prop · G903121 · 1985-12-31 00:00:00 — Del är viktigt all konsumentpolitiken får egna politiska organ.Läggs dessa frågor på redan befintliga politiska instanser finns del risk föratl frågorna drunknar i andra frågor som anses ha större tyngd. Om vi inte fåregna politiska organ finns del dessutom en risk all tjänstemän lägger egnaprioriteringar på verksamheten. Arbetsuppgifter som utbildningsinsatserriskerar i sådana fall all bli lågprioriterade och den traditionellarådgivningsverksamheten högprioriteras. Denkommunala verksamheten ska enligt kommittén även i fortsättningen 261 vara friviUig.Miljöförbundet stöder den tanken, liksom argumentet att del knappastgår att tvinga fram kvalificerade kommunala ambitioner på detta Prop.1985/86:121 område genom diktat. Men om det inte finns rådgivning alttillgå överallt, måsle enligt vår uppfattning statlig rådgivning ochreklama-lionshjälp finnas läll tillgänglig centralt eller länsvis, även pertelefon. Detär bra all kommittén vill stimulera till en mångsidig lokal verksamhet. Del äremellertid svårt atl i förslagen se någol konkret om hur man ska stärkaförutsättningarna för en sådan verksamhet. Kommitténförordar atl många uppgifter flyttas från KOV till den lokala verksamhelen ochman lägger dessulom på ytterligare nya uppgifter. Detta innebär naturligtvisatl klyftan kommer atl öka mellan konsumenter i de kommuner som har en välfungerande lokal verksamhet och konsumenter i de kommuner som saknar eller haren ringa sädan verksamhet. Vivet all politisk oenighet medverkar till att frivilliga insatser får enlåg ambitionsnivå i många kommuner. SSKF anser därför att det finns behov av envägledande lagsttftning och en viss ekonomisk stimulans via KOV för atl vi skafå en "lägsta ambitionsnivå" för den lokala konsumentpolitiken ilandels kommuner. Kommitténföreslår att reklamationer i försia hand bör lösas på lokal nivå. Det saknasdock enligt SSKF: s mening förslag tiU hur detta ska gå lill. Därtill kommeratl konsumenter i kommuner utan eller med ringa verksamhei blirspeciellt utsatta. Efiersomen större del av målen kommer all hänvisas lill domstolarna måste dessa få enberedskap, exempelvis via utbildning, för atl kunna ge konsumenterna en bättrehandledning inför en "konsumentprocess". Förbundetdelar kommitténs uppfattning att organisationerna har en viktig funktion attfylla i den lokala konsumenlpolitiska verksamhelen. Utöver inflytandet överplaner och program för bostadsbyggandet och över bostadsförvaltningen, bevakarhyresgästföreningarna bl.a. kommunala taxor. Dessutom bedrivs en omfattandehyresjuridisk rådgivning och service. Kommitténhar uttalat atl kommunerna bör överväga om inte en större andelav resurserna kan användas för andra konsumentpolitiska insatser än personlig rådgivningföre köp av varor och tjänster. hakommittén anfört alt offentlig konsumentrådgivning och information till enskilda konsumenterendasl når en liten andel av befolkningen. anser atl andra, mergenerella åtgärder, typ utbildningsinsatser i skolor, marknadsbevakning, producentpåverkan,vamförsörjningsplanering, upp- sökandeverksamhet i samråd med friviUiga organisationer o.dyl., har Prop.1985/86:121 större långsiktig konsumenlnytta i jämförelse med rådgivningen tillenskilda konsumenter. NOdelar kommitléns uppfattning alt genereUa ålgärder, typ utbildning, påkonsumentpoUtikens område har långsiktig betydelse för konsument-kollektivet.NO är dock tveksam till om en utökning av sådana generella konsumentpolitiskaåtgärder bör ske på bekoslnad av kommunernas rådgivningsverksamhet lillenskilda konsumenter. NO vill peka på alt del kan vara både dyrt och svårt attnå ut med information av mer generell karaktär lill de konsumentgrupper sombäst behöver den. Däremol finns del ell intresse hos massmedia atl föra ulinformation om aktuella, praktiska fall. Denna typ av information om konkretafall, rätt ofta med lokal anknytning, är kostnadsfri för del allmänna och harstörre fömtsättningar atl få genomslagskrafl även hos de svagarekonsumentgrupperna i samhället. NO avråder av dessa skäl från en minskning avkommunernas rådgivnings- och informationsverksamhet lUI enskilda konsumenter. Rådgivninglill enskilda konsumenter är av tradition en viktig del i samhälletskonsumentpolitik. All en sädan verksamhet för att få god effekt skall finnasnära människoina är väldokumenterat. I och med den lokala konsumentverksamhetensutbyggnad har det blivit möjligt atl decentralisera konsumentrådgivningen lilllokal nivå. Den lolala offenlliga rådgivningen har därigenom mer än fördubblatssedan början av 1970-lalel, från 140000 kontakter tiU drygt 300000 år1984. Undersökningar visar också all man på lokal nivå genom direktrådgivningenfår kontakt med betydligt fler korttidsutbildade och låginkomsttagare än påregional och central nivå. Erfarenhelema av konsumentrådgivning till enskildakonsumenter på lokal nivå är myckel positiva. anser verkel alti en utbyggd konsumentverksamhet måsle rådgivning till enskilda konsumenteruigöra elt väsentligt inslag. Verkelmenar atl del stora behovel av enskild konsumentrådgivning indikeraruppenbara brister i företagens egen information om varor och tjänster. Trotsall den lokala konsumentverksamheten genom direklrådgivningen får kontakt medell slort anlal korttidsutbildade och låginkomsttagare är dessa gmpperfortfarande underrepresenlerade i förhållande lill sin andel av helabefolkningen. Därför har man på lokal nivå mer aktivt försökt fåkontakt med mer utsatta konsumenlgmpper. Exempel på sådana aktiviteter ärkonsumenlombud på arbetsplatser och i organisationer, samt samarbete medsocialtjänsten avseende hushåUsekonomisk rådgivning. Fömtom en breddning avden traditionella konsumentrådgivningen innbär detta en icke oväsentligresursförstärkning för den lokala konsumentverksamheten. Verket anser detangeläget atl denna utveckling kan fortsätta. RådgivningentUI enskilda konsumenter bygger huvudsakUgen pä mate rial från . Målsättningen är atl den lokala konsument- 263 verksamhetenskall ha tillgång till så aktuellt material som möjligt. 1985/86: 121närvarande får kommunerna material från verket . Del är enomfattande kunskapsbank som på detta sätt kontinuerligt byggs upp. Verketsresursinsats för framtagning, ajourhällning och distribution av materialet ärbetydande. För atl öka aktualiteten och på rationaliseraajourhällning och distribution pågår försök med datorisering avvissa delar av materialet. Utvecklingsarbetet gäller den kommunala vägledarensrådgivningsarbete. anser det ytterst angeläget atl de nämndaförsöken fortsätter och all ökade insatser på datoriseringsområdel kan görasunder på framför allt central nivå. Godkunskap om den lokala marknaden är en fömtsättning för alt den kommunalakonsumentverksamheten på etl effektivt sätt skall kunna hjälpa konsumenternaoch förbättra deras situation. Erfarenheterna visar alt såväl rådgivning,lösning av reklamalionsproblem, informationsåtgärder som mer stmkturellainsatser underlättas om man har god kunskap om förhållandena på den lokalamarknaden. Verket vill också peka på de starka sambanden mellan central ochlokal nivå avseende bevakning av marknaden. Den lokala konsumentverksamheten ären viktig del i problemuppfångande verksamhet. ARNhar den gmndinställningen att den kommunala verksamheten har en viktig funktionalt fylla och alt arbetsuppgifterna generellt sett utförs väl. Av naturligaskäl varierar givelvis insatserna mellan olika kommuner till såväl kvantitetsom kvalitet. vill gärna betona atl nämndens samarbete med de kommunalavägledarna i allt väsentligt fungerar bra. Kommitténslår fast att den allmänna strävan är att den statliga slymingen avkommunernas verksamhet skall minskas och att det inte är ändamålsenligt attålägga kommunerna atl bedriva konsumentpolitisk verksamhet. Kommitténsuppfattning är att konsumentverksamhet i stället måsle initieras på frivilligväg ute i kommunerna. delar kommitténs slutsatser i denna del. Detlainnebär att verksamhelen även bör vara en fakultativ kommunalangelägenhet. Enlista av arbetsområden för lokal konsumentpolitisk verksamhei har stäUls upp(s. 133). har ingenting all invända mot omnämnda områden i sig men saknarde bakomliggande övervägandena till preferenserna. I sammanhanget kanifrågasättas om inte kommitténs ambitioner för den kommunala verksamhetens delär orealistiskt höga. Nämnden tror alt det på många håll kommer all bli svårtatl få fram resurser, särskilt som verksamheten ju skaU vara frivillig förkommunerna. Redanen hastig blick på "listan" visar på svårighelema för en eller ett fätal personer på lokal nivå all fullgöra samtliga föreslagna arbetsuppgifter. Med all respekt för det arbete som utförs av de kommunala vägle darna synes del vara en närmast omänsklig uppgift all behärska en så pass slor materia varom nu är fråga. Den beskrivning som har gjorts av varje arbetsområde är visserligen något opreciserad men understryker vilken 264 breddsom verksamhelen avses få. Även om vissa av områdena langerar Prop. 1985/86:121 varandra anser atl del hade varit önskvärt med en något störreprecisering. a. har under rådgivning angivils alt i denna ingår att åstadkommauppgörelser mellan köpare och säljare. Var gränsen går mellan sådan rådgivningoch del som kaUas reklamalionshantering synes oklart. Även gränsen mellan(utvidgad) reklamalionshantering och formell tvist-lösning är oklar. Växandeproduktutbud, kortare livslängd på varorna och hushållens minskade köpkraft ärnågra av de orsaker som lett till att den direkta rådgivningen, ävenhushåUsekonomisk rådgivning markant har ökat. Rådgivnigenär den verksamhet som, fömtom reklamationshanteringen, direkl riktar sig tillden enskilde konsumenten, och därmed upplevs som väldigt belydelsefuU avindividen. I detta sammanhang kan behovet av objektiva testresultat aldrig nogpålalas. Kommitténs förslag all elt större ansvar på detta område skall läggaspå fabrikanterna, kan aldrig uppväga behovet av testresultat. Konsumenternaönskar la del av någol objektivt framtaget material som klart utvisar fördelaroch nackdelarmed varan. Det torde inte förelagens eget informationsmaterial sessom. De marknadsöversikter som presenterar och årligenreviderar, kan inte heller tillmätas samma betydelse för konsumenten somtesterna. RådgivningentiU enskilda konsumenter är etl slorl och betydelsefullt inslag i den lokalakonsumentverksamheten. Rådgivningenär givetvis viktig i första hand för den rådsökande aUmänheten, men den gerockså myckel betydande informalionseffekler i båda riktningarna. Rådgivaren fårkännedom om arten och mängden av problem och rådgivningen i sig innebär eninformationsspridning till allmänheten. Den sistnämnda effekten får inteunderskallas. Deninformation som genom den direkta rädgivingen går ut och sprids har i mångaavseenden en belydande genomslagskrafl och överträffar troligen effekten avåtskillig skrtftlig information. Del finns kanske därför anledning alt förkonsumentverksamhetens framlida utveckling betona vikten av all rådgivningenges ökat utrymme. Enfundamental fömtsättning för en effektiv kommunalkonsumentråd-givingsverksamhel är all lillhandahåUer aktuellt,överskådligt och lättillgängligt referensmaterial. Detlaarbete måsle ges en hög prioritet hos verket, då de flesta kommuner heltsaknar resurser för denna uppgift. Materialet måste också anpassas till debehov som finns i hela landet. Arbeieimed atl rationalisera informationsöverföringen mellan och dekommunala konsumentvägledningarna måste också påskyndas. Förbundet anser att ökad rådgivning till enskildakonsumenter är en myc ket viktig uppgift särskilt sedan konsumentverketsdirektrådgivning upphörde för något är sedan. Vi anser ocksä att om en sådanrådgivning skall kunna bedrivas med framgång krävs en viss specialisering hosrådgivarna. Ett problem är atl konsumenlvägledarna vid kommunerna har alt verkaöver etl myckel stort område som de knappasl kan behärska till alla delarsamtidigt som de har en mycket skiftande utbildning och erfarenhet. Omhushållningssällskapens konsulenter, som i regel är inriktade pä kost-ochnäringsfrågor samt hushållsekonomi, får verka i stort sett inom dessa områden,ernås en sådan önsvärd specialisering. Andra konsumenlvägledare skulle dåkunna ägna sig mera odelat åt övriga delar inom konsumentrådgivningens område.Härigenom skulle Sällskapens konsulenter medverka lill en breddning av helakonsumentrådgivningen lill fromma för alla konsumenter. Detta motiverar enligtförbundels mening att ett allmänt stöd för denna verksamhet utgår tillsällskapen, vilket skuUe kunna ge dessa större möjligheter att svara förkonsumentrådgivning och i större utsträckning också anställa hcltid8.srbetanderådgivare. Utredningen förordar en rådgivningsverksamhet "sånära konsumenterna som möjligt" och föreslår en förstärkning och breddningav den nuvarande kommunala konsumentrådgivningen. SFRF biträder uppfattningenatl enkla och raka vägar mellan rådgivare och konsument är alt föredra. Vi anserockså, att om man stannar för en sådan modell, bör tyngdpunkten ligga lokaltoch kommunalt. DV avstyrker kommitléns förslag om en vidgning avkonsumenlvägledarnas uppgifter tUl att omfatta även medling i reklamationslvisler.Den uppgiften bör i försia hand ankomma på den som genom utbildning ocherfarenhet har de erforderliga kvalifikationerna, nämligen advokaterna.Rättshjälpen bör vara utformad så all konsultation av advokat inte blir omöjligför den enskilde av ekonomiska skäl. Detla får tyvärr sägas vara fallel imycket stor utsträckning. Om samhällsresurser kan frigöras för en ökad insatspå reklamationsområdet så bör de heUre utnyttjas för att subventionerarådgivning enligt rällshjälpslagen än lill alt bygga upp den kompelens sombehövs hos de kommunala konsumenlvägledarna. Enligt DVs mening innebär förslaget så vittgående nyheteralt det i vart fall inte bör ges frivillighelens prägel. Om reklamalionshantering skall bli en angelägenhet bör det i lag fastslås både vad konsumentvägle daren skall ha för kvalifikationer och hur långt hans verksamhet skall sträcka sig. DVvill starkt betona kommitléns uttalande om all formell Ivistiösning Prop.1985/86: 121 inte skall ske i regi. Verkel håller också med kommitténom alt problem meUan köpare och säljare såvitt möjUgt bör lösas lokalt ochutomprocessuellt. Om konsumenten behöver råd belräffande etl avtals giltighet,fömtsättningarna för framgång med en talan mot näringsidkaren eller annanjuridisk hjälp bör vägledarna hänvisa honom till advokat. DVdelar uppfattningen atl del kan vara lämpligl atl ell samråd sker mellantingsrätterna och konsumentvägledningen. Det är emeUertid viktigt atl betonatingsrätternas självständiga och opartiska stäUning. Kammarrättenkan inte bedöma om det är lämpligl atl öka insatserna av kommunalkonsumentvägledning på bekostnad av de insatser som sker i statlig regi.När del gäller själva reklamalionshanleringen synes verksamhei i regelinte kunna ersätta del arbete som utförs av . Om kommunerna över huvudtaget skall ge sig in på sådan hantering, ligger det slor vikt vid altkonsumenlvägledarna har den kompetens som erfordras för att rätt kunna bedömarättsläget och medverka till malerielll rikliga lösningar. Ioch för sig vore del sålunda säkert värdefullt, om fler reklamationsfrågorkunde få en lokal hantering genom atl kommunerna byggde ut sin vägledandeverksamhei. En sådan verksamhei har emellertid också sina risker. Verksamhetenfår inte ge sig ul för atl vara någonting annat än vad den egentligen är. Den,som inte har de gmndläggande juridiska kunskaperna och inte heller har ell närasamarbete med en jurist, måsle sålunda vara ytterst försiktig med alt ge råd ijuridiska frågor. I detta ligger all också förlikningsverksamhelen måslebedrivas med slor försiktighet. Parterna får inte bibringas den uppfattningenatl en konsumentvägledare uppträder som någol slags "skiljedomare".I nu angivna hänseenden kan vi ansluta oss lill flera av de ullaladen som görspå s. 140 i belänkandet. Detnu sagda leder enligt vär uppfattning till all en verksamhet av delslag kommittén har förordat bara i blygsam omfattning kan avlasta allmännareklamalionsnämnden några arbetskrävande ärenden. Vi tror alt vår bedömning pådenna punkt kraftigt avviker från kommitténs. Vadsom i belänkandet sägs om all man i den kommunala verksamhelen bör styra vissatyper av tvister till allmän domslol i stället för lill aUmännareklamalionsnämnden kan vi i allt väsentiigt ansluta oss till (s. 145 ibetänkandet). Vi viU påpeka vikten av atl man belräffande de enklaste falleninte försummar all upplysa om möjligheten att utnyttja del summariskaförfarandet (se våra förslag om delta i vårt delbetänkande om tingsrättsprocessenSOU 1982:25-26). NOfinner vidare kommitténs förslag alt ge kommunema möjlighel all något vidgakonsumenlvägledamas befogenhet, dels såviti avser försök att få till stånduppgörelser i reklamalionsfrågor, dels i fråga om deras förmedling avinformation till behöriga organ i enskilda ärenden, välmotiverat. Det är dockviktigt att betona att - såsom på flera ställen uttryckligen angivits ibetänkandet - konsumenlsvägledarens medverkan vid reklamalionshanleringenendast skall vara av medlande karaktär och inte sikta liU en rättsligIvistiösning. Genom förslaget ökar fömtsätlningarna för snabba, praktiska ocheffektiva lösningar på enskilda konsumenlproblem. Detta är till fördel både fördet allmänna och för förelagen. Del är viktigt atl hälla i minnet alldenna typ av konsumentpolitisk verksamhei förekommer i vissakommuner. Del är därför av betydelse atl eventuella oklarheter angåendekommunernas kompelens i dessa frågor undanröjs. Iavsnittet om lokal konsumentpolitisk verksamhei har verkel allmänt beskrivit depositiva erfarenheterna av den utbyggda kommunala konsumentverksamheten.Ungefär en tredjedel av konsumenlkontakterna på lokal nivå gällerreklamationer. Del innebär alt den kommunala konsumentverksamheten förnärvarande hanlerar ca. 5procent av dessa förs vidare tiU i form av reklamalionsärenden. Enundersökning visar all närmare 8 av 10 tiltfrågade konsumenter varnöjda med den hjälp de fick i kommunerna med sina reklamationer, medan bara 4procent var missnöjda. Erfarenheten av den kommunala konsumentverksamhetenshantering av reklamationer är alltså positiv. Andra undersökningsresultatvisar atl en betydligt större andel av de korttidsutbUdades än av de högreutbildades kontakter gäller just reklamationer. Det lyder på att den kommunalakonsumentverksamhetens reklamationshantering är särskilt viktigt för deutsatta gmpperna. Den lokala reklamalionshanleringen är även en indikator påhur den lokala marknaden fungerar för konsumenterna. Enför konsumenterna väsentlig fördel med all lösa reklamationer lokalt är att detofta kan ske snabbt och i enkla former. I regel behövs heller inte någonskriftlig procedur. ITrollhättan och har man startat försök i syfle alt nedbringa dettotala antalet reklamationer och atl minska den andel som behöver gå vidarelill . Försöken som bygger på elt samarbete med den lokala handeln harhittills slagit väl ul och andelen reklamationer som behövt gå vidare till ARNhar minskat. Av allt att döma har försöken också lett tiU en allmänt förbättradkundbehandling hos handeln. Motden nu redovisade bakgmnden finns det enligt mening goda skäl atl vidareutveckla kommunernas roll när det gäller hanteringen av reklamalionsfrågorna. Det är dock inte realistiskt alt räkna med all alla reklamalionsärenden kommer alt kunna handläggas i kommu- 268 nerna.Det finns inte någon skyldighet för parterna all medverka i en Prop.1985/86:121 "medling" och alla tvister kommer inte allklaras upp lokall. Det finns vidare kommuner med ingen eller begränsadkonsumentverksamhet. Tvister som aktualiserar svårbedömda rättsliga frågorkommer även i framliden att behöva hänskjutas lill ell centraltreklamationsorgan eller tiU domslol. Detsamma kommer ofta att gälla sådanatvister som rör stora värden. EnligtARN:s uppfattning överskattar kommktén möjlighetema för de kommunala vägledarnaatl i mer väsentlig mån la över : s nuvarande uppgifter påIvistlösningsområdel. Redan del förhållandel alt många tvister är av"interkommunal nalur" dvs. att parterna geografiskt är långt ifrånvarandra talar mot detta. Som exempel kan nämnas sällskapsresor ochförsäkringar samt poslorder. Härtill kommer att åtskilUga ärenden är såpasskomplicerade atl de inte med fördel kan hanteras av andra än de som har haftmöjlighet atl specialisera sig något på området. Somett exempel på vad som ytterligare kan göras i kommunerna för all avlasta en bättre "sållning" av ärenden som skickas vidaretill eller allmän domslol. skall senare utveckla sin syn på avvägningenmellan nämnden och domstolarna som ivistlös-ningsorgan. Nämnden viU emellertidredan här anmärka all valet av instans inte alllid är så lätt. Del fömtsätter- fömlom en ordentlig ulredning i sak ofta kunskap om bl. a. allmänna eUer isärskilda avtal förekommande bevisbörderegler. Kommitténföreslår en utvidgning av den kommunala konsumentpoliliska verksamheten bl. a.vad avser reklamalionshantering. Förslagel synes bygga på att konsumenlema bättrekan hävda sina intressen om närkonlakter upprättas mellan konsumenterna ochlokala konsumentvägledare. anser all kommittén väsentligenbortsett från atl rådgivningen måsle fylla de kvalitativa krav som svarar motden numera långt utbyggda konsumenlskyddslagsttftningen och den Ivistelösningsom handhas av domstolarna och . Del är föga meningsfullt atl införa enomfattande tvingande skyddslagstiftning utvecklad genom domstolamas och ARNspraxis utan all detla skydd kommer väsentligen alla konsumenter tiU del. Mankan knappasl förvänta sig att kommunala konsumentsekrelerare, utan juridiskexamen, alllid skall kunna lämna korrekta råd. Kommitténanser all det inte är möjligt eller lämpligl atl i regi ägna sig åt formeU Ivistelösning (s 144). Kommittén synes mena atl de kommunala konsumenlvägledarna vid reklamationshantering läm nat upplysning om gällande rätt och ARNs praxis. Kommktén föreslår att sekreterarna skaU söka medla i uppkomna tvister. Avsikten är att de skall få befogenheter atl föreslå lösningar som inte är förankrade i gäUande rätl. Det sägs visserligen atl handläggningen av reklamalionsfrågor skall vara 269 Det sägs också att rådgivningen skaU ses som Prop. 1985/86:121"en personlig bedömning" och uigöra försök till praktiska lösningardär en uppgörelse "inte framträder som ett rättsligtställningstagande". Vidare uttalas atl en verksamhet som överstiger entjänstemans kvalifikationer saknar stöd i den föreslagna lagen. mena att vissa förlikningsförsök kan göras i sådana fall, men all deibland "inte är lämpliga eller inte bör drivas längre än som skett". Fakultetsnämndenanser att konsumenterna kan komma att lida rättsförluster om konsumentvägledamapä grund av bristande juridiska kunskaper föreslår lösningar i strid medgällande rätt eller praxis till nackdel för konsumenterna. Risken härför ärslor med tanke på all medlingen kan bygga på även praktiska hänsynstaganden ochkan avse kvalificerade fall, där den kommunala verksamheten motiveras med attden bara utgjort ett första okvalificerat förlikningsförsök i syfte alt sökaundvika en mera noggrann judiciell prövning. Den lokala förlikningsverksamhetenkan urholka konsumentskyddet och försvaga eller omintetgöra domstolarnas, ARNsoch KOVs strävanden atl få företagen alt frivilligt följa gällande lagar vidreklamalionshanleringen. Konsumentskyddet kan på olika håU i landet komma atlurholkas i lägre eller högre grad. Kommittén har inte tillräckligt beaktatdenna preventiva synpunkl utan ansett, atl ett egenvärde ligger i endecentralisering och en närkontakt mellan konsumenten ochreklamationshandläggaren. Fråganom kommunernas ansvar för felaktig reklamationshantering berörs inte närmareav kommittén. Detta måste betecknas som en brist med tanke på risken föroriklig rådgivning. Kommktén uttalar att den föreslagna verksamhelen inte kanutgöra myndighetsutövning i skadeståndslagens mening.