prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Talan om ersättning eller inlösen Talan om ersättning eller inlösen med anledning av förbud som anges medanledning av förbud som anges i första stycket skall väckas före iförsta stycket skall väckas före utgången av . I fråga om så- utgångenav . I fråga om så dan talan skall äldre bestämmelser dantalan skall äldre bestämmelser tillämpas, tillämpas. Lydelseenligt tidigare remitterat förslag Andra beslut enligt byggnadslagen 18 § Har undantag från förbud mot nybyggnad som följer av ellerhar utfärdats med slöd av byggnadslagen (1947:385) eller byggnadssladgan(1959:612) medgetts genom beslut som har vunnit laga kraft efter ulgången avår 1985 och har byggnadslov till den åtgärd som avses med undantaget intemeddelats före ikraftträdandet, skall medgivandet gälla som förhandslov enligtdenna lag. Förhandslovet upphör dock att gälla, om inte ansökan om bygglov görsinom frän den dag beslutet om medgivande vann laga kraft. Har undantag från förbud mot nybyggnad som följer av ellerhar utfärdats med slöd av byggnadslagen (1947:385) eller byggnadsstadgan(1959:612) medgetts genom beslut som har vunnit laga krafl efter ulgången avår 1984 och har byggnadslov till den åtgärd som avses med undantaget intemeddelats före ikraftträdandet, skall medgivandet gälla som förhandslov enligtdenna lag. Förhandslovet upphör dock att gälla, om inte ansökan om bygglov görsinom från den dag beslutet om medgivande vann laga kraft. Lag om ändring i expropriationslagen (1972:719) Härigenom föreskrivs att 4 kap, I och 3§§ expropriationslagen (1972:719) skall ha nedan angivna lydelse. För fastighet, som exproprieras isin helhet, skall, i den mån ej annat följer av vad som sägs nedan, betalaslöseskilling med belopp som motsvarar fastighetens marknadsvärde. Exproprierasdel av faslighet, skall intrångsersättning betalas med belopp som motsvararden minskning av faslighetens marknadsvärde, som uppkommer genomexpropriationen. Uppkommer i övrigt skada för ägaren genom expropriationen,skall även sådan skada ersättas. För fastighet, som exproprieras isin helhet, skall, i den mån ej annat följer av vad som sägs nedan, betalaslöseskilling med belopp som motsvarar fastighetens marknadsvärde. Exproprierasdel av fastighet, skall intrångsersättning betalas med belopp som motsvararden minskning av fastighetens marknadsvärde, som uppkommer genom expropriationen.Uppkommer i övrigt skada för ägaren genom expropriationen, skall även sådanskada ersättas, Expropriationsersätlning skall dock inte belalas för mark somingår i allmän väg och som enligl en detaljplan är avsedd för Nr I. Bilagedel Prop.1985/86:1 178 sådan allmän plats för vilken kommunen är huvudman. Har den exproprierande åtagit sig att vidtagaåtgärd för atl minska skada, skall hänsyn tagas till det vid bestämmande avexpropriationsersätlning, om åtagandet är sådant att det skäligen bör godtagasav den ersättningsberättigade. Exproprieras fastighet till vilken den exproprierandehar nyttjanderätl eller servilulsrätl, skall vid bestämmande av fastighetensvärde hänsyn icke tagas till förbättring, vilken fastigheten vunnit genomarbete eller kostnad, som den exproprierande eller föregående innehavare, varsrätt övergått till denne, nedlagt på fastigheten utöver vad som ålegat honom, 3§ Vid bestämmande av löseskilling skall sådanökning av faslighetens marknadsvärde av någon betydelse som ägt mm under tidenfrån dagen före ansökningen om exproprialion, dock högst företalans väckande vid domstol, räknas ägaren tillgodo endast i den mån det blirutrett, att den beror på annat än förvänlningar om ändring i markens tillåtnaanvändningssätt. Avser expropriationen del av fastighet, skall vad som sagts nuom beräkning av marknadsvärde tillämpas i fråga om värdet före expropriationen.Värderingen skall ske med hänsyn till fastighetens skick när ersättningsfråganavgöres eller, om fastigheten har tillträtls eller övergått på denexproprierande enligt 6kap. 10 §, när tillträdel eller övergången skedde. Harstadsplan eller byggnads- Har en detaljplan, enligt vilken plan,enligt vilken marken avsetts marken avsetts för enskilt bebyg- förenskilt bebyggande, fastställts gande, antagits före ansökningen före ansökningen om expropria- om expropriation, skall första tion,skall första stycket tillämpas stycket tillämpas endast på värde- endastpå värdestegring som inträf- stegring som inträffat efler det att fatefter det att planen fastställdes. Avser expropriationen bebyggd fastighet som innehasi huvudsakligt syfte alt bereda bostad åt ägaren och honom närstående, gällerden begränsningen för tillämpningen av första stycket att löseskillingen ej inågot fall får bestämmas till lägre belopp än som fordras för anskaffning avannan likvärdig bostadsfaslighet. I den mån det blir utrett att värdestegringen utanatt ha samband med förväntningar om ändring i markens tillåtna användningssättberor på inverkan av det företag för vars genomförande exproprialion äger rum,gäller 2§, Denna lag träder i kraft den 1januari 1986, Exproprieras mark som enligt envid ikraftträdandet gällande och före utgången av fastställd stads-eller byggnadsplan var avsedd för enskilt bebyggande och väcks talan föreutgången av , skall expropriationsersältningen, om markens ägare begärdet, bestämmas pä grundval av det marknadsvärde som marken hade vidikraftträdandet. Vad som har sagts gäller även om marken vid ikraftträdandetvar avsedd för enskilt bebyggande enligt någon annan plan som enligt 15 kap, 4§första styckel (0000:000) skall gälla som detaljplan. Prop.1985/86:1 179 Exproprieras mark som enligt en vidikraftträdandet gällande stads- eller byggnadsplan var avsedd för annal än enskilt bebyggande och väcks talan före utgången av , skall exprbprialionsersättningen, om mar kens ägare begär det, bestämmas på grundval av det marknadsvärde mar ken vid tiden för ikraftträdandet ansågs ha enligt dittills tillämpade gmn der. Vad som har sagts gäller även om marken vid ikraftlrädandet var avsedd för annat än enskilt bebyggande enligl någon annan plan som enligt 15 kap, 4§ första siycket (0000:000) skall gälla som detaljplan, 4, Äldre bestämmelser i 4 kap, 3§ andra siycketskall fortfarande lilläm pas vid bestämmande av expropriationsersätlning för mark inom områden med sladsplan eller byggnadsplan. Prop.1985/86:1 180 Departementspromemorian (Ds Bo 1984:9) Gatukostnader Tillämpningen av bestämmelserna om gatukostnader i byggnadslagen m. m. Från gäller nya bestämmelser omuttag av gatukostnader från fastighetsägarna inom områden med stadsplan.Beslämmelserna, som är införda i byggnadslagen och byggnadsstadgan, gerkommunerna ökade möjligheter all finansiera byggande och förbättring av gator,parker m. m. genom bidrag från fastighetsägarna i de områden där åtgärdernavidtas. Sedan kritik riktats mot de nyagatukostnadsbesiämmelserna och deras tillämpning, beslutade bostadsministerHans Gustafsson atl en kartläggning skulle ske av tillämpningen i olikakommuner. Kartläggningen har gjorts av en arbetsgrupp inombostadsdepartementet, varvid deltagit representanter från ,, och , Till arbetsgruppen har från kommuner ochsammanslutningar av fastighetsägare framförts etl flertal kritiska synpunkler.Från kommunerna har påtalats bl. a. att tillämpningen är administrativtresurskrävande. Frän flera kommuner och inom arbetsgruppen har mot dennabakgmnd väckts frågan om inte ett alternativt system för uttag av gatukostnaderbör övervägas. Man har därvid pekat på att kostnader för andra nyttigheter, t.ex, vatten och avlopp, el och Qärrvärme, inte drabbar befintliga fastigheter påsamma sätt som gatukostnaderna g:ör, och att avgifterna för dessa nyttigheterdebiteras fastighetsägarna efter en taxa som är administrativt enkel atttillämpa. Överväganden om ett helt nytt regelsystem för uttag av gatukostnaderligger utanför arbetsgruppens uppdrag och gruppen har i denna fråga endastkunnat hänvisa till att ett laxesyslem för uttag av gatukostnader utreddes ochavvisades i samband med att beslut fattades om förslag till de nuvarandegatukostnadsbestämmelserna. Gatukostnads-bestämmelserna har varit i kraft.under endast kort lid. har endast relativt få gatukostnadsulredningarslutförts och någon rättspraxis finns ännu inte. Många av de problem somframförts till arbetsgruppen kommer sannolikt att lösas vid en fortsatttillämpning. Det är t. ex. helt naturligt att de första gatukostnadsutredningarnai en kommun kräver avsevärda administrativa resurser. Kommunen måste laställning till åtskilliga principiella frågor och rutiner måste läggas faist.Den fortsatta tilllämpningen kan därefter bli avsevärt enklare. Densammanställning belräffande tillämpning och erfarenheter som arbetsgruppen nuhar genomfört bör därvid också vara av värde. Enligl arbetsgruppens mening ärdet dock angeläget att Prop.1985/86:1 181 bl,a, tillämpningen av vissa fördelningsfrågor följs upp ,Ar-belsgmppen har också funnit anledning att peka pä möjligheter till vissaändringar i regelsystem m.m, som kan medverka till en rimlig och smidiglilllämpning, Hillills har endasi en tredjedel av kommunernafattat beslut om att tillämpa de nya gatukostnadsbesiämmelserna. Ytterligareknappt en Qär-dedel av kommunerna överväger att fatta sådant beslut.Utredningar om uttag av gatukostnader har slutförts i 37 kommuner avseendesammanlagt 67 utredningsområden. Beslut om att ta ut gatukostnader har fattatsför endasi 37 områden. De kommuner som slutfört gatukostnadsutredningar avseruppenbarligen att la vara på de ökade möjlighelerna alt finansiera anläggningav gator m, m, genom uttag från fastighetsägarna. Den beräknadekostnadstäckningen är för flertalet utredningar mycket hög,Gatukost-nadsersällningarna varierar stort beroende pä vilka åigärder som deavser, 1 genomsnitt uppgår kostnaden till , för envillafastighel, 1 drygt en fjärdedel av utredningsområdena överstigerkoslnaderna , per villafastighet. I sin sammanställning redovisar och kommenterararbetsgruppen framförda kritiska synpunkter mot bakgrund av motiven lillgällande regler och av vad som kommit fram om den praktiska tillämpningen.Därvid behandlas fastighetsägarnas möjligheler till inflytande,ersättningsgilla koslnader, kostnadsfördelning, betalningsvillkor,beslutsordning och processuella frågor, 1 bl.a. följande fall har arbetsgmppenfunnit anledning att peka på möjligheler till förändringar i gällanderegelsystem. oFör atl tillförsäkra berörda fastighetsägare och organisationer tidig informationoch påverkansmöjligheter, bör del enligt arbetsgruppens mening övervägas attålägga kommunen att samråda med dem under gatukostnadsutredningens bedrivandepå samma sätt som gäller vid upprättande av en stadsplan. o Enligtarbetsgmppens mening bör ägarna till bebyggda fastigheter ges bättremöjligheter att finansiera gatukostnadsersättningarna. Härvid bör övervägas enfinansiering inom ramen för det statliga bostadslånesystemet. Vidare börövervägas en precisering av räntevillkoren i de fall fastighetsägaren medgesrätt alt betala ersättningen genom avbetalningar, o Enligt arbetsgmppensmening kan det ifrågasättas om processreglerna för gatukostnadsärenden har enlämplig utformning såvitt avser tvister om ersättning för gatukostnader och ombetalningsvillkor. Bl, a, bör övervägas en förenkling av besvärsreglerna. Den trädde nyagalukostnadsbestämmelser i krafl, Beslämmelserna ger kommunerna möjlighet atl inom områden med stads- Prop.1985/86:1 182 plan- ta ut kostnadema för anläggning och förbättring av galor och andra allmännaplatser av fastighetsägarna i det område där anläggningarna utförts. Endastkostnader för sådana anläggningar som behövs för områdets eget behov får tas uti denna ordning, I förhållande till tidigare regler ger de nyabestämmelserna kommunerna ökade möjligheler all med bidrag från faslighetsägarnafinansiera anläggning och upprustning av gator m. m, och då särskilt vidförtätning och förnyelse av befintliga bebyggelseområden. Den 30 december 1983beslutade bostadsminister att del skulle ske en kartläggningav tillämpningen av bestämmelserna om gatukostnader m, m. i byggnadslagen.Arbetet skulle göras av en arbetsgrupp inom , till beslutet bifogad PM anförs bl. a. följande: "Från olika håll har framförts atttillämpningen av de nya bestämmelserna medfört svårigheter för berördafastighetsägare, har i en skrivelse till regeringenden särskilt framhållil problemen för ägare till redanbebyggda fastigheter. Enligt förbundet kan kostnadsultaget blioskäligt högl, som fastighetsägarna inte har någon möjlighet attpåverka valet av standard på gator och andra allmänna platser, 1 skrivelsen tarförbundet upp även andra gatukostnadsfrågor. har under hand framhållitatt gatukostnadsbestämmelserna även för kommunema vållar problem i vissa fall. Mot bakgmnd av det anförda bör del nu närmareundersökas hur de nya beslämmelserna har tillämpats i olika kommuner. Ensammanställning av de erfarenheter som har vunnits av bestämmelsernastillämpning bör göras av en arbetsgmpp inom bostadsdepartementet.Kommunförbundet, , Villaägareförbundoch bör inbjudas att medverka i arbetsgmppen." 1 arbetsgruppen har ingått departementsrådet , ordförande, samt sektionschefen , , förbundsjuristen , ,kanslichefen , , och utredningssekreterarenPär , . Som sekreterare ät arbetsgmppen har tjänstgjorthovrättsfiskalen . För att kartlägga hur de nyagatukostnadsbesiämmelserna tillämpats i kommunerna och i övrigt erhålla enuppfattning om kommunernas synpunkter på de nya reglerna och vilkaerfarenheter som dragits av deras tillämpning har arbetsgruppen gjort enenkätundersökning i samtliga kommuner. Skriftliga synpunkler har vidareinhämtats från elt flertal villaägareföreningar, Arbetsgmppen har också besöktSollentuna kommun samt anordnat en hearing i med flera kommuner frånvästra . Vid besöket i och hearingen i har deltagitrepresentanter från kommuner och sammanslutningar av fastighetsägare.Skrivelser från och Villaägareförbundel samt elt flertalskrivelser från enskilda har överlämnats lill arbetsgmppen. Prop.1985/86:1 183 Enkätenoch sammanställningar av enkätsvaren bifogas som bilaga 1 -3, Kritiskasynpunkler från , , Villaägareförbundetoch villaägareföreningar redovisas i kapitel 3. Somframgår av bl. a. enkätsvaren och redovisningen i del följande hartillämpningen av de nya reglerna varil förknippad med problem. Arbetsgruppenhar därför funnit det naturiigl alt inte endast göra en redovisning av hurbeslämmelserna tillämpats utan också göra kommentarer och förtydliganden somkan medverka till en smidigare tillämpning. I några fall har gmppen funnitanledning att peka på möjligheter till ändringar i regelsystem m. m. Någragenomarbetade förslag i dessa hänseenden har gruppen varken haft mandat ellertid att arbeta fram. Inom stadsplaneområden har kommunema sedan lång tidtillbaka haft ansvaret för anläggning av gator och andra allmänna platser. I49§ byggnadslagen (1947:385) (BL) föreskrivs sålunda atl del ankommer på kommunenatt till allmänt begagnande iordningställa och upplåta gala eller annan allmänplats inom område som ingår i stadsplan. Om staten är väghållare inom sådantområde, är det dock staten som har ansvaret för atl allmän väg slälls i ordningoch upplåts som gata. För alt kunna fullgöra sina skyldigheter harkommunen fått räll atl lösa mark som enligl sladsplan är avsedd lill gata ellerannan allmän plals (41 § BL). Fastighetsägarnas rättigheter att kräva altkommunen inom sladsplan anlägger galor och parker m. m. moisvaras av enskyldighet för fastighetsägarna att bidra lill kostnaderna för mark ochanläggning. Regler om delta har funnits under mycket lång lid ibyggnadslagstiftningen och har sitt urspmng i de lokala föreskrifter ochsedvänjor som äv ålder gällt i städerna. Genomtillkomsten av stadsplanelag hade avgiftssystemet beträffandegatumark och gatubyggande fåll i huvudsak det innehåll som gällde fram till delagändringar som trädde i kraft , och som enligtövergångsbestämmelser fortfarande gäller beroende på under vilken lagstiftningsom gala upplåtits till allmänt begagnande. Innebörden av reglema varsammanfattningsvis atl kommunerna hade rält att, inom vissa gränser, frånfastighetsägare ta ut ersättning för mark till gator, torg, parker och andraallmänna plalser, ävensom möjlighel att - efter fullmäkligebeslut och i vissafall stallig prövning av dessa - erhålla bidrag lill åtminstone en betydandedel av kostnaderna för all anlägga och upplåta gala och därmed likställda delarav allmän plals. Enligt dessa regler var en fastighetsägare skyldigalt ersätia kommunen värdet av gatumarken framför fastigheten intill gatansmitt. Ersättningsskyldigheten var dock så till vida begränsad att den inteomfattade större 1985/86:1 184 breddän vad som svarade mol fem åttondelar av den enligt stadsplanen tillåtna högstahushöjden på fastigheten. På framställning av kommunen kunde länsstyrelsenbesluta alt galumarksersältningen skulle fördelas mellan fastighetsägarna inomell visst område efler byggrätt, tomtarea eller annan skälig gmnd.Ersättningsskyldigheten avsåg gatumark samt med viss begränsning även torg,parker och andra allmänna platser. Kommunfullmäktige hade vidare rält att för kommuneni dess helhet eller för visst område meddela beslämmelser om skyldighel förfastighetsägare att bidra till kostnaden för iordningställande av gata(gatubyggnadskostnad). Fastigheisägaren fick i princip inte belastas medgatubyggnads-kostnader i större utsträckning än som gällde för skyldigheten attbetala gatumarksersättning. a, begränsningen till en bredd motsvarandehögst fem åttondelar av den tillåtna hushöjden gällde alltså också förskyldigheten att bidra till gatubyggnadskoslnader. Ävengalubyggnadskostnaderna kunde fördelas mellan fastighetsägarna inom ett visstområde efter byggrätt, tomtarea eller annan skälig grund, 1 propositionen 1980/81:165 lades förslag fram omnya gatukostnadsregler genom ändring i BL och byggnadsstadgan (1959:612)(BS),De föreslagna ändringarna antogs oförändrade av (CU 1980/81; 36,rskr 1980/81:362) och trädde i kraft , Avsikten med de nyareglerna är framför allt att ge kommunerna bättre möjligheter att med bidragfrån fastighetsägare finansiera byggandet av gator och andra allmänna platsersom har karaktären av omrädesanläggningar, dvs, gator, grönytor, gång- ochcykelvägar m, rn. som behövs för elt visst bebyggelseområde. Avsikten varvidare att ge kommunerna möjligheter att ta ut ersättning av fastighetsägarnainte enbart för ren nyanläggning utan ocksä för förbättringsåtgärder, vilketkan vara av särskild belydelse vid förtätning och förnyelse av befintligabebyggelseområden. De nya reglema innebär i korthet att kommunernainom stadsplaneområden har rätt atl ta ut kostnaderna för anläggning ochförbättring av gator och andra allmänna plalser av fastighetsägarna i detområde där anläggningarna ulförts. I förhållande till tidigare regler ger denya bestämmelserna kommunerna möjlighet till i princip full kostnadstäckning,bl, a, genom att ersättningsskyldigheten inte längre begränsas genom denovannämnda fem åuondelsregeln och genom att kostnaderna för ävenförbättringsåtgärder kan tas ul av fastighetsägarna. Fastigheternas nytta avanläggningarna skall dock ligga till gmnd för beräkning av ersättningsskyldighetenoch därför får endast kostnaderna för sådana anläggningar som behövs förområdets eget behov tas ut i denna ordning. Om kostnaderna för de utfördaanläggningarna är oskäligt höga eller om de åtgärder som ersättningen avser haren omfattning eller ett utförande som betydligt överstiger vad som kan ansesnormall skall gatukcslnadsersäuningen jämkas, Koslnaderna som får tas ul skallfördelas mellan fastighetsägarna efter skälig och rättvis grund. Prop.1985/86:1 185 Bl, a, på gmnd av att kostnaderna kan komma attuppgå till betydande belopp och atl ersättningar kan komma atl tas ut i sådanafall då det finns begränsade möjligheler att få lån för att betalaersättningarna, finns bestämmelser om rätt till avbetalning. Eftersom deutvidgade möjligheterna till gatukoslnadsutlag kan innebära särskilda problemför vissa fastighetsägare, finns en särskild jämkningsregel för det fallbetalningsvillkoren i det enskilda fallet skulle bli alltför betungande förfastighetsägaren, (Gatukostnadsreglernas utformning framgår av 56-61 §§ BLsamt 2, 25 och 71 §§BS. Reglerna kommer att i vissa avseenden kommenterasnärmare i kapitel 3 nedan). Gatukoslnadsreglerna har i sak oförändrade tagitsin i det förslag till ny plan- och bygglag (PBL) som granskas avlagrådet. När det gäller exploatering av nya områden, kankommunerna som regel lösa genomförandefrägorna med exploateringsavtal, vilketytterst innebär att exploatören tar ut full ersättning för samtliga sinainvesteringar, bl, a, gatukostnader, frän de blivande fastighetsägarna. De ovan omtalade reglerna gäller anläggning ochförbättring av galor och andra allmänna plalser inom stadsplaneområden.Underhållet av gator m,m, inom dessa områden åvilar kommunen enligt 74 § BL ochnågon möjlighet lill uttag från de enskilda fastighetsägarna finns intebelräffande dessa kostnader. Är staten väghållare inom sådant område, skallunderhållet av allmän väg som har upplåtits till gata i princip åvila staten.Detsamma gäller i fråga om galor som förklarats tillika vara allmän väg. Ocksådriften av gator och andra allmänna platser, dvs, renhållning och snöröjningm.m,, åvilar kommunen inom stadsplanelagda områden - 3§ allmännaordningsstadgan (1956:617) och 18 § renhållningslagen (1979:596) - och ävenbeträffande dessa kostnader saknas möjlighet till uttag från de enskildafastighetsägarna, (Enligt 19 § renhållningslagen kan dock fastighetsägarenåläggas att svara för renhållning och snöröjning m, m, av gångbana utanförfastigheten.) Inom byggnadsplaneområden finns ingen skyldighetför kommunerna att anlägga och underhålla vägar eller andra allmänna platser.Genomförandet av byggnadsplanen och underhållet av vägar och andra allmännaplatser ankommer i allt väsentligt på fastighetsägarna, som också har attombesörja driften av anläggningarna. I stor uisträckning sker detta genom aUvägföreningar eller samfälligheter bildats enligt lagen (1939:608) om enskildavägar eller anläggningslagen (1973:1149), Trots att lagstiftningen förutsätterenskild väghållning inom byggnadsplaneområden, har kommunerna - som framgår avenkätsvaren - i stor utsträckning tagit hand om väghållningen i sädana områdensom i huvudsak är ianspråktagna för permanentboende. Finansieringsfrågorna hari dessa fall lösts på skilda sätt, 1 många kommuner skaltefinansieras sådanväghållning till den del statliga bidrag inte utgår. Prop.1985/86:1 186 3 Erfarenheter av gatukostnadsreglerna De synpunkter som kommit fram under arbetsgruppensarbete spänner över en stor del av regelsystemet. På ett flertal punkter harkritik riktals mol de nya gatukoslnadsreglerna och deras tillämpning. Kritikenkan i huvudsak delas upp pä följande delfrågor. 2) ersättningsgilla kostnader 6) processuella frågor I de följande avsnitten av detta kapitel redovisasoch kommenteras denna kritik mol bakgrund av motiven till gällande regler ochav vad som kommit fram om den praktiska tillämpningen. Även de förslag tillförändringar, inom ramen för del gällande systemet, som kommit arbetsgmppenlill del redovisas och diskuteras. kommer här inledningsvis atl berörasnågra kritiska synpunkter, som visserligen rör frågor som ligger utanförarbetsgmppens uppdrag, men som dock bör redovisas. Flera kommuner har påpekat atl det inte ärtillfredsställande att skilda genomförande- och ersättningsregler gäller förolika områden av en kommun. Man har därvid särskilt pekat på att det urlikslällighetssynpunkt är olyckligt med skilda regler mellan stads- ochbyggnadsplaneområden. Också inom resp, lyp av område kan förhållandena varaolika, I många fall har kommunerna valt att i sladsplan lägga lokalgator ochgrönytor på kvartersmark, s. k, slorkvarter. I dessa fall får fastighetsägarnainom storkvarteret svara för förutom anläggningskostnader även för drift ochunderhäll av dessa anläggningar, medan markägare i vanliga kvarter inte behöverbetala kommunen för sistnämnda åtgärder.