prop · G90383 · 1985-12-31 00:00:00 — Vatten-och luftföroreningar samt buller och skakningar är sådana störningar som angesuttryckligen i miljöskyddslagen. Dessa bör omfattas även av den nyamiljöskadelagen. Föroreningav grundvatten nämns inte i miljöskyddslagen, och det är oklart om den lagen ärtillämplig i delta fall. Enhgt min mening bör den skadeståndsrätlsliga lagstiftningenomfatta också denna typ av miljöstörning. Detta ligger i linje med ett förslagsom miljöskyddsutredningen har lagt fram om att miljöskyddslagen skalltillämpas på sådana föroreningar (se Ds Jo 1983:1 Förorening av mark ochgrundvatten). Ennäraliggande form av störning som inte heller nämns i miljöskyddslagen ärändring av grundvattennivån. Enligt utredningen är lagen dock sannolikttillämplig på oavsikthga ändringar. Medvetna höjningar och sänkningar av nivångenom reglering, infihration eller bortledning utgör däremot i regelvatlenföretag enligt vattenlagen (1983:291), Verkningarna av medvetna åtgärderbedöms normalt i samband med tillståndsprövningen av vattenföretagel enligtvattenlagen. Ur skadeslåndsrältslig synvinkel är ändringar av gmndvattennivånpraktiskt betydelsefulla störningar, eftersom de emellanåt orsakar bl, a,sällningsskador i fastigheter. Denna störningstyp bör därför uttryckligennämnas i den nya lagen. Undantag bör dock göras för sådana åtgärder som harfått tillstånd enligt vattenlagen, eftersom verkningarna av dessa åtgärder harbedömts i samband med tillståndsprövningen. Ävenskador lill följd av markförorening bör omfattas av miljöskadelagen.Markförorening nämns inte särskilt i miljöskyddslagen, men den lagen anses ändåvara tillämphg på denna form av miljöslöming. Del nämnda förslagel avmiljöskyddsulredningen innefallar också en uttrycklig regel om markförorening. Liksommiljöskyddslagen bör miljöskadelagen slutligen omfatta andra störningar somliknar dem som jag nu särskilt har nämnt. Miljöskyddslagen anses bl, a, omfattaskador lill följd av sådana störningar som gnistor, hetta, köld saml obehaggenom insekter och andra djur. Vidare innefattas psykisk inverkan av en farligverksamhet i grannskapet samt estetiska störningar som t. ex. förfulning avlandskapsbilden. En remissinstans harifrågasatt om det är rimligt att för miljöskadomas del öppna så vida möjligheter lill ersättning. Jag vill emellertid erinra om att de skadetyper som här har diskuterats är ersättningsgilla enligt miljöskyddslagen. Det saknas anledning att nu inskränka området för störningar som skall ge rätt till ersättning. Dessutom bör framhållas all en sådan ersältningsrätt föreligger endast om den skadelidande tillfogas någon form av ekonomisk föriust. Som jag har förordat skall skadeföljder som enbart är av ideell natur (och inte har samband med personskada) ej ersättas enligt den nya lagen (se avsnitt 2,2,5). 2.3.2 Skada genomsprängning m.m. Prop,1985/86:83 Mittförslag: Ett strikt skadeståndsansvar skall gälla för skador som har uppkommiti omgivningen i samband med sprängning eller liknande verksamhet och som harorsakats av sprängsten eller andra lössprängda föremål. Utredningensförslag: Överensstämmer med milt förslag (se betänkandet s, 179-193), Remissinstanserna:Utredningens förslag lämnas utan erinran. Skälenför mitt förslag: Vid sprängning kan man skilja mellan framför alll två olikalyper av skador, skada genom skakning och skada genom sprängslen, Skakningsskadorregleras f n. väsentligen genom skadeståndsreglerna i miljöskyddslagen och 3kap, jordabalken såvitt gäller fastighetsägares och nyltjanderättshavaresansvar. Detsamma gäller sprängsstensska-dor, om sprängningsarbetel inte är helttillfälligt, Iövrigt beror ersättningsmöjligheterna vid skador till följd av sprängning påoskrivna principer som har utbildats i rättspraxis. Den rättspraxis som finnshänför sig till tiden före tillkomsten av skadeståndsreglerna i miljöskyddslagenoch 3 kap, jordabalken. Denna rättspraxis avser till betydande del ansvaret igrannelagsförhållanden och innebär etl strikt ansvar för fastighetsägareåtminstone för skador genom omfattande sprängningsarbeten. Det finnsemellertid också rättsfall som innebär all en entreprenör har strikt ansvar förskador genom i vart fall sprängsten och möjligen också skakningar; denviktigaste av dessa fömtsättningar torde vara atl skaderisken skall varatillräckligt stor (se NJA 1966 s. 248). Somhar framgått av vad jag nu har anfört är del inte helt klart vilken omfattningansvaret för skador till följd av sprängning har. I enlighet med vad jag haranfört i avsnitt 2.1 bör man, som skadeståndsreglerna imiljöskyddslagen och 3 kap. jordabalken förs över till den nya miljöskadelagen,också reglera det strikta ansvar för sprängstensskador som gäller f.n. enligträttspraxis. Härigenom klargörs vilket ansvar för sådana skador som skall gällai fortsättningen. Ilikhet med utredningen anser jag sålunda atl man i lagen bör ha en uttryckligregel om strikt ansvar för skada genom sprängsten och andra lössprängdaföremål. Bestämmelsen bör också omfatta sådana skador genom lössprängda föremålsom orsakas av annan verksamhet än sprängningsarbete, om verksamheten är sådanall den medför särskild fara för explosion. Delär osäkert i vad mån det strikta ansvar som gäller f. n. för skador av dettaslag omfattar också skador genom tillfälliga störningar. I enlighet med vad jaghar sagt i avsnitt 2.2.4 skall emellertid något undantag för tillfälligastörningar inte göras i den nya miljöskadelagen. som rättslägetalltså blir klariagt på denna punkt förbättras de skadelidandes ställning vidsprängningsskador. En annan sådan förbättring är att de skadehdande, enligt vadjag har förordat i avsnitt 2.2.5, i fortsättningen skallkunna få ersättning för ren förmögenhetsskada även vid skador Prop.1985/86:83 genom sprängsten, något som inte torde vara möjligt f.n. Mitt förslag: Ettstrikt skadeståndsansvar skall gälla för skador lill följd av grävning ellerliknande arbete som är särskilt ingripande eller av annan anledning medförsärskild risk. 1 andra fall skall ett skadeståndsansvar för skador till följdav grävning eller hknande arbete gälla bara när någon är försumlig vid arbetetsutförande, om inte ett strikt ansvar följer av de regler som harförordats. UtredningePiSförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 147-149). Remissinstanserna:Utredningens förslag godtas allmänt. Skälenför mitt förslag: Enligt gällande rätt skall skador vid grävning och hknandemarkarbelen bedömas enligt miljöskyddslagen eller enligt vissa bestämmelser i 3kap, jordabalken. Vidskakningsskador till följd av markarbelen gäller fn, miljöskyddslagensbestämmelser, om inte störningen är rent tillfällig. Även andra former avimmissionsskador lill följd av grävning skall bedömas enligt miljöskyddslagen,t. ex. skador genom kringfiygande damm eller genom buller. I de fallmiljöskyddslagen inte är tillämplig gäller i stället bestämmelserna i 3 kap.jordabalken. Enligt dessa bestämmelser ansvarar en fastighetsägare ellernyttjanderätlshavare för de skador som grävningsarbelel har medfört. Tillskillnad från miljöskyddslagen som bygger på strikt ansvar förutsätter 3 kap 3§ jordabalken att skadan har orsakals uppsåtiigen eller genom vårdslöshet.Gäller det arbeten som är ingripande eller av annan orsak särskilt riskfylldaföreligger dock enligt 3 kap. 4 § jordabalken ett strikt ansvar. Som jag har nämnti avsnitt 2.1 bör de regler om skador genom grävning som sålunda finns i 3 kap.jordabalken föras över lill den nya miljöskadelagen tillsammans med de andraregler om skadestånd för miljöskador som jag har behandlat i de bådaföregående avsnitten. Som utredningen har funnit finns del inte anledning atldärvid skärpa del skadeståndsansvar som gäller f n. enligt 3 kap. jordabalken.1 den mån annat inte följer av de andra skadeståndsregler som jag berördebör alltså skador genom grävningsarbete e.d. som inte är av särskilt farligtslag ersättas bara om de har vållats uppsåthgen eller genom vårdslöshet. Däremotfinns det skäl all vid överföringen göra ändring i kretsen av ersättningsgillaskador. Enligt 3 kap. 3 § jordabalken ersätts skador på "angränsandemark". Bestämmelserna i 3 kap. 4 § om strikt ansvar för skador vidsärskilt ingripande eller riskfyllda grävningsarbeten talar däremot om"risk för omgivningen". Enligt utredningen (betänkandet s, 59) fårdel antas atl beslämmelserna inte har olika räckvidd och alt denna inte ärlokall begränsad. Att regleringen tar siktepå skador på angränsande mark framstår som naturiigt så länge ifrågavarandeskadeståndsreglering återfinns i jordabalken. När den däremot lyfts ut urfastighelslagsliflningen och förs in i en allmän miljöskadelag finns det intelängre anledning alt begränsa skadeståndsregleringen till skador avfastighetsrältsligt slag. Som framgår av vad jag har sagt i avsnitt 2.2.5 böromfattningen av ansvaret vara densamma för alla slags miljöskador som reglerasi den nya lagen. Det innebär alt ersättningen för skador till följd avgrävningsarbeten e.d. i fortsättningen bör avse även personskada och allaformer av sakskada, liksom ren förmögenhetsskada som är av någon betydelse. Mitt förslag:Fastighetsägare och tomträttshavare skall bära skadeståndsansvaret förmiljöskador som uppkommer i omgivningen till följd av verksamhet som debedriver eller låter bedriva på fastigheten. Utredningensförslag: Överensstämmer med milt förslag (se belänkandet s, 131 och 135), Remissinstanserna:De flesta tillstyrker utredningens förslag eller lämnar det utan erinran. Tvåremissinstanser anser dock alt bostadsarrendalorer bör jämställas medfastighetsägare. Skälenför mitt förslag: I avsnitt 2,2,1 har jag förordat atl skadeståndsansvaretenligt den nya miljöskadelagen skall gälla skador som har uppstått till följdav verksamhet på en fastighet. Del är naturligt att detta ansvar i första handbärs av den fastighetsägare som bedriver eller låter bedriva denna verksamhet.Bortsett från sådana skador genom grävningsarbelen e,d, som inte är av särskiltfarligt slag (se avsnitt 2,3,3) skall detta ansvar vara strikt. Delkan i och för sig ifrågasättas, om del är berättigat med strikt ansvar även förfastighetsägare som är privatpersoner. Det kan invändas att detta kan fåbetungande konsekvenser för t. ex. egnahemsägare. Miljöskador av någonbetydelse lär endasl undanlagsvis orsakas av privatpersoner. Om så sker täcksansvaret normalt av den sedvanliga viUaförsäkringen. Skulle i något fallförsäkringsskydd saknas, finns möjlighet att med stöd av 6 kap. 2 §skadeståndslagen jämka ett oskäligt betungande skadeståndsansvar. Jag anserdärför att man lika litet som f n. bör göra något undantag för privatpersonernär det gäller ansvaret för faslig-helsägare, Tomträttshavare bör liksomi annan lagstiftning likställas med faslighets-ägare när det gäller ansvaretför miljöskador. Däremot skulle det enligt min mening föra för långt altjämställa bosladsartendatorer med fastighetsägare. Detta gäller trots atlbostadsarrendalorer i vissa fall kan ha en ställning som liknartomträlishavares. Prop,1985/86:83 Mittförslag: Även den som - ulan alt vara ägare eller tomträttshavare bmkar enfastighet i näringsverksamhet eller offentiig verksamhet skall bäraskadeståndsansvaret för miljöskador som uppkommer i omgivningen till följd avverksamheten. Andra bmkare, t, ex, bosladshyresgäster, skall endast bäraskadeståndsansvar för miljöskador som de har åstadkommit uppsåtligen ellergenom vårdslöshet. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 135 och 1421), Remissinstanserna:Utredningens förslag lämnas utan erinran. Skälenför mitt förslag: Enligt miljöskyddslagen torde nylljanderättshavare och andrainnehavare av en särskild rätt, l.ex. serviiut, ha etl strikt skadeståndsansvarnär de använder fastigheten, åtminstone när del inte är fråga om helttillfäUigt bruk. På samma sätt åvilar skadeståndsansvaret enligt 3 kap.jordabalken även den som nyttjar annans mark. Skadeståndsansvaret enligt dessalagar för den som bmkar någon annans faslighet gäller oberoende av om bmkarenär en privatperson eller ej. anser jag att det finns skäl att lindra privatpersoners ansvar närde uppträder som bmkare av en fastighet, t. ex. som bostads-hyresgäster. Enbosladshyresgäsl bor endast på fastigheten under en begränsad lid och saknar -lill skillnad från fastighetsägaren - oftast en försäkring som läckermiljöskador. Jag anser därför att den som bmkar en fastighet i denna begränsademening inte skall ha ett strikt skadeståndsansvar för miljöskador. Ombmkaren använder fastigheten i näringsverksamhet eller i offentiig verksamhetblir bedömningen dock en annan. De skäl som motiverar att undantag görs fråndet strikta ansvaret enligt miljöskadelagen föreligger inte i de fallen.Sålunda bör l.ex. den som i en förhyrd lokal bedriver näringsverksamhetjämställas med en fastighetsägare när det gäller ansvaret för miljöskador. Mitt förslag: Vidsidan av ägare och brukare skall den som i egen näringsverksamhet har åtagitsig att utföra arbete på en fastighet (dvs. en entreprenör) bäraskadeståndsansvaret för miljöskador som uppstår i omgivningen till följd avarbetet. Utredningens förslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Utredningen har dock föreslagit attentreprenörens strikta ansvar - när det inte gäller arbeten av särskilt farligtslag - begränsas till personskador saml sakskador som orsakas av arbete förprivatpersoners räkning (se betänkandets. Remissinstanserna:Remissopinionen är splittrad. Flera remissinstanser Prop. 1985/86:83tillstyrker utredningens förslag eller lämnar det utan erinran. Några anser allentreprenörer bör ha etl strikt ansvar endast vid farlig verksamhet. Andraanser däremot alt man bör ålägga entreprenörer ansvar i samlhga fall förpersonskador och sakskador. Skälenför mitt förslag: Som utredningen har framhållit är det f n. oklart om enentreprenör vid sidan av fastighetsägaren kan bli strikt ansvarig annat än vidutpräglat farlig verksamhet. Enligt min mening bör man nu undanröja dennaoklarhet och reglera ansvaret för entreprenörer. början anser jag atl en entreprenör liksom f.n. bör bära strikt ansvar förskador till följd av utpräglat farlig verksamhet. Detta överensstämmer medutredningens förslag och har inte föranlett några invändningar vid remissbehandlingen. Närdet gäller entreprenörers ansvar för skador i andra sammanhang bör följandebeaktas. Skadorsom har samband med entreprenörers verksamhet uppkommer i stor utsträckning isamband med markarbeten. Det är alltså oftast fråga om byggnadsentreprenader.När det gäller skador som drabbar tredje man ansvarar byggnadsentreprenörenenligt huvudregeln bara för skador som har orsakats uppsåtligen eller genomvårdslöshet av honom själv eller av någon som han har anlitat. Enligt deallmänna bestämmelserna av för byggnadsentreprenad (AB 72) gäller dockvissa regler om den slutliga fördelningen mellan beställare och entreprenör avdel skadestånd som beställaren kan vara skyldig atl utge till tredje man enligtmiljöskyddslagens bestämmelser. EnligtAB 72 fördelas ansvaret för skada som tillfogas tredje man videnlreprenadarbetet på så sätt atl entreprenören går fri från ansvar endast omhan kan visa att han rimligen inte har kunnat förebygga eller begränsa skadan.Lyckas han visa detta får beställaren ensam svara för skadeståndet.Entreprenören bär aHlså ett s,k, presumtionsansvar för uppkomna skador, menbara i förhållande lill beställaren. Somjag har anfört är ett av syftena med den föreslagna lagen alt stärkaenskilda skadelidandes stäUning, Mol den bakgmnden framstår del som naturligtatl ålägga entreprenörer ett större ansvar än f,n. Visserligen kanpresumtionsansvaret enligt AB 72, som går längre än det vanliga culpaansvaret,sägas indirekt ge skadelidande ett visst skydd vid miljöskador. 72 lär dock inte vara tillämpliga i mer än hälften av allaentreprenadförhållanden. En annan nackdel med att enbart lita till regleringeni AB 72 är att den skadelidande inte kan rikta sitt skadeståndskrav direkt molentreprenören ulan endasl kan få ul ersättningen via beställaren. Enhgtmin mening bör entreprenören i enlighet med utredningens förslag bära etlstrikt ansvar för personskador. Denna typ av skador är inte så frekventa ochtorde därför inte medföra någon störte belastning för en entreprenör. Däremotär det av stor betydelse för en skadelidande atl kunna vända sig direkt motentreprenören, om t,ex, byggherren inte har betalningsförmåga. Närdel gäller entreprenörens ansvar för sakskador har utredningen 26 föreslagitatt ansvaret skall begränsas till arbeten som utförs för en privat- Prop,1985/86:83 persons räkning. Som skäl för detta förslag har utredningen ihuvudsak åberopat atl en entreprenör ofta kan ha svårt all göra en självständigbedömning av skaderiskema därför atl han inte alls eller endast i begränsadomfattning har beretts tillfälle atl delta i och påverka beställarensprojekteringsarbete. Detta gäller enligt utredningen framför allt när entreprenadenutförs för statens, kommuners eller förelags räkning. Beträffandeentreprenader för privatpersoners räkning framhåller utredningen attprojekteringsarbetet mera sällan utförs av beställaren, I sådana fall harentreprenören enligt utredningen störte möjligheter atl påverka projekteringenoch därmed också större möjligheter att välja arbetsmetoder m.m. har gjort denna begränsning av ansvaret för sakskador harkritiserats av flera remissinstanser. Inte heller jag anser att entreprenörersansvar bör begränsas på det sätt som utredningen har föreslagit. En sådanbegränsning kan ge upphov till tolkningssvårigheler beträffande begreppetprivatperson. Viktigare är vidare att det sett frän den skadelidandes sida ärhelt ovidkommande om entreprenören har utfört arbetet för en privatpersons räkningeller ej. Den skadelidandes intresse av att få ersättning av entreprenören ärdetsamma oavsett om den beställare som saknar förmåga att betala skadeståndet(och inte heller har ett försäkringsskydd som ersättningen kan ulgå ur) är enprivatperson eUer ej. Frånriskfördelningssynpunkt är det även angeläget att den som orsakar en skadaockså får svara för kostnaderna. Entreprenören är den som oftast väljerarbetsmetod och arbetsredskap. Därmed har han också de bästa möjligheterna atlminimera riskerna för skador, I och för sig kan ett strikt ansvar förentreprenörer i vissa fall ändra förutsättningarna för etl entreprenadavtalmed byggherren. Del står emellertid dessa parter fritt atl fördela det slutligaansvaret mellan sig på det sätt de finner lämphgt. Entreprenörer har möjlighetatt genom försäkringar skydda sig mot de ekonomiska förluster som ett ökatansvar kan medföra. Jaganser alltså alt starka skäl talar för atl en entreprenör som har åtagit sigarbete på en annans faslighel skall bära samma ansvar för person- och sakskadorsom fastighetsägaren eller annan som brukar fasligheten. Entreprenörer bördärför ha ett ansvar för sakskador oberoende av pä vems uppdrag de utförarbetet. Utredningenhar ansett att del - bortsett från skador lill följd av verksamhet av särskiltfarligt slag - inte föreligger något påtagligt behov alt låta en entreprenörbära strikt ansvar för ren förmögenhetsskada. Enligt utredningen torde sådanaskador ha ringa praktisk betydelse. Det är ofta fråga om mindre allvarliga störningar,t, ex, genom tillfälligt buller, I sådana fall är det enligt utredningentillräckligt att den skadelidande kan vända sig mot fastighetsägaren ellerbmkaren. Enligtmin mening kan det dock inte uteslutas atl rätten till ersättning av entreprenören för ren förmögenhetsskada skulle kunna bh av stor betydel se för den skadelidande i ett enskilt fall, t, ex, om fastighetsägaren eller bmkaren skulle sakna förmåga att betala ersättningen. Genom att ren förmögenhetsskada som är bagatellartad undantas från skadeståndsansva ret (se avsnitt 2,2,5) kommer en sådan utvidgning av de skadelidandes rätt 27 till ersättning inte attdrabba entreprenörerna vid mindre allvariiga störningar. Jag anser därför attockså entreprenörer bör ha del ansvar för ren förmögenhetsskada som jag harförordat i avsnitt 2,2,5, Prop, 1985/86:83 Mittförslag: Har skadestånd betalts av en eller flera solidariskt ansvariga skallskadeståndet, om inte annat har avtalats, fördelas mellan dem efler vad som ärskäligt med hänsyn till grunden för skadeståndsansvaret, möjligheterna atlförebygga skadan och omständigheterna i övrigt. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s, 174-175), Remissinstanserna:Endasl två remissinstanser har kommenterat utredningens förslag i denna del.Den ena tillstyrker förslaget, medan den andra påpekar atl den allmännajämkningsregeln i 6 kap, 2 § skadeståndslagen kan leda lill samma resultat somden av utredningen föreslagna regeln. Skälenför mitt förslag: Om tvä eller fiera skadeståndsskyldiga skall ersätta sammaskada, svarar de enligt 6 kap. 3 § skadeståndslagen solidariskt förskadeståndet i den mån ej annat följer av alt begränsning gäUer i denskadeståndsskyldighet som åvilar någon av dem. Ensärskild fråga är hur den slutliga fördelningen av skadeståndet skall skemellan de solidariskt ansvariga. Några aUmänna lagregler om hur en sådanfördelning skall göras finns inte i svensk rätt. Förslag till sådana regler harvisserligen lagts fram i belänkandet (SOU 1975:103) Skadestånd VI, som också innehåller flera andra lagförslag. Någon lagstiftning pågmndval av dessa förslag är dock f, n, inte aktuell, Ibrist på allmänna lagregler om ansvarsfördelningen meUan soUdarisklskadesiåndsskyldiga torde det få antas att fördelningen sker efter en skälighetsbedömning,varvid ansvarets grund får väsentiig betydelse. Sålunda har i den juridiskalitteraturen hävdats all den som är strikt ansvarig kan helt eller delvisåterkräva ett utbetalt skadestånd från den som svarar på grund av alt han harorsakat skadan uppsåtligen eller genom vårdslöshet. Enligt min mening bör maninte för miljöskadornas del uteslutande fästa vikt vid om någon av desolidariskt ansvariga har orsakat skadan genom vårdslöshet. För dessa skadorbör man i stället införa en särskild fördelningsregel, som medger en störtenyansering i bedömningen av hur fördelningen skaU ske. Regeln bör göra delmöjligt atl utöver ansvarsgmnden även beakta sådana omständigheter som denskadegörande verksamhetens art, föreliggande ansvarsförsäkringar ochförsäkringsmöjligheter. Man bör vidare ta särskild hänsyn till möjligheternaför en strikt ansvarig skadeståndsskyldig att förebygga skadan. Jag återkommeri specialmotiveringen tiU den närmare innebörden av denna regel. Mitt förslag:Genom en uttrycklig regel i den nya lagen slås fast att del vidföroreningsskador e.d. skall gälla ett lägre krav än annars på bevisning omorsakssambandet mellan en skadegörande handling och den aktuella skadan. Enligtden nya regeln skall en skada anses ha orsakats genom en störning av del slagsom f n. regleras i miljöskyddslagen, om det med hänsyn lill störningens ochskadeverkningarnas art, andra möjliga skadeorsaker samt omständigheterna iövrigt föreligger övervägande sannolikhet för etl sådanl orsakssamband. Utredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag. Bevisregeln har dock ennågot annorlunda utformning. Enligt utredningen skall skyldigheten att ersättaifrågavarande miljöskador omfatta skadeverkningar som störningen skäligen kanantas ha orsakat (se betänkandet s, 164-173), Remissinstanserna:Remissopinionen är sphttrad. Den kan delas in i tre huvudgrupper. Vissatillstyrker utredningens förslag eller lämnar det utan erinran. En lika storgrupp avstyrker förslagel bl,a, på den gmnden alt det inte finns någol behov avden föreslagna regeln. En tredje grupp är tveksam lill förslaget. Åtskilligaremissinstanser är dessutom kritiska till formuleringen av utredningensbevisregel.