prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — I andra fall åter kan den ingå som led i annan verksamhetsom är näringsverksamhet, och näringsförbud kan på den grunden komma i frågaför den som faktiskt utövar ledningen av den juridiska personen. Men det kanockså tänkas fall då det inte är möjligt atl meddela näringsförbud, därför attden juridiska personen inte har bedrivit näringsverksamhet och den som faktisktutövat ledningen av den inte heller har gjort detta. Vederbörande kan dåknappast uppfylla det grundläggande kravet att ha gjort sig skyldig till ettgrovt åsidosättande i näringsverksamhet. Mot bakgrund av vad jag nu har anförtföreslår jag ingen motsvarighet till den av kommittén föreslagna regeln i dennadel. 4.3.3 Vissabefattningshavare hos näringsidkare som är juridisk person 1985/86: 126 Mittförslag: När det har förekommit oegentligheter hos en näringsidkare som ärjuridisk person skall näringsförbud kunna meddelas vissa befattningshavare somredan på grund av sin formella ställning fär antas ha hafl etl bestämmandeinflytande pä verksamhelen. De befattningshavare som får antas ha haft ettsådant inflytande är följande: bolagsman i etl vanligt handelsbolag,komplementär i etl kommanditbolag, styrelseledamot och suppleant förstyrelseledamot i ell aktiebolag och en ekonomisk förening saml verkställandeoch vice verkställande direktör i etl aktiebolag. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt (betänkandet s. 233 f och 404-406). Remissinstanserna:De som har yttrat sig i frågan tillstyrker att näringsförbud skall kunnariktas mot den krets av befattningshavare som förslagel avser. ochRSV ifrågasätter dock om inte befattningarna kan vara identiska med dem som enperson med näringsförbud inte får inneha (bilaga 6 avsnitt 3). Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Vissa befattningar hos juridiska personer ärföretagsledande redan till sin karaktär. Det överensstämmer därför mednäringsförbudels syften alt förbud kan meddelas dem som innehar sådanabefallningar. Skälenför mitt förslag: Näringsförbud kan med stöd av 199 b § KL riktas mot densom antingen som ställföreträdare eller genom atl faktiskt handha ledningenföreträder (eller senare än innan konkursansökan kom in har företrätt)en konkursgäldenär som är elt aktiebolag, ett handelsbolag eller en ekonomiskförening, eller en sådan ideell förening eller sliflelse som drivitnäringsverksamhet varmed följer bokföringsskyldighet enligt bokföringslagen(1976: 125). Med ställföreträdare avses inte bara ordinarie styrelseledamot ochverkställande och vice verkställande direktör ulan även t.ex. suppleani ochfirmatecknare (jfr prop. 1979/80:83 s. 57). För atl näringsförbud skall komma ifråga för en person som sagts nu skall dock vederbörande själv ha förfarit påetl sådant sätt som utgör förutsättning för förbud då konkursgäldenären är enenskild näringsidkare (prop. 1979/80:83 s. 55). Dennu nämnda kretsen av befattningshavare hos en juridisk person som kan fänäringsförbud sammanfaller med den krets av befattningar som den som harmeddelats näringsförbud inte får inneha (den senare betecknas i det följandesom den förbjudna kretsen). I 199 c § KL föreskrivs således atl den som harmeddelals näringsförbud saknar rätt atl - förutom atl driva näringsverksamhetvarmed följer bokföringsskyldighet enligt bokföringslagen (1976:125), ellerfaktiskt handha ledningen eller förvaltningen av en sädanjuridisk person som avses i 199b § - såsom styrelseledamot eller i Prop.1985/86: 126 någon annan egenskap vara ställföreträdare för en sädan juridiskperson. Kommittéförslagetavviker från den nu gällande regleringen. Enligt förslaget blir det färrebefattningar hos en juridisk person än enligt KL som anses vara företagsledandetill sin karaktär och vilkas innehavare därför kan komma i fråga förnäringsförbud. Vidare kommer den krets av befattningshavare som kan komma ifråga för näringsförbud att bli mindre än den förbjudna kretsen. Enligtkommittéförslaget skall befattningar som bolagsman i handelsbolag, styrelseledamotoch suppleant för styrelseledamot i aktiebolag och ekonomisk förening samlverkställande och vice verkställande direktör i aktiebolag anses varaföretagsledande till sin karaktär. Vid tillämpningen av förbudsregeln skalldärför befattningshavare av detta slag jämställas med enskild näringsidkare.Det betyder att om det hos en juridisk person har förekommit sådanaåsidosältanden som kan medföra näringsförbud, förbud skall kunna komma i frågaför sådana befattningshavare hos den juridiska personen som hör lill dessakategorier. Tillskillnad från vad som gäller skall enligt kommittén näringsförbud däremolinte kunna riktas mot en annan ställföreträdare hos ett handelsbolag änbolagsman, t.ex, en styrelseledamot söm inte också är bolagsman, i denna hansegenskap. Detsamma gäller i fråga om ställföreträdare för en ideell föreningeller stiftelse som driver bokföringspliklig näringsverksamhet. En annan sakär alt, som framgår av vad jag har anfört (avsnitt 4.3.2), också enperson som tillhör de nu nämnda kategorierna kan få näringsförbud om det kanvisas att han faktiskt har utövat ledningen av verksamheten. Orsakentill att kommittén har gjort denna avgränsning är all den ansett att ettantagande att nägon redan genom sin formella ställning har utövat etl faktisktledarskap i elt företag bör avse endast innehavarna av sådana befattningar somär underkastade lagstadgade förpliktelser. Av detta skäl avvisas tanken attlåta också t.ex. firmatecknare och aktieägare eller styrelseledamöter i sådanastiftelser eller ideella föreningar som driver näringsverksamhet ingå i kretsen(betänkandet s. 233 f). Jagdelar kommitténs uppfattning att innebörden av ett näringsförbud även ifortsättningen bör vara atl vederbörande skall sakna rätt att bedrivanäringsverksamhet och att inneha vissa befattningar hos juridiska personer.Jag kommer atl behandla denna fråga längre fram och för övrigt då också föreslåen utvidning av förbudets räckvidd i jämförelse med (avsniti 4.4.1-4,4,4), Det finns emellertid anledning atl redan här peka pä vilkabefattningar hos en juridisk person som kommittén för sin del anser bör höratill den förbjudna kretsen. Enligtkommittéförslaget bör, som jag påpekat, den förbjudna kretsen vara större än den.krets av befattningshavare hos en juridisk person mot vilken näringsförbud kan riktas. Den som har meddelats nä ringsförbud skall således enligt kommitténs mening varaförbjuden alt vara - förutom bolagsman i ett handelsbolag, styrelseledamot och suppleant för sådan i elt aktiebolag och en ekonomisk förening samt verkställande och vice verkställande direktör i ett aktiebolag - även styrelseledamot 70 ellersuppleant för sädan i ett handelsbolag eller en sådan ideell förening /86: 126 eller sliflelse som driver näringsverksamhet. Att förbudet böravse också de senare kategorierna motiverar kommittén bl. a. med alt hänvisatill det inflytande som regelmässigt är förknippat med dessa befattningar (s.260). Vidremissbehandlingen har kritik från flera håll riktats mol kommitténsavgränsning av den förbjudna kretsen. Så vill t. ex. åtskilliga instanser attockså posten som firmatecknare skall ingå i denna. Ingen instans har däremotföreslagit atl den nu behandlade regeln om vilka befattningshavare som skallkunna komma i fråga för näringsförbud skall avse andra eller flerabefattningshavare än sådana som avses i kommittéförslaget. RÅ -som hör lill demsom anser atl firmalecknare bör ingå i den förbjudna krelsen - tillstyrker altregeln utformas i enlighel med kommitténs förslag. Även LO liksom FöreningenSveriges åklagare tillstyrker förslaget. Tvåinstanser, och , har berört diskrepansen mellan ä ena sidan denkrets av befattningshavare som skall kunna komma i fråga för förbud och å denandra den förbjudna kretsen. Enligt hovrätten kan det ifrågasättas omskillnaden är motiverad. Genom att anpassa bestämmelserna till varandra vinnsenligt hovrätten systematiska fördelar. RSV: s uppfattning ligger i linje medhovrättens. Föregen del anserjag följande. Vissabefattningar hos en juridisk person är typiskt sett av företagsledandekaraktär. Jag anser liksom kommittén att, när det har förekommit oegentligheterhos den juridiska personen, näringsförbud bör kunna riktas mot innehavaren aven sädan befattning. Detär enligt min mening en förtjänst hos kommittéförslaget att man klart kanurskilja vilka befattningar hos en juridisk person som avses med regleringen.Samtidigt har jag förståelse för den uppfattning som har uttryckts underremissbehandlingen atl regleringen blir någol svåröverskådlig om de tväbefaltningskrelsarna - den som kan meddelas förbud och den som ett förbud avser- inte helt överensstämmer med varandra. Man kan dock inte bortse från altsyftena med de båda regelslagen avviker från varandra, vilket gör att en sådanordning enligt min mening inte saknar fog. En regel som innebär att en visskategori av befattningshavare i princip hålls ansvarig för de oegentlighetersom begås av den juridiska person de är knutna till, bör av rättssäkerhetsskälomfatta bara sådana befattningshavare som typiskt sett har den faktiskaledningen och som lagstiftaren ger vissa befogenheter och förpliktelser. Jagföreslår därför alt näringsförbud skall kunna riktas mol den krets av befattningshavare som avses med kommitténs förslag, dvs. bolagsman i etl handelsbolag - i fråga om kommanditbolag bör regeln begränsas till kom- plementären -, styrelseledamot och suppleant för sådan i etl aktiebolag och en ekonomisk förening saml verkställande och vice verkställande direktör i ett aktiebolag. Innebörden härav är att, när del hos en juridisk person av angivet slag har förekommit oegentligheter, del kan prövas om näringsförbud bör meddelas innehavaren av en sådan befattning. För atl förbud skall meddelas skall dock befattningshavaren själv kunna lastas för det grova åsidosättande som är en förutsättning för förbud, och ett sådant skall också vara påkallat såviti avser just honom. Det bör understrykas attäven andra befattningshavare hos en juridisk Prop. 1985/86: 126 person än desom har nämnts nu senast kan komma i fråga för näringsförbud. Jag erinrar omvad jag lidigare (avsniti 4.3.2) har anfört om att den som faktiskt utövarledningen av en näringsverksamhet skall kunna få näringsförbud, liksom denbefattningshavare i ett förelag som ansvarar enligt principerna för s. k.företagaransvar och som gjort sig skyldig till brott i den befattning som ärförenad med sådant ansvar. Deninställning jag nu har gett till känna innebär att en samordning av den krets avbefattningshavare hos en juridisk person som kan komma i fråga förnäringsförbud och den förbjudna kretsen då skulle kunna genomföras endastgenom alt den förbjudna krelsen minskas i förhållande till vad kommittén harföreslagit. Jag återkommer senare lill denna fråga (avsniti 4.4.3), Jagövergår nu lill några andra aspekter pä frågan mol vem ett näringsförbud skallkunna riktas. Enligt de gällande reglerna om näringsförbud undantas ingen kategorinäringsidkare hell frän tillämpningsområdet för reglerna om näringsförbud,Däremol särbehandlas vissa kategorier i den meningen atl den verksamhet deutövar aldrig omfattas av elt förbud, Detla gäller verksamhet som innebärutövning av grundlagsskyddade rättigheter samtjordbruk och skogsbruk. Ävenpersoner som är verksamma inom näringar som omfattas av dessa undantag kan ägnasig åt näringsverksamhet av annal slag. Jag anser därför atl lagstiftningen omnäringsförbud också i fortsättningen bör vara tillämplig på alla kategorier avnäringsidkare. Jag kommer senare att behandla frågan vilken verksamhet som börundantas från det område som omfattas av ett förbud. Jaganser vidare, som jag tidigare beröri, att det inte finns skäl atl tillskapa ensärskild möjlighel att meddela näringsförbud för juridiska personer. Jag villinte heller föreslå att en person som är närstående lill den som får förbud idenna sin egenskap också skall drabbas av förbudet. Detfinns skäl atl även beröra frågan om näringsförbud mot rådgivare. Rådgivare sombedriver yrkesmässig rådgivning kan meddelas näringsförbud med stödav bestämmelserna i , De kommer också att omfattas av lagen om näringsförbud. Ensärskild fråga är hur näringsförbud förhåller sig till elt sådant förbud att utöva juridisk eller ekonomisk rådgivningsverksamhet som kan meddelas enligt lagen (1985:354) om förbud mot yrkesmässig rådgivning i vissa fall, m. m. Jag vill här erinra om att chefen för i motiven till nämnda lag uttalade att den omständigheten att någon kan ha meddelats näringsförbud enligt de nuvarande reglerna i KL inte ulan vidare medför alt man bör avstå från all la upp frågan om förbud enligt lagen om kontroll av rådgivare när det finns skäl till del. Departementsche fen påpekade därvid att de båda förbudsinstituten i flera hänseenden är olika till sin räckvidd (prop. 1984/85:90 s. 38). Motsvarande gäller förhäl landet mellan det utvidgade näringsförbud som jag här föreslår och förbud mot yrkesmässig rådgivning. Sistnämnda förbud är sä lill vida mera be gränsat än ett näringsförbud som det bara tar sikte på rådgivning, men 72 mera långtgåendei så måtto all del normall innefattar förbud även mot all medverka i annansrådgivningsverksamhet. Uppenbarligen kan del dock endasl undanlagsvis finnastillräckliga skäl för att låta förbud av båda slagen löpa parallellt. Jagkommer i det följande att behandla frågan vad det bör innebära att nägon fårnäringsförbud. Jag kommer atl föreslå alt den som är underkastad näringsförbudskall sakna rätt att driva näringsverksamhet (4.4.1), faktiskt utöva ledningenav en näringsverksamhet m. m. (4.4.2), inneha vissa befattningar hos juridiskapersoner och äga aktiemajoriteten i aktiebolag (4.4.3) samt vara anställdeller ta emot återkommande uppdrag i en näringsverksamhet som drivs av ennärslående till honom eller som han själv har bedrivit (4.4.4), alltunder den lid dä förbudet gäller (4.4.5). Detla innebär atl han inte har rätlatt la nya sådana uppdrag och att han även är tvungen all avveckla en förbjudenverksamhei eller befattning m. m. som han redan driver eller innehar (4.4.6).Jag anser att näringsförbudet i princip skall gälla all verksamhet m. m. avomnämnt slag men alt dispens skall kunna beviljas (4.4.7). näringsförbudskall dessutom i vissa fall kunna upphävas (4.4.8). 4.4.1Förbud mot att driva näringsverksamhet Mittförslag: Den som är underkastad näringsförbud får inte driva näringsverksamhet.Etl undanlag bör dock göras för utövningen av grundlagsskyddade rättigheter. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt (betänkandet s. 251-257). Remissinstanserna:Föreningen , liksom SvenskaMetallindustriarbetareförbundel, tillstyrker förslaget atl den som meddelasnäringsförbud inte skall få idka näringsverksamhet, Domareförbundlämnar det utan erinran. LRF anser, liksom överåklagaren i , attjordbruk och skogsbruk bör undantas från verkan av näringsförbud. OcksåFöreningen uttalar sig i den riktningen (bilaga 6 avsnitt 4). Sammanfattning avskälen för mitt förslag: Att den som har näringsförbud inte skall få idkanäringsverksamhet fär anses närmasl självklart. Också sådan näringsverksamhetsom utgörs av jordbruk och skogsbruk bör av principiella skäl omfattas avförbudel. De problem som delta kan medföra för den som får förbudel kan lösasgenom dispens. Skälen för mitt förslag:Som jag har anfört bör näringsförbudets väsentligaste syfle vara altundanröja en skadehärd. Man skall alltså med eltförbud förhindra alt en person kan fortsätta atl utgöra en skadehärd. 1985/86: 126 förbudkan också vara befogat i ell fall då det skulle framstå som stötande omen person som har begått allvarliga oegentligheter i näringsverksamhet trotsdetta skulle få fortsätta atl ägna sig ät sådan. Del kan även finnas skäl attingripa med näringsförbud av allmänpreventiva skäl. moldenna bakgrund få en sådan räckvidd att det blir effektivt. fårdet inte ges en så vid utformning att det i onödan försvårar för den berördeatl försörja sig. Del är också av rättssäkerhetsskäl viktigt att den somhar näringsförbud kan förutse om etl visst handlande innebär atl Innebördenav näringsförbud enligt regleringen i I99c§ KL är bland annat att vederbörandeinte får driva näringsverksamhet varmed följer bokföringsskyldighet enligtbokföringslagen (1976:125). Delframstår som närmast självklart att en effekt av ell näringsförbud måste varaatl vederbörande förbjuds alt driva näring. Detta bör alltså gälla även enligtden lag som jag nu föreslår. Hänvisningeni KL lill bokföringslagen medför att jordbruk och skogsbruk som drivs avenskilda inte omfattas av förbudet. För sädan verksamhet gäller i ställetjordbruksbokföringslagen (1979:141), Ett näringsförbud medför alltså ingenförlust av rätten atl idka dessa näringar. Däremot kan även en jordbrukare ioch för sig meddelas näringsförbud enligt gällande regler, men förbudel kommerdå att avse annan näringsverksamhet än jordbruk och skogsbruk. Frågan är då ommotsvarande undanlag bör göras också . Vidtillkomsten av gällande ordning uttalade föredragande departementschefen attdel var mest ändamålsenligt att knyta ett näringsförbud lill bokföringslagensnäringsidkarbegrepp. Han menade att det inte framkommit något behov av allslävja missbruk av näringsfriheten inom jordbruket och skogsbruket och altdessa områden därför borde kunna lämnas utanför regleringen (prop. 1979/80:83s. Kommitténföreslår ingen motsvarighet lill undantaget för jordbruk och skogsbruk. Denkonstaterar att jordbrukarna visserligen är en speciell kategori i den meningenatt deras näring är särskill starkt förknippad med deras boende. Dennaomständighet bör dock enligt kommittén inte vara utslagsgivande för bedömningenav hur lagen'skall utformas. Kommittén framhåller att även andra näringsidkarei praktiken kan bli tvungna att flytta som en följd av elt näringsförbud. Denanför också några ytterligare skäl mot att jordbruk och skogsbruk hälls utanförlagens tillämpningsområde. Underremissbehandlingen har LRF uttalat att del på sakliga grunder är rimligt altjordbruk och skogsbruk även i fortsättningen undantas från tillämpningsområdetför näringsförbud. Föregen del vill jag inte förneka atl näringsförbud i allmänhet torde framstå som en särskilt ingripande åtgärd mol just jordbrukare. En jord brukares näringsverksamhet är ofta på olika sätl sammanvävd med hans familje- och bostadsförhållanden. Om ett näringsförbud riktas mot honom måste han avveckla verksamhelen, vilket medför atl han kan bli tvungen att lämna sitt hem. En avveckling av elt jordbruk kan medföra en betydan- 74 dekapitalförstöring, och del kan bl, a, därför bli svårt för jordbrukaren altProp. 1985/86: 126 återuppta sin verksamhet som jordbrukare sedan liden förförbudet har gått till ända. Om vederbörande har ägnat sig åt enbart jordbrukeller skogsbruk under sitt yrkesverksamma liv, kan del vara svårt för honom attfå ett annat arbete, och näringsförbudet kan då i praktiken ligga nära eltyrkesförbud. Mänga gånger deltar också flera familjemedlemmar i jordbruket,och om en av dem får näringsförbud kan detta påverka försörjningsmöjligheternaför de övriga. Även en tredje man av annat slag kan komma alt drabbas negativtav elt näringsförbud, t. ex, en markägare som arrenderat ut mark till enarrendator som får näringsförbud. Till detta kommer atl jordbruk och skogsbrukär underkastade särskild skötsellagstiflning som bl, a. ålägger ägaren ellerbrukaren att bruka och sköta jordbruks- och skogsmark. Ävenom problem av detta slag kan tänkas uppkomma särskilt frekvent inom jordbruket,kan motsvarigheter till dem delvis uppstå på även andra områden, t, ex, dånäringsförbud meddelas den som driver en affär i elt hus som också inrymmerhans bostad, eller den som tillsammans med sin familj driver en industri.Likaså lorde man också om vissa andra näringar med rätta kunna göra gällande,att det inte just inom dem framkommil någol behov av att slävja missbruk avnäringsfriheten genom näringsförbud. Motbakgrund av vad jag nu har anföri anserjag liksom kommittén att principiella skäl talar för att jordbruk och skogsbruk bör behandlas på samma sätt som andra näringar. Men liksom kommittén tror jag att det blir myckel ovanligl med näringsförbud för jordbrukare. Jag vill dock inte utesluta all ell näringsförbud undantagsvis också kan aktualiseras för en jordbrukare som l.ex. har gjort sig skyldig till systematiska och grova ekonomiska oegentligheter. ' Jagvill understryka alt de förhållanden som jäg har nämnt givelvis måslebeaktas vid en prövning rörande näringsförbud. I viss utsträckning bör hänsynav detla slag kunna tas vid prövningen av om näringsförbud är påkallat frånallmän synpunkl. Omständigheterav detla slag måste vidare beaktas dä rätlen isamband med en prövning öm näringsförbud har att ta ställning till om den sommeddelas förbud skall få dispens för viss verksamhet. Det ligger i sakensnatur - med tanke på syftet med näringsförbud att dispens för verksamhet inomjordbruk eller skogsbruk främst bör komma i fråga om de oegentligheter sommotiverar förbudet har förekommit i annan verksamhet än sådan. Jag vill isammanhanget tillägga atl de åligganden som följer av den nyssnämndaskötsellagstiftningen bör beaktas då rätten tar ställning i frågor rörandeavveckling och dispens. Kommitténdiskuterar också om en annan kategori av näringsidkare - s.k. fria yrkesutövare (t.ex. konstnärer, privatpraktiserande läkare och advokater) - bör undantas från tillämpningsområdet för näringsförbud. Särskilt för sådana personer som i stort saknar möjlighet att förtjäna sitt uppehälle genom atl fortsätta med yrket som anställda kan ett näringsför bud i realiteten fungera som etl förbud mot alt utöva yrket. Jag delar dock kommitténs uppfattning - som inte heller har mött någon erinran under remissbehandlingen - att det inte heller här bör göras något undantag. fåri stället ankomma på domstolarna alt från fall till fall pröva om elt undantagi form av dispens är befogat. Särskilt öm elt förbud i realiteten skullefungera som elt yrkesförbud kan ett undantag vara motiveral. Frånverkan av förbud undantas i KL (199 a §) också sådan verksamhet som är skyddadav grundlag. I lagrummet hänvisas till stadganden i regeringsformen och itryckfrihetsförordningen, vilka föreskriver frihet för varje medborgare atlulöva vissa grundläggande rättigheter. De rättigheter som här är av inlresse ärfrämst yltrandefriheten, informationsfriheten, mötesfriheten och tryckfriheten. Undantagetinnebär atl ett näringsförbud aldrig kan medföra alt vederbörande fråntasrätten atl idka näring som avser utövning av någon av de grundlagsskyddaderättigheterna. Trots etl näringsförbud har man således rätt atl l.ex. driva etttryckeri, skriva och publicera böcker eller artiklar eller anordnateaterföreställningar, även om verksamheten innebär att man idkar näring. Dennaordning förs vidare i mitt förslag. Jaghar tidigare, i samband med diskussionen om hur krelsen av personer som skallkunna få näringsförbud bör se ut, också berört innebörden av begreppetnäringsidkare (avsniti 4,3,1), Gränsdragningsproblem motsvarande dem jag dåberörde kan uppkomma även när man skall avgöra om en person med näringsförbudhar överträtt förbudet. Vad jag har anfört om begreppei näringsidkare- som ju står för en sådan person som idkar näringsverksamhet - hartillämplighet också här. Detsamma gäller frågan vem som skall anses ha idkatnäringsverksamhet då fiera personer har varit verksamma i en rörelse sombedrivits under enskild firma (avsnitt 4,3,1), 1985/86: 126 4.4.2 Förbud mot attfaktiskt utöva ledningen av näringsverksamhet m. m. Mittförslag: Den som är underkastad näringsförbud får inte faktiskt utöva ledningenav en näringsverksamhet eller av en sädan juridisk person som ärbokföringspliklig, även om den inte driver näring. Kommitténsförslag: Överensstämmer till sin innebörd med mitt (betänkandet s. 257-264). Remissinstanserna:Ingen har någon erinran mot förslaget (bilaga 6 avsnitt 4), Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Med tanke på näringsförbudets syfte måste förbudetutformas så, atl del förhindrar vederbörande från alt faktiskt drivanäringsverksamhet.