prop · G9033 · 1985-12-31 00:00:00 — Enligt 5 § i den nya lagen krävstillstånd för all kärnteknisk verksamhei. Frågor om tillstånd prövas avregeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. I förordningen(1984:14) om kärnteknisk verksamhet (ändrad senast 1984:180), har regeringenmeddelat vissa generella tillstånd och delegerat beslutanderätten i vissatillståndsfrågor till och statensstrålskyddsinstitul. Delegafionen avser tillståndsfrågor som rör bl. a. mindremängder kärnämnen och rätt att la befattning med sådana ämnen för vissa angivnaändamål, säsom undervisning, forskning m. m. Förslagetom prövningsplikt för kärntekniska anläggningar har kommenterats av någraremissinstanser. SGU anser att det saknas skäl alt föreskrivaprövningsskyldighet för anläggningar för atl bearbeta uranhaltigt materialeller andra ämnen som kan användas för framställning av kärnbränsle. Denprövning som sker enligt minerallagen är enligt SGU:s mening tillräcklig.Statens vatlenfallsverk anser det rimligt alt frågan om prövning av l.ex. enurangruva bedöms på samma sätt som prövningen av annan gruvverksamhet, dvs.genom beslut om prövning i det enskilda fallet. Liknande synpunkler framförs avKRAFTSAM och Svensk kärnbränsleförsörjning AB (SKBF). Ilikhet med vad som föreslås i promemorian anser jag att även andra anläggningarinom kärnenergiområdet än de som omfattas av prövningsplikt enligl 136 a §normalt är av sådan betydelse att de bör bli föremål för en allsidig prövningav regeringen. Kärntekniskverksamhei prövas visserligen redan nu av regeringen en- 130 ligt lagen om kärnteknisk verksamhei. Dennaprövning är emellertid inrik- tadpå de säkerhets- och strälskyddsproblem som föreligger vid det av- Prop.1985/86; 3 sedda företagel. Prövningen enligt NRL skall som jag harberört avse övergripande frågor rörande verksamhetens effekter på markanvändningoch miljö, transporter, sysselsättning m. m. Prövningen enligt de båda lagarnaomfattar således hell skilda frågor. Jag anser bl. a. därför att en prövningenligl såväl NRL som lagen om kärnteknisk verksamhet i vissa fall kan varabefogad. Detär dock inte rimligt alt prövningsplikten enligt NRL skall gälla för allakärntekniska anläggningar som omfallas av beslämmelserna i lagen om kärntekniskverksamhet. Den lagen reglerar även mycket små anläggningar, l.ex. lokaler därkärnämnen eller radioaktiva preparat förvaras. Den avgränsning avprövningspiikten som har föreslagits i promemorian är enligt min mening lämplig.Det innebär atl prövningsplikten bör omfatta sådana företag beträffande vilkaden kärntekniska prövningen skall göras av regeringen. Krav på tillstånd enliglNRL kommer därmed inte att gälla för anläggningar beträffande vilka regeringenenligl lagen om kärnteknisk verksamhei har delegerat rätten att besluta omtillstånd. Jag återkommer senare (avsnitt 6.6) till frågan om en samordningmellan prövningen enligt NRL och den kärntekniska prövningen. Somett led i uranhanteringen ingår brytning av uranhaltigt material eller andraämnen som kan användas för framställning av kärnbränsle. Sådan verksamhetinnebär oftast omfattande anspråk på mark och vatten och kan medföra betydandemiljöstörningar. Med hänsyn till beslut om avveckling av kärnkraftenär det inte aktuellt med brytning av uran i för den svenskakärnkraftsproduktionen. Skulle trots delta uran-brytning i Sverigeaktualiseras, bör regeringen självfallet pröva frågan. Obligatoriskprövningsskyldighet bör därför enligt min mening föreskrivas beträffandeanläggningar för atl bryta uranhaltigt material eller andra ämnen som kananvändas för framställning av kärnbränsle. Ångkraftsanläggningaroch andra fossileldade anläggningar med en tillförd effekt överstigande 500 MWär nu prövningspliktiga enligt 136a§ byggnadslagen. Regeringen har undersenare tid regelmässigt förbehållit sig prövningen även av fossileldadeanläggningar med en tillförd effekt som understigit 500 MW. Prövningsplikt förfossileldade anläggningar föreslås i departementspromemorian gälla även enliglNRL. På grund av det arbete som då pågick inom med atlutarbeta förslag till riktlinjer i samband med användningen av kol förenergiändamål lämnades dock inte något förslag vid vilken storleksgränsprövningsplikt skall inträda. Som jag har nämnt(avsniti 6.1) krävs enligl fastbränslelagen tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen beslämmer för koleldade anläggningar med en tillförd effekt överstigande 500 kW, Till stånd enligl den lagen behövs dock inte om tillstånd till anläggningen meddelats enligl 136a§ byggnadslagen. I propositionen uttalade föredra ganden bl. (s, 57) att regeringen bör förbehålla sig prövningen enligt 136a§ byggnadslagen av alla förbränningsanläggningar med en tillförd 131 Prop.1985/86; 3 effekt om minst 200 MW och att föreskrifter om prövningsplikt försådana anläggningar bör tas in i NRL. Föredragandens uttalanden lämnades utanerinran av . Förslagetom prövningsplikt för fossileldade anläggningar har kommenterats av nägraremissinstanser. Beträffande frågan vid vilken storleksgräns prövningspliktbör inträda anser statens planverk och länsslyrelsen i altgränsen i enlighel med vad som förordades i prop. 1983/84:158 om vissakolfrågor bör bestämmas till 200 MW. anser däremot attendasi anläggningar med en tillförd effekt överstigande 500 MW bör varagenerelll prövningspliktiga. Enligl och bör prövningspliktinte gälla för kraflvärmeverk, medan däremot en generell prövningsplikt kanövervägas för kondensanläggningar. Enliglmin mening bör prövningsplikt enligt NRL gälla för stora fossileldadeanläggningar. Anläggningar som prövas enligt NRL bör, i likhet med vad som nugäller, inte omfattas av prövningen enligt fastbränslelagen. Vidtillståndsprövningen enligt NRL bör regeringen beakia sådana energipolitiskabedömningar som görs vid prövning enligt fastbränslelagen. Beträffande fråganom den storleksgräns som bör gälla för prövningsplikten enligt NRL delar jagden uppfattning som framfördes i den nämnda propositionen om vissa kolfrågor.Jag föreslår alltså att prövningsplikt föreskrivs för alla fossileldadeanläggningar med en tillförd effekt om minst 200 MW. 1promemorian föreslås alt prövningsplikt skall gälla för slörre vindkraftverk. Jagdelar bedömningen i promemorian atl större vindkraftverk har en sådan påverkanpå omgivningen i form av buller, inverkan på landskapsbilden m. m. alt detfinns betydande risker för konflikter med andra markanvändningsintressen,såsom jordbruk, bevarandeintressen m. m. Stora vindkraftverk bör därför ävenenligt min mening prövas av regeringen. Behovel av en sådan prövning har inte hellerifrågasatts av remissinstanserna. Dethar emellertid visat sig vara svårt all ange vilka kriterier som bör varaavgörande för frågan om prövning skall ske eller inte. Remissutfallet är delati denna fråga. Det är vidare oklart vilken omfattning en framtida utbyggnad avvindkraft i kan länkas få. F. n. finns endast ett fätal anläggningar. Motdenna bakgrund anser jag det mindre lämpligl att nu föreskriva en obligatorisk prövningsplikt för vindkraftverk. En ordning som jag kommer att föreslå (avsniti 6.4) och som innebär att regeringen i varje enskilt fall kan besluta om prövning är enligl min mening alt föredra. Regeringen kan då frän fall till fall bedöma om ett vindkraftverk skulle få sådan påverkan på omgivningen all en regeringsprövning bör komma till stånd. Jag anser det sannolikt att regeringen regelmässigt kommer att förbehålla sig prövningen av sådana vindkraftverk som är av storleksord- 132 ningen att de enligl promemorieförslaget skulleomfattas av obligalorisk Vissaanläggningar inom de obrutna fjällområdena Prop. Jaghar tidigare föreslagit alt utvinning av ämnen eller material inom obrutnaQällområden skall kunna tillålas om det finns särskilda skäl för detta. Medtanke pä den stora påverkan på omgivningen som en sådan verksamhet kan medföra och som jag har utvecklat närmare (avsnitt 4.6) - bör prövningspliklgälla för anläggningar för att utvinna ämnen eller material inom de obrutnafjällområdena. Byggandeoch ankring m. m. av plattformar som är avsedda att användas vid utvinning avolja eller gas i havsområden Regeringenhar i beslut förbehållit sig prövning enligt I36a§byggnadslagen av verksamhei för montering, reparation och ombyggnad avplattformar för s.k. offshoreverksamhet. har regeringen efterförbehällsbeslut prövat tillverkning av oljeutvinningsplattformar. Fråganom prövning av verksamheter för byggande m. m. av plattformar som är avseddaatt användas vid utvinning av olja eller gas i "havsområden har intebehandlats i departementspromemorian. Deplattformar som kan bli aktuella i svenska havsområden är normalt sädana som äravsedda för utvinning av olja eller gas pä mycket stora vattendjup. Många avdessa plattformar torde komma att ställa speciella krav på vattenområdenabeträffande bl. a. vattendjup, skyddade lägen och inseglingsförhållanden,vilket begränsar antalet möjliga lägen. De arbeten som normalt utförs medplattformarna - byggande, montering, ombyggnad, reparation, underhåll ochliknande åtgärder - samt plattformarnas storlek påverkar omgivningen på sådantsätl alt det finns betydande risker för konflikter med andra intressen, t. ex.fisket, friluftslivet, naturvården och sjöfarten. De speciella krav påvattenområdena som jag nämnde, innebär all anspråk på lägen förplattformar främst lorde komma att riktas mot kusten i och län.I detta kustområde bör, enligt vad jag har föreslagit, speciellahushållningsregler gälla med hänsyn till de natur- och kulturvärden som finnsdär. Enbari ankring eller förtöjning av en plattform kan i dessa områdenmedföra stora konflikter, främsi genom den betydande inverkan pälandskapsbilden som det medför. Av de skäl som jag nu har anfört anser jag attdet bör krävas tillstånd för att bygga plattformar som är avsedda all användasvid utvinning av olja eller gas i havsområden och för att ankra eller förtöjasådana plattformar för reparation eller ombyggnad eller av annan anledning. Enligtregler som jag kommer att föreslå skall regeringen i särskilda fallkunna medge undantag från kravel på tillstånd. Självfallel kan det gälla ocksåplattformar. Jag ålerkommer lill delta i specialmoliveringen. Enutvidgad prövningsskyldighet enligt 136a§ byggnadslagen med hänsyn tillhushållningen med mark och vatten har föreslagits dels i remissyttran- 1985/86: 3 denöver departementspromemorian (Ds Bo 1980:2) Tillåtlighetsprövning av vissindustriell verksamhet m.m.. Översyn av 136a§ byggnadslagen, dels i yttrandensom i övrigt kommit in till regeringen. Dessa förslag gäller bl. a. gruvor,hamnar, fiber- och spänskivefabriker, flygplatser, militära övnings- ochskjutfält, större valtenförelag, anläggningar för omhändertagande avmiljöfarligt avfall, större s.k. risklaboratorier och anläggningar förhybridisering av genetiskt material. Förslagom prövningsplikl för ytterligare anläggningar framförs även i remissyttrandenaöver promemorieförslaget om NRL. Enligt bör sålundaprövningsplikt övervägas för vågkraftverk. Med hänsyn till att skogen är enviktig naturresurs anser att prövningsplikl bör införas försågverk och vissa andra skogsindustriella anläggningar. Jaghar föreslagit att prövningsplikl skall gälla för gruvor för brytning avuran m. m. och anläggningar för mineralutvinning i obrutna fjällområden. Delär enligt min mening inte befogat all föreskriva generell prövningspliklenligl NRL för övriga typer av gruvor. Beträffandeövriga anläggningar som enligt de nämnda förslagen bör omfallas avprövningsplikt gäller liksom för gruvor att de i vissa fall kan vara av sädanbetydelse att en mer övergripande prövning av tillkomsten och lokaliseringenbör ske av regeringen enligt bestämmelserna i . Detta kan vara fallet omverksamheten medför särskilt stor omgivningspåverkan eller avses förläggastill ell sådant område för vilket de tidigare föreslagna (avsnitt 4) särskildahushällningsbestämmelserna skall gälla. har dock dessa anläggningar liksommånga gruvor inte så stor inverkan på omgivningen alt det är nödvändigt med ensärskild regeringsprövning. Att föreskriva generell prövningsplikt för dessaanläggningar anser jag därför inte vara befogat. I stället bör behovet avprövning övervägas från fall till fall enligt den ordning som jag kommeratt föreslå (avsnitt 6.4). Vadgäller prövningen av skogsindustriella anläggningar med hänsyn till derasbelydelse för hushållningen med träfiberrävaror pågår det, som jag harnämnt, överväganden inom . 6.3 Undantag från krav på tillstånd Mitt förstag:Regeringen kan i vissa fall medge undantag från kravet på tillstånd. Promemorieförslaget:Överensstämmer med mitt förslag (se promemorian s. 139). Remissinstanserna: Flertaletremissinstanser har inte haft något att erinra mot förslaget. och kommun föreslär dock atl regeringen i ställetför att avslå från prövningen bör tillämpa en förenklad tillståndsprövning. Ompromemorieförslaget genomförs, förutsätter kommunförbundet m.fl. att denberörda kommunen alltid kommer att höras. Några kommuner anser vidare attundantag inte bör få meddelas utan att den berörda kommunen har medgett detta. Skälenför mitl förslag: Enligt 136a§ femte styckel byggnadslagen kan regeringen företl visst fall medge undantag från prövningsskyldigheten, om verksamheten inteär av den belydelse som anges i första stycket, dvs. a. om den inte harväsentlig belydelse för hushållningen med landets samlade mark- ochvattentillgångar. Som jag har anfört i delföregående (avsnitt 6.1) har de anläggningar och verksamheter för vilkaobligatorisk prövningsskyldighet enligt de nu föreslagna beslämmelserna skallgälla, normall sett slor inverkan på omgivningen. I vissa fall kan detemellertid inträffa att en etablering är av så begränsad omfattning att enprövning inte är motiverad. I sädana fall bör regeringen, i likhel med vad somnu gäller, kunna medge undantag från kravet på tillstånd. Jag ser ingenanledning all för dessa fall föreslå nägon form av förenkladtillståndsprövning. Jag återkommer till det avvissa remissinstanser framförda kravet på tillstyrkan när jagbehandlar frågan om det kommunala inflytandet (avsnitt 6.5). När undantag fråntillståndskravet aktualiseras, bör en översikllig bedömning av företagetsbetydelse göras. Huruvida kommunen därvid bör lämnas tillfälle att yttra sigfår bedömas från fall till fall. Det lorde komma att visa signaturiigl att kommunens ytlrande inhämias. Något krav på kommunall yttrandeanser jag dock inte bör föreskrivas. 1985/86; 3 6.4 Prövning efter särskilt beslut Mitt förslag:Regeringen kan under vissa förutsättningar besluta atl en anläggning elleråtgärd, som inte är obligatoriskt prövningspliktig, inte fär utföras utantillstånd. Promemorieförslaget:Överensstämmer med mitt förslag (se promemorian s. 140-142). Remissinstanserna:Endast ell fälal remissinslanser har kommenterat förslaget. Enligt dessabehöver bestämmelserna preciseras. Skälenför mitt förslag: Enligt 136a§ sjunde stycket byggnadslagen kan regeringenbesluta om prövning även av andra verksamheter än de för vilkaprövningsskyldighet särskill har föreskrivits (förbehållsbeslut). Jag har tidigare (avsnitt6.2) föreslagit alt uppräkningen i lagtexten av prövningspliktiga anläggningaroch verksamheter skall göras så fullständig som möjligt. Som jag då framhöll ärdet dock inte möjligt alt uttömmande ange alla anläggningar eller verksamhetersom bör prövas av regeringen. Även andra etableringar än de obligatorisktprövningspliktiga kan i etl särskilt fall vara av sådan beskaffenhet, attprövning bör ske. Regeringen bör därför, liksom nu är fallet, ha möjlighel atti enskilda fall besluta aft en viss anläggning eller verksamhet inte fåranordnas utan tillstånd av regeringen. Huruvidakrav pä tillstånd skall uppställas eller inte, måste naturiigtvis bedömas frånfall till fall. Vissa allmänna kriterier kan dock ställas upp. Tillståndbör exempelvis fordras om en anläggning eller verksamhei orsakar betydandemiljöstörningar eller andra betydande ingrepp i naturen. Inte baraverksamhetens art utan även dess lokalisering och utformning i det enskildafallet har belydelse när del gäller alt bedöma om en etablering får sädanaeffekter att den inte bör få utföras ulan tillstånd. Det kan exempelvis finnasanledning att pröva en anläggning med utsläpp av svavel och andra försurandeämnen inom särskilt försurningskänsliga omräden, även om anläggningen normaltinte behöver prövas. Regeringenhar med stöd av gällande regler i flera fall förbehållit sig prövningen avhamnar, framför allt större kolhamnar. Belräffande vissa hamnanläggningar kandet ifrågasättas om inte obligatorisk prövningsskyldighet bör införas. Svårighetenatt pä elt enkelt och entydigt sätt avgränsa sådana hamnar gör dock att dennuvarande ordningen med beslut i varje enskilt fall är alt föredra. Jaghar tidigare (avsnitt 6,2) föreslagil att anläggningar för brytning av uran m,m, liksom anläggningar för utvinning av inom obrutna fjällområdenalltid skall kräva tillstånd. Även annan mineralutvinning kan orsaka betydandepåverkan på omgivningen genom ingrepp i landskapet och utsläpp av föroreningar.Med tanke på att många projekt är av mindre omfattning är det emellertid, somjag har sagt, inte befogal atl införa prövningsskyldighet för allmineralutvinning, utan den nuvarande ordningen med beslut i varje enskilt fallär atl föredra. Idetta sammanhang vill jag också erinra om vad jag anförde om prövning avslörre vindkraftverk (avsnilt 6.2). Utvidgningarav befintliga verksamheter är i allmänhet inte av sädan beskaffenhet att enregeringsprövning behövs. I undantagsfall, t. ex. om utvidgningen är omfattandei förhållande till den redan befinlliga verksamheten, kan dock även enutvidgning ha sådan inverkan på omgivningen att den är att jämställa med ennyetablering. 1 sådana fall bör regeringen därför ha möjlighet att besluta omprövning. Regeringen har endast i några enstaka fallförbehållit sig prövningen av utvidgning av en pågående verksamhet. Även denprövningsordning som jag nu föreslår torde medföra att antalet förbehällsbeslutkommer att bli litet. Ilikhel med vad som har föreslagits i departementspromemorian anser jag attstatliga myndigheter på samma sätt som bör vara skyldiga att till regeringenanmäla behov av regeringsprövning när det gäller etableringar som till sinbeskaffenhet är att jämställa med de obligatoriskt prövningspliktiga. Enuttrycklig föreskrift härom bör tas in i NRL. Givetvis kan anmälan göras ävenav den som skall svara för en etablering och av den berörda kommunen. Mitt förslag: Regeringenär i princip förhindrad alt lämna tillstånd om inte den kommun inom vars områdeetableringen skall ske, har tillstyrkt detta. I vissa undantagssituationer kandock regeringen kan lämna tillstånd ulan hinder av alt tillstyrkaninte föreligger. Promemorieförslaget:Överensstämmer med mitl förslag (se promemo- Prop. 1985/86; 3 rian s.142-144). Remissinstanserna:Det stora flertalet remissinstanser, däribland , enbred majoritet av kommunerna och samlliga länsstyrelser som yttrat sig i frågantillstyrker promemorieförslaget. Några instanser anser att del bör ankomma päriksdagen alt behandla sådana fall då de nationella inlressena bör ta över delokala. En del instanser, däribland flera kommuner, framhåller atl nägrainskränkningar i dagens kommunala vetorätt inte bör göras. Den föreslagnaändringen i kommunernas vetorätt strider enligt nägra remissinstansers meningmot hittillsvarande strävanden från statsmakterna alt öka det kommunalasjälvbeslämmandet. Nägrakommuner anser vidare alt regeringen inte bör få medge undanlag från kravet påtillstånd ulan att den berörda kommunen har medgett detta. Skälenför mitt förslag: När 136 a § infördes omfattade prövningenindustriella eller liknande verksamheler som är av väsenllig betydelse förhushållningen med landets samlade mark- och vattentillgångar. Med hänsyn tillden ingripande påverkan på bygden som sådana verksamheter kan medföraföreskrevs alt tillstånd till lokalisering inte får medges utan atl den kommuntill vilken verksamheten är tänkt alt föriäggas har tillstyrkt det. Dennakommunala vetorätt har använts i fyra fall. Engrundtanke i lagrådsremissen angående PBL är att kommunerna skall garanteraselt starkl inflytande över den lokala miljön. Den statliga kontrollen begränsasi huvudsak till atl bevaka riksintressen, frågor som berör flera kommunersiniressen saml vissa hälsoskydds- och säkerhetsfrågor rörande bebyggelse.Samma grundsyn bör prägla bestämmelserna om kommunernas inflytande övertillkomsten av sådana indusirietableringar m. m. som skall prövas enligt NRL.Liksom bör kommunerna därför ha etl betydande inflytande. Tillstånd bör iprincip inte få lämnas om inte den kommun där etableringen skall ske hartillstyrkt detta. Vissaanläggningar som enligt mitt förslag skall omfattas av regeringsprövningenenligt NRL kan emellertid vara av sådan nationell betydelse atl de mäste kunnalokaliseras till nägon plals inom landet. Det kan t. ex. gälla anläggningar avbetydelse för landets självförsörjning i en avspärrningssi-tualion eller förrikets försvar och säkerhet eller anläggningar som i övrigt är av en mycketslor betydelse för landet. Exempel på sådana anläggningar kan vara ett lagerför kärnavfall eller för annat avfall, som uppkommit genom verksamheter ilandet, eller mycket betydelsefulla mineralfyndighe-ter. Omalla kommuner som kan komma i fräga motsätter sig en lokalisering i ett sädanlfall, skulle etableringen - med ett kommunalt veto - inte kunna komma tillstånd inom landet. Detta kan enligt min mening inte vara rimligt. Omlokalisering av en viss anläggning inom landel verkligen är nödvändig, bör deldärför finnas en möjlighet för regeringen atl låta riksintresset ta över detlokala intresset och ge fillstånd till anläggningen även om kommunen inte hartillstyrkt detta. Motbakgrund av det svenska kärnkraftsprogrammet och beslut att avvecklakärnkraften kan dock inte uranbrytning betraktas som en nationell angelägenhetav sådan karaktär att det skulle kunna bli aktuellt 137 alt inskränka detkommunala vetot. 1985/86; 3 Mångaremissinstanser som har tillstyrkt den i promemorian föreslagna ulformningenav det kommunala inflytandet har uttryckligen förutsatt atl möjlighelen attlämna etl tillstånd mot en kommuns vilja kommer atl tillämpas på detrestriktiva sätt som har redovisats i promemorian. Jaghar samma syn på denna fråga. En möjlighel för regeringen atl i speciella falllämna tillstånd mot kommunens vilja måsle användas ytterst restriktivt.Huvudregeln måste även i fortsättningen vara att kommunen skall ha tillstyrktför att tillstånd skall få lämnas. Föreligger inte en sådan tillstyrkan, bör iförsta hand alternativa lokaliseringar övervägas och närmare utredas. Det fårförutsättas att stora ansträngningar görs för att i samråd med de därvidberörda kommunerna finna en lämplig lokalisering som kan få kommunaltillstyrkan. Först om det visar sig att ingen av de kommuner där det finns engodtagbar plats är beredd atl tillstyrka lokaliseringen, bör det kunna komma ifräga alt göra avsteg från principen om fillstyrkan och låtaregeringen bestämma den plats där lokalisering får ske. Mångainstanser betonar vikten av att regeringens tillstånd föregås av noggrannautredningar om alternativa lokaliseringsplatser och atl kommunen pä etl tidigtstadium får insyn i det utredningsmaterial som skall ligga till grund förbeslulet. Hur stora krav som skall slällas på utredningar om alternativalokaliseringar får bedömas från fall till fall med hänsyn till bl. a.verksamhetens art och dess påverkan på miljön. Innan regeringen fattar beslutom tillstånd bör del dock vara tillfredställande utrett atl någon lämpligareplats inte står atl finna. situation där det kan bli aktuellt att gå emot kommunens vilja är det enligtmin mening självklart all kommunens synpunkter på etableringen måsle tillmätasstor betydelse och tillgodoses så långt möjligt. Det kan l.ex. bli fråga om attjämka omfattningen av den aktuella verksamheten eller alt föreskriva speciellavillkor för dess fillkomst och drift.