prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — industri- eller handelsändamäl, framhöll jag bl, a,att ägarna lill sä- 19 Övergångs-dana fasligheter har helt andramöjligheler att genom förhandlingar med frågor kommunen i planärendeteller pä annal sätt kompensera sig för en utebli- '-j ven byggrätt. Fastigheter för nu avsedda ändamål omfallasdärför inte av kompensationsbestämmelserna i det remitterade lagförslaget. Lagrådet riktar kritik mot den föreslagnaavgränsningen och anför (yttrandet s, 16): Enligt departementschefens åsikt(s,33r) råder det ingen tvekan om atl fastigheter som får bebyggas med bostäderbör omfattas av kompensationsbestämmelserna. Däremot bör enligt hans meningfasligheter som får användas för andra ändamål t,ex, industri- ellerhandelsändamål falla utanför rätten till ersättning. Som elt skäl härföråberopar departementschefen att ägare till sådana fastigheter har helt andramöjligheter att genom förhandlingar med kommunen i planärendet eller på annatsätt kompensera sig för en utebliven byggrätt. Även om detta påslående i mångafall är riktigt kan det inte gälla generellt. Att en planändring ofta hårt kandrabba en ägare till fastighet avsedd för handel eller industri bör man intebortse ifrån. Av intresse vid bedömningen av det remitterade förslaget i dennadel är till en början vad som f.n. gäller vid ändring av en stadsplan ellerbyggnadsplan. Rättsläget fär bedömas som osäkert och någon klar linje kan intesägas föreligga i regeringspraxis, Enligl vad som upplysts vidlagrådsföredragningen finns det flera exempel pä att regeringen har fastställtplaner med byggrättsminskningar. Man torde emellertid väga påstå all regeringenvisat återhållsamhet vid faslställelseprövning av en ändrad plan som skullemedföra att en byggrätt las bort eller väsentligt minskas. Har en planändringhaft sådana följder, har regeringen med stöd av 45 5 byggnadslagen kunnat somvillkor för fastställelsen föreskriva skyldighet för kommunen all exproprierafasligheten. När man bedömer effekten av ett upphävande eller en ändring skallman hålla i minnet att inga rättigheter överförs till kommunen. De ekonomiskakonsekvenserna kan likväl -ocksä i förslagets mening (s, 331) bli oskäligthårda för fastighetsägaren, om den byggrätt han en gång fått i den ursprungligaplanen blir beskuren. Upphävandet eller ändringen av planen kan - underförutsättning atl en ny plan inte ger motsvarande byggrätt - innebära förlustav en rättighet som genom den ursprungliga planen tillförsäkrats honom i hansegenskap av ägare till fastigheten. Mol den nu skisserade bakgrunden och medhänsyn till ovissheten om rättsutvecklingen inom är det enligtlagrådets mening tveksamt om regeln, i den män den innebär att en plan ändraseller upphävs utan ersättning till fastighetsägaren, kan komma att bedömas somförenlig med , Grundlagsstridig torde regeln däremot knappastvara. Enligt lagrådets uppfattning vore det att föredra om kretsenersättningsberättigade vidgades och att bestämmelsen även fick omfatta sådanaavstyckningsplaner och andra äldre planer som enligt 15 kap, 4 5 skall gällasom detaljplaner. Med anledning av lagrådetssynpunkter vill jag anföra följande: Som jag nämnde förutsattes vid byggnadslagenstillkomst att fastställda planer skulle kunna upphävas. Även om denna möjlighetibland har ifrågasatts och inte har utnyttjats i särskilt stor utsträckning,kan jag inte av den 1985/86:1 420 anledningen se något hinder mot de föreslagnamöjligheterna för kom- 19 Övergångs-munen att upphäva eller ändra gamlaplaner. Förarbetena till byggnadsla- Jrågor gen visar enligl min mening attden möjlighet att bebygga en faslighet som '3.3medges i en plan inte är att betrakta som en rättighet som ärtillförsäkrad fastighetsägaren. En omständighet av belydelse i sammanhanget ärgivetvis atl marknadsvärdet för en fastighet i hög grad styrs av den i planenmedgivna byggnadsrätten. Bl, a, av den anledningen utformades förslaget ilagrädsremissen som ett skydd för de fastighetsägare för vilkaövergångsbestämmelserna skulle kunna medföra alltför ogynnsamma effekter. Den krets av fastigheter som skallomfattas av den nu avsedda bestämmelsen måste emellertid avgränsas på någotsätt. En gräns drogs i lagrådsremissen mellan fastigheter som enligt planen äravsedda för bostadsändamål och andra fastigheter. Jag gör fortfarande denbedömningen att risken för att fastigheter för t, ex, industriändamål kommeratt drabbas pä ett oskäligt sätt av övergångsbestämmelserna är mycket små.Eftersom det inte går atl helt utesluta denna risk, anser jag emellertid altdet av rättviseskäl kan vara motiverat att, som lagrådet har förespråkat, vidgabestämmelsens tillämpningsområde. Jag föreslår därför att någon begränsning ifräga om markens användningssätt inte skall föreskrivas. Det är alltså rättviseskäl somligger bakom denna vidgning av tillämpningsområdet. Lagrådet har som grund försitt ställningstagande även hävdat alt det, med hänsyn till ovissheten omrättsutvecklingen inom , är tveksamt om regeln, i den mån deninnebär att en plan ändras eller upphävs utan ersättning till fastighetsägaren,kan komma att bedömas som förenlig med . Den artikel i europakonventionensom skulle kunna vara tillämplig i förevarande fall är artikel 1 i förstatilläggsprotokollel. 1 artikeln stadgas (första stycket första meningen) attenvar fysisk eller juridisk persons rätt till sin egendom skall lämnas okränkt.Enligt andra stycket i artikeln inskränker bestämmelsen likväl inte en statsrätt att genomföra sädan lagstiftning som staten finner erforderlig för attreglera nyttjandet av viss egendom i överensstämmelse med det allmännasintresse. Det är svårt att bedöma hur långtkonventionen sträcker sig i denna del. 1 den av lagrådet i annat sammanhang(yttrandet s. 13) åberopade domen av ansågs undantagsregeln iandra stycket inte tillämplig, eftersom expropriationstillständen inte varavsedda att inskränka eller reglera nyttjandet av sökandenas egendom utan varatt betrakta som elt inledande steg i ett förfarande som leder lill ettegendomsberövande. När det gäller de beslämmelser i PBL som lagrådet synes åsyfta,nämligen de som reglerar kommunens möjligheter alt upphäva eller ändra äldredetaljplaner, kan till en början konstateras att de inte kan leda till någotegendomsberövande. Man kan enligt min mening vidare konstatera att de motivsom ligger bakom regeln - alt öppna möjlighet för kommunerna att ändra Prop.1985/86: 1 421 eller upphäva föråldrade planer - rimligen måste vara avden karaktär som 19 Övergångs-äsyftas i undanlagsstadgandet i artikelnsandra stycke; Regeln skulle där- .frågor med inte strida mot artikel 1 ikonventionen, 1 detta sammanhang mäste emellertidockså beaktas uttalande i den nämnda domen att artikel 1liksom hela konventionen bygger pä förutsättningen alt en rimlig avvägningskall göras mellan samhällets intressen och kravet pä skydd av den enskildesgrundläggande rättigheter. Även om man i enlighet med detta uttalande gör ensamlad bedömning av den nu aktuella regeln i PBL. kan det enligl min meninginie råda någon tvekan om att regeln - såväl i den nu föreslagna utformningensom i dess utformning enligt det remitterade förslaget - väl tillgodoser kravetpä skydd av den enskildes rättigheter och att regeln därför är förenlig medkonventionen. När det sedan gäller avgränsningenav kompensationsfallen - dvs, i vilka situationer fastighetsägare skall ha rätttill kompensation - mäste avgörande betydelse tillmätas de möjligheterfastighetsägaren har haft att bygga i enlighet med planen. Om några planmässigahinder i form av förbud mol nybyggnad inte har funnits, finns det enligt minmening ingen anledning alt ha nägon rätt till kompensation, för det fall attplanen ändras eller upphävs. 1 dessa situationer kan man på goda grundernormalt utgå från alt del med hänsyn lill höga exploateringskostnader e.d. intehar funnits rimliga ekonomiska föruisättningar att utnyttja byggrätten iplanen. En grundläggande förutsättning föralt kompensation skall komma i fråga bör enligl min mening vara atlfastighetsägaren genom ett långvarigt nybyggnadsförbud enligt 35 eller 109 8byggnadslagen i avvaktan på planändring har varil hindrad att utnyttja denbyggrätt som planen har givit. Enbart denna omständighet böremellertid inte vara tillräcklig som grund för kompensation. Långt ifrån alltidär det nybyggnadsförbudet som har avhållit fastighetsägaren från atl bygga. Somjag antydde tidigare beror det mänga gånger pä fastighetsägaren själv attbebyggelse inte har kommit lill stånd. Att medge kompensation i sådana fallanser jag inte bör komma i fråga. Om nybyggnadsförbud har gällt inomett planomräde, är det naturligtvis vanskligt att bedöma, om det i första handberor på förbudet eller pä fastighetsägaren själv att fastigheten är obebyggd.Bortser man från bygg-nadsplaneområden med förordnanden enligt 1108 andra stycketbyggnadslagen - dvs, nybyggnadsförbud i avvaktan pä att vägar, ochavlopp har ordnats - har det emellertid erfarenhetsmässigt alltid funnits entidsperiod när fastighetsägaren har kunnat genomföra planen, 1 allmänhet hardel nämligen dröjt efter planens fastställande innan ett nybyggnadsförbudhar meddelats. Den utsträckning i vilken området har blivit utbyggt bör därförkunna vara ett mått pä fastighetsägarnas intresse av att genomföra planen. En ytlerligare förutsättning för rätt till kompensationbör med detta 1985/86:1 422 synsätt vara att områdel till större del är i huvudsakutbyggt i enlighet med 19 Övergångsplanen. Fastigheter inom områden somär helt outbyggda eller utbyggda .frågor endast till en begränsad del böralltså över huvud taget inte komma i fråga för kompensation. Vad jag nu har föreslagit innebärsammanfattningsvis att som förutsättningar för kompensation bör gälla atl detär fråga om en kvalificerad skada, atl området är i huvudsak utbyggt och altfastighetsägaren på grund av ett långvarigt nybyggnadsförbud har varit hindradatt bygga i enlighet med planen. Kravet på längvarighet bör enligtmin mening i regel anses uppfyllt, om nybyggnadsförbudet när PBL träder i krafthar gällt oavbrutet eller med kortare avbrott av minst åtta år.Som lagrådet har påpekat (yttrandet s. 132) kan emellertid i uttrycket"långvarigl" inte anses ligga en fix och en gång för alla giventidsgräns. Ett visst utrymme för atl vid prövningen ta hänsyn tillomständigheterna i det enskilda fallet bör alltså finnas. Jag återkommer tilldetta i specialmoUveringen (17 kap, 8 8). Enligt del remitterade förslagetskall inlösenbestämmelsen endast omfatta stadsplaner och byggnadspianer,alltså inte avstyckningsplaner. Lagrådet anser det emellertid vara att föredraatl bestämmelsen fick omfatta även avstyckningsplaner. Att avstyckningsplanerna inte ingåri bestämmelsens tillämpningsområde har sin grund främst i att någon prövningav markens lämplighet för bebyggelse aldrig har skett. Jag har dock en vissförståelse för lagrådets synpunkter. Har omgivande fastigheter bebyggts enligtplanen, kan nämligen marknadsvärdet för den eller de obebyggda fastigheternainom planområdet vara grundat pä att fastigheten skall fä bebyggas. Inlösenbestämmdserna bör därföromfatta samtliga äldre planer och bestämmelser som skall gälla som detaljplanenligt PBL och vars genomförandetid har gått ut, dvs. även sädanaavstyckningsplaner som saknar förordnande enligt 168 8 byggnadslagen. Övrigaavstyckningsplaner bör som jag Udigare har föreslagit (avsnitt 19.2.1) upphöraatt gälla. 1 fråga om kompensationssättetfinns det, som jag ser det, tvä tänkbara möjligheter. Fastighetsägaren kanantingen få inlrångsersättning eller ges rält att begära att kommunen löserfastigheten. Eftersom restvärdet för en tomt som inte får bebyggas i allmänhetär obetydligt, torde det inte innebära någon större skillnad för kommunensdel, ekonomiskt sett, vilken lösning man väljer. När man bedömer effekterna av dessalösningar måste man emellertid hålla i minnet att kommunens besked om markensanvändning inte behöver innebära elt ställningstagande . Omfastighetsägaren kompenseras genom en intrångsersättning, varvid han färbehålla marken, kommer han, om han sedermera får bygga på marken, att kunnatillgodogöra sig värdet av bebyggdserätien två gånger. Delta kan inte vararimligt. a. av det skälet bör bestämmelserna konstrueras så att kommunen. Prop.1985/86:1 423 under de tidigare angivna förutsättningarna, skall varaskyldig att lösa 19 Övergångs- marken på fastighetsägarens begäran. Fastighetsägarens rätt tillkompensation inträder, som. jag har redogjort för, i och med att planenändras eller upphävs. 1 ett skede närmast efter lagens ikraftträdande kan delemellertid innebära stora svårigheter för kommunen att genast ta ställning tillmarkens framlida användning. 1 lagrådsremissen föreslogs därföratt kommunen skall kunna ändra eller upphävainaktuella planer i avvaktan på att markanvändningen bestäms - utan att därmedriskera inlösenskyldighel. Kommunen skall enligt förslaget ha möjlighet attbegära att inlösenfrågan skjuts upp i avvaklan pä att markens framtidaanvändningssätt bestäms. Lagrådet kritiserar förslaget i denna del och anför(yttrandet s. 133): Vidare bör inlösenskyldighetföreligga sä snart en fastighetsägare efter upphävande eller ändring av planenfår sin byggrätt oskäligt inskränkt. Domstolen bör alltså pröva frågan utifrånplansituationen i det läge som gäller när tvisten avgörs. Beaktas det sistsagda behöver andra stycket endast ge hänvisning till de materiella ochprocessuella regler som skall tillämpas i mål om inlösen. Vill kommunengentemot inlösenanspråk åberopa kommande planläggning kan uppskov ellervilandeförklaring ske om beslämmelserna i tillåter det.Härutöver bör emellertid inte kommunerna kunna utverka rådrum. Lagrådetansluter sig alltså inte till förslaget att inlösenfrågan på kommunens yrkandeskall uppskjutas till en särskild rättegång efter PBL: s ikraftträdande. Jag kan ansluta mig till lagrådetsförslag till uppläggning av inlösenregeln. Den kommer därmed alt få bl, a, deneffekten att en osäkerhet om markens framtida användning inte drabbarfastighetsägaren. Om t, ex, bygglov inte kan påräknas när inlösenmålet avgörsbör således inlösenskyldighet föreligga. Jag återkommer till detta ispecialmotiveringen (17 kap, 8 8), Enligt det remitterade förslagethar inlösenbestämmelsernas tillämpning inte begränsats i tiden. Av flera skälanser jag del emellertid vara lämpligt med någon form av tidsbegränsning. Ettskäl är att del är otillfredsställande för alla parter atlinlösenmöjligheterna hålls svävande . Ett annat skälhänger samman med det förslag till lag om ändring i expropriationslagen som ärföranlett av PBL-förslaget och som efter remiss hargranskats av lagrådet. En av övergångsbestämmelserna till lagförslaget reglerarersättning för mark som är avsedd för enskilt bebyggande enligt en sådan äldreplan som enligt vad jag har föreslagit inte påförs någon genomförandetid.Bestämmelsen innebär atl. om sädan mark exproprieras eller blir inlöst på annatsätt pä grund av talan som väcks före utgången av , ersättningen skallbestämmas på grundval av det marknadsvärde som marken hade vid PBL:sikraftträdande den Ijanuari 1987, Om talan väcks efter utgången av ochplanen då är upphävd eller ändrad, skall marknadsvärdet, som ligger till grund för ersättningen, bestämmas med ledningav de nya planförhållandena. Med hänsyn lill de effekterexpropriationslagens beslämmelser kan förväntas fä pä löseskillingens storlekkommer inlösenbestämmelsen att leda till olika resultat beroende på om talanväcks före eller efter utgången av , Inlösenbestämmelsen kommer att gefastighetsägaren avsett skydd endast om talan väcks före nämnda tidpunkt. Övervägande skäl talar därförenligl min mening för att inlösenbesläm-melsens tillämpning begränsas i tidenpå så sätl att talan måste vara väckt före utgången av är 1996 för att inlösenskall få ske, 1 detla sammanhang vill jag erinraom mitt tidigare framförda förslag (avsnitt 18,2,1) alt fastighetsägaren alltidskall fä ersättning av kommunen för de avgifter han har betalat för galor,och avlopp, om bygglov senare vägras för åtgärder som, när avgifternalogs ut, förutsattes skulle komma att vidtas. Förslaget avser även avgifter somhar betalats före lagens ikraftträdande, 19.3.4 Plangenomförande Galor och andra allmänna plalser Jag har tidigare (avsnitt 8,3,1)föreslagit att kommunen skall vara huvudman för gator och andra allmännaplatser inom detaljplanelagt område, om inte något annat har bestämts i planen.Eftersom bestämmelserna om detaljplan i PBL enligt vad jag har föreslagilskall tillämpas även på dagens byggnadsplaner och även på vissaavstyckningsplaner, behövs en särskild övergångsbestämmelse som befriarkommunen från huvudmannaskapet i områden med planer av detta slag. Ansvaretför plangenomförandet i sädana omräden ligger nämligen päfastighetsägarna. Jag föreslår därför en övergångsbestämmelse av den innebördenatt kommunen inte skall vara huvudman för allmänna platser inom omräden som vidikraftträdandet omfattas av byggnadsplan eller avstyckningsplan. Mitt förslag: Tomtindelningar skall fortsätta att gällasom fastighetsplaner enligt PBL. De tomtindelningar som gäller i dagkommer i sak att motsvaras av fastighetsplaner enligt PBL. 1 likhet medutredningen föreslår jag därför att tomtindelningar av detta slag skall gällasom fastighetsplaner enligt PBL, 19.4Övriga beslut enligt byggnadslagen Min jörslag: Nybyggnadsförbuden skall - med nägra fäundantag -upphöra att gälla. Förbud all utföra åtgärder som äratl hänföra till nybyggnad gäller för stora delar av landet. Vissa av förbudenföljer direkt av byggnadslagens bestämmelser, s, k, legala nybyggntidsförbud(13. 14, 34. 35, 37, 38, 79, 81 och 11085 BL), Andra har utfärdats avlänsstyrelsen eller regeringen för speciella ändamål (14a, 15, 16, 35, 36, 82,86, 109 och 11055 BL), Vilka åtgärder som är att hänföra till nybyggnad framgårav 75 5 byggnadsstadgan, Nägon motsvarighet till dagensnybyggnadsförbud kommer enligt vad jag har föreslagit inte att finnasi PBL, Inte heller tätbebyggelsebegreppet kommer all behövas och därior inteheller del s, k, tätbebyggelseförbudet. gällande delaljplaner bör somjag förordade anpassas till PBL:s regelsystem. Del innebär att denybyggnadsförbud som gäller beträffande dessa planer, med nägra fåundanlag, bör upphöra att gälla vid PBL:s ikraftträdande. Delta överensstämmerockså med utredningens förslag, som i princip har accepterats avremissinstanserna. De ojämförligt mest frekventanybyggnadsförbuden är de som har utfärdats pä grund av föreståendeplanläggning eller planändring (jfr 14a, 15, 16, 35, 36 och 109 88 BL). Dessaförbud är enligt byggnadslagen avsedda att vara temporära och kan meddelasendast för . De kan emellertid förlängas, 1 praktiken finns delexempel på mycket långvariga nybyggnadsförbud i avvaktan pä planändring, nägotsom har hämmat bebyggelseutvecklingen i stora omräden. Anledningen lill dessa långvariganybyggnadsförbud är ofta all kommunen vill förhindra att alltför storabyggrätter las i anspråk. Med gällande definition av begreppet nybyggnadinnebär förbuden emellertid i praktiken att även ganska måttliga tillbyggnadereller rena komplement till befintlig bebyggelse kan hindras. Även inre åtgärderkan träffas av förbuden, 1 flertalet fall torde detla inte tjäna syftei mednybyggnadsförbuden. Om sädana tidsbegränsade förbud somi avvaktan pä planläggning eller planändring har meddelats för områden inomäldre stads- och byggnadsplaner upphör all gälla, medför del atl kommunen, påsäll som jag har redogjort för, tvingas la slällning till frågan omoch i vilken utsträckning marken skall få bebyggas enligt planen. Ett slorl anlal remissinslanser,bl, a, mänga kommuner, påpekar all del övergångsvis kan uppstå svårigheter,eftersom det framför allt på vissa orter finns ett stort antal starktföråldrade planer, där bebyggelsen i många Prop.1985/86:1 426 fall inte stämmer överens med planen. Dessa planer ärregelmässigt be- 19 Övergångs-lagda med nybyggnadsförbud. Om förbuden upphävstvingas kommuner- .frågor na, enligt dessa remissinstanser, för att förhindraolämplig bebyggelse all ändra planerna . För egen del anser jag, medhänsyn till den uiformning som reglerna om handläggning av bl, a,bygglovsärenden föresläs fä, atl några ölägenheter av betydelse inte skall behövauppkomma. Jag tänker därvid främsi pä förslaget (avsnitt 12,3,3) altbyggnadsnämnden i vissa fall skall kunna besluta om anstånd med avgörandet avbl, a, bygglovsansökningar. Det kan t. ex, ske, om kommunen påbörjar arbete medatt ändra eller upphäva detaljplanen för det område som bygglovsansökningenavser. Om kommunen inte avgör planärendet . mäste dock ansökningenprövas utan dröjsmål. Skulle denna ivåårsfrist vara för kort för atl planenskall hinna ändras, har kommunen möjlighel all upphäva planen, omförutsättningarna för delta föreligger. En ny plan kan sedan antas, när markensframtida användning har bestämts. Förbud mot nybyggnad i strid motfastställd generalplan (13 8 BL), fastställd stadsplan och byggnadsplan (34 och109 85 BL) och fastställd tomtindelning (38 8 BL) ersätts i de väsentligadelarna med motsvarande förbud enligl PBL i och med atl dessa planformerfortsättningsvis kommer att gälla som områdesbestämmelser, detaljplan samtfastighetsplan. Några övergångsbestämmelser för denna lyp av förbud behövsdärför inte. Vad gäller de nybyggnadsförbud somautomatiskt inträder till följd av att kommunfullmäktige beslutat göniframställning om fastställdse av generalplan eller ändring av fastställdgeneralplan (14 8 BL) eller beslutat anta eller ändra en stadsplan (35 8 BL)torde inte heller några övergångsbestämmelser behövas. De regler som jag harföreslagit att skall kunna besluta om anstånd med att avgörabygglovsansökningar - bör ge kommunen tillräckliga möjligheter att hindraolämplig bebyggelse under handläggningen av sådana planärenden. 1 närheten av befästningar m.fl.anläggningar kan enligt 81 och 82 SS byggnadslagen inte bara nybyggnadsåtgärderutan även schaktning, fyllning m.fl. åtgärder vara förbjudna. Utredningen harföreslagit att sådana förbud skall gälla under en övergångslid av efterPBL:s ikraftträdande. 1 83 8 byggnadslagen finns bestämmelser om ersättningoch inlösen i vissa fall, om skada för fastighetsägaren har uppkommit på grundav förbuden. Ersättnings- och inlösenbestämmelserna i 83 8 skall enligt utredningensförslag gälla efter PBL:s ikraftträdande. Några remissinstanser har ansettatt förbuden bör finnas kvar permanent med hänsyn till att det här ofta rör sigom hemliga anläggningar och att frågorna därför inte går att klara av ikommunens fysiska planering. Jag har tidigare föreslagit (avsnitt 16,3,5) atllänsstyrelsen skall ha möjlighel all förordna att beslut om lov inom särskiltangivna områden skall kunna prövas av . En lösning som enligt minmening bättre ansluter till PBL:s regelsystem än den som ulredningen harföreslagit är att förbu- denbetraktas som sädana förordnanden. På sä sätt tillgodoses också remissinstansernasönskemål. Jagföreslär därför att förordnanden enligt 81 och 82 55 byggnadslagenefter lagens ikraftträdande skall gälla som förordnanden om prövning avlänsstyrelsen (12kap. 4 5). Möjligheten enligt 83 5 byggnadslagen att väckatalan om ersättning eller inlösen bör enligt min mening stå öppen under en lidav ett är efter ikraftträdandet, Enligl 865 byggnadslagen kanlänsstyrelsen förordna att nybyggnad inte får ske ulan tillstånd avlänsstyrelsen inom områden som bör skyddas med hänsyn lill förefintlig, frånhistorisk eller konstnärlig synpunkt värdefull bebyggelse, fasta fornlämningareller andra minnesmärken. En del remissinsanser har framförtkrilik mot utredningens förslag att dessa förbud skall upphöra alt gälla vidlagens ikraftträdande. Genom den ändring som jag har föreslagil (avsnitt11.2,2) i förhällande lill utredningens förslag skall ett längre gåendehänsynstagande lill kulturhistoriska värden kunna ske direkt i ärenden om lovulan att skyddsbestämmelser har meddelals i en detaljplan. Bygglovspliklskall visserligen normalt inte gälla för omfärgning, fasadändringar m,m.utanför områden med detaljplan.