prop · G903119 · 1985-12-31 00:00:00 — Ytterligaregmnder för ansvarsfrihet är krigshandlingar och väpnade konflikter saml myndighetsutövningi samband med atl godset förs in i eller ul ur riket eller lastas om. Uttrycket"myndighetsutövning" har ansetts motsvara uttrycken i den franskaversionen, "une acte de Tautorité publique" och den engelskaversionen "an act of public authorily". Uttrycket är atl förstå påsamma säll som i 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207) där del talas om"fel eller försummelse vid myndighetsutövning". Någol krav på"fel eller försummelse" från myndighetens sida slälls dock inte upp iförevarande paragraf. För all flygfraklföraren skall undgå ansvar krävs endaslalt skadan är en följd av "myndighetsutövning", dvs. åtgärder från enmyndighets sida. Fråganom en myndighet har gjort sig skyldig till fel eller försummelse får däremolbetydelse i de fall då flygfraklföraren på gmnd av föreskriften i 19 § harundgått ansvar och den skadelidande vänder sig mot myndigheten med sinaersättningskrav. Den situationen omfattas emellertid inte av luftfartslagensbestämmelser, utan avgörandet skall i detla fall i stället grundas påskadeståndslagens regler. Somnyss har nämnts är fraktföraren ansvarig för godset under den tidlufttransporten varar. I andra styckel har i enlighel med den nya konventionstexten(art. 18.4) tagits in en definition av vad som faller under begreppetlufttransport. Hithar förts över den nuvarande beslämmelsen i 18 § andra siycket i den del bestämmelsen rörgodsbefordran. Fraktförarenansvarar för skador tid följd av dröjsmål vid lufttransporter av passagerare,resgods och gods, om han inte visar att han, hans anställda och de som han haranlitat har vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att undvika skadorna elleratt det har varit omöjligt för dem atl vidla åtgärderna. Somhar framgått av specialmotiveringen till 17, 18 och 19 §§ har fraktförarenålagts etl strikt ansvar för de skador som behandlas i dessa paragrafer.Presumtionsansvar kvarstår dock i elt hänseende, nämligen när del gäller ansvarför försening. Detla följer av de ändringar i Warszawakonventionens art. 20som har gjorts i konventionssystemet genom Montrealprolokollen nr 3 och nr 4 iförening. Förevarandeparagraf har utformats i enlighel med de nya konventionsbestämmelserna. Tilldröjsmål hör också sädana förseningar som är en följd av överbok-ning. Näröverbokning görs medvetet torde fraktföraren i allmänhet inte kunna undgåansvar för de skador som uppkommer till följd av atl passagerare nekasbefordran med den avtalade flyglägenheten. kan dock fraktförarenbegränsa skadeverkningama eller rent av helt förebygga dem genom olikaåtgärder. Passageraren kan exempelvis erbjudas en alternativ flyglägenhet utannågon längre väntetid. Om passageraren kan använda sig av ell sådanl allemalivoch därigenom komma fram till silt resmål med endast obetydlig tidsförlust,torde sällan någon skada kunna påvisas. Skadeståndmed anledning av en transport av passagerare eller resgods skall jämkas, om denskadelidande själv har medverkat lill skadan genom vållande. Har en passageraredödats eller skadats och begär någon annan än passageraren skadestånd medanledning därav skaU skadeståndet också jämkas, om fraktföraren visar attpassageraren genom vållande har medverkat lill skadan. Begärnågon skadestånd med anledning av en godstransport, skaU skadeståndet jämkas,om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Jämkningav skadestånd enligt första eller andra stycket sker efter vad som är skäligtmed hänsyn UU graden av medvållande. Förinrikes lufttransporter vid vilka mellanlandning inte skall ske utom riketgäller 6 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207). Förevarandeparagraf gäller jämkning av skadestånd på grund av medvållande på denskadelidandes sida. Beslämmelserna har delals upp så alt frågor som rörpassagerare och resgods och frågor som rör gods behandlas var för sig. Dessabestämmelser rör jämkning av skadestånd på gmnd av medvållande vid befordran avpassagerare och resgods. Regleringen går tillbaka på de 40 ändringarsom i detta hänseende har gjorts i arl. 21 i Warszawakonven- Prop.1985/86:119 tionen genom Guatemalaprolokollet och som förts vidare genomMontrealprotokoll nr 3. Dennabestämmelse om jämkning av skadestånd på grund av medvållande vid befordran avgods återspeglar motsvarande bestämmelse i art. 21 i konventionen i desslydelse enligt Montrealprotokoll nr 4. Attjämkning kan ske inbegriper pä vanligt sätt atl jämkning kan ske lill noll.Till skillnad från nu gällande rätt skall däremot inte bestämmelserna omjämkning i 6 kap. I § skadeståndslagen (1972:207) tillämpas. Det bör observerasatl lagtexten - liksom konvenfionen - föreskriver atl jämkning är obligatoriskvid medvållande. Delta är ell avsteg från skadeståndslagensjämkningsbestämmelser enligt vilka skadeståndet under vissa fömtsättningarkan, men inte måsle, jämkas. Regleringeni detta stycke av hur jämkningen skall ske tar över skadeståndslagensbestämmelser om jämkning. I sak betyder detta all hänsyn inte kan tas till andraomständigheter än graden av medvållande. Försådan inrikes trafik som faller utanför konvenfionens tillämpningsområde skallskadeståndslagens regler om jämkning i stället tillämpas. Delta innebär altjämkning får ske endast om den skadelidande själv uppsåtligen eller genom grovvårdslöshet har medverkat till skadan. Vidare skall vid jämkningen hänsyn tasinte bara till graden av den skadelidandes medvållande utan också till gradenav den skadeståndsansvariges vållande och till övriga omständigheter. Vidpassagerartransporter är fraktförarens sammanlagda ansvar för varje skadadeller dödad passagerare begränsat lill 100 000 särskilda dragningsrätter(SDR). När ersättningen skall utgå som livränta, får del kapitaliserade värdetinte överstiga denna gräns. Får skador på grund av dröjsmål vid transport av passagerare är fraktförarensansvar begränsat lill 4 150 SDR för varje passagerare. Vid Iransport av resgods är fraktförarens ansvar för skada på grund avförlust, minskning, skada på godset eller dröjsmål begränsat till 1 000 SDR förvarje passagerare. Vidgodstransporter är fraktförarens ansvar begränsat lill 17 SDR per kilogram. Om avsändaren när godset överlämnas till fraktföraren särskilt anger del inlresse som är knutet lill transporten och betalar fastställda tilläggsavgifter, gäller del då uppgivna beloppet som gräns för fraktföra rens ansvar. Detla gäller dock inte, om fraktföraren visar alt intresset är lägre än detla belopp. Om bara en del av godset kommer bort, minskas, 41 skadaseller fördröjs, räknas endasl den sammanlagda vikten av berörda Prop.1985/86:119 koUin när gränsen för fraktförarens ansvar skall bestämmas. Omvärdet av även andra som omfattas av samma flygfraktsedel påverkas,skall dock även dessa koUin medräknas. Vidtillämpningen av de ansvarsgränser som anges i denna paragraf skaUrättegångskostnaderna inte beaktas. Detla gäller dock inte vid godstransport,om fraktföraren från den skadebringande händelsen eller innantalan väcktes skriftligen har erbjudit den skadelidande minst lika myckel iersättning som det utdömda skadeståndet. Med"särskilda dragningsrätter" avses de särskilda dragningsrätter somanvänds av . När talan förs om ersättning, skallomräkning till svenskt mynt ske efler kursen den dag domen meddelas. Kronansvärde skall bestämmas i enlighel med den beräkningsmetod som Internationellavalutafonden den dagen tillämpar för sin verksamhei och sina transaktioner. Idenna paragraf anges liksom begränsningsbeloppen förfraktföraren. Bestämmelsema går tillbaka på art. 22 i Warszawakonventionen,delvis i den lydelse artikeln har fått genom Montrealprotokoll nr 3, delvis iartikelns avfattning enligt Montrealprotokoll nr 4. Debegränsningsbelopp som anges för de olika fallen får inte överskridas, oavsettvilken ansvarsgmnd som åberopas. En särskild bestämmelse om detta har förts ini 24 §. Begränsningsbeloppen avser dock bara själva skadeståndet.Rättegångskostnader kan sålunda tillkomma utöver dessa belopp. Begränsningsbeloppetvid personskador anges i detla slycke. Beloppet är 100 000 SDR. Denbakomliggande konventionsbeslämmelsen är art. 22.1. a i dess lydelse enligtMontrealprolokoll nr 3. Beslämmelsenom begränsningsbeloppet vid skador på grund av dröjsmål vid befordran avpassagerare gmndas pä art. 22.1. b i Warszawakonventionen i dess lydelseenligt Montrealprotokoll nr 3. Beloppetär 4 150 SDR. Som framhållits i anslutning lill 20 § har fraktföraren intestrikt ansvar vid förseningsskador. För sådana skadefall gäller principen ompresumtionsansvar även i fortsättningen. Omresgods skadas eller kommer bort gäller begränsningsbeloppet I 000 SDR för varje passagerare. Ersättningen är alltså inte längre till nägon del kopplad till resgodsets vikt. Åven denna bestämmelse går fillba ka på Montrealprolokoll nr 3 (art. 22.1. c). Resgods omfattar här, i enlighel med konventionens nya terminologi, både inskrivet resgods och sädana föremål som passageraren bär med sig och har på sig (art. 17.3 i Guatema laprolokollet). Under resgods inbegrips sålunda l.ex. armbandsur och glasögon (jfr 18 §). Bestämmelsernai detta stycke om begränsningsbeloppen vid godsbefordran är i väsentliga delardesamma som enligt gällande rätt. De gmndas på art. 22.2. b och 22.2. c iWarszawakonvenlionen enligt Montrealprolokoll nr 4. De ändringar som hargjorts genom det protokollet består dels i att begränsningsbeloppet anges i SDRi stället för guldfrancs, dels i en omnumrering av bestämmelserna inom art. 22så all godsbestämmelserna skiljs från resgodsbestämmelserna. Förevarandeslycke gäller alla slag av skador i samband med godsbefordran, såsom föriustav godset, skador på godset och dröjsmål med befordringen av godset. Begränsningsbeloppetär som huvudregel 17 SDR för varje kilo av godsets vikt. Detta belopp haravsetls svara mot de som föreskrivs i Haagprotokollet. Liksomtidigare kvarstår möjligheten för avsändaren att träffa avtal med fraktförarenom en högre ansvarsgräns. Har avsändaren i samband med all godset överlämnadestill fraktföraren uppgett ell högre värde för transporten och också betalateventuella tilläggsavgifter för detta högre värde, gäller sålunda i ställetdetla värde som begränsningsbelopp. Fraktföraren har emellerfid möjlighel altföra bevisning om all värdet i verkligheten var lägre. Kan fraktföraren visadetla, begränsas hans ansvar till det lägre värdet. Bestämmelsernai detta stycke om ersättning för rättegångskostnader utgör en kombination av dehithörande konvenlionsbestämmelsema enligt Montrealprotokollen nr 3 och nr 4(art. 22.3. c resp. arl. Beslämmelserna är nämligen inte heltförenliga. Detla förhållande uppmärksammades först i samband med alt arbeteinleddes på atl göra en konsoliderad version av konventionen efter ändringarnai . I de diskussioner på det internationella planet som följde på dennaupptäckt har dock enighet rått om att kombinera bestämmelserna i fråga på detsättet att man ur Montrealprolokoll nr 3 hämtar de delar som gäller transportav passagerare och resgods och ur Montrealprolokoll nr 4 hämtar de delar somgäller godstransporter. Bestämmelserna i förevarande slycke har utformats meddessa utgångspunkter. Liksomtidigare gäller som huvudregel att rättegångskostnaderna inte skall beaktas vidtillämpningen av begränsningsbeloppen. Undantag från denna regel skall ifortsättningen göras endast när det är frågan om ansvaret vid godstransport. fallet kvarstår bestämmelsen all rättegångskostnader inte skall utgåovanför begränsningsbeloppet, om del utdömda skadeståndet stannar vid ettbelopp som fraktföraren har erbjudit från skadehändelsen. Vaddäremol beträffar passagerarskador har den möjlighel som finns förfraktföraren all undgå eller begränsa rättegångskostnader genom etl "rasktoch skäligt" förlikningsbud avskaffats. Guatemalaprolokolletinnehåller särskilda bestämmelser angående rättegångskostnader vilkauteslutande riktar sig till sådana stater vars interna lagsliftning inte annarsmedger ersättning för rättegångskostnader och ombudsarvoden(art. 22.3. a och 22.3. b). Dessa bestämmelser saknar in- Prop. 1985/86: 119Iresse för utformningen av den svenska lagstiftningen. Undantagetvid godstransporter torde inte ha så slor praktisk betydelse i Sverige.Gällande svenska processrättsliga regler innebär att käranden i ettskadeståndsmål som regel inte fillerkänns några rättegångskostnader, om haninte vinner något ulöver vad som erbjudils innan talan väcktes. Gränsernaför ansvar enligt 22 § får inte överskridas oavsett vilken ansvarsgrund somåberopas. Idenna paragraf finns den vikliga bestämmelsen om att begränsningsbeloppen intefår brytas igenom. De bakomliggande konvenfionsbestämmel-serna finns dels iGuatemalaprotokollet (art. 24.2), vilka bestämmelser kvarstår oförändradeenligt Montrealprolokoll nr 3, dels i Montrealprolokoll nr 4 (art. 24.2).Sammantagna ger dessa ändringar helt överensstämmande regler för passagerareoch resgods samt för gods. Montrealprolokollen nr 3 och nr 4 i föreninginnebär vidare all artikel 25, som ligger lill grund för den nu gällande 24 §,upphävs. Sompåpekats i den allmänna motiveringen innebär paragrafen alt rätlen tillansvarsbegränsning gäller t. o. m. vid uppsådigt vållande. Förstalan om ersättning mol någon av fraktförarens anställda eller mol någon somfraktföraren har anlitat för skador som har vållats under tjänsteutövning, fården sammanlagda ersättning som han och fraktföraren kan åläggas alt utge inteöverskrida de gränser som fraktföraren kan åberopa. Bestämmelser om jämkning avskadeersättning finns i 10 kap. 3 §. Bestämmelsernai denna paragraf går tillbaka på arl. 25 A i Warszawakonventionen. De infördesgenom Haagprotokollel men har sedermera ändrats såvitt rör passagerare ochresgods genom Guatemalaprolokollet och såvitt gäller gods genomMontrealprotokoll nr 4. Sammantagna ger ändringarna en enhetlig reglering föralla tre slagen av befordran. Liksomtidigare gäller principen att anslällda hos fraktföraren, liksom andra som hanhar anlitat, får åberopa samma ansvarsgränser som fraktföraren när del gällerderas handlande under tjänsteutövning. Det sammanlagda skadestånd som får utdömasför fraktföraren och anställda hos honom, liksom andra som han har anlitat, farinte heller överskrida de gränser som gäller för fraktföraren. De nya reglernainnebär emellertid atl även anställda och uppdragstagare har rätt lillansvarsbegränsning oavsett graden av deras vållande (jfr 24 §). Till följdhärav har i försia slyckel gjorts den ändringen att den särskildakvalifikationen i fråga om graden av vårdslöshet hos personalen har tagitsbort. Talanom ansvar enligt detta kapitel skall väckas vid domstolen i den ort där fraktförarenhar sill hemvist, fraktförarenshuvudkontor finns, eller detkontor som har medverkat vid avtalets tillkomst finns. Talanfår också väckas vid domstolen i bestämmelseorten. Vidskador på grund av atl passagerare har dödats, skadats eller fårsenats ellerpå grund av att resgods har kommU bort, minskats, skadats eller försenats fårlalan också föras vid domstolen i den ort där fraktföraren har ett kontor, ompassageraren har hemvist eller är stadigvarande bosatt här i landet. Talanfår väckas bara vid svenska domstolar eller vid domstolar i andra stater som äranslutna till Warszawakonvenlionen. Detta gäller dock inte, om enligt avtalelavgångs- eller bestämmelseorten ligger i en stal som inte har tillträttkonventionen. Närdet gäller talan som avser transport av passagerare och resgods har dedomstolar som är behöriga utökats genom Guatemalaprolokollet (art. 28.2). Dennabeslämmelse skall nu gälla enligt Montrealprotokoll nr 3. Talan får sålundanumera föras också vid domstolen i den ort där fraktföraren har ett kontorunder fömtsättning atl passageraren har silt hemvist eller är stadigvarandebosatt i den stat där kontoret finns. Denna konventionsbeslämmelse har tagitsin i ett nyll tredje slycke. Forumbe-slämmelserna i den svenska lagen kansjälvfallel endast ange förutsättningarna för alt talan skall kunna föras vidsvensk domslol. I lagtexten har därför preciserats alt beslämmelsen i Iredjesiycket gäller när passageraren har hemvist eller är siadigvarande bosalt här ilandet. Vidinrikes lufttransporter där luftfartyget inte skall mellanlanda utom riketbehövs inte biljetter, resgodsbevis eller flygfraklsedlar, även om uppgifternaom transporten inte registreras på någol annal sätl. Densärskilda regleringen för inrikes lufttrafik i paragrafens nuvarande lydelsehar tillkommit med tanke på sådana transporter av passagerare och gods som skerunder primifiva förhållanden och där kravet på transporthandlingar blirpraktiskt svårt atl iaktta. Det gäller t. ex. varutransporter i fjällen, därgodset avhämlas och lämnas ulan alt avsändare eller mottagare finns på platsen. Efterändringarna i Montrealprolokollen innehåller inte konventionen någon sanktionmot den som inte uppfyller föreskrifterna om biljetter, resgodsbevis ochfraktsedlar. Undantaget i första meningen i det nuvarande andra stycket frånverkan av alt dessa föreskrifter inte har följts är därför obehövligt. Medde nya konventionsbestämmelserna följer visserligen ell krav atl vissa uppgifter skall registreras, om transporthandlingar inte har utfärdats. För inrikes trafik skall emellertid regeln i förevarande paragraf gälla även om någon sådan registrering inte sker. Paragrafen har justerats i enlighet 45 Vidare har den erinran om meddelande om ansvarsbegränsning Prop.1985/86:119 somanges i det nuvarande andra styckel andra meningen inte ansetts Bestämmelsernai detta kapitel gäller inte i fråga om sådana internationella lufttransportersom utförs direkt av en viss stal om denna stat, när den tillträdde denkonvention som undertecknades i , läm.nade en sådanförklaring som avses i tilläggsprotokollet lill konventionen. Detsamma gällerom transporten utförs direkt av etl territorium för vars utländskaangelägenheter en sådan stal svarar. Underfömtsättning att en stat som har tillträtt Warszawakonvenlionen har avgett enförklaring enligt artikel XXVIi Haagprotokollel den 28 september1955, artikel XXIII punkt 1 b) i Guatemalaprolokollet , artikel XI punkt1 b) i tilläggsprotokoU nr 3 eller artikel XXI punkt1 a) i Montrealprolokoll nr 4 gäller bestämmelserna idetta kapUel inte heller i fräga om en lufttransport som utförs för den statensmilitära myndigheter med elt luftfartyg som är registrerat i den slalen, omfartygets hela lastförmåga har reserverats av dessa myndigheter eller förderas räkning. MedHaagprotokollel infördes en möjlighel alt från den reviderade konventionenstillämpningsområde undanta vissa militära lufttransporter. Denreservationsmöjligheten ligger bakom bestämmelsen i paragrafens nuvarandeandra stycke. Samma reservationsmöjlighet har öppnats vid de revisioner avWarszawakonventionen som har gjorts genom Guatemala-protokollet ochMontrealprolokollen nr 3 och nr 4. Med hänsyn härtill har andra stycket byggtsul så all det klart framgår att undantag från beslämmelserna i 9 kap. kangmndas på reservationer enligt olika ändringsprotokoll. Sompåpekats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.1) görsinte något undantag för svenska militära lufttransporter. Paragrafens andrastycke avser således endasl undantag som andra stater har gjort för sinamilitära lufttransporter. Vidtillämpningen av denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagenavses medChicagokonventionen den konvention angående internationell civil luftfart somavslutades i , medGenévekonvenlionen den konvention rörande internationellt erkännande av rätllill luftfartyg som avslutades i , medWarszawakonventionen den konvention om internationell luftbefordransom undertecknades i och somreviderades genom det i avslutade protokollet,genom det i avslutade protokolletsamt genom de i avslutade protokollen nr 3 och nr 4och ., medGuadalajarakonvenlionen den konvention om internatio- Prop. 1985/86:119 nellluftbefordran som utförs av annan än den avlalsslutande fraktföraren, somundertecknades i . Ändringenav paragrafen innebär atl Guatemalaprolokollet saml Montrealprotokollen nr 3och nr 4 har lagts lill i definitionen av Warszawakonvenlionen. Somhar framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5 och 2.6) kan det antasatt , även om Montrealprotokollen nr 3 och nr 4 träder i krafl, under enlid kommer att vara bundet av Warszawakonvenlionen i dess äldre lydelser iförhållande till en del stater. Med hänsyn härtill har iövergångsbestämmelserna lagits upp föreskrifter om att lagstiftning som hänförsig lill Warszawakonventionen i dess äldre lydelser i vissa fall skallfortsätta atl gälla. Enligtpunkt 1 bemyndigas regeringen all bestämma lidpunkten för i-kraftträdande avden nya lagstiftningen. Bestämmelsen ger vidare regeringen möjlighel altbegränsa ikraftträdandet till all avse endast viss trafik. Av avgörande betydelseför frågan när lagsliflningen kan träda i krafl fullt ul är tidpunkten förikraftträdande av Montrealprotokollen nr 3 och nr 4. Också möjligheterna attgenomföra motsvarande lagstiftning i de övriga nordiska länderna kommer att fåbetydelse för denna fräga (se vidare avsnitt 2.5 och 2.6). Underpunkt 2 behandlas det fallet atl är bundet av konventionen i dessursprungliga lydelse. Den lagsliftning som hänför sig till den lydelsen är deni och för sig upphävda lagen (1937:73) om befordran på luftfartyg. Liksom ärfallet skall dock den lagen även i fortsättningen tillämpas påinternationella lufttransporter som faller under den ursprungliga konventionen.En avvikelse skall emellertid gälla. Sålunda skall för svenska lufttrafikförelaggälla den ansvarsgräns för passagerartransporter som föreskrivs i 9 kap, 22 §första styckel (100 000 SDR), Punkt3 avser del fall all är bundet av Warszawakonvenfionen i dess lydelseenligt Haagprotokollel, I del fallet skall 9 kap, i sin nuvarande lydelsefortsätta all gälla. Punkterna4 och 5 innehåller bestämmelser för vissa fall då den nya lagen kan tillämpasbara delvis. Omen stat tillträder Montrealprotokoll nr 3 men inte Montrealprolokoll nr 4, innebär det alt den staten såviti gäller godstransporter kommer all ha kvar de materiella bestämmelserna från Warszawakonvenlionen i dess lydelse enligt Haagprotokollel. Tilllräde till protokoll nr 3 medför nämli gen tillträde till konventionen sådan den har reviderats genom Haagproto kollel, Guatemalaprotokollet och Montrealprotokoll nr 3. Eftersom gods- bestämmelserna i sak inte har ändrats genom Guatemalaprolokollet eller Montrealprolokoll nr 3 kvarstår de i silt skick från Haagprotokollel. Den nu gällande lydelsen av 9 kap. baseras på Warszawakonventionen enligt 47 Haagprotokollet.I förhållande till en stat som har tillträtt enbart Montreal- Prop.1985/86:119 protokoll nr 3 och alltså inte protokoll nr 4 skall därför de nugällande reglerna om godstransport lillämpas även i fortsättningen. Iförhållande lill en stal som endast har tillträtt Montrealprolokoll nr 4 skallomvänt de nu gällande reglerna om passagerare och resgods fortfarandetillämpas. För en sådan stat gäller nämligen att den har tillträtt konventionensådan den har reviderats genom Haagprotokollel och Montrealprotokoll nr 4.Eftersom reglerna om transport av passagerare och resgods inte i sak harförändrats genom protokoll nr 4 kvarstår de i sitt skick från Haagprotokollet. Punkt6 innehåller etl åläggande för regeringen att ge till känna om - tillföljd av egen uppsägning - upphör alt vara bundet av Warszawakonventionen idess urspmngliga lydelse eller i dess lydelse enligt Haagprotokollet. 4.2 Förslaget till lag om ändring i atomansvarighetslagen(1968:45) Densom nödgats utge ersättning för atomskada på grund av luftfartslagen (1957:297)eller internationellt fördrag eller lagstiftning i främmande stat inträder iden skadelidandes rätt mot den anläggningsinnehavare som svarar för skadan enligtdenna lag. Avser ersättningen skada som omfattas av elt med stöd av 3 § Iredjeslyckel meddelat förordnande, äger den ersätlningsskyldige återkrävaersättningen av den anläggningsinnehavare som skulle ha svarat för skadan, omförordnandet ej meddelals.