prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Iövrigt föreslås vissa redaktionella ändringar i paragrafen. I första stycket av paragrafen sägs att"tillfälligt bygglov" får lämnas om sökanden begär del och om markeneller byggnaden inte genast behöver tas i anspråk för avsett ändamål. Detsenare villkoret behöver inte anges. Någon rätt till sådant bygglov föreliggernämligen inte i annat fall än som avses i andra stycket. Om marken behöver las ianspråk för det avsedda ändamålel, kan sökandens begäran avslås utan att dennaavslagsgmnd är uttryckligen angiven i lagen. Paragrafen har i lagrådets förslagredaktionellt omarbetats och har beteckningen 14 §, Paragrafen ger bestämmelser om tidsfrister föravgörande av bygglovsärenden. För prövning av ärenden om rivningslov gesbestämmelser om tidsfrister i 17 §, Den paragrafen har samma uppbyggnad somförevarande 13 §, Lagrådsremissen har alltså beslämmelser som gör detmöjligl för all under vissa förutsältningar skjuta uppavgörandet av ärenden om bygglov och rivningslov. Någon motsvarande regleringfinns inte för ärenden om marklov. Uppenbariigen har departementschefen ansettnågol behov av sådana regler inte föreligga med lanke på konstruktionen avprövningsgrunderna för marklov. Lagrådet vill emellertid peka på någrasituationer där det kan vara önskvärt med möjlighel till uppskov även i ärendenom marklov. Inomett område med detaljplan kan en ansökan om marklov till 1985/86:1 294 schaktningeller fyllning aktualisera behov av att - innan ansökningen prövas komplettera planen med en bestämmelse enligt 5 kap, 8 § första stycket 5 ommarkytans utformning och höjdläge. Även om den sökta ålgärden stämmer överensmed en planbestämmelse, kan det tänkas att planen behöver ändras i denna del,t, ex. därför att det inte längre anses lämpligt att medge åtgärder av detaktuella slaget. Motsvarande behov av rådrum kan föreligga närmarklov söks inom ett område utan detaljplan, I områdesbestämmelser behöver juinte tas in materiella föreskrifter om hur prövningen skall utfalla, utanbyggnadsnämnden kan från fall till fall pröva ansökningen mot 8 kap, 18 §första stycket 2 eller 3 i lagrådets lagförslag. Det kan emellertid vara så atten ansökan föranleder en översyn av områdesbestämmelserna för att få fram enbindande reglering avseende ett större område. Vidare kan redan meddelademateriella föreskrifter om prövningen behöva ändras med anledning av en ansökanom t. ex, trädfällning inom ett friluftsområde. Det är inte heller uteslutet att önskemål omträdfällning inom ett skydds-eller säkerhetsområde eller ett friluftsområde kanväcka frågan om expropriation enligt 2 kap, 5 eller 9 § expropriationslagen.Lagrådet erinrar här om att möjligheten att vägra marklov just inomfriluftsområden är begränsad till följd av reglerna om skydd för pågåendemarkanvändning i 5 kap, 16 § andra stycket och 8 kap. 18 § andra stycket ilagrådets lagförslag. Om alltså PBL;s regleringsmöjligheter härvidlag befinnsoUllräckliga, kan expropriation av området ibland behöva övervägas. I avvaktanpä ett expropriationstillstånd bör ärendet om marklov inte avgöras. Vad lagrådet nu har anfört leder till att bestämmelsernaom uppskov bör avse inte bara bygglov och rivningslov utan också ärenden ommarklov. Bestämmelserna i ämnet bör då lämpligen sammanföras till ett lagrum,Fräga är om förfaranderegler och dessa har sin naturliga plats bland degenerella beslämmelserna om handläggningen av lovärenden, I lagrådels förslaghar bestämmelsen tagits upp som 23 §. Enligt remitterade förslaget är huvudregeln atlärenden om bygglov och rivningslov skall avgöras snarasi möjligl och senastinom etl år. Alt i lovärenden sälla upp en allmän tidsfrist synesinte lämpligt. En sådan regel kan nämligen tas till intäkt för att anmärkningom bristande snabbhet inte kan riktas mot , ifall avgörandetsker . Det är emellertid tveksamt om PBL överhuvudlaget bör upptanågon generell regel om snabb handläggning. Ärenden skall alllid avgöras såskyndsamt som är möjligt. En regei härom har därför knappast sin plats i enspeciallag, I förvaltningslagen finns ingen sådan beslämmelse. Förvaltningsrättsutredningenhar emellertid (se SOU 1983:73 s. 56 O föreslagit en bestämmelse i ämnetutformad så att skyndsamhetskravet balanseras mot övriga huvudsakliga krav sombör ställas på verksamheten hos förvaltningsmyndigheter. Lagrådet har i sittförslag inte tagit upp en särskild bestämmelse om skyndsamhet. 1 lagrådets 23 § har reglerna om tidsfrister ilovärenden utformats som en möjlighet för att i vissa angivnafall, på grund av förhållandena i del individuella ärendel besluta om anstånd.Det är en fördel att ett ärende inte blir liggande utan att anståndsfrågan tasupp i nämnden. Nämnden bör i sitt beslut ange skälet till att ärendet inteavgörs genast. Till frågan huruvida etl beslul om uppskov skall kunnaöverklagas återkommer lagrådet under 13 kap. 1 §, 1 sak råder överensstämmelse mellan det remitteradeförslaget och lagrådets förslag med undantag av att - på skäl som angellsunder 11 § -ansökan om tillstånd att expropriera kan vara anledning att vila pålovärendet oavsett vem som är expropriand. Enligt specialmotiveringen innehåller paragrafen,som i lagrådeis förslag har fått sin motsvarighet i 15 §, en spärr mot attbyggnadsnämnden upprepade gånger vägrar lov till kompletteringsätgärder genomatt ansöka om tillstånd till expropriation. Härtill kan först anmärkas att detknappast torde vara som för kommunens räkning tar initiativtill ett expropriationsförfarande. Bortsett härifrån ger emellertid uttalandetvid handen atl avsikten med stadgandet är all förhindra en olämplig myndighetsutövningfrån nämndens sida. Detta syfte behöver inte komma till uttryck i lagtext ochbör i vart fall inte ha sin plats bland de materiella reglerna om bygglov.Emellertid kan en regel i enlighet med remissen likväl vara av värde.Bestämmelsen tillgodoser nämligen den enskildes rätt. Har en byggande vägratsbygglov på grund av ett - sedermera förfallet - expropriationstillständ bör hanförst sedan avsevärd tid förflutit riskera alt en förnyad bygglovsansökanavslås med hänvisning ell nylt expropriationstillstånd. Sedd alltså som ettskydd förden enskilde fyller bestämmelsen sin plats. På skäl som angetts under II §bör regeln tillämpas oavsett vem som önskar expropriera. En grund för att vägra rivning är enligtförevarande paragraf önskemålet atl bevara kullurhisloriskl eller miljömässigtvärdefull bebyggelse. Av den allmänna motiveringen (s, 223) framgår alt ansökanom rivningslov inte heller skall bifallas om bebyggelsen är värdefull urhistorisk eller konstnärlig synpunkt. Detta har beaktats i lagrådets förslag(16 §), Härigenom får man också överensstämmelse med 3 kap, 11 § såvitt avserbebyggelsens egenskaper, låt vara atl det särskilda krav som uppställs isistnämnda paragraf saknar motsvarighet här. Möjligheten att vägra rivningslovenligt förevarande 15 § gäller således också andra byggnader än dem som enligt3 kap, 11 § har eft särskilt bevarande värde. Av bestämmelsen bör tydligt Prop.1985/86:1 296 framgå att rivningslov kan vägras både om byggnaden i sighar angiven egenskap och om den ingår i en bebyggelse av sådant slag. I första stycket andra punktenanges två fall enligt vilka hinder mot rivningslov möter på grund av att detpågår prövning i annan ordning av frågan om byggnaden skall stå kvar ellerinte. Det ena fallet, som avser upprustningsåläggande enligtbostadssaneringslagen, har sin motsvarighet i gällande rält; en beslämmelsebehövs emellertid om skyldighet för hyresnämnd att underrätta byggnadsnämndenredan om att ansökan om upprustningsåläggande har gjorts Gfr 10 § förstastycket bostadssaneringslagen). Det andra fallet, som däremot är en nyhet, tarsikte på att ansökan gjorts om atl byggnaden skall förklaras för byggnadsminne.Med hänsyn lill bestämmelserna i 15 § remitterade förslaget (16 § lagrådetsförslag) och 7 § lagen (1960:690) om byggnadsminnen synes någon särskildföreskrift om obligatoriskt anstånd knappast fylla någon funktion försistnämnda fall. I övrigt fär lagrådet beträffande17 § hänvisa till sitt yttrande under 13 §, Beslämmelserna om de diskretionäraansländsgrunderna återfinns i lagrådets förslag i 23 §. Den berördaobligaloriska anslåndsgmnden vid ansökan om upprustningsåläggande har fått sinplats i 24 §. 1 paragrafen angesprövningsgrunderna för marklov. Enligt den remitterade lagtexten får marklovvägras om den sökta åtgärden förhåller sig på visst sätt till de angivnagrunderna, I lagrådets förslag har bestämmelsen -med lagtexten i 10 § (11 §lagrådels förslag) som förebild - utformats positivt. Med den föreslagnalydelsen uppkommer emellertid behov av en bestämmelse som gör det möjligt alt imarklovsärendet göra smärre avsteg från detaljplan eller områdesbestämmelser.Lagrådets förslag innehåller -likaledes efter förebild från 10 § en sådanbestämmelse. I punkl 4 anges som grund för altvägra marklov atl den sökta åtgärden förhindrar eller försvårar det berördaområdets användning som friluftsområde. Beslutet att vägra marklov får dockinte vara så ingripande att den pågående markanvändningen avsevärt försvåras.Detta är. sägs det i specialmotiveringen, en följd av att områdesbestämmelsersom används i syfte att reglera t. ex. trädfällning i friluftsområden enligt 4kap. 13 § första stycket 7 inte får medföra avsevärda ingrepp i den pågåendemarkanvändningen. För att situationen för den enskilde skall bli densammaoberoende av om den materiella regleringen finns i områdesbestämmelser eller omfrågan prövas först när marklov söks har alltså motsvarande spärt införts ipunkt 4 i förevarande paragraf, framhålls det i specialmoUveringen, Lagrådet vill till en början fästa uppmärksamheten pä attbegreppet 1985/86:1 297 pågåendemarkanvändning används i förevarande bestämmelse liksom i 4 kap, 13 § förstasiycket 7 (5 kap, 16 § första stycket 6 och andra stycket lagrådets förslag), 1den allmänna motiveringen erinrar departementschefen om att begreppet pågåendemarkanvändning infördes i byggnadslagen och i vissa angränsande lagar, bl, a,naturvårdslagen, är 1972 i samband med lagstiftningen i anslutning till denfysiska riksplaneringen. Begreppet gavs dä främst funktionen alt avgränsa detintrång av t. ex, en fastställd generalplan som bör medföra rätt tillersättning eller inlösen. Departementschefen erinrar vidare om att begreppetenligt förslag skulle ha en mer vidsträckt betydelse ochkunna tillämpas inte bara vid avgörandet av ersättningsfrågor utan även vidbygglovsprövningen. På skäl som närmare redovisas på s, 208 f tardepartementschefen avstånd från utredningens förslag att i PBL användabegreppet pågående markanvändning i en sådan utvidgad betydelse. Bl, a, pekarhan pä att begreppet pågående markanvändning har sin plats också i en del andralagar och där har en speciell innebörd. All ge begreppet en särskild innebördvid tillämpningen av PBL kan, anför han, vålla osäkerhet vid tillämpningen avdessa andra lagar. Han pekar också på alt byggnadsnämnderna ofta inte har denjuridiska expertis som behövs för alt pröva om en åtgärd inkräktar på pågåendemarkanvändning. Med hänvisning till det anförda uttalardepartementschefen på s, 298 att begreppet pågående markanvändning inte böranvändas i PBL när det gäller ersättningsfrågor. Han tillägger emellertid attbegreppet inte heller bör komma lill användning vid uppbyggnaden av regleringenrörande prövningen av lov. Det nu sagda stämmer alltså inte när det gällerförslaget till hur prövning av marklov skall ske. När begreppet pågående markanvändning används ipunkt 4 i förevarande paragraf och i 4 kap, 13 § första styckel 7 är detemellertid inte i den mer vidsträckta betydelse som PBL-ulredningen föreslagitulan i den belydelse som begreppet fått vid tillämpningen av naturvårdslagen.Sålunda framhålls i specialmotiveringen sistnämnda lagrum, att tanken äratt kommunen genom områdesbestämmelser skall kunna reglera marklovplikiigaåtgärder intill samma kvalifikationsgräns som gäller för staten vid förordnandeom naturvårdsområde enligt naturvårdslagen. När det gällerkvalifikationsgränsen hänvisar departementschefen lill den praxis som utbildatsvid tillämpningen av naturvårdslagen i fråga om gränsdragningen mellannaturvårdsområde och naturteservat (19 § resp. 7 § naturvårdslagen). Medhänsyn till vad sålunda har anförts har lagrådel intet all erinra mot attbegreppet pågående markanvändning används i förevarande paragraf och i 4 kap,13 § första stycket 7 (5 kap. 16 § första stycket 6 och andra stycket lagrådetsförslag). Det må dock påpekas att en följd av att begreppet används somprövningsgrund vid marklov är atl byggnadsnämnderna kan tvingas in ibedömningar som departementschefen enligt vad som anförts i del föregåendeställt sig tveksam till om de har kompetens för. 1985/86:1 298 När det i punkt 4 sägs att "beslutet" attvägra lov inte får vara så ingripande att den pågående markanvändningenavsevärt försvåras lorde tanken vara att en ansökan om marklov, t, ex, förträdfällning inom eft friluftsområde, skall kunna bifallas endast delvis, t,ex, så att lovet begränsas till en viss areal eller på ett annal sätt som kanbestämmas kvantitativt, bara inte den pågående markanvändningen avsevärtförsvåras. Något hinder mot alt ett sådant beslut meddelas kan inte ansesföreligga vare sig med hänsyn till förvaltningsrältsliga grundsatser eller avandra skäl (jfr SOU 1964:27 s. 166). Det må påpekas atl för det fall attutredningen i marklovsärendet visar alt den pågående markanvändningen avsevärtförsvåras om inte ansökningen i sin helhet bifalles någon begränsning av lovetsjälvfallel inte fär ske. I lagrådets förslag har - såsom förutskickats under1 kap, 6 § - uttryckligen angetts att det är som prövaransökningar om lov, I specialmoUveringen ges exempel på vissa uppgiftersom behöver dokumenteras i elt bygglovsärende och varom beslämmelser lordekomma atl meddelas av regeringen. Utöver vad där angetts bör också antecknasnär ett ärende om bygglov anhängiggörs vid . Tidpunkten däbygglov söks kan nämligen ha betydelse för rätt till ersättning enligt 14 kap,5 §, Enligt 10 § andra stycket (11 § andra stycketlagrådets förslag) kan byggnadsnämnd förelägga bygglovssökande att ansöka omförtättning för fastighetsindelning. Följden av att föreläggandet inteefterkommes bör som lagrådet anfört under nyssnämnda paragraf regleras iförevarande 20 §, Paragrafen ger möjlighet att påkallabyggnadsnämndens prövning av åtgärder som inte kräver lov, Ispecialmoliveringen anges två fall då en byggande har behov av en sådanprövning. Det ena är att en byggande kan vilja ha besked huruvida en åtgärd,som inte kräver bygglov, uppfyller egenskapskraven i 3 kap. Del andra falletavser att en byggande vill utföra en icke bygglovspliktig åtgärd - en åtgärdsom kräver dispens enligl 67 § byggnadssladgan - i slrid mot delaljplan ellerområdesbestämmelser. Ett ärende som rör byggande skall enligtspecialmotiveringen av handläggas som etl vanligtbygglovsärende och bifall till ansökningen meddelas i form av bygglov.Avsikten torde vara att i ärenden enligt denna paragraf säväl materiella somprocessuella regler om bygglov - eller iförekommande fall marklov och rivningslov - skall gälla. Lagrådet föreslårdärför etl tillägg lagtexten enligt vilket bestämmelserna om lov i PBLskall tillämpas i dessa ärenden. Bifall lill en ansökan som avser det falletatt en byggande vill utföra en icke lovpliktig åtgärd i strid motplanbestämmelser kommer därför - bortsett från möjligheten av lov lilllillfällig åtgärd inte atl kunna förenas med villkor om tidsbegränsning avlovet. Lagrådet vill anmärka all detla är en ändring i förhållande tillgällande rätt eftersom en dispens enligt 67 § byggnadsstadgan kan tidsbegränsas(se s, 500), Av det föreslagna tillägget följer också att de regler omstatlig konlroll m.m. i 12 kap. och om överklagande i 13 kap. som avser lovkommer att gälla ärenden enligt nu förevarande 21 §. Ett bifall eller avslag iärende enligl 21 § inverkar ej på frågan om huruvida ålgärden ärbygglovspliktig. Delta har betydelse om det blir aktuellt atl tillämpasanktioner enligt 10 kap. Paragrafen innehåller bestämmelser om kommuniceringav ansökningar om lov. Paragrafen har ingen direkt motsvarighet i byggnadsstadgan.Förvaltningslagen (1971:290) är emellertid tillämplig på byggnadsnämndenshandläggning av sådana ärenden, där besluten överklagas genom förvaltningsbesvär,1 nämnda lag finns bestämmelser, 15 §, om underrättelseskyldighet, som innebäratt nämnden i viss utsträckning har att kommunicera ansökningar om byggnadslovmed t. ex, ägare av grannfastigheter. I 1 § andra stycket förvaltningslagen finns enbeslämmelse om lagens förhällande till avvikande regler i andra lagar eller författningarsom beslutats av eller regeringen. Bestämmelsen slår fast all sädanaavvikande regler gäller framför det som är föreskrivet i förvaltningslagen. Avspecialmotiveringen till förevarande paragraf fär anses framgå att avsikten äratt exklusivt reglera frågan om nämndens kommunikationsplikt i lovärenden. Debestämmelser som finns i 15 § förvaltningslagen skall således inte gälla vidsidan om bestämmelsema i förevarande paragraf. Paragrafen bör dock kompletterasmed en bestämmelse om att ärenden normalt ej får avgöras med mindrekommunikationsskyldighelen gentemot sökanden blivit fullgjord. Med hänsyn Ullden vida krets av personer som skall höras över en ansökan om bygglov kan 15 §förvaltningslagen ej tillämpas fullt ut. På skäl som redovisats under 1 kap, 8 § upptarlagrådels förslag, lill skillnad från det remitterade förslaget, inte nägonlegal definition på sakägare. Delta gör det, som framgår av vad lagrådetanfört under 5 kap, 17 §, nödvändigl att särskilt ange atl utöver kända sakägare- varmed får förstås i första hand ägare av fast egendom och innehavare avannan särskild rält än hyresrätt - kända bostadsrätlshavare, hyresgäster ochboende saml hyresgästorganisationer skall omfallas av skyldigheten all 1985/86:1 300 underrättaom ansökningar om lov, I specialmotiveringen anförs all som känd sakägarealltid bör räknas den vars rättighet är inskriven i fastighetsboken. Lagrådetvill för sin del påpeka att de som finns inskrivna i fastighetsboken trotsefterforskningar inte alltid kan påträffas, 1 andra stycket har föreskrivits atlbyggnadsnämnden kan bestämma att sökanden skall undertätta sakägarna omansökningen och om att yttrande över denna skall ges in till byggnadsnämndeninom . Syftet med bestämmelsen är enligt specialmotiveringen attunderlätta handläggningen. Enligt lagrådets mening är emellertid motiven föratt vältra över ansvaret för kommuniceringen på sökanden dåligt underbyggda. förslag har bestämmelsen därför fått utgå. I tredje stycket finns beslämmelser om hurunderrättelse skall ske, I lagrådets förslag har bestämmelsen omformulerats med5 kap, 25 § tredje styckel lagrådels förslag som förebild, I detta sammanhang vill lagrådet beröra en av demera betydande nyheterna i PBL nämligen den föreslagna utvidgningen avsakägarkretsen, Ulredningen hade föreslagit en utvidgning som innebar altinnehavare av hyresrätt eller bostadsrätt skulle bli sakägare och tillförsäkrasrätt att få information, att avge synpunkter och alt överklaga besluten.Departementschefen har emellertid funnit alt en sådan begränsning inte ärbefogad och på skäl som han utvecklar pä s, 27 f i remissen finner han att allaboende som berörs av en plan eller ett beslut om tillstånd skall, liksomhyresgästernas organisationer, vara sakägare. Att avgöra vilka som är bosattapå en fastighet torde enligt departementschefen inte medföra några svårigheter.Hit räknas, anför han {y. 356), både första- och andrahands-hyresgäster, bostadsrättshavaresaml familjemedlemmar till dessa, dvs. personer som är kyrkobokförda päfastigheten enligt bestämmelserna i folkbokföringsförordningen (1967; 198).Lagrådel har för sin del svårt att överblicka vilka svårigheter som Ulläventyrs kan vara förenade med den föreslagna utvidgningen av sakägarkretsensåvitt nu är i fråga. Eftersom förslaget i denna del tillkommit först underlagstiftningsärendets beredning i kan någon ledning intehämtas i remissinstansernas yttranden över PBL, Att svårigheter kan föreliggamed alt låta sakägarkretsen också omfatta de boende framgår av den remitteradelagtexten i tredje styckel av förevarande paragraf Trots deras slällning avsakägare blir de boende inte likställda med övriga sakägare när det gällerfrågan hur underrättelse skall ske. Huvudregeln att undertättelsen skall sändassom rekommenderat brev eller på annat sätt som kan styrkas skall säledes enligtförslaget inte vara tillämplig på dem. Paragrafen innehåller vissa regler om hur beslut omlov skall vara utformade, vilka som skall underrättas om beslulen och hurundertättelse 1985/86:1 301 Den inleds med en bestämmelse om att beslut i ärenden om lov skall varaskriftliga, Säsom lagrådets förslag om vad beslut om lov skall innehålla harutformats (27 §), måste bestämmelsen anses överflödig. Den har därför utgått ilagrådets lagtext. Enligt det remitterade förslaget skall sökanden haansvaret för att under-räfta sakägarna, dock endast dem som har lämnatstillfälle att yttra sig i ärendel och vilkas synpunkter inte har tillgodosetts.Den som skall ta reda på vilka som inte fått sina synpunkter tillgodoseddatorde behöva ha tillgäng lill handlingar som förvaras hos . Nämndentorde också vara den som är bäst skickad att göra de bedömningar som ibland kanbehövas för aU avgöra om nägon fått eller inte fält gehör för vad han anfört, 1lagrådets förslag har därför nu ifrågavarande skyldighet lagts på nämnden.Andra styckel har i lagrådets förslag formulerats med 22 § som förebild. Paragrafen bör placeras i anslutning till denparagraf som anger vad ett beslut om lov skall innehålla och återfinns som 28 §i lagrådels förslag. Enligt gällande räll skall byggnadsnämnd vidprövning av ansökan om byggnadslov se till att byggnadsföretaget inte stridermot vissa i 56 § 1 mom. första stycket byggnadsstadgan angivna författningar.Det åligger alltså att vid sin prövning beakia attbyggnadsföretaget uppfyller de villkor som är uppställda i de angivna lagarna.Enligt 57 § första stycket byggnadsstadgan skall vidare hänvisaden byggande atl söka eljest föreskrivna tillstånd. Denna sistnämnda beslämmelseär ett led i byggnadsnämndernas serviceuppgifter. Bestämmelsen innebär ej attnämnden har befogenhet att med bindande verkan avgöra om tillstånd av annanmyndighet erfordras eller ej. Om nämnden inte lämnat hänvisning, befriar dettainte heller sökanden från att begära tillstånd. Departementschefen föreslår nu- med ett undanlag - att den förstnämnda ordningen skall avskaffas och attbyggnadsnämnden ej skall göra nägon kontroll mot andra lagar ulan inskränka sinprövning till PBL, Lagrådet ansluter sig till detta ställningstagande.Bestämmelsen, som i lagrådets förslag motsvaras av 25 §, bör emellertid ges enlydelse som bättre uttrycker dess syfte att föreskriva en serviceätgärd sominte avlyfter sökandens ansvar, - Det kan uppstå tvekan om hur långt nämndensserviceverksamhet skall sträcka sig. Det är lämpligt om byggnadsnämndernagenom t, ex, planverket tillhandahålls förteckning över de lagar ochförfattningar som kan bli aktuella när bestämmelserna i nu förevarande paragrafskall iakttas. Erinran får inte bli innehållslös. För att erinran skall fyllasin funktion måste ange de författningar som nämnden vid singranskning av handlingarna funnit att sökanden har att beakta. Det ärsjälvfallet bra om denna upplysning kan ges till sökanden pä 1985/86:1 302 etttidigt stadium och alltså redan före beslut i lovärendet, I lagrådsremissen föreslås som nämnts ettundantag från principen alt byggnadsnämnd inte skall pröva en åtgärdstillåtlighet på gmnd av annan lag än PBL, Enligt 30 § skall nämligen bygglovUll s. k, lyxsanering få meddelas endast om hyresnämnden medgeU det. IspecialmoUveringen uttalas att beslämmelserna i bostadssaneringslagen ipraktiken tillämpas så alt hyresvärden lämnar ell s, k. hyresgäslintyg lillbyggnadsnämnden innan byggnadslov ges.