prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — Detla är inte avsett attinnebära någon ändring i sak. Formuleringen synes emellertid vara att föredramed hänsyn särskill till att frågan om tillfälligt förbud i regel kommer attaktualiseras antingen i etl läge då processuella förutsättningar för ettslutligt förbud ännu inte föreligger eller i samband med att en dom pånäringsförbud meddelas. Det synes - särskilt med hänsyn till innehållet i 13 § -inte erforderligt att i andra stycket uttryckligen ange att ett yrkande omtillfälligt näringsförbud kan framställas såväl innan talan enligt 8 § harväckis som därefter. 1 specialmotiveringen lill 5 § påpekas att den tid undervilken elt tillfälligt näringsförbud har gällt skall beaktas vid tillämpningenav den paragrafen. Det är alltså den sammanlagda förbudstiden som inte fåröverstiga fem är eller underskrida . Denna regel, vilken motsvarar vadsom gäller , synes vara av sådan betydelse atl den bör komma tilluttryck i lagtexten. Detta kan lämpligen ske genom atl till 11 § fogas etlandra stycke av följande lydelse: "Har ell tillfälligt näringsförbud meddelals, skalldetla beaktas vid lillämpning av 5 §," I paragrafens andra och tredje stycken finns bestämmelserom alt dom eller beslul varigenom elt näringsförbud eller tillfälligtnäringsförbud har meddelats skall sändas till vissa myndigheter. Bestämmelserav detla slag behöver inte meddelas i form av lag. Lagrådet har inte någraprincipiella invändningar mot att reglerna likväl las upp i lagen. Emellertidmåste beaktas alt underrättelser bör sändas även i vissa andra fall, exempelvisnär elt beslut om förbud upphävs - vare sig det sker efter överklagande ellermed stöd av 15-17 § - när ett förbud eller en avvecklingstid föriängs eller nären dispens meddelas eller återkallas. Om föreskrifter härom skall utfärdas avregeringen synes del lämpligt atl detsamma får gälla de bestämmelser som nuhar tagits upp i lagförslaget. Lagrådet förordar därför att paragrafens andraoch tredje stycken får utgå. Dispensreglerna har en viktig plats i förslaget. korrigera onödigt hårda konsekvenser av reglerna i 6 och 7§§ om verkan 198 I vissaav de situationer som kan komma i fräga lär del Prop. 1985/86: 126 bli någotoegentligt att tala om atl det finns "särskilda skäl" för etlundantag. Realiteten blir att ett visst uppdrag, t. ex. som styrelseledamoti en bostadsrättsförening, framstår som alltför bagatellartat för att behövauteslutas. Lagrådet förordar därför att den inledande bisatsen i 19 § utgår. följande texten kan en viss redaktionell förbättring göras somdet markeras klarare, atl en dispens normall bör kunna ges redan i domen pånäringsförbud, även om del inte kan helt preciseras vilken anställning, vilketuppdrag etc. den tilltalade får inneha. Med föreskrifter kan rätten nå i stortsett detsamma som genom en sådan precisering men ändå åstadkomma en visssmidighet. Reglerom återkallelse av dispens finns både i 19 § och i 26 §. Enligt 19 § andrasiycket får en dispens återkallas dels vid överträdelse av en föreskrift till dispensen dels om den som har fått dispens från förbud i 6 §åsidosätter vad som åligger honom i den verksamhet som avses med dispensen.Enligt 26 § tredje styckel får återkallelse ske om näringsförbudet överträds. Gemensamtför alla äterkallelsesituationer är atl den som erhållit det förtroende som endispens avser alt ge uttryck för pä något sätt har svikit detta förtroende,vare sig så har skett i en dispenserad verksamhet eller utanför en tänkt ramför denna. Redan detta ändamålssamband talar emot att sprida bestämmelsernalill olika ställen i lagen. Åven om den teoretiska skillnaden mellansituationerna i och för sig är klar, kan det vidare tänkas att de kan komma atlaktualiseras genom elt och samma förfarande eller i vart fall läggaslill grund för elt ingripande. Beroende exempelvis på vilka samhällsintressenen till dispensen knuten föreskrift är avsedd all tillgodose och pä hur den äravfattad kan det väl länkas atl den som erhållit dispensen på en och samma gångbryter mot föreskriften och åsidosätter vad som åligger honom i verksamheten.Likaså kan det tänkas att han bryter mot en föreskrift och överträdernäringsförbudet genom att gä utanför vad dispensen medger. Reglernaom återkallelse av dispens skulle därför enligt lagrådets mening vinna pä attföras samman. De kan lämpligen samlas i en ny 20 §, Den nuvarande 20 § kanföras över till 21 § som etl nytt försia slycke, Avfattningenav 21 och 22 §§ i förslagel kan förenklas redaktionellt om man beaktarinnehållet i 17 §, bl.a. hänvisningen till 8 §. En särskild forumregel börtillfogas i 22 § som gör det möjligt - men inte nödvändigl -att ta upp en frågaom återkallelse av dispens även vid den tingsrätt som har meddelat dispensen,om den är en annan än den som har beslutat näringsförbudet. Ifrågavarandeparagrafer skulle med lagrådets förslag få följande lydelse: "19§ Den som är underkastad näringsförbud eller tillfälligt näringsförbud fårmedges dispens för att driva en näringsverksamhet, inneha anställning elleruppdrag, vara delägare i ett handelsbolag eller äga vissa aktier. Rätten fårföreskriva vad den som medges dispens har alt iaktta då denna utnyttjas. 20 § Endispens får återkallas, om den som medgetts denna överträder Prop. 1985/86:126 näringsförbudet eller det tillfälliga näringsförbudet eller bryter mol en föreskrift som är knuten lill dispensen. Detsamma gällerom den som medgetts dispens frän ett förbud i 6 § i annat hänseende åsidosättervad som åligger honom i den verksamhet som avses med dispensen, 21 § En fräga om dispens fär prövas i samband med dom om näringsför bud eller beslut om tillfälligt näringsförbud eller efter en senare gjord ansökan. När en fråga om dispens prövas särskilt, gäller itillämpliga delar vad som sägs i 17 § andra och tredje styckena, 22 § Talan om återkallelse av dispens förs av allmänåklagare. När frågan prövas i ett särskilt mål, gäller i tillämpliga delar vad som sägs i 17§ andra stycket. Målet får dock tas upp även av den tingsrätt som tidigare prövat frågan om dispens," Beträffande tillsynsmyndigheter i konkurs föreskrivs i 42§ andra stycket konkurslagen endast att regeringen utser vissakronofogdemyndigheter att vara tillsynsmyndigheter, 1 den med anledning häravutfärdade förordningen (1979:755) om tillsynsmyndighet i konkurs hartillsynsmyndigheternas uppdrag bestämls att omfatta konkurser som handläggs vidangivna tingsrätter. Mot denna bakgrund är det inte helt adekvat alt häranknyta lill den tillsynsmyndighet i konkurs inom vars område den som ärunderkastad näringsförbud är bosatt, Lagrådel föreslår därför alt förstastycket och andra styckets försia mening ersätts av ett nylt första stycke avföljande lydelse: "Regeringen utser vissa kronofogdemyndigheter att övatillsyn över alt näringsförbud och tillfälliga näringsförbud efterlevs," 1 paragrafens tredje stycke föreskrivs atttillsynsmyndigheten har rätt att hos den som är underkastad näringsförbudbegära de upplysningar som behövs för tillsynen. Någon skyldighet för denne alllämna begärda upplysningar har emellertid inte ansetts böra föreskrivas, ochnågra tvångsmedel för att framtvinga hans medverkan har i enlighel härmed inteställts lill tillsynsmyndighetens förfogande. Att en tillsynsmyndighet harbefogenhet att begära upplysningar frän den som är underkastad tillsyn fåranses ligga i sakens natur. Med hänsyn härtill och då den föreslagna regeln kanföranleda osäkerhet om vilka befogenheter myndigheten i övrigt har villlagrådet förorda atl den får utgå. Av specialmotiveringen framgår all paragrafen skallomfatta även överträ delse av särskilda föreskrifter som har meddelats i anslutning till ett i beslutet om förbud intaget förordnande om viss avvecklingstid. Detta bör komma till tydligare uttryck i lagtexten. Vidare lorde det inte finnas någon anledning alt behandla föreskrifter som har meddelals i samband med beslul om föriängning av avvecklingstiden eller om dispens annoriunda. " Lagrådet föreslår därför att paragrafen inleds på följandesätt: "Den som Prop. 1985/86: 126 överträder etl näringsförbud elleretl tillfälligt näringsförbud eller bryter mot en föreskrift som meddelals medstöd av 18 eller 19 § skall dömas ,,,". Såvitt avser den i remissen berörda frågan om domstolen ärbunden av åklagarens yrkande följer av allmänna principer, att domstolen intekan meddela ett nytt förbud, om åklagaren yrkat blott förlängning. Däremot bördomstolen enligt lagrådets mening vara oförhindrad att, i anledning av ettyrkande om ett nytt förbud, stanna vid att endast förlänga det som gäller. Som lagrådet föreslår vid 19-22 §§ bör reglerna om återkallelseav dispens samlas i 20 §, Vad som kan erfordras i förevarande paragrafs tredjestycke är, om förslaget antas, blott en hänvisning till 20 § av förslagsvisföljande lydelse: "I 20 § finns bestämmelser om återkallelse av dispensnär ett förbud överträds." Denna punkt är så uppbyggd att den utgår från det i ochför sig självklara, nämligen att vid lagens tillämpning hänsyn får tas tillalll som hänför sig till tiden efter ikraftträdandet. Det intressanta ligger iordel "endast" och i det förhållandel att stadgandet är avsett altläsas motsatsvis. Tanken är att läsaren genom att jämföra de här uppräknadeförutsättningarna för elt näringsförbud med de i lagen angivna skall sluta sigtill att hänsyn får tas till vad som ägl rum före ikraftträdandet endast såvittavser frågan om förbud är påkallat frän allmän synpunkt. Delta budskap synes påetl enklare och mer kortfattat sätt kunna förmedlas genom alt den önskadeslutsatsen direkt får komma till uttryck i lagtexten. Vid en omformulering ienlighet härmed bör dessutom beaktas att termen näringsidkare inte passarsärdeles väl. när näringsförbud ifrågakommer för sådana företrädare för enjuridisk person som anges i 4 §. Stadgandet skulle förslagsvis kunna avfattassålunda: "Vid prövning av förutsättningarna enligt 1 § förnäringsförbud eller tillfälligt näringsförbud får hänsyn tas till vad som ägtrum före ikraftträdandet endast såviti avser frågan om förbud är påkallat frånallmän synpunkt." Som antyddes under föregående punkt bör vid formuleringenäven av förevarande punkt beaktas att näringsidkaren i de fall som avses i 4 § är en juridisk person och alt den som skall drabbas av ett näringsförbud på grund 201 av ettklandervärt förfarande är en ställföreträdare för den juridiska perso- Prop. 1985/86: 126 nen. Enligt nu gällande lydelse av 199 d § konkurslagen skallen talan om näringsförbud väckas senast för konkursbeslutel,dock att talan får väckas så länge konkursen pågår. Paragrafen föreslås upphävdutan att erhålla någon motsvarighet i den nya lagen. Det sagda innebär allefter ikraftträdandet talan kan väckas oberoende av när konkursbeslutelmeddelades. Detla vill lagrådet inte tillstyrka såvitt avser de fall då preskriptionav talan redan har inträtt för ikraftträdandet. Enundantagsbestämmelse bör fogas till denna punkt, som därefter kan ges dennalydelse: "Meddelas ett beslut om näringsförbud ellertillfälligt näringsförbud med anledning av konkurs och grundas bedömningen atlden som skall vara underkastad förbudel förfarit grovt otillböriigi molborgenärerna eller pä annal sätt grovt åsidosatt sina åligganden på förfarandensom hänför sig lill tiden före ikraftträdandet, gäller i stället för 6 § förstastycket och 7 § att han inte får driva verksamhei med vilken följerbokföringsskyldighet enligt bokföringslagen (1976:125). Han får inte hellersåsom styrelseledamot eller i någon annan egenskap vara ställföreträdare förett aktiebolag, etl handelsbolag eller en ekonomisk förening eller en sådanideell förening eller stiftelse som driver bokföringspliklig verksamhet. Inteheller får han faktiskt handha ledningen eller förvaltningen av en sådanjuridisk persons angelägenheter. Rätten skall i silt beslut erinra om näringsförbudetsverkan enligt denna punkt. Vad som i 5 § föreskrivs om att näringsförbud skallmeddelas för lägst tre är gäller ej i ett sådanl fall som sagts . Talan om näringsförbud får dock ej väckas, omkonkursbeslutel har meddelats före den och konkursen avslutats föreikraftträdandet," Förslaget till lag om ändring i konkurslagen Som följd av den ändrade lydelse lagrådet föreslårbelräffande bestämmelserna om lillfälligt näringsförbud i 10 § första stycketlagen om näringsförbud bör andra meningen i punkten 2 erhålla följandelydelse: "Beslut om lillfälligt näringsförbud får dock meddelas endast omdet är uppenbart att grund för näringsförbud föreligger," Förslagen till lagar om ändringar i yrkestrafiklagen ochlagen om handel med drycker Lagrådet ansluter sig till departementschefensställningstaganden beträf fande näringstillstånd. Del synes sålunda välbetänkt att begränsa sig till att införa en vidgad vandelsprövning i två branscher, där redan en särskild, författningsreglerad kontroll förekommer. Del fär emellertid be aktas atl vissa problem kan uppkomma då det gäller att i praktiken genom föra en vidgning av vandelsprövningen till atl avse även laglydnad och benägenhet atl uppfylla samhälleliga förpliktelser. Det är givelvis angelä- 202 get att man håller fastvid ett någorlunda nära och påtagligt samband Prop. 1985/86: 126 mellan denverksamhet sökanden vill bedriva och det som läggs honom till last. Väsentligtär också att man vidtar åtgärder för alt såvitt möjligt garantera en enhetligtillämpning av de nya bestämmelserna hos de olika myndigheter som kommer ifråga, iövrigt vill lagrådet endast fästa uppmärksamheten på en detalj, som gällerlagen om handel med drycker. Enligt37 § första slyckel kan tillstånd lill servering av alkoholdrycker avseservering I, lill allmänheten året runt eller ,2, i förening, klubb eller annat slutet sällskap året runt eller underviss lidsperiod, eller 3. vid enstaka lillfälle eller under enstaka lidsperiod.Syftet med den föreslagna lagändringen är att genomföra en utökadvandelsprövning av näringsidkare inom restaurangbranschen. Serveringstillståndenligt 37 § första siycket 3 torde inte vara aktuella i detta sammanhang.Lagrådet ifrågasätter därför om inte tillämpningsområdet för det föreslagnaandra stycket i 40 § borde begränsas till frågor om tillstånd enligt 37 §försia siycket 1 och 2 (jfr 60 § första stycket). Förslagettill lag om ändring i kreditupplysningslagen Förslagetlämnas utan erinran. pP' '985/86:126 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden 1. , , ,, , , , , , R, ,. , , , , Proposition om lag om näringsförbud, m. m. Föredragandenanmäler lagrådets yttrande (beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanräde1985-07-26) överföislag till 1. lag om näringsförbud. 2. lag om ändring i konkurslagen(1921: 225), 3. lag om ändring ikreditupplysningslagen (1973: 1173). 4. lag om ändring iyrkestrafiklagen (1979:559), 5. lag om ändring i lagen(1977:293) om handel med drycker. Föredraganden redogör för lagrådets yttrandeoch anför. Lagrådethar inte haft något att erinra mot de grundläggande principerna i deremitterade lagförslagen eller mot lagstiftningens allmänna utformning. Deerinringar och ändringsförslag som lagrådet har fört fram avser i huvudsaklagtekniska frågor. Jag vill redan nu förutskicka att jag i väsentliga delarkan biträda lagrådets synpunkter och ändringsförslag. Vidare förordarjag attnågra ändringar av främst redaktionell art görs i förslaget till lag omnäringsförbud. Innanjag övergår till att behandla den föreslagna lagstiftningen vill jag någotberöra frågan om valet mellan näringstillstånds- och näringsförbudssystemen.Denna fräga har ingående behandlats i lagrådsremissen (avsnitt 3.3). Jag vill föregen del hell ansluta mig till vad föredraganden där har anföri. Också lagrådethar anslutit sig härtill. Jag vill här bara tillägga följande. Ett omfattandesystem med näringstillstånd skulle med nödvändighet föra med sig alttillslåndsprövningen i de enskilda fallen ofta skulle bli schablonmässig. Deltaskulle i sin tur medföra risk för att uppgifter som skulle kunna tala mot attnäringstillstånd meddelas inte alltid kunde tillföras prövningen. Samtidigtskulle ett meddelat näringstillstånd av många uppfattas som någon form avgaranti för alt vederbörande tillståndshavare var seriös i en utsträckning somalltså knappasl skulle ha kunnat prövas. Detta är naturiigtvis inte lämpligtoch talar för återhållsamhet med ett omfattande system med näringstillstånd. Förslagettill lag om näringsförbud Prop. 1985/86: 126 Lagrådetfinner atl bärande skäl av både praktisk och principiell natur talar för altnäringsförbud inte bör förutsätta konkurs. Enligt lagrådet innebär del envärdefull förstärkning i förhållande till kommittéförslaget, atl detremitterade lagförsilaget inte upptar endast de båda allmänna rekvisiten attnäringsidkaren har grovt åsidosatt sina åligganden och alt näringsförbud ärpåkallat från allmän synpunkt utan även vissa speciella rekvisit. Motdet rekvisit som avser alt näringsidkaren har gjort sig skyldig till brott sominte är ringa har lagrådet ingen erinran. Detsamma gäller del konkursrekvisksom lagen upptar. Denomständigheten att lagförslaget även tar sikte pä fall av icke kriminaliseradunderiåtelse att betala skatter, tullar och avgifter föranleder enligt lagrådetdäremot Ivekan. Enligt lagrådet vore det till fördel om man kunde avstå fråndenna punkt i lagförslaget, i vart fall . Som skäl anförs allredan sambandet med kampen mot ekonomisk brottslighet talar emot att man pådelta sätt anknyter till icke kriminaliserade handlingar. Till detta kommerenligt lagrådet atl det finns förslag om att ytteriigare vidga straffansvaretför underiåtenhet att betala skatt och avgifter som, om de genomförs, minskarbehovel av en regel av det slag som är i fråga. Jagvill med anledning härav erinra om att skattebetalningsregeln visserligenfrämst är avsedd att täppa till den lucka som kan anses föreligga genom attvissa förfaranden som otvivelaktigt framstår som oegentligheter är straffriaoch därför oåtkomliga för etl näringsförbud med stöd av brottsrekvisitet.Regeln har emellertid praktisk betydelse också inom del i och för sigkriminaliserade området. Som har framhållits i remissen kan del t, ex, isamband med skönstaxeringar förekomma atl åtal för skattebedrägeri underlåts,trots alt förutsättningar för ansvar kan visas föreligga om saken utredsnärmare, 1 dessa och liknande fall kan dä skattebetalningsregeln ersätta möjlighetenall meddela näringsförbud med stöd av brottsrekvisitet. Lagrådetsresonemang utmynnar inte heller i att regeln i fråga föreslås utgå, Lagrådel,som finner att vissa skäl för regeln otvivelaktigt har anförts i remissen, harstannat för all i stället föreslå atl den ges en snävare utformning än enligtdet remitterade förslaget sä all lagtexten bringas till bättre överensstämmelsemed motiven. Lagrådetframhåller vidare att regeln om den personkrets som skall kunna drabbas avnäringsförbud har särskild betydelse från rättssäkerhetssynpunkt. synes den dock kunna godtas under förutsättning atlskaltebetalningsregeln ges en snävare utformning enligt lagrådets förslag.Delsamma gäller även reglerna om verkan av förbud, särskilt närståenderegeln,samt möjligheterna till dispens. Sammanfattningsvishar lagrådel funnit att den föreslagna lagen om näringsförbud kan godtas medvissa smärre förändringar, som mera syftar lill en bättre överensstämmelsemellan motiv och lagtext än till avvikelser i sak. Inte minst genom denutföriiga diskussionen i motiven har enligt lagrådets mening skapats godaförutsättningar för en lillämpning som väl tillgodoser rättssäkerhetens krav. Som harframhållits i lagrådsremissen i flera sammanhang skall närings- Prop, 1985/86:126 förbud komma i fråga först dä en näringsidkare har gjort sig skyldig tillallvarliga oegentiigheter och det inte finns någon möjlighet att använda ettmindre ingripande medel för alt komma till rätta med honom. Jag kan mot dennabakgrund ansluta mig till att skatlebetalningsrekvisitet ges den utformningsom lagrådet har förordat. 1 enlighet med vad jag har anfört börskatlebetalningsrekvisitet ges en snävare utformning. Jag biträder vidare detförslag till omredigering av paragrafen som lagrådet har fört fram och anslutermig även till att ordet "brott" byts ut mot "brottslighet". Som lagrådet har framhållit bör innebörden av att någon i"avsevärd omfattning" har underlåtit att betala skatt m, m, vara attunderiåtelsen har varit av kontinuerlig eller systematisk karaktär eller haravsett ett högt belopp. Lagrådet efterlyser, mot bakgrund av vad som ilagrådsremissen uttalas därom, ett ställningstagande i frågan i vad mån den somi arbets- och socialrättsligt hänseende är att beteckna som arbetstagare kanbehandlas som näringsidkare enligt lagstiftningen om näringsförbud. Spörsmålet lorde i praktiken närmast kunna uppkomma i detfall då en person utför tjänster åt någon annan utan alt det är fråga om eltregelrätt anställningsförhållande. Av stor betydelse för bedömningen av omvederbörande skall anses som näringsidkare eller ej måste i etl sådanl fallenligt min mening vara det mått av självständighet som han har haft. Jag delarsåledes näringsförbudskommitléns uppfattning att den omständigheten att enperson i arbetsrättsligt hänseende anses som arbetstagare i förhällande tillden från vilken han tar emot sitt uppdrag inte bör hindra att han kan meddelasnäringsförbud, om han i sitt förhållande lill andra motparter och till myndigheternahar intagit en mycket självständig ställning. Denna omständighet tillmäts, somnäringsförbudskommittén har framhållit, vikt då motsvarande gränsdragningsfrågauppkommer på de arbetsrättliga och socialrältsliga områdena. Utfallet avprövningen kan därför i del enskilda fallet väl komma alt bli detsamma som pådessa områden. Blotta faktum att nägon har kommit att anses som arbetstagareinom arbets- eller social-rätlen kan enligt min mening däremot inte leda lillatt motsvarande bedömning görs även vid tillämpning av lagstiftningen omnäringsförbud. Det jag sagt nu innebär alt jag inte vill utesluta alt en personbedöms som näringsidkare enligt dennna lagstiftning, trots att en annanbedömning görs på de andra områdena. Jag vill tillägga alt det gränsdragningsproblemsom jag nu har beröri inte är specifikt just för lagstiftningen omnäringsförbud utan kan uppkomma även i andra sammahang, t, ex, vid tillämpningav konkurrenslagen (1982:729), Jag ansluter mig till lagrådets förslag om en viss ändringav lagtexten. Jag delar vidare lagrådets uppfattning att, vid prövningenav om en konkursgäldenär har grovt åsidosatt sina åligganden, utrymmet blir be- 206 gränsat atl ta hänsyn lill att denne har varit försatt ikonkurs vid flera Prop. 1985/86: 126 Indirekt bör ett sådant förhållandedock ibland kunna spela en roll. De tidigare konkurserna kan i ett visstfall tänkas kasta ett ljus över frågan huruvida den konkurs i samband med vilkenfrågan om näringsförbud aktualiseras i sig bör uppfattas som led iett oegentligt förfarande, t, ex. med syfte att undandra medel fränborgenärerna. Med anledning av omredigeringen av I § bör även en vissredaktionell jämkning göras i 2 §, Lagrådel har kritiserat den föreslagna regeln i tredjeslyckel om all näringsförbud skall kunna meddelas den som är underkastad s. k,straffrättsligt företagaransvar men som inte har en sådan ställning som avsesi paragrafens tvä första stycken. Jag delar lagrådets uppfattning att regeln i fråga skullekunna medföra vissa svårigheter i rättstillämpningen. Det kan inte bestridasatl det också i vissa fall kan vara svårt atl förutse vilka befattningar i ettföretag som är förknippade med företagaransvar. Jag är mot denna bakgrundberedd att låta bestämmelsen ulgå. I anslutning till vad lagrådet har anförtdärom vill jag som min mening ge till känna, att den som leder en särskild,självständigt arbetande förvaltning i en näringsverksamhet som drivs i form aven enda juridisk person, bör anses utöva ledningen av en näringsverksamhet ochdärmed kunna komma i fråga för näringsförbud. Jag ansluter mig i övrigt även - med en smärre ändring -till den redaktionella jämkning som lagrådet har föreslagit,