prop · G903121 · 1985-12-31 00:00:00 — InomNDM är man tveksam lill Kommitténs förslag alt hell avveckla ARNs lelefonrådgivningliU enskilda konsumenter i icke registrerade ärenden. En sådanrådgivningsverksamhet anses ge värdefulla impulser som ökar handläggarnasallmänna kompetens och erfarenhelsbakgmnd. TCOavstyrker kommkténs förslag till nedskärning av verksamhelen vid . Kommitténsmotiveringar för sitl förslag atl förändra den centrala rekla-mationshanleringenförefaller i huvudsak vara en argumentering för redan fattade beslut alt föra ulhuvuddelen av : s uppgifter till kommuner, branschorgan och domstolar saml atlorganisatoriskt placera resterna av hos . Brislen påsystematisk behandhng av de problem som hör samman med ell genomförande avförslagen förstärker misstanken, att kommittén inte helt har förstått vilkenroll har kommit alt fä i del konsumenlpolitiska spelet. Vianser atl kommittén allvarligt har undervärderat behovet av ell opartiskt Ivisllösandeorgan inom konsumenlområdel. Den dagliga kontakten med den kommunalaverksamheten övertygar om, atl en utbyggd konsumentvägledning med delvisstörre befogenheter snarare kommer att öka nämndens betydelse och behovel avden. Antalet inkomna ärenden har varit i ökande från de kommuner som harinrättat en väl fungerande konsumentverksamhet, framför aUl frånstorstadsregionerna. har bara en mindre del av landels kommuneren heltidsanställd konsumentvägledare. Kommitténs förslag alt den fortsattautbyggnaden av den lokala verksamheten skulle ske pä frivUUg basis förefalleroptimistisk. Med tanke på kommunemas resurser och den utbyggnadstakt som hitintillshar förevarit är det knappast troligt, att någon för konsumenten acceptabel ersällningför ARNS:s verksamhei kan komma tiU stånd inom en överskådlig framlid. Delfinns anledning atl hysa slor respekt för del arbete som utförs av de kommunala rådgivarna. Tanken atl kommittén har underskattat de krav som slälls på en vägledare är inte främmande. Alt lägga ytteriigare arbelsuppgtfter på vägledama ulan omfattande ulbildningsinsat- 316 seroch personatförslärkningar är knappasl möjligt. Del kan tfrågasättas Prop.1985/86: 121 om de resurser som kan tiltföras den kommunala verksamheten bästutnyttjas med etl övertagande av delar av : s verksamhei. finns en slor juridisk kompetens liksom leknisk sakkunskap inom deolika vamområden som behandlas. Det är inte praktiskt eller mänskUgl möjligtall begära alt molsvarande kompelens skaU kunna byggas upp ute i kommunerna,särskilt mol bakgmnd av den enorma spännvidd som kännetecknarkonsumentvägledarens arbete. Del framstår dessulom som oerhört väsentiigt fränrättssäkerhetssynpunkt atl tvister får en enhetlig bedömning oavsett vilkenkommun man råkar lUlhöra. Nämndenhar byggt upp ett stort förtroende hos allmänhet och näringsliv.Frågan är om delta förtroende förblir ombbat om nämnden inordnas under KOV. Allverka som elt konsumenlpolitiskl styrinstm-ment kan inte vara kansliets uppgiftutan en uppgift som bör läggas på respektive nämndavdelnings ledamöter. Kommitténanser vidare atl tvister av del slag nu handlägger i större utsträckningbör lösas vid allmän domslol. Detta avslöjar på ell nästan pinsamt sätl kommiltéledamöternasbristande kunskaper om hur enskilda konsumenter i aUmänhet reagerar införförslaget atl pröva sin sak inför domslol. I FT-mål avgörs dessulom ärendet aven ensamdomare ulan hjälp av den tekniska sakkunskap och den branschkännedomsom nämndförfarandet erbjuder. Myckel talar dessutom för atl den enskUde konsumenteninte helt kan ta sina intressen lUlvara gentemot en mer erfaren näringsidkare.Erfarenheten visar atl konsumenter som anhängiggör ärenden utanför nämndensnuvarande arbetsområden sällan utnyttjar möjligheten atl få sin sak prövad vidallmän domstol. All i större utsträckning än nu hänvisa liU domslol skuUe aUvariigturholka konsumenternas möjligheter all få rättelse. kan också blimyckel dyrbar i del faU det förenklade rällegångsförfarandel inte kan användas.Många motor- och bålärenden liksom reklamationer av hantverksljänster rör högrebelopp än vad del förenklade rättegängsförfarandet medger. Med tanke på hur denaUmänna rättshjälpen har urholkals på senare lid skuUe detta betyda all enmängd konsumenter tvingades avslå från atl söka sin rätt. Vi har svårt all sepå vad säll detta kan vara till gagn för konsumenterna, särskill de som idagligt tal anses höra tiU de svaga konsumentgmpperna. Vid en jämförelse lordedessutom kostnaden för etl avgörande vid vara låg jämfört med vad som kangälla för en prövning i domslol. ARN:s praxisskapande roll har alltid framhållits som en värdefuU effekt av nämndensverksamhei. Såväl en ny konsumenltjänstiag som konsumentköplag är näraförestående. Behovet av som praxisskapande instrument lorde därmed öka, intesom kommittén tycks antyda, minska. Kommittén talar också om ARN:s reparativaroll. Man tycks tro atl utbildning av konsumenlema och information skuUe minskadenna reparativa roll. Underlag för en sådan bedömning saknas. Informationtill konsumenterna hindrar inte att felaktiga produkter kommer ut pä marknadeneUer att tjänster utförs på etl felaktigt sätt. Dessutom har producentpåverkansvårt atl nå dem som står utanför de vanliga branschorganisationema. Behovet av en reparativinstans torde enligt vår mening vara lika stor i 317 Kommitténanser att inte kan påverka flödet av ärenden till nämn- Prop. 1985/86:121den. Frågan är vilket värde en begränsning skulle anses ha för konsumenterna.Värdet av ligger just i alt det verkligen finns en opartisk instans dit manulan kostnad kan vända sig för alt få en såväl sakkunnig som objektiv prövningav allehanda tvister med företagare av olika slag. ÄrendetiUslrömningen måste ihög grad styras av konsumenlemas behov. Om delta behov skulle minska är detnaturligtvis välkommet från flera utgångspunkter. Om del minskar genom de avkommittén föreslagna åtgärderna återstår atl se. Att dra bort en del av : sresurser innan man kunnal utläsa konsekvenserna av förslaget förefaller konsumenlfientligl. Kommitténanser all : s telefonrådgivning bör kunna avvecklas och all delta skulleleda till färre anlal ärenden. Följden av en avveckling torde snarare bli denmotsatta. löses många tvister redan i inledningsskedet genom de råd ochanvisningar om lagar och praxis som konsumenterna får genom kontakten med ARN.Ulan denna rådgivning är del troligt alt tvisten skulle leda tdl en anmälan liUnämnden eller än värre etl onödigt utnyttjande av de allmänna domslolaraasresurser. Ordel "rådgivning" tycks också enligt belänkandet ha fåtten aUt för vidsträckt betydelse. Del som benämns rådgivning är ofta enbart sådanlsom varje myndighet är skyldig att erbjuda den hjälpsökande allmänheten. I denmån det är fråga om rådgivning i enskilda angelägenheter är den frånkonsumentens utgångspunkt ytterligt värdefull och ges snabbi, vUket i dentypiska tvisten ofta är en nödvändighet. En avveckling av ARN:s lelefonrådgivningkan bara betyda en urholkning av konsumenternas ställning på marknaden. Ikommitténs förslag föreslås en återgång lill systemet med branschvisa organ förlösande av tvister och all : s verksamhei i molsvarande grad avvecklas. Etlav skälen lUl alt man vill komma bort från branschorgan var alt konsumentensförtroende för dessa helt naturligt måste vara begränsat. Någol som skulle haförändrat detta synsätt på en hårdnande marknad, står inte atl finna. Verksamhetenvid är väl avvägd och fungerar organisatoriskt mycket litfredslällande.Effektiviteten är hög och samhällets totala kostnad för verksamheten måsteanses som låg i förhållande lill den praktiska nyttan och dess preventiva effekler. Kommitténmenar att : s praxisskapande roll skulle minska. Man har därvidinte beaktat atl en ny lagsttftning (ny konsumentljänstlag och ny konsumentköplag)är nära förestående. Nya lagar leder tUl nya tolknings- ochtillämpningsproblem. Inte heller har kommittén beaktat atl den snabba tekniskautvecklingen driver fram nya produkter av kvaltfi-ceral slag, t. ex.hemdatorer, värmepumpar osv. som leder lUl nya problem vid rättstillämpningen.Nämndens praxisskapande betydelse kommer därför hek klart atl öka - inteminska. Kommitténtalar också om : s "reparativa roU". Man tycks tro att utbildning av konsumenterna och information skuUe minska denna repara- 318 Underlaget för en sådan bedömning saknas dock. tvivlar lYop.1985/86:121 på att information lill konsumenterna eller mer aktiv producenlpåverkanskulle utesluta atl del kommer ut felaktiga produkter på marknaden. Behovel aven "reparativ" instans lorde enligt vår mening vara lika slor iframtiden. Kommitténanser atl inte kan påverka inflödet av ärenden till nämnden. Frågan ärvarför cn sådan begränsning skall anses vara av värde för konsumenterna. JUSEKmenar alt det måste vara av stor vikt för konsumenterna atl det finns enopartisk instans dit man, ulan koslnader, kan vända sig för att få en objektivoch sakkunnig prövning av sina tvister med företagare av olika slag. ÄrendetUlströmningenmåsle i hög grad styras av konsumenternas behov. Om delta behov minskar, genomde av kommittén föreslagna åtgärderna på andra områden, återstår atl se. Atlinnan man sett konsekvenserna i dessa delar dra ned på nämndens verksamhet ochta bort en slor del av dess resurser måste vara all börja i fel ända. Kommitténanser all : s telefonrådgivning i ej registrerade ärenden bör kunnaavvecklas och atl detla skulle leda liU alt antalet inkommande ärenden minskar.Detta är mycket tveksamt. Troligen blir utvecklingen i stället den motsatta.Idag löses många tvister redan i inledningsskedet genom de råd och deninformation om lagar och praxis som konsumenterna får vid sin kontakt med ARN.Utan denna kontakt är det troligt atl tvisten skulle leda liU en anmälan tiUnämnden. Ordel "rådgivning" har också fått en alllför vidsträcktinnebörd i kommitténs belänkande. Del som benämns rådgivning är ofta enbartsådan service som varje myndighet är skyldig atl erbjuda allmänheten enligtförordning (1980:900) om statliga myndigheters serviceskyldighel. Inte heUerhär kan förstå på vad sätl förslagel kan bidra lill atl förbättrakonsumenternas ställning på marknaden. Förbundelinstämmer i alt : s verksamhetsområde inte bör vidgas lill atl omfattakomplicerade tvister av typ faslighelsmål. Sådana tvister och problem bör istället lösas genom skadenämnder och skadefonder av de angivna slagen och- i sista hand genom domslolsförfaranden. ARNhar en gång organisatoriskt brutks ul ur konsumeniverkei för alt nämndenssjälvständiga stäUning skulle stärkas. Kommittén har inte anfört några bärandeskäl för alt man nu skall la elt steg tillbaka, och kammarrätten kan inte heUerse några sådana skäl. ARNär en fristående myndighet. (SOU 1978:40)föreslog bl. a. all : s verksamhei organisatoriskt på visst sätl skullesammanlänkas med KOV:s. Förslagel biträddes av DV. Del nu framlagda förslagelföreter stora likheter med reklamationsutredningens förslag. DV biträder därföräven detla förslag. Det torde vara förenat med slora organisatoriska fördelarom en så pass liten myndighet som kan inlemmas under en större verksamhei.Med föreskrifter om hur : s ledamöler skall ulses m.m. lorde man inte behövabefara alt ARN:s självständighet träds för när. Ibelänkandet föreslås atl skall bli huvudman för aUmännareklamationsnämnden saml att verket och branschorganisationer skall utveckla ellsamarbete för all pröva om branschvisa lösningar kan användas för reklamationersom måsle behandlas centralt. I båda hänseendena innebär kommittéförslaget enåtergång lUl vad som tidigare gällde. Vi kan inte se all kommittén anfört sådanaskäl som motiverar alt man nu tar några steg tillbaka i de angivna hänseendena. Föratl behålla alla intressenters förtroende för som ett objektivt tvistiösningsorganär del viktigt atl : s organisatoriskt fristående ställning gentemot KOVkvarstår. Dessulom är del att befara all ännu en omorganisation av ger kraftiga effektivitetsförluster, som inga säkravinster synes vara atl hämta in. Deprincipskäl som låg bakom den valda organisatoriska lösningentorde alltjämt vara giftiga. Det har såvkt bekant inte heller i del praktiskaarbetet framkommit några problem som skulle motivera en återgång tiU den lidigareorganisationsformen. Tvärtom är del elt intryck alt reklamationsnämnden underden senasie femårsperioden kunnal konsolidera sin ställning pä elt fränkonsumenternas synpunkl lyckosamt säll och all den liUvunnk sig ökad respektbland säväl allmänheten som förelagen. Atl den cenlrala instansen för lösningav konsumenllvisler efler bara äter skulle omorganiseras och bli endel av synes med hänsyn lill del anförda knappast välgmndal.Inte heller har del enligt SPK;s uppfattning redovistas underlag för beslul omnågon mera påtaglig tyngdpunktsförskjulning när det gäller : s funktion ocharbetsmetoder. SPK avvisar därför kommitténs förslag alt skall upphörasom fristående myndighei och organisatoriskt äter knytas till KOV. Del sagdahindrar naturligtvis inte att smärre justeringar av verksamhetens uppläggningeventuellt kan behöva övervägas med beaktande av de erfa- renhetersom vunnks under arbeiei och av nytUlkommen lagslift- Prop.1985/86:121 ning. Kommitténföreslär all äter förs in under Konsumeniverkei och motiverar detta med atlKonsumeniverkei därigenom som ceniral konsumentmyndighet kan ta elt samlatgrepp över konsumentsektorn och göra nödvändiga omprioteringar inomområdet. Konsumentverkethar, som redovisats ovan, funnit atl del finns behov av en ändrad inriktning avARN: s verksamhei. Behovet all säkerställa att verkligen får denna nyafunktion motiverar att nämndens konsumentpoliliska uppgtfl skrivs in i : sinstruktion. Det finns även skäl att vidta åtgärder som underlättar eltomfattande erfarenhetsutbyte mellan och vad gäller problempå marknaden. Båda dessa förhållanden talar för en fördjupad samordning mellande båda myndigheterna. Del bör dock, enligt Konsumentverkels bedömning, vara möjUgtmed en sådan utveckling utan atl förs in i organisalion. Såsomdel har framhållits i en av reservationerna lill belänkandet (s. 205) var dettungt vägande principieUa skäl som föranledde all administrativtbröts ut ur KOV och gjordes till en självständig myndighei. Elt Ivisllösandeorgan borde, ansågs del, stå alldeles fritt från partsintressena om dessoberoende och opartiskhet skulle kunna garanteras (prop. 1979/80:114 s. 9 ff). ARNkan inte finna alt del som sålunda åberopades när permanentades harändrats. Nämnden anser atl del är betydelse-fuUl för tilltron tiU nämndens objektivitetatl den inte är kopplad tiU en myndighet som har lill särskild uppgift atl tatillvara den ena sidans intressen och som dessulom har inlresserepresentanter inämnden. ARNbegriper inte kommitténs resonemang att det skulle vara fördelaktigt för ärendeulvecklingenvid nämnden atl KOV görs liU huvudman för nämnden. För den händelse kommitténinte - tvärtemot vad den säger öppet - tänker sig att själva nämndverksamhelenskall omgestaltas kan nämnden inte se alt huvudmannaskapet har någon betydelsealls. : s självständiga ställning behöver på intet sätl inkräkta på KOV: s och/eUerkommunernas arbete med information, utbildning, branschvisa överenskommelseretc. Depersonalpolkiska synpunkter som framförs av kommittén stämmer i alk fall inteöverens med uppfattningen hos nämndens personal. Dåen sammanslagning såsom senare skall visas dessulom inte innebär någraekonomiska besparingar, utan förmodligen motsatsen, är förslaget än meromotiverat. anser det självklart att nämnden förblir en självständig myndighei. 1985/86: 121 Slutligenbelräffande besparing.ar på allmänna reklamalionsnäm.nden har statskontoretföljande alt anföra. Nämnden har en belydande fördel i sin frislående ställningi förhållande till framför allt konsumentombudsmannen. En samordning medkonsumentverket skulle kunna undergräva del särskilda förtroende som nämndenåtnjuter i sin egenskap av domstolsliknande organ. De besparingar enöverflyttning bedömts ge förefaller övefr drivna. Statskontoret avstyrkerdärför förslaget. Vadavser allmänna reklamalionsnämnden () delar RRV kommitténs uppfattning atlnämndens verksamhet bör ändras så att konsumenterna i första hand hänvisas liUalt lokalt söka få hjälp med en lösning av reklamalionsärendet. RRVdelar även kommitténs uppfattning atl det behövs en ceniral reklamationshanleringmen att det bör vara möjligt att pröva branschvisa lösningar i ökadutsträckning. En sådan utveckling kan givetyis påverka : s verksamhet. redogörelse framgår emellertid att branschvisa lösningar endaslförekommer i begränsad omfattning. Detta talar enligt RRV: s mening för att ARN:s stäUning inte ändras. Möjligheterna bör dock övervägas altåstadkomma besparingar inom det administrativa området genom att får utökadadministrativ service från KO V. Fakultetsnämndenavstyrker förslaget om atl skaU berövas sin fristående ställning och att KOVskall bli huvudman fqr ARN:s verksamhet. : s kompelens bör bestämmas avriksdagen pch regeringen och inte som kommittén synes mena genom successiva ändringsbeslutsom fattas av KOV under hänsynstagande tUl den aktuella konsumentpoUtiska och stalsfinansiellasituationen. Det är Ppkså från principiell synpunkt olämpligt att ARNUnderordnas KQV pch inte behåller sin oavhängighet. Länsstyrelsenkan däremot inte tillslyFka utredningens förslag om alt () skall återknytas till . kan visserligenförstå att det bl. a, av praktiska och informalionsmässiga skäl kan vraangelägel alt knyta den till och konsumentnämnden i Uppsalahåller med utredningen i denna fråga. Uppfattningen är dock inte enhäUig.Länsstyrelsen anser emellertid atl konfliktlösningsorgan skaU vara helt frislågndefrån partsintressen. Kommitténföreslår att man sartimanför () medKonsumentverket (KÖV). tiUstyrker alt detta sker. Styrelsenser slora fördelar med ätt elt tvlstelösningsorgan av karaktär fungerar söm en frislående myndighei och ärdärför tveksam tUl förslaget atl nämnden återknyts lill . Organisatorisktbör återföras till enligt delförslag kornmitlén lägger. blk huvudman för verksamheten vid Allmänna Reklamationsnämndenfinner konsumentulskoltel vara positivt, med tanke på de möjligheter som då geslUI alt på ett rätioneUt sätt kunna använda såväl ekonomiska medel sompersonal. Nackakommun anser alt även i fortsättningen skall beslå som en självständigmyndighet för atl markera dess stäUning som opartisk instans i Ivisleärenden. Umeåkommun anser därför atl : s verksamhei bör fortgå i sin nuvarande form ochomfattning innan frågan om ekonomiska och/ellerorganisatoriska förändringar för akluaUseras. Huvudmannaskapsfråganlöstes , då nämnden blev en frislående myndighet. Någonanledning all efler en så kort lid åter ompröva huvudmannaskapsfrågan lordeinte föreligga. Några negativa effekter av nuvarande förhållande har kommitténinte redovisat. Övervägandeskäl talar sålunda mol en ändring av huvudmannaskapet för . Kommuneninstämmer här med reservationen som med instämmande av StinaGustavsson och lämnat till betänkandet. Allmänna Reklamalionsnämndenbör vara kvar som egen myndighei och bedriva sin verksamhet i samma omfattningsom lidigare. För kommuner med en liten verksamhet vore del synnerUgenbesvärligt om det skedde ytterligare minskningar i AUmänna reklamationsnämndensverksamhei. Redan nu har beloppsgränser införts och handläggningen tar i mångafall . har stora fördelar i och med alt dehar tillgång lUl experter och sakkunskap på de områden som bedöms. åtnjuter också stort förtroende hos näringslivet bl. a.har flera branschorganisationer förbundk sig all följa deras rekommendationer. Konsument/Invandrarnämndeni kommun Nämndenmenar alt inte ska upphöra som egen myndighet föratt knytas lill . Omlokal reklamalionshantering kommer tUl stånd genom föreslagen lagändring såkommer antalet reklamationer troligen atl öka och därmed även "svåra"ärenden som måsle gå vidare till . Detär viktigt atl ärenden bedöms lika över landet och tillgången till sakkunskapoch experter på liksom självständigheten för detta. Kommunenhar inget atl erinra mot förslagel all Allmänna reklamationsnämndenorganisatoriskt knyts till under fömtsättning all verkel tiltförsutökade resurser. Kommunenär tveksam lill förslagel all ska upphöra som frislående myndighet ochorganisatoriskt återknytas lill KOV. Det anseende och den kunskap som finns hosARN är värdefuU. Det finns risk alt objektiviteten hos ifrågasätts om ARNorganisatoriskt ska tillhöra KOV. Förslaget atl reklamationerna prövasbranschvis är intressant. Kostnaderna bör delas lika mellan näringslivet och KOV. Nämndenmotsätter sig å det bestämdaste atl avdelningar inom Allmänna reklamationsnämndenflyttas ul eller till viss del bekostas av näringslivets Ej heller börAllmänna reklamalionsnämnden återgå lill att lyda under Konsumentverket.Trovärdigheten om opartiskhet minskar i båda 324 Vimenar atl även fortsällningsvis skaU ha en fristående stäUning iförhållande lill KOV. Del är en fömtsättning för alt arbetet skaU kunnabedrivas på etl tillfredsstäUande sätl, skill från partsintressen. Besparings-möjlighelematorde härigenom bli mindre. Idetta sammanhang vill förbundet AUmänna Reklamalionsnämndenbibehåller sin organisatoriska självständighet. Kommklémajori-telen föreslår atlnämnden upphör som frislående myndighei och organisatoriskt återknyts tillKonsumentverket. Motiven härför är knappasl övertygande. Möjlighetema altpåverka inflödet av ärenden liU nämnden förbättras inte i något avgörandehänseende bara genom all man gör organisatoriska förändringar. Aktiviteterfrån kommuner och konsumentverk för atl utveckla elt samspel med förelagenlokall och centralt kan i alll väsentligt genomföras ulan en organisatorisksammanslagning av och . Mycketstarka principieUa skäl talar för en fristående allmän reklamationsnämnd. Deninstitution som av riksdag och regering är liUsalt all sUla tvister mellankonsumenter och företagare måste av alla parter betraktas som hell neutral ochbör därför inte - ens organisatoriskt - sammankopplas med den högsla offenlligamyndighei som har atl bevaka landels konsumentintressen . Vikan inte heller tillstyrka alt förs in under . Del ärviktigt all kvarstår som etl självständigt konflikllösande organ. NDMkonstaterar att Kommittén inte visat några bärande skäl för förslagel attberöva dess stäUning som självständig myndighei och åter inlemma nämndenmed KOV. Enligt NDMs mening skuUe en sådan ordning lätt kunna komma atlnegativt påverka förtroendet hos företagen för som elt av partshänsynobundet och opartiskt dömande organ. Och detta kan ju inte vara någonsintresse. I övrigt vUl NDM hänvisa lill vad ledamölerna och anförti sina reservationer om ARNs verksamhei och organisatoriska ställning. Kommitténanser atl man skall lösgöra resurser från ().Handelskammaren menar all detla vore felaktigt eftersom inrättandet av dennanämnd utgjort en av de mest konkreta konsumentpoUtiska åtgärdema hitlUls. ARNerbjuder en snabb och relativt enkeltvistlösning av domstolsliknande karaktär. Att skära ner dess verk- Prop.1985/86:121 samhet skulle inte heUer lösgöra några resurser eftersom förslagetsäkerligen ökar strömmen av tvistemål till de allmänna domstolarna. Vadgäller frågan om huvudman för anser LO att KOVsstyrelse bör ha det ansvaret. I kommitlénsbetänkande föreslås alt branschvisa organ för lösande av tvister inrättas och atlARN: s verksamhei i motsvarande mån avvecklas. Ett av skälen till att nämndentillkom var alt man vUle komma bort från denna typ av branschorgan eftersomförtroendet för dessa av naturliga skäl måsle vara begränsat hos konsumenterna.JUSEK kan inte se att någonting numera har hänt som skulle förändra denna syn.. Verksamhelen vid , som den bedrivs är väl avvägd och fungerar på ettför alla parter tUtfredsställande sätt. Den lolala kostnaden för verksamhetentorde få betraktas som relativt låg i förhåUande tUl sin praktiska nytta och lUlsina preventiva effekler. Avsamma skäl som en gång motiverade aUmänna reklamalionsnämndens självständighetgentemot avstyrker samfundei kommitténs förslag (s 150) allkonsumentverket åter blir huvudman för allmänna reklamalionsnämnden.