prop · G903118 · 1985-12-31 00:00:00 — Detkan naturligtvis förekomma atl vägfrågorna inte har kunnat lösas i översiktsplanen.Åven i de fall en kommun inte har redovisat någon ståndpunkt i den aktuellavägfrägan i sin översiktsplan, t. ex. av det skälet alt etl visst anspråk fränvägmyndigheterna uppstår efler del alt en kommun har antagit sin översiktsplaneller att man inte har kommit överens om engemensam ståndpunkt, är det naturligtvis viktigt att arbetsplaner enligtväglagen upprättas med beaktande av bestämmelsema i NRL. Väglagen bör nukompletteras med en bestämmelse som innebär all sädana markanvändningsbedömningarsom förutsätts i NRL också görs vid beslut om byggande av väg. Därigenom kommerreglerna i NRL atl tillämpas vid beslut enligt väglagen, oavsett om vägfrågornahar behandlats i kommunala fysiska planer eller inte. Nuvarande krav i väglagenatt väg skall byggas i överensstämmelse med fastställda planer enligtbyggnadslagen bör ersättas med elt förbud atl bygga en allmän väg i strid motdetaljplaner eller områdesbestämmelser enligt PBL. I konsekvens med vad somföreslagils i PBL bör väghållningsmyndigheterna vid byggande av väg kunna göramindre avvikelser från gällande detaljplan eller områdesbestämmelser medan denmöjlighet att medge undantag från plan som finns i 14 § inte bör behällas. Delbör liksom nu ankomma på att efter samråd med bedömahur etl vägbyggnadsföretag kan passas in i en detaljplan eller rymmas inomområdesbestämmelser. Iförslaget till PBL ges kommunerna ett övergripande ansvar för markplaneringen.Kommunema bör därför ges rätt att överklaga sådana beslul avväghållningsmyndigheterna som rör kommunernas verksamhetsområde. Del kan t.ex. gälla beslul om fastställelse av vägarbelsplaner. 2.L2Samordningen mellan tillståndsprövningen enligt PBL och väglagen Mittförslag: Byggnader, andra anläggningar, anordningar eller åtgärder utanförvägområdet för vilka bygglov krävs skall inte längre prövas enligt väglagen.Tillstånd av skall dock fortfarande krävas för sådanaanläggningar, anordningar och åtgärder som inte är bygglovsplikliga. Skälenför mitt förslag: I väglagen finns bestämmelser som innebär förbud alt utansärskilt tillstånd uppföra byggnader eller sätta upp skyllar, ljusanordningaroch liknande anordningar i närheten av allmänna vägar. Förbuden som, frånsettförbudel mot skyltar vid motorväg eller motortrafikled, inte gäller inomområden med byggnadsplan eller stadsplan, har kommit till för all anordningaroch ålgärder som kan försämra trafiksäkerheten eller försvåra vägens driflskall kunna förhindras eller styras. Tillståndsgivande myndighei ärlänsslyrelsen. I anslutning lill meddelade lillslånd kan meddelaföreskrifter. I delta sammanhangvill jag erinra om vad chefen för uttalade omsamordningen mellan PBL och väglagen i sitl anförande lill propositionen omPBL (prop. 1985/86:1 s. 106). Han uttalade därvid bl. a. följande. har valtatt låta föreskrifterna om byggnader finnas kvar i väglagen men föreslagit atlreglema om skyllar, reklamanordningar och liknande skall upphävas och allsädana frågor i fortsättningen skall reglerasendasl genom PBL. Utredningens förslag i den här delen har i Prop.1985/86:118 allmänhet godtagits av remissinstanserna. samt vissalänsstyrelser och vägförvaltningar anser emellertid att också beslämmelsernaom skyltar bör behållas i väglagen. och några kommuner hävdaratt även bestämmelserna om byggnader bör föras lill PBL. Enligtmin mening finns det ingen anledning alt ändra på de regler som gäller åtgärderinom etl vägområde, som väghållaren råder över med vågrätt. Det betyder att t.ex. beslämmelserna i 48 § med förbud i vissa fall alt uppföra byggnader inomvägområden bör vara kvar i väglagen. Belräffande tavlor, skyllar o. d. finnerjag del inte sakligt motiverat att föra över tillståndsprövningen till PBL. Medandra ord bör beslämmelserna i 45 och 46§§ finnas kvar i väglagen. Del finnsanledning atl se annoriunda på byggnader och en rad andra anläggningar ochanordningar som bör vara generelll prövningspliktiga enligt förslaget lill PBL.När det gäller ansökningar om atl få uppföra byggnader m. m. ankommer detenligt PBL på byggnadsnämnderna att göra en allsidig prövning av lillåtligheloch lokalisering, där således även trafiksäkerhetsaspekter skall beaktas.Många kommuner är väghållare enligt väglagen, och allmänt har kommunernagod kunskap om trafik- och trafiksäkerhetsfrägor. I ärenden hos byggnadsnämndensom kan beröra allmän väg är dessutom sakägare och kan bevaka attsådana frågor får en tillfredsställande lösning. Iöversiktsplanen kommer såväl genomförda som planerade allmänna vägar all vararedovisade. Jag ser det också som självklart all kommunerna i översiktsplanenredovisar de särskilda restriktioner i fråga om bebyggelse som bör gälla ianslutning lill allmänna vägar eller vägreserval. Om del behövs, kanöversiktsplanens syfle säkerställas genom alt områdesbestämmelser antas eftersamråd med . Delfinns enligt min mening inte någon anledning all tro annal än all fårgehör för sina synpunkler på trafiksäkerhetsfrägor vid behandlingen avöversiktsplaner och områdesbestämmelser. Mol den här bakgmnden anserjag altutredningens skäl för att behälla dubbelprövningen av nya byggnader och vissa anordningarinte är tillräckligt starka. Kraven i väglagen på tillstånd av länsstyrelsenför att uppföra byggnader och andra anordningar intill eller i närheten avallmänna vägar bör därför upphävas i den mån del råder bygglovsplikl enligtPBL. Jag har i denna fråga samrått med chefen för kommunikationsdepartementet.Jag återkommer lill dessa frågor i mitt blivande förslag lill ändringar iannan lagstiftning. Sammanfattningsviskan alltså konstateras alt det inte finns skäl att med den nya ordningen behällade nuvarande kraven i väglagen på tillstånd från länsslyrelsen när del gällerbyggnader, andra anläggningar och anordningar, inklusive ledningar samtålgärder intill vägar, i den mån de enligt förslaget lill PBL skall prövas avbyggnadsnämnden. När det gäller byggnader, andra anläggningar och anordningar,inklusive ledningar och älgärder som inte är underkastade krav på bygglov, bördäremol den nuvarande ordningen med krav på länsslyrelsens tillstånd vara kvari väglagen. Beträffandetillslånd till älgärder m.m. inom själva vägområdet har jag efter samråd medchefen för kommit fram lill att det nuvarande systemet meden dubbelprövning för ålgärder m. m. som kräver bygglov bör behållas. Jagåterkommer lill delta i nästa avsnitt. 33 3 1985186. 2.L3 Tillstånd tillåtgärder m. m. inom vägområdet 1985/86: 118 Mittförslag: Tillstånd beträffande byggnader, andra anläggningar eller andraålgärder inom vägområdet beslutas av väghållaren i stället för av länsstyrelsen.Därav följer att också kommuner som är väghållare enligt väglagen, s. k. egnaväghållare, tar över beslutsbefogenheter i fråga om ålgärder m.m. inom vägområdet. Väghållaren gesbefogenhet alt la bort sådana byggnader, andra anläggningar eller anordningarinom vägområdet för vilka tillstånd saknas. Vägverketsförslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Remissinstansernahar i stort tillstyrkt förslag. Skälenför mitt förslag: Enligt gällande bestämmelser beslular länsslyrelsen iflertalet frågor som gäller ordnings- och säkerhetsföreskrifter inomvägområdet. Ärendena hos länsstyrelserna bereds och föredras genomvägförvaltningens försorg. Denna ordning har visat sig innebära all resursernainte utnyttjas på bästa säll och atl handläggningsliden blir onödigt lång. Delfinns därför - såsom framhållit - skäl all ändra den gällandeordningen. Beslutanderätten bör därvid föras över från länsstyrelserna tillväghållningsmyndighelerna. Härigenom gör man rationaliseringsvinster förslalen och förenklar för allmänheten utan alt rättssäkerheten sätts i fara. Delär naluriigl alt den myndighet som beslular om byggande och drifl av väg ocksåär bäst skickad att bedöma vad som bör tillåtas alt förekomma inom eltvägområde. Detla är också etl skäl för alt behålla det nuvarande systemet meden prövning ocksä enligt väglagen för sådana ålgärder som kräver bygglov.Tillkomst av anläggningar m. m. eller vidtagande av åtgärder inom vägområdetpåverkar ofta mycket starkt väghållar-ens möjlighet atl tillhandahålla den avsamhället efterfrågade väghållningen. Mitt förslag innebär atl de statliga ochkommunala väghållningsmyndigheterna ges etl ökat ansvar för den totalaväghållningen. Vidare ligger den föreslagna ändringen hell i linje med deallmänna strävandena atl öka den kommunala självstyrelsen. Varjeår lägger staten ned belydande belopp för atl öka trafiksäkerheten ochframkomligheten på de allmänna vägarna. Åtgärderna blir emellertid inte alltideffektiva. Med nuvarande ordning har del nämligen mänga gånger visat sig altdet är svårt all få bort trafikfariiga anläggningar och anordningar inomvägområdet. Utmed vägarna förekommer i slor omfattning skyllar som är uppsattaulan lillslånd. Dessa skyltar är ofta monterade på stolpar som bär uppvägmärken. Nuvarande bestämmelser ger visserligen väghållaren möjlighet attmed hjälp av kronofogden vidta åtgärder när det inte är fråga om byggnader.Denna möjlighel har emellertid inte kunnat utnyttjas på avsett säll, efiersomkronofogdemyndigheterna sällan har tillräckliga resurser för alt biträdaväghållaren. Detta är naturligtvis inte tillfredsställande. Delfinns mol denna bakgmnd etl behov av att ändra den gällande ordningen, inte minsl medhänsyn till trafiksäkerheten. Milt förslag går ut på atl stärka väghållarensbefogenheter inom vägområdet. Väghållaren bör vara beslutande belräffandeålgärder inom vägområdet och även ges möjlighet att vidta åtgärder för attåstadkomma rättelse då anläggningar eiler anordningar har tillkommit elleråtgärder har vidtagits inom vägområdet ulan lillslånd. Mittförslag: Besvärsordningen förenklas i enlighel med de rikllinjer som riksdagenhar antagit. blir enda besvärsinslans för tillståndsbeslul avseendeföljande åtgärder inom vägområdet: tillståndall ansluta enskild väg (39 §) avspärrningav enskild väg (40 §) trafikföreskrifterför enskild väg (41 §) lillslåndalt vidla åtgärder m. m. inom vägområdet (43 §) tillsländatt dra ledningar inom vägområdet (44 §) tillståndatl uppföra byggnader m. m. inom fastställt vägområde för planerad väg (48 §). Vägverketsförslag stämmer i huvudsak överens med milt förslag. Remissinstanserna:Flera av remissinstanserna har redovisat tveksamhet inför de ändringar ibesvärsordningen som föreslär. Dessa remissinstanser kan tänka sigen delegering av beslutanderätten men anser att besvären bör prövas av eninstans utanför organisation. De som har avstyrkt vägverkels förslagi denna del föreslår i stället att skall vara besvärsinslans. Regeringenbeslutade atl förelägga en proposition omregeringens befattning med besvärsärenden (prop. 1983/84: 120, KU 23, rskr250). I propositionen uttalas att regeringen i allmänhet inte bör varabesvärsinslans annal än när det behövs en politisk styrning av praxis. I defall besvärsprövningen huvudsakligen syftar lill alt tillgodose elträtlsskyddsbehov bör regeringen vara besvärsinstans endasl om del inte går allordna en tillräckligt kvalificerad besvärsprövning pä lägre nivå. Vidareuttalas i propositionen atl ärenden som kan prövas i minst tvä instanser underregeringsnivå normall inte bör få överklagas lill regeringen. Riksdagenbeslutade i enlighet med regeringens förslag. Den besvärsordning som jagföreslår överensstämmer med dessa av antagna riktlinjer. typer av ärenden som jag har angett i mitt förslag anser jag att vägverketbör vara sista instans. har tillräcklig kompelens på områdel varförrättssäkerheten inte sätts i fara. Därtill kommer att ärendenas art inte kananses kräva regeringens medverkan. .Av dessa skäl och då en besvärsordningenligt tvåinstansprincipen är mest rationell från säväl allmän som enskild synpunktbör besvär över beslut i de angivna frågorna inte få föras. Attsåsom vissa remissinstanser har föreslagit låta länsstyrelserna vara Prop.1985/86:118 sista instans i dessa ärenden kan medföra att praxis inte blirenhetlig, speciellt med tanke på alt antalet besvärsärenden hos regeringen ärlitet. Det har uppgått lill cirka 20 . Iväglagen bör hänvisningarna till byggnadslagen ersättas med hänvisningar lillPBL. Vidarebör vissa ytterligare ändringar göras med anledning av vägverketsframställning. Jag återkommer till dessa i specialmotiveringen. 2.2 Lagen om enskilda vägar Lagenom enskilda vägar har förioral en stor del av sin lidigarebetydelse. Anläggningslagen (1973:1149) och lagen (1973:1150) om förvaltning avsamfälligheter erbjuder numera fler praktiskt utformade möjligheter förfastigheler all samverka om såväl vägar som andra gemensamhelsanläggningar.Efter dessa lagars tillkomst tillämpas lagen om enskilda vägar främst när detgäller vissa enskilda vägar inom områden med byggnadsplan. Nyavägföreningar bildas numera sällan. I stället bildas gemensamhelsanläggningarenligt anläggningslagen. Frågan om en samordning av lagen om enskilda vägar ochanläggningslagen övervägs f n. av en arbetsgmpp inom bostads- ochkommunikationsdepartementen. I avvaktan på resultatet av detta arbete ser jagingen anledning alt föreslå andra ändringar i lagen om enskilda vägar än sådanasom behövs för att anpassa lagen till PBL: s terminologi och plansyslematik.Därtill föreslårjag endast begränsade språkliga och redaktionella justeringar.I övrigt hänvisar jag till specialmotiveringen. Ienlighet med det anförda har inom upprättatsförslag till 1, lagom ändring i väglagen (1971:948), 2. lagom ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar. Förslagen bör bifogas protokollet i detta ärende som bilaga. 4.1 Förslaget till lag om ändring i väglagen (1971:948) Dennalag gäller allmän väg. Allmän väg är, förutom vägsom anläggs enligt denna lag eller enligt lagen förändras lill allmän, sådan för allmän samfärdsel upplåten väg som 36 avålder ansetts som allmän eller enligt äldre bestämmelser anlagts som Prop.1985/86: 118 eller förändrats lill allmän och som vid denna lags ikraftträdandehålls av staten eller en kommun. Enväg Upphör att vara allmän, när vägen dras in. Om en kommun är väghållare,upphör vägen alt vara allmän, när den enligt (0000:000) upplåtseller skall vara upplåten till allmänt begagnande som gala. Om en väg harupplåtits till allmänt begagnande som gala medan slalen är väghållare, upphörvägen atl vara allmän, när kommunen övertar väghållningen. Iandra stycket saml i tredje slyckel försia och sista meningen har enbart gjortsredaktionella ändringar. I tredje styckel andra meningen har byggnadslagenbytts ut mot PBL. Statenär väghållare i den män inte regeringen eller, efter regeringens bemyndigande,förordnar alt en kommun i stället för staten skall vara väghållareinom sitt område eller del därav. Ett sådant förordnande får meddelas endast omdet är lämpligt med hänsyn till kommunens fömtsättningar. £«förordnande kan jämkas eller återkallas. Vägverkethandhar väghållningen för slalens räkning och har tillsyn över kommunernasväghållning. Väghållningsmyndighetär, då slalen är väghållare, den lill hörande regionala förvaltningsom regeringen bestämmer och, då en kommun är väghållare, den kommunala nämnd somkommunfullmäktige utser därtill. I5 och 6§§ har endast statens vägverk ersatts med och några smärrespråkliga justeringar gjorts. Ärstaten väghållare inom ett område med detaljplan, inom vilken kommunen ärhuvudman för aUmänna platser, skall kommunen tillhandahålla den mark som behövsför väg inom området. Ändringeni 7§ är föranledd av förslagel till PBL. I paragrafen regleras kommunensskyldighel atl tillhandahälla mark för allmän väg inom ett område med sladsplandär slalen är väghållare. Engmndläggande skillnad mellan sladsplan och byggnadsplan är atl kommunen är huvudman för allmänna platser inom stadsplanelagda områ den medan fastighetsägarna har molsvarande ansvar inom områden med byggnadsplan. I PBL ersätts stadsplan och byggnadsplan med en enda planform, detaljplan. Enligt PBL-förslagel skall normalt kommunen vara huvudman för mark som i detaljplan är avsedd för allmänna platser. Uttrycket sladsplan ersätts därför med "detaljplan, inom vilken kom munen är huvudman för allmänna platser". Isammanhanget bör påpekas att begreppet huvudman för allmänna Prop. 1985/86:118platser inte är liktydigt med väghållare enligt väglagen. Väghållarens rättigheteroch skyldigheter regleras enligt väglagen. Huvudmannaskapet i PBL innefattarinte bara etl huvudmannaskap för gator ulan även för alla andra allmännaplatser. I de fall staten är väghållare inom ell område där kommunen ärhuvudman för allmänna platser, svarar slalen för den allmänna väghållningen.Detla befriar inte kommunen från dess huvudmannaskap med åtföljande rättigheteroch skyldigheler i övrigi inom berörd detaljplan. Ellförslag av atl utvidga kommunens skyldighel all skaffa statenmark för allmän väg lill att omfatta också områden inom detaljplan med enskilthuvudmannaskap avstyrktes av flera remissinstanser. Jag har efter samråd medchefen för inte funnit anledning atl föreslå någon ändringav omfattningen av kommunens ansvar i fråga om markanskaffning till allmännavägar. I 7 § har därför - bortsett från en språklig justering - endasl gjortssådana ändringar som är föranledda av det nya plansystemel i PBL. Någonändring i sak är inte åsyftad. Underiåteren kommun alt bygga väg, för vars byggande utgått statsbidrag, eller eftersätteren kommun skyldighel i fråga om vägs drift, kan förelägga kommunenall vidla rättelse och om så ej sker utföra nödvändiga älgärderpä kommunens bekostnad. 18§ har endast statens vägverk ersatts med och några smärre språkligajusteringar gjorts. Bestämmelsernai denna lag utgör inte hinder för en kommun eller en landstingskommun ellernågon annan att lämna bidrag till byggande av väg. Enligtparagrafens nuvarande lydelse hindrar bestämmelserna i väglagen inte en kommuneller en landstingskommun all lämna bidrag lill byggande av väg. Del förekommeratt bidrag lämnas också av andra l.ex. vid exploateringar eller pä grund av enföreskrift i ell tillstånd enligt 136a§ byggnadslagen. I enlighel med ellförslag som har förts fram under beredningen har paragrafen ändrats sä att delklart framgår atl väglagen inte hindrar någon annan alt lämna bidrag tillbyggande av väg. Tillbyggande av väg räknas anläggning av ny väg, omläggning av väg i ny sträckningsaml ombyggnad av väg. får anläggas, om vägen behövs för allmän samfärdsel eller annars kan anlasfå synneriig betydelse för det allmänna. Omläggningav väg i ny sträckning saml ombyggnad av väg far ske, när del är påkallat från allmän synpunkt. Väghållningenligt väglagen omfattar byggande av väg och drifl av väg. 1985/86:118Vad som menas med drift av väg anges i 26 §. Med byggande av väg avses enligt10 § första stycket i dess nuvarande lydelse anläggning av hell ny väg,omläggning av väg i ny sträckning samt ombyggnad och förbättring av väg. Detallmänna vägnätet i landet är till stor del redan utbyggt och hell nya vägaranläggs därför sällan. Vanligast är all befintliga vägar läggs om i nyasträckningar och att vägar byggs om. Underberedningsarbetet i departementet har det framkommil all del finns ettpraktiskt behov av att få till stånd en annan uppdelning mellan begreppenbyggande av väg och drifl av väg. Förbättringsarbeten har nämligen kommit attomfatta sådana smärre ålgärder som vid väglagens tillkomst egentligen varitavsedda atl ingå i begreppei drift av väg trots atl de resulterar i en varaktigförbättring av vägstandarden. Som exempel på sådana förbättringsarbeten kannämnas asfaltbeläggning av en grusväg, förslärkningsarbeten för alt öka vägensbärighet och punktåtgärder för all öka trafiksäkerheten. Den praktiskatillämpningen av väglagen har visat atl en avgränsning mellan byggande ochdrifl utifrån kriteriet all älgärder som höjer en vägs allmänna standard på etlvaraktigt sätl skall räknas till byggande av väg inte är tillfredsställande.Praktiskt taget alla vägåtgärder innebär på något sätt alt vägens standardhöjs. En avgränsning mellan byggande och drift där större åtgärder och framförallt sådana som innebär all ny mark tas i anspråk hänförs till byggande av vägär därför från praktisk synpunkt lämpligare. Jag anser mol bakgmnd av detanförda atl paragrafen bör ändras pä så sätl att begreppet förbättring av väginte längre innefattas i byggande av väg utan i stället hänförs lill drift avväg. Jagföreslår ocksä vissa ändringar i 26 § i syfte att få till stånd en klarareuppdelning mellan byggande och drift av väg samt alt få lagtexten att stämmaöverens med den nomenklatur som används inom väghållningen . Vadsom nu föreslagils är inte avsett all medföra någon ändring i fråga om vad somgällerom skyldighet att upprätta arbetsplaner. Frågaom byggande av väg prövas av efler samråd med . och har olika uppfattning, hänskjuts frågan tillregeringens prövning. Regeringenkan förordna att fråga om byggande av väg i vissa fall skall prövas avlänsstyrelsen. I11 § har slalens vägverk ersatts med och elt par språkligajusteringar gjorts. /6 kap. 29§ (0000:000) finns bestämmelser om skyldighet förstaten att inom områden med detaljplan i vissa fall ställa i ordning och tillallmänt begagnande upplåta gata. Ändringenär föranledd av förslaget till PBL. Hänvisningen till bestäm- Prop. 1985/86:118melser i byggnadslagen om skyldighet för staten att ställa i ordning ochupplåta allmän väg som gala har ändrats till alt avse molsvarande bestämmelsei förslaget lill PBL. Skyldigheten för staten kan bara komma i fråga inom ensådan detaljplan, inom vilken kommunen är huvudman för allmänna platser. Vidbyggande av väg skall tillses, atl vägen fär ett sådant läge och utförande altändamålet med vägen vinns med minsta inträng och olägenhet utan oskäligkostnad. När vägens läge och utförande bestäms skall även lagen (0000:000) omhushållning med naturresurser m. m. tillämpas. Ienlighet med vad jag lidigare har föreslagit (avsnitt 2.1.1) har paragrafenkompletterats med en föreskrift om atl NRL skall tillämpas när vägens läge ochutförande bestäms. Somjag har framfört skall alla ålgärder av betydelse som gäller allmännavägar föregås av att en arbetsplan upprättas i enlighet med de krav som ställsi väglagen för byggande av väg. Planen upprättas således med beaktande av bl.a. bestämmelserna i förevarande paragraf alt vägen skall ges elt sådant lägeoch utförande atl ändamålet med vägen vinns med minsta inträng och olägenhelutan oskälig kostnad. Del nu föreslagna tillägget i andra meningen innebär atlarbetsplanen enligt 15 § skall upprättas med beaktande även av beslämmelsernai NRL. Inomområde med detaljplan eller områdesbestämmelser får inte väg byggas i slrid motplanen eller beslämmelserna. Om syftet med planen etter bestämmelserna intemolverkas, får dock mindre avvikelser göras. eller andra särskilda bestämmelser för marks bebyggandeeller användning skall väg byggas så, att syftet med bestämmelserna intemotverkas. Om del finns särskilda skäl, kan undantag från föreskrifternamedges enligt beslämmelserna i naturvårdslagen (1964:822). Åndringarnai 14§ är föranledda av förslagel lill PBL. I försia meningen har - för alt fåöverensstämmelse med terminologin i PBL - "faslslälld generalplan"bytts ul mol "områdesbestämmelser" samt "stadsplan ellerbyggnadsplan" ersatts med "detaljplan". Iandra meningen i försia siycket slälls enligt den nuvarande lydelsen ett krav på att en väg inte fär byggas så all syftet med vissa andra slag av bestämmelser för marks bebyggande eller användning motverkas. Som exempel på sådana bestämmelser nämns regionplan, utomplansbestäm melser och naturvårdsföreskrifter. Av dessa kommer utomplansbestäm melser alt upphöra till följd av PBL. Beträffande regionplan finns någon anledning att särskill nämna atl väg skall anpassas lill en sådan plan. Regionplanen får nämligen enligt PBL en försvagad ställning jämfört med dagens ordning när del gäller kopplingen till efterföljande 40 beslut.Enligt förslaget till PBL (7 kap. 4 §) skall regionplanen endasl tjäna Prop. 1985/86: 118 till ledning för kommunens beslut om översiktsplaner,detaljplaner och områdesbestämmelser.