straffbestämmelser gälla för den militära personalen i fredstid. MAK:s förslag: Överensstämmer med mitt (Betänkandet s. 83-116). Remissinstanserna:Några invändningar riktas inte mot granddragen i MAK: s förslag. hovrättanser dock att det lagtekniska system som MAK har valt är svåröverskådligt(Remissammanställningen s. 172). Skälenför mitt förslag: Ett disciplinansvar av det slag som jag har förordat i detföregående minskar på ett drastiskt sätt behovet av särskildastraffbestämmelser för den miUtära personalen. En omfattande avkriminaliseringkan aUtså ske i fråga om de gärningar som f.n. är straffbelagda i främst 21kap. Detär emellertid uppenbart att det med hänsyn tiU försvarsmaktens effektivitet ärnödvändigt att under krigsförhållanden straffrättsligt kunna beivra åtminstoneen del av det som i fredsverksamheten endast omfattas av disciplinansvaret. Av likartade skäl är detockså nödvändigt att kunna tillgripa en straffpåföljd när värnpliktiga intefullgör sina grundläggande skyldigheter enligt värnpHktslagen. Jag syftardärvid såväl på det fallet att den värnpliktige utan några principiella motivsätter sig över gällande bestämmelser som på den situationen att han utan attfrågan om vapenfri tjänst är aktuell -vägrar att fullgöra värnplikten därföratt det strider mot hans religiösa eller etiska övertygelse. Vidsidan av de bestämmelser som jag nu har berört finns det ett mycket begränsatbehov av särskilda straffbestämmelser för fredsverksamheten. Sveahovrätt har kritiserat MAK: s förslag till författningsstraktur och menat attdenna är svåröverskådlig. Jag kan delvis instämma ihovrättens synpunkter. Jag har därför övervägt en lösning där såväl reglernaom det nya disciplinsystemet som straffbestämmelserna i fråga samlas i en lag.Avgörande principiella skäl talar emellertid mot att föra bort brott medstraffskalor av det slag det här rör sig om från tillspecialstraffrätten. Flera av de brott det här är fråga om kan medföra Uvstidsfängelse. Andra har mycket höga tidsbestämda . Sådana straffbestämmelserbör, om inte mycket starka skäl talar för annat, finnas endast i brottsbalken.Den författnings-mässiga uppdelning av det militära straff- ochdisciplinsystemet som MAK har föreslagit är således den lämpligaste ocksåenligt min mening. I de följande avsnittenkommer jag att mera i detalj redovisa mina överväganden om den militärapersonalens straffrättsliga ansvar. Prop.1985/86: 9 2.3.2Den militära personalens straffansvar i krig Mittförslag: I krig skall krigsmän kunna straffas för lydnadsbrott, grovtlydnadsbrott, rymning, våld eller hot mot förman, samröre med fienden,undergrävande av stridsviljan, försummande av krigsförberedelse, obehörigkapitulation, stridsförsumlighet, tjänstebrott samt för försök, förberedelseeUer stämpUng till eller underlåtenhet att avslöja rymning. De av denuvarande krigsartiklama som är riktade till envar behålls med vissajusteringar. MAK: s förslag: MAKföreslår att gärningar som f. n. utgör brottsbalks-brottet samröre med fiendeni fortsättningen skall kunna beivras endast som discipUnförseelse. I övrigtöverensstämmer MAK: s förslag med mitt (Betänkandets. Remissinstanserna: Sveahovrätt anser att brotten övergivande av post och överlöpande till fienden börbehållas som särskilda brott. Hovrätten över och motsätter sigMAK: s förslag att flytta förbudet mot samröre med fienden från brottsbalkentill regeringens tjänsteföreskrifter för försvarsmaktens personal. Sammahovrätt anser också att det nuvarande förbudet mot olovlig sammankomst ibrottsbalken bör behållas. ÖB menar att bestämmelserna om övergivande av postbör finnas kvar. polisdistrikt anser att brottet onykterhet itjänsten bör behål- Prop.1985/86:9 las. ifrågasätter om brottet missbrak avförmanskap bör avskaffas (RemissammanstäUningen s. 175-178). Skälenför mitt förslag: F.n. innehåller 21 kap. ett relativt stort antalbestämmelser om brott av krigsmän. Bestämmelserna är tilllämpliga både i fredoch i krig. Som jag har konstaterat tidigare (avsnitt 2.3.1) kommer reglerna omdisciplinansvar att i allt väsentligt fyUa behovet av sanktionsmedel motkrigsmän som bryter mot givna föreskrifter osv. Dessutom kan krigsmän ådra sigstraffrättsligt ansvar på samma sätt som andra. Jag återkommer tiU det i avsnitt2.3.4. Kravet på särskilda straffbestämmelser för försvarsmaktens personal görsig därför gällande framför allt under krigsförhållanden, då behovet avordning, säkerhet och effektivitet är ännu större än annars. MAKföreslår för krigsförhållanden att det nuvarande straffansvaret i stora delarbibehålls att gälla för all personal inom försvarsmakten. Kommittén föreslårdärför att det i 21 kap. under rubriken krigsmän tas uppett antal straffbestämmelser, vilka har det gemensamt att de endast kantillämpas under krig, krigsfara och därmed jämställda förhållanden. Deföreslagna straffbestämmelserna upptar brotten lydnadsbrott, grovtlydnadsbrott, rymning, våld eller hot mot förman, undergrävande avstridsviljan, försummande av krigsförberedelse, obehörig kapitulation,stridsförsumlighet och tjänstebrott. En del av dessa bestämmelser finns f n. i22 kap. (Krigsartiklar). Remissinstansernahar inte några principiella invändningar mot MAK: s förslag tillstraffbestämmelser i krig m.m. De invändningar som har rests mot förslaget hartagit sikte på att det utelämnar vissa av de nuvarande brotten som av dessaremissinstanser anses böra finnas kvar. Avskäl som hovrätten över och har anfört är det nödvändigt att ilag reglera förbudet mot obehörig förbindelse med fienden. I övrigt anser jagatt MAK har gjort en välgrandad avvägning mellan vad disciplinsystemet böromfatta och vad som bör beivras i straffrättslig ordning. Det finns alltsåenligt min uppfattning inte någon anledning att foga ytterligare brott tillMAK: s lista över straffbestämmelser för krigsförhållanden. Jaganser det också lämpligt att straffansvaret i krig för försvarsmaktens personalregleras samlat i 21 kap. . Vadslutligen gäller de krigsartiklar som är riktade till alla och alltså inte baratill krigsmän föreslår MAK att straffbestämmelserna för landsförräderi,landssvek och landsskadlig vårdslöshet behålls med smärre justeringar i 22kap.brottsbalken. Även förbudet mot ryktesspridning till fara för rikets säkerhetföreslås bU kvar i samma kapitel i . Detsamma bör enligt MAK gällabrottet försvarsskadlig ryktesspridning. Beträffandefolkrättsbrottet, som f. n. är reglerat i 22kap. 11 § brottsbal ken, ifrågasätter MAK som i denna del har särskilt samrått med folk rättskommittén (Fö 1978:06) - om man inte numera har sprängt ramen för vad som rimligen bör omfattas av ett blankettstraffbud med livstids fängel se i straffskalan. Bakgrunden till MAK: s uttalande är att den folkrättsliga reglering som paragrafen hänvisar till numera är alldeles för omfattande för 80 att kunna överblickas av dem som straffbestämmelsengäUer för. pekar också på attskyldigheten för de stater som har anslutit sig till Genévekonventionatt införa straff för överträdelser av konventionsbestämmelserna är begränsadtill svåra överträdelser. Beaktansvärda skäl talar därför enligt MAK för attstraffansvaret enUgt nuvarande 22kap. 11 § också begränsas tiU deallvariigaste fallen. MAK anser vidare att det i paragrafen i fråga bör lämnasen exemplifiering på vad som är svåra överträdelser. I paragrafen bör ocksåintas en bestämmelse om förmans ansvar för underiydandes handlingar, föreslårMAK. MAK: s nu redovisadeförslag avseende den framtida utformningen av 22 kap. har ihuvudsak lämnats utan erinran av remissinstanserna. Också enligt minuppfattning innebär MAK: s förslag en ändamålsenlig reglering av det allmännastraffansvaret i krig. Straffskalornai ses f n. över av fängelsestraffkommittén (Ju 1979:04). För attinte föregripa kommitténs arbete har jag nu endast så långt det varit möjligtfört över gällande straffskalor till de nya straff-bestämmelsema. 2.3.3Särskilda straffbestämmelser för värnpliktiga Mittförslag: - En värnpliktig skall kunna dömas för värnpliktsbrott vid allvarligafall av åsidosättande av de grandläggande skyldigheterna enligtvärnpliktslagen. - Straffet förvärnpliktsbrott skall vara böter eUer fängelse i högst . MAK:s förslag: Överensstämmer med mitt utom att MAK föreslår att straffet förvämpliktsbrott skall vara fängelse (Betänkandet s. 96-99). Remissinstanserna:Flera remissinstanser anmäler tveksamhet till MAK: s förslag. Det föreslagnamaximistraffet för värnpliktsbrott anses t. ex. för lågt. Det ifrågasätts ocksåom det inte är lämpligare att bestämmelser om värnpUktsvägran i olika formerfinns i (Remissammanställningen s. 172-175). Skälen för mitt förslag:En värnpliktig som vägrar att fullgöra sin plikt att tjänstgöra enligtvärnpliktslagen döms enligt gällande rätt för lydnadsbrott enligt 21 kap. 1 §brottsbalken eller rymning enligt 21 kap. 12 § samma balk. Även ansvar förtjänstefel enligt 21 kap. 18 § kan komma i fråga. Brottsmbriceringen ärberoende av på vilket sätt den värnpliktiges vägran kommer till uttryck. Omhan underiåter att efter kaUelse inställa sig till tjänstgöring, bedöms brottetsom rymning. Inställer han sig men vägrar att lyda order om att hämtautrastning osv., blir brottet lydnadsbrott. I detta sammanhang bortses från atten värnpUktsvägran kanske inte leder till någon lagföring alls, därför att derivärnpliktige i anslutning till sin vägran ansöker om vapenfri tjänst (se 65 och66 §§ kungörelsen 1969:380 om värnpliktigas tjänstgöring m. Föratt ansvar för lydnadsbrott skaU inträda krävs att den värnpliktige Prop.1985/86:9 får en formell befallning att företa en viss tjänsteåtgärd och hanvägrar att lyda. Detta har lett till att förfarandet i fall av värnpliktsvägranhar blivit komplicerat och formaliserat. Straffskalanför lydnadsbrott omfattar f. n. disciplinstraff och fängelse i högst ett år.För rymning är straffskalan disciplinstraff eller fängelse i högst . Påföljdenför värnpUktsvägrare togs upp av försvarsministern i prop. 1977/78:159 omändring i lagen (1966:413) om vapenfri tjänst m. m. I propositionen förordadeförsvarsministern att påföljden vid fall av vägran första gången bestämdes tillvillkorlig dom i förening med ett kraftigt bötesstraff. Den dömde skulle,enligt försvarsministern, erinras om att frihetsstraff kunde följavid ny lagföring. Försvarsministern anförde vidare att hinder inte borde mötaatt på nytt kalla in den vämpliktige till tjänstgöring. Om vederbörande vägradeäven , borde påföljden bestämmas till fängelse. Fängelsestraffetborde, enligt försvarsministern, i normalfallet bestämmas till minst fyramånader. Hänsyn borde dock tas tiU återstående tjänstgöringstid, t. ex. omvägran hade skett vid repeti-tionsutbildning. Straffet borde därvid kunnasättas lägre än vad som hade sagts. Försvarsministern ansåg vidare att deti princip inte borde göras någon skillnad beroende på vilket skäl som låg bakomvägran. Han tillade att den som hade dömts för vägran inte bordekallas in vidare till tjänstgöring. ställde sig bakom dessauttalanden (prop. 1977/78:159s. 123, FöU 28, rskr 371). Försvarsministernsuttalanden om påföljdsvalet vid vapenvägran har blivit vägledande fördomstolarna. I normalfallet döms således den som vägrar att fullgöragrandutbildning enligt värnpliktslagen numera oftast till villkorlig dom ochböter första gången medan straffet för det fall att han upprepar sin vägranvanligtvis blir fängelse . Det bör dock nämnas att den faktiskastrafftiden genom ändrade regler om villkorlig frigivning nu har sjunkit (prop. 1982/83:85, JuU 26, rskr. Högsta domstolenhar dock i ett mål angående upprepad vapenvägran ändring avreglerna för villkorlig frigivning trots det bestämt påföljden . Detär enligt min uppfattning sakligt sett otillfredsställande att vid fall avprincipiell vägran att fullgöra värnplikten tillämpa straffbestämmelser somegentligen är avsedda främst för andra situationer. Dessutom är den nuvaranderättsliga regleringen av värnpliktsvägran onödigt komplicerad. Som harframhållits i det föregående finns det inte någon saklig grand att behandla densom uteblir från tjänstgöringen på ett annorlunda sätt än den som inställer sigtill tjänstgöringen men vägrar att fullgöra denna. I båda fallen föreligger envägran att uppfylla de grandläggande skyldigheterna enligt vämpliktslagen. Detframstår därför som mest ändamålsenligt att knyta straffbestämmelsen direkt tiUdenna vägran. MAKföreslår för de värnpliktigas del att det i vämpliktslagen införs en särskildstraffbestämmelse för de allvarliga fallen av lydnadsbrott och I MAK: sförslag stäUs upp som krav för att gärningen skall vara straffbar attden är ägnad att medföra avsevärt men för utbild- 82 ningen eUer för tjänsten i övrigt. MAK benämner brottetvämpliktsbrott. Flera av remissinstansernahar ställt sig tveksamma till MAK: s förslag i Prop. 1985/86:9 denna del.Bl. a. har man invänt att straffbestämmelser av detta slag bör återfinnas ibrottsbalken. Jagför min del anser aU MAK: s förslag väl tillgodoser kravet på en klarare ochmera ändamålsenlig reglering av värnpliktsvägran i dess olika former. Medhänsyn till att den brottsliga gärningen består i en vägran att fuUgöra deuppgifter som läggs fast i värnpliktslagen och eftersom straffbestämmelsenriktar sig mot en särskild personkrets talar också enligt min mening destarkaste skälen för att bestämmelserna om värnpUktsbrott tas in ivärnpliktslagen. Värnpliktsbrotteti MAK: s förslag omfattar också det fallet att en värnpliktig på annat sätt ängenom utevaro eller ordervägran åsidosätter vad som åligger honom i tjänsten.Det är här fråga om gärningar som i nuvarande lagstiftning ofta bedöms somtjänstefel. De allvarligaste fallen måste också i ett nytt ansvarssystem kunnabeivras i straffrättslig ordning. Jag delar därför MAK: s uppfattning attsådana gärningar skall inrymmas i värnpliktsbrottet. Utöverbestämmelserna om vämpliktsbrott innehåller MAK: s förslag en grandlägganderegel om värnpliktigas lydnadsplikt. MAK motiverar sitt förslag med attstraffbestämmelsen om lydnadsbrott i 21 kap. 1 § föreslås bliavskaffad och att det därför behövs ett grandläggande stadgande om vämpliktigaslydnadsplikt. Jag anser också att en sådan regel behövs. Enannan konsekvens av det nya ansvarssystemet enligt mina förslag i detföregående är att bestämmelser kommer att saknas för det faU att en värnpliktigav oaktsamhet underiåter att inställa sig fill tjänstgöring. Enligt gällanderätt kan i sådana fall dömas till ansvar för tjänstefel i flertalet fall idisciplinmål. Denna möjlighet föreligger i nuvarande system oavsett om denvärnpliktige inställer sig innan tiden för hemförlovning inträtt eller inte. Meddet nya systemet saknas regler för den situafionen att den vämpliktige intealls inställer sig för tjänstgöring. Disciplinförfarande enligt de föreslagnareglerna förutsätter ju att den värnpliktige ryckt in. MAK föreslår därför attvärnpliktslagen kompletteras med en regel om straffansvar för utevaro som inteär uppsåtUg utan endast har sin grand i oaktsamhet. Förslagethar lämnats utan erinran av remissinstanserna. Jag instämmer i MAK: s bedömningom behovet av ifrågavarande bestämmelser. En särskild fråga gällerhur det nya värnpliktsbrottet förhåller sig till de föreslagna bestämmelserna om lydnadsbrott och rymning i vilka ju är tillämpliga endast i krig. MAK har stannat för en lösning som innebär att de mindre aUvarliga fallen skall handläggas i disciplinär ordning också under krigsförhållanden. Författningsmässigt har MAK reglerat det ta genom att utforma bestämmelserna om åtalsanmälan så att lydnadsbrott och rymning inte obligatoriskt kräver någon sådan anmälan. För att förtyd liga förslaget har MAK till bestämmelserna om värnpliktsbrott fogat en regel av innebörd att ansvar för sådant brott inte skall inträda om gärning en är belagd med straff enligt . Jag har inte någon annan uppfattning än MAK i principfrågan om de olika reglernas förhållande till 83 varandra.Jag vill dock förorda att hänvisningen till görs tydligare. 1MAK: s förslag finns inte några särskilda uttalanden om hur värnpliktsbrottetförhåller sig till det föreslagna nya tjänstebrottet i . Av denföreslagna regeln att ansvar för värnpliktsbrott inte skall inträda om gärningenär belagd med straff enligt kan man dock utläsa att MAK inte haransett att någon skall kunna dömas för värnpliktsbrott i krig för att han påannat sätt än genom avvikande eUer utevaro har åsidosatt vad som åligger honomi tjänsten. Hänvisningen till bör enligt min mening därför ocksåomfatta bestämmelserna om tjänstebrott. Att gärningar som faller under reglernaom tjänstebrott är för kvalificerade för att kunna handläggas i disciplinärordning följer av dessa reglers utformning. Reglerna om åtalsanmälan ärutformade i konsekvens med detta. Deolika regelsystemens förhällande till varandra behandlas närmare ispecialmotiveringen. MAKföreslår att straffet för värnpliktsbrott skall vara böter eller fängelse ihögst . Kommittén anför att det saknas skäl att bestämma ett högremaximistraff. MAK:s förslag innebär en sänkning av det högsta straffet i förhållande tillmotsvarande regler enligt gällande rätt. Flera remissinstanser har ocksåkritiserat förslaget med utgångspunkt i detta. Värnpliktsbrottetär visserligen avsett att tillämpas endast i fred. Jag anser likväl motbakgrand av värnpliktsutbildningens syfte att brottet är av så allvarlig naturatt det av MAK föreslagna maximistraffen fängelse inte tillräckligtuttrycker samhällets syn på gärningar av det slag som omfattas avbrottsbeskrivningen. Enligt min mening bör straffskalan innehålla fängelse ettår som högsta straff 2.3.4Straffansvaret i fred i övrigt Mittförslag: Myteri och uppvigling av krigsmän behåUs som särskilda militärabrott. Övriga nuvarande brotti 21 kap. upphävs för fredsförhållanden. MAK:s förslag: Överensstämmer med mitt (Betänkandet s. 84-95). Remissinstanserna:Några principiella invändningar har inte riktats mot MAK: s förslag. Skälen för mitt förslag: närmast föregående avsnitten har jag redovisat mina förslag avseendestraffansvaret för den militära personalen i krig och det särskildastraffansvaret för värnpliktiga i huvudsak i fred. Det återstår således attbehandla frågan vilket särskilt straffansvar som utöver det redovisade börgälla för personal vid försvarsmakten. MAKhar gått igenom 21 kap. och för varje brott lämnat förslag om vadsom bör gäUa i fråga om detta i det nya ansvarssystemet. Närdet gäller brotten lydnadsbrott (1 §) och rymning (12 §) i fred konsta- terarkommittén att de ingår i det föreslagna värnpliktsbrottet i den mån gärningarav ifrågavarande slag inte kan bedömas som disciplinförseelser. Brottetoskickligt beteende (9§), undanhållande (11§), onykterhet i tjänsten (14§),förargelseväckande beteende (16 §) och tjänstefel föreslås avskaffade medhänvisning till att beteenden av det slag som omfattas av dessastraffbestämmelser i fortsättningen bör behandlas enUgt reglerna omdisciplinförseelser. Ifråga om brotten ohörsamhet mot vakt (4§), missbrak av förmansskap (5§),obehörig befälsutövning (6§), våld eller hot mot krigsman (7§), missfirmelsemot krigsman (8 §) och övergivande av post (13 §) anser MAK att de gärningarsom omfattas av dessa bestämmelser alltjämt är straffvärda i den mån de inteär av sådant slag att de kan betraktas endast som disciplinförseelser.Gärningarna i fråga träffas dock enligt MAK: s mening av allmännastraffbestämmelser. Då det enligt MAK: s mening saknas skäl för en särskildreglering för det militära bör dessa bestämmelser upphävas. Vadslutligen gäller brotten myteri (3§) och uppvigling av krigsmän (10 §) anserMAK att det fortfarande finns behov av särskilda straffbestämmelser för denmihtära personalen. MAK har dock kommit tiU att dessa bestämmelser med vissaredaktionella ändringar bör flyttas från nuvarande 21 kap. till16kap. i samma balk. MAK:s förslag har i allt väsentligt lämnats utan erinran av remissinstanserna.Också jag anser att MAK: s nu redovisade förslag innebär en lämplig avvägningmellan vad som bör omfattas av det nya disciplinansvaret, å ena sidan, och vadsom under fredsförhållanden bör beivras straffrättsligt, å den andra sidan. Prop.1985/86: 9 Mitt förslag:Disciplinstraffet utmönstras som brottspåföljd. MAK:s förslag: Överensstämmer med mitt (Betänkandet s. 116-118). Remissinstanserna:Ingen remissinstans har haft några invändningar mot förslaget. Skälen för mitt förslag:Genom att alla rent disciplinära förseelser under militärtjänstgöring bUravkriminaliserade i det föreslagna systemet och även bestridda ärenden skallhandläggas inom försvarsmakten kommer de fall där domstol kan ha anledning attdöma till disciplinstraff i brottmål att bli avsevärt färre än . De mål avdisciplinär natur som återstår är dels sådana som på grand av reglerna omåtalsanmälan har kommit att överlämnas till åklagare och dels sådana som i ochför sig skulle kunna handläggas inom disciplinansvarssystemet men där brottethar polisanmälts. Redan detta är - som MAK konstaterar - ett starkt skäl föratt ta bort domstolarnas möjlighet att döma ut disciplinstraff i brottmål. Ett annat skäl som talarför att avskaffa de särskilda straffrättsliga påföljdema för krigsmän är attden anställda militära personalen med det föreslagna nya systemet under allaomständigheter kan ådömas sådanapåföljder för förseelser som helt faller under lagen om offentlig anställningsregelsystem. MAK kommer fram till atten fortsatt rätt för domstolarna att döma till disciplinstraff i brottmålknappast skulle ha någon praktisk betydelse och att en sådan rätt frånprincipiella och systematiska utgångspunkter knappast kan försvaras. Jaghar samma uppfattning som MAK och anser alltså att 32 kap. omdisciplinstraff för krigsmän och lagen (1973:18) om discipUnstraff förkrigsmän bör upphävas. 2.4 Skadeståndsansvaret för försvarsmaktens personal Mittförslag: Nuvarande skadeståndsregler behålls för försvarsmaktens personal. - Nuvarande bestämmelserom åläggande av ersättningsskyldighet i ersättningsmål upphävs. MAK:s förslag: MAK föreslår en skärpning av skadeståndsansvaret för värnpliktigaoch för kvinnor under militär grundutbildning. Det nuvarande kravet påsynnerliga skäl för åläggande av skadeståndsskyldighet bör sålunda intebehållas när det gäller förlust av eller skada på personlig utrastning, menarMAK. I dessa fall skaU myndigheten enligt MAK få rätt att besluta omersättningsskyldighet. Besluten skall kunna överklagas till försvaretscivilförvaltning (Betänkandet s. 136-142). Ledamotenav MAK motsätter sig ett ökat skadeståndsansvar (Betänkandet s.195). Remissinstanserna:MAK:s förslag har fått ett blandat mottagande. Vissa remissinstanser menar attförslaget rör en resurssvag grapp och att det därför är diskutabelt med ettutvidgat skadeståndsansvar. Andra remissinstanser tillstyrker förslaget.