prop · G903121 · 1985-12-31 00:00:00 — 1982/83: 100 bil.9) uttalade föredraganden all forskning som ger fördjupad kunskap om hushållenssituation och om effekterna av olika konsumentpoliliska åtgärder är angelägenoch atl borde ha medel för atl stödja sådan forskning. Verkeltillfördes därför ånyo vissa medel för sådan verksamhei. Föralt den kvalificerade konsumenlforskningen skall kunna förstärkas börkonsumentverket få ytterligare medel för stöd och initiativ tUl sådanforskning. Eftersom flera remissinstanser har behandlat konsumentverketsuppgifter i sammanhanget vill jag betona att verkels roll i jämförelse medtidigare inte skall ändras. Verkets uppgift blir alltså också fortsättningsvisatt stödja och la initiativ tUl konsumentinriktad forskning. Det kan ske genomatt verket pekar ul intressanta forskningsområden. Elt annal sätl för verkelatt stimulera forskningen är att medverka lill atl kontaktulbytel mellankonsumentforskare kommer till stånd i mer organiserade former. Detta kan skegenom all ordnar forskarseminarier, dokumenterar och spriderresultatet av forskning etc. Verket bör också kunna stödja konkretaforskningsprojekt främsl i samråd med andra an-slagsgivande organ. Jagåterkommer senare till frågan om resurser och finansiering (avsnitt 12). Jaggår nu över till frågan om den konsumentlekniska forskningen vid Chalmerstekniska högskola i (CTH). Bakgrunden är följande. STUoch gav dåvarande docenten i uppdrag alt genomföra en utredning angående konsu- mentleknisk forskning. Som etl resultat av uiredningen beviljade STU medel för en konsumenlteknisk forskningsgmpp i under ledning av . Sedermera knöls verksamhelen till CTH. är konsumentteknik ell forskarulbildningsämne vid högskolan. inrättades en personlig professur för . Vid den konsumentlekniska institution som hon sålunda leder arbetar ytterligare ca fem forskare. Verksamheten har sedan tillblivelsen haft en nära anknytning till STU som också nästan hell har finansierat den. STU: s åtagande upphör dock . Kommittén anser att statsmakterna måsle ta ell ansvar för all den konsu mentlekniska forskningen vid CTH kan bedrivas också . Kom mittén föreslår därför all tjänster för en professor, två forskarassistenter 50 ochen assistent på halvlid inrättas vid CTH fr. o. m. /88.Tjänsterna föreslås bli finansierade med medel som förs över från STU tillkonsumentverket. Till alt bölja med villjag betona all jag, liksom kommittén och de remissinstanser som har yttrat sigi frågan, finner den konsumentlekniska forskningen värdefull. Detta har ocksåredan framgått av vad jag har anfört om bmkarkrav på produktutformning m. m. (avsnitt8.3). Från konsumentpolitisk synpunkl är del därför angelägel all denkonsumentlekniska forskningen får en fast förankring inomhögskoleorganisationen. Jag kommer senare alt föreslå regeringen attmöjligheterna lill och formerna för en varaktig finansiering av denkonsumentlekniska forskningen utreds i särskild ordning. Dettautredningsarbete bör ske efler samråd med UHÄ, STU, CTH och menockså i kontakt med andra intressenter, exempelvisbranschforskningsinsliluten. Utredningsarbetet bör vara slutfört senasi iseptember 1986. 9 Lokal konsumentpolitisk verksamhet 9.1 Verksamheten i stora drag Mitt förslag:UtveckUngen av den lokala konsumentpoUliska verksamheten ges hög prioritetinom konsumentpolitiken. Verksamheten skaU vara frivillig. Del är önskvärt attden har en särskUd politisk förankring. Arbetsområden såsom rådgivning,reklamalionshantering, information, marknadsuppföljning, vam-ochserviceförsörjning, utbildning och stöd lill organisationer ingår iverksamheten. Samverkan med övriga lokala aktörer inom konsumentpoUtiken utvecklas.Det kan gälla samarbetet med andra förvaltningar inom kommunen, friviUigaorganisationer, näringsliv och massmedia. Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:Remissinstanserna framhåller överlag att den lokala konsumentpoUliskaverksamheten är en viktig del av konsumentpolitiken och man tiUstyrker atlarbetet med alt utveckla den ytterligare ges hög prioritet. En fortsallfriviUig verksamhei förordas av en majoritet av dem som yttrat sig i dettaavseende. En aktiv polilikermedverkan framhålls av många som viktig. I slortanses de arbetsuppgifter som angivks för den kommunala konsumentverksamhetenvara lämpliga. mer aktivt agerande från konsumenlvägledarnas sida när detgäller reklamationer välkomnas av många. Kritiska röster höjs också. Detpåpekas av flera all det inte får bli fråga om en formeU tvistlösning. Viklenav samarbete mellan olika aktörer stryks under av en rad instanser. Etl förslagom lag om vissa befogenheter i konsumentpolitisk verksamhei har fåttetl blandat mottagande. Skälenför mitt förslag: Ett viktigt inslag i konsumentpolitiken sedanriksdagsbeslutet är den lokala verksamhelen. linjerupp för verksamhetens innehåll och organisation (prop. 1985/86:121 Intentionerna var atl få en väsenllig ulbyggnad av kommunernas medverkan ikonsumentpolitiken. Jag har redan framhållit att en viktig del av den framlidakonsumentpolitiken är den vidare utvecklingen av arbetet på lokal nivå.Konsumentpolitiken måste förankras bland människor. Lokalt finns de störstafömlsätlningama för alt medborgarna aktiverar sig i konsumentpolitiska frågoroch där är det lättare all fånga upp konsumentproblemen. Det är ocksä på denlokala marknaden som huvuddelen av företagen finns som ju är den part som harett huvudansvar gentemot konsumenterna. är förutsättningarna all nådem som i försia hand behöver hjälp de bästa lokall. Min syn på behovet av enutvecklad lokal konsumentverksamhet, i vUken en stark verksamhei ärcentral, överensstämmer med kommkténs förslag och remissvaren föranledda avdessa. Denna utvecklingslinje är också väl förenlig med den allmänna strävaninom förnyelsearbetet på den offenlliga sektorn atl öka servicen i förhållandetill medborgarna. Enighet råder sålunda om all arbetet lokall måste ges högprioritet. Denkommunala konsumentpoliliska verksamheten är ell friviUigt åtagande förkommunerna. Verksamheten har successivt byggts upp. Del har under del drygadecennium som denna utveckling pågått vid olika tillfällen ifrågasatts omutbyggnaden går tillräckligt snabbi och om kommunerna avdelar tillräckligtmycket resurser för verksamhelen. När slalsmaklerna tidigare tagit ställninglUl kommunernas engagemang i konsumentpoUtiken har frågan om verksamheten skallgöras obligatorisk eller ej diskuterats. Man har stannat för all denbör vara frivillig. Också kommittén gör den bedömningen. Flera remissinstanserhar kommenterat detta. En majoritet av dessa uttalar sig för en fortsattfrivillig verksamhet. Några, bl. a. , vissa kommuner, TCO ochvissa frivilliga organisationer, anser dock atl tanken på ett framtidaobligatorium inte kan släppas. Om utbyggnaden inte blir tillfredsställandeborde enligt dessa obligatorium införas. Jag vill nu redovisa min syn påfrågan. Konsumentpolitiskverksamhet finns i 240 av landets 284 kommuner (). av landets befolkning bor i kommuner med någon form av konsumentverksamhet. I ell anlal kommuner finns en bred och mångsidig verksamhei. Decentraliseringen av del konsumenlpolitiska arbeiei har givit klart positiva effekler. Antalet kontakter med enskilda konsumenter och konsumenlpolitiska aktiviteter avseende information, undersökningar m. m. har mångdubblats. Utvecklingen av den kommunala verksamheten har dock gäll långsammare än vad man räknade med vid riksdagsbeslut. Omfattningen, ambitionsnivån och inriktningen av den verksamhet som bedrivs i kommunerna uppvisar vidare stora skill nader. Några remissinstanser anför att elt hinder mot ytterligare satsningar på konsumentverksamhet är kommunernas knappa resurser. Detla anserjag delvis vara en felsyn. Kommunerna kan nämligen genom atl salsa på konsumentpolitisk verksamhet spara inte oväsentliga belopp inom andra förvaltningsområden exempelvis . Jag återkom mer till detla i det följande. Insikten om detta lorde få gynnsam påverkan på utbyggnadstakten. Vid bedömningen av frågan bör framhållas aft ul- 52 vecklingenunder den allra har varit glädjande. Antalet kom- Prop.1985/86:121 muner som inrättade konsumentverksamhet vardrygt 30. Del är den största ökningen sedan millen av 1970-lalet. Kommunförbundelsremissvar ger anledning all förvänta en fortsall ulbyggnad. Förbundet anför attmed tanke på att konsumentpoUtik är en relativt ny verksamhet och attutbyggnaden pågår kontinuerligt bör delta resultera i atl samtliga kommunerkommer atl ha konsumentpolitisk verksamhet . Minsamlade bedömning är sålunda all den beräknade utbyggnadstakten för denkommunala konsumentverksamheten inte ger anledning att överväga ettobligatorium. Del finns också andra argument mol elt sådanl. Allmänt är strävanall den statliga styrningen av kommunemas verksamhet skall minska. De lokalabelingelsema kan vidare vara starkt sktflande. OUka kommuner kan därför haolika behov när del gäller konsumentverksamheten. Slutligen vill jag framhållaatt en framgångsrik verksamhet givetvis fömtsätter atl kommunen själv ärövertygad om värdet av den. Sammantagel anser jag del varken nödvändigt eUerlämpligt med lagstiftning om obligatorisk verksamhet utan utgår från att kommunernasutbyggda medverkan i konsumentpolitiken kommer till stånd genom friviUigaåtaganden. Ianslutning lill del jag nu har anfört vill jag la upp den kommunalakonsumentverksamhetens poUtiska förankring. Jag delar synen som kommittén ochflera remissinstanser ger uttryck för, nämligen atl en aktiv politikermedverkanär nödvändig om den kommunala konsumentverksamheten skall få tillräcklig breddoch tyngd. De förtroendevalda har en viktig uppgift alt fylla när det gälleratl skapa den nödvändiga medvetenheten och ta de behövliga initiativen i syflealt få tUl stånd en tUlfredsställande utveckling av verksamhelen. De cenlralakonsumenlorganen har härvidlag den vikliga uppgiften alt ge de förtroendevaldavägledning och stöd genom alt sprida erfarenheter meUan kommuner, utvecklamodeller för verksamheten etc. Närdel gäller den organisatoriska uppbyggnaden i kommunerna anser kommittén atl en konsumenlnämnd bör vara den normala formen för politikermedverkan i arbetet. Några av de remissinstanser som yttrat sig håller med om detta, medan andra menar atl kommunerna själva måsle få avgöra hur verksamheten skall organiseras. Den här frågan behandlades då riktiinjerna för den kommunala konsumentverksamheten lades fasl. Föredraganden anförde då atl hur organisationen närmare skall utfor mas borde vederbörande kommun själv få avgöra. Föredraganden utgick från att kommunerna skulle finna del lämpligl och naturligt att förankra verksamhelen hos förtroendevalda och alt en självständig resurs skulle tillskapas för det löpande arbetet. Jag anser all dessa uttalanden bör ha fortsatt giltighet. Kommunerna måsle alltså också i fortsättningen själva få besluta om organisationen av arbetet. Erfarenheterna från den hittillsva rande verksamhelen är dock sådana all man får räkna med alt aUl fler kommuner kommer alt finna atl inrättandet av en särskUd konsument- nämnd kan förstärka politikemas engagemang och därmed också verksam hetens effektivitet. Jaggår nu över till innehållet i den kommunala verksamheten i stora Prop.1985/86:121 drag. Kommktén anser att rådgivning, reklamationshantering, information,marknadsuppföljning, serviceförsörjning, utbildning och stöd lill organisationerär nödvändiga arbetsområden. Kommittén föreslår också ell mer aktivt agerande frånkonsumenlvägledamas sida för atl så långt som möjligt lösa reklamationsfrågorlokalt. Vägledarens roll skuUe bli att aktivt söka medverka till en uppgörelsemellan näringsidkare och konsument. De remissinstanser som har yttrat sig är istor utsträckning positiva lill de angivna arbetsuppgifterna. Många av demframhåller atl de överensstämmer väl med de uppgifter som faktiskt utförs.Industriförbundet har uppfattningen att rådgivningen till enskilda är denviktigaste uppgtften lokalt. Tveksamhet finns dock hos några remissinstanserfrämst när det gäller utökade uppgifter på reklamationsområdet. Några instanserbetonar att konsumentverksamheten också måste fungera som remissinstans i enrad frågor som rör exempelvis trafik-, bebyggelse-och vamförsöijningsplane-ring.Påpekanden görs också om att utbildning och information till småföretagaremåste ligga inom verksamhetsområdet eftersom brister i förelagens uppträdandemånga gånger kan bero på okunskap. Del betonas också av etl flertalremissinstanser alt var tyngdpunkten i verksamheten skall ligga bör avgöraslokaU. Flera instanser ger i sammanhanget uttryck för all man vill prioriteraförebyggande verksamhei. Föregen del ansluter jag mig till de synpunkter på verksamhetens innehåll somlämnats av kommittén och remissinstanserna. Deras redovisning ger en brabeskrivning av vad en rimlig konsumentverksamhet bör omfatta. Jag ställer migockså bakom förslaget atl de tjänstemän som arbetar med konsumentfrågor ikommunerna mera aktivt skall kunna söka medverka till en uppgörelse mellannäringsidkare och konsument när del gäller reklamationer. Jag återkommer mer idetalj till den frågan . Del jag nu har redovisat är en katalog avarbetsområden som ger en samlad bild av uppgtfter som del är i konsumenternasintresse all kommunerna arbetar med. Jag vill dock här stryka under att detinte är något mål i sig atl verksamhelen skall vara enhetlig i hela landet. Delokala betingelserna kan vara starkt skiftande och givelvis måstekonsumentverksamheten anpassas därefter. Jaghar tidigare förordat all fler parter engagerar sig i konsumentpoliti ken. Det gäller inte minst det lokala arbetet. Organisationer och folkrö relser har en tämligen omfattande konsumentverksamhet på lokal nivå. Kommittén framhåller möjligheterna att bredda de konsument poUliska insatserna genom all poUtiker, olika kommunala organ, frivilliga organisationer m. fl. InformeUa kontakter med näringsidkare och deras lokala organisationer kan också enligt kommittén bidra till snabba, praktiska och effektiva lösningar av många konsumentproblem. Kommittén pekar också på atl de kan bUda gmnd för kontakter i mer strukturella frågor. Remissvaren visar att det finns en god vilja hos berörda parter att arbeta i den föreslagna andan. För egen del finner jag denna samverkan ytterst angelägen. Jag utgår från alt en sådan samverkan kom mer tiU stånd lokalt mellan olika aktörer inom konsumentpoUtiken. Arbets formerna torde med nödvändighet bli olika beroende på skilda fömtsall- 54 Jag kommer i del följande alt kommentera denna Prop.1985/86:121 samverkan i oUka avseenden. Vidarevill jag framhålla all den kommunala konsumentverksamheten, på samma sätl somden statliga på central nivå, bör kunna spela en viktig roU när del gäller alttillföra andra kommunala förvaltningar synpunkter utifrån, erfarenheter omkonsumenternas och hushållens förhållanden i kommunerna etc. Jagförutsätter att vad jag nu har anföri beaktas i samband med den fortsattautbyggnaden av den kommunala konsumentverksamheten och att de ytterligarerekommendationer som kan erfordras utfärdas av Svenska kommunförbundel. SåtiU en formell fråga. För all skapa klarhet om gränserna för den kommunalakonsumentverksamheten har kommittén föreslagit en lag som skall ge kommunenrätt, men inte skyldighel all bedriva sådan verksamhei. Del har därvid gälltatl klargöra vilka möjligheter kommunerna har all arbeta medreklamalionshantering och marknadsbevakning. Förslagel har fåll ett blandatmottagande av remissinstanserna. Många menar att det kan vara bra med en lagmedan andra har framhållit atl verksamheten inte slår i slrid medkommunallagen. För egen del har jag kommit fram till alt lagsliftning inte ärnödvändig för att den kommunala konsumentverksamheten skall kunna få deninriktning som jag har förordat. Jag återkommer till detta (avsniti 9.5). 9.2 Vissa särskilda arbetsområden Imin genomgång av den huvudsakliga inriktningen av den lokala konsumentpoliliskaverksamheten har jag i princip stäUt mig bakom kommitténs förslag tillarbetsområden. Jag kommer alt närmare kommentera vissa arbelsuppgtfter. Jagvill markera atl del jag nu kommer att la upp är verksamhetsområden som börförändras i olika avseenden jämfört med . Övriga områden som jag har nämntär givelvis viktiga även . Den närmare inriktningen härvidlag framgårav riksdagsbesluten (prop 1972:33) och (prop 1975:40) saml avbetänkandet. Rådgivningtill enskilda konsumenter är av tradition en viktig del av samhälletskonsumentpolitik. I och med atl den lokala verksamhelen har byggts ut har delblivit möjligt att decentralisera konsumentrådgivningen. Detla har också letttiU atl rådgivningen blivit mer omfattande. Den totala offenlliga rådgivningenomfattade enligt uppgifter från konsumeniverkei 140000 kontakter år 1972.Motsvarande stffra var drygt 300000 kontakter. Undersökningar visarockså atl den lokala rådgivningen i högre utsträckning når korttidsutbildadeoch låginkomsttagare än vad den centrala gör. Ipropositionen om konsumentpolitisk verksamhet uttalades atl vägledning för enskUda konsumenter skulle vara en huvud uppgift för den kommunala konsumentverksamheten. Kommittén terar all även om den kommunala verksamheten byggs ul måsle rådgivning tiU enskilda uigöra elt väsentligt inslag i verksamheten men all strävan bör vara att relativt minska den till förmån för mer förebyggande ålgärder. Kommitténpåpekar att behovet av hushållsekonomisk rådgivning har ökat Prop. 1985/86:121och utgör ett allt viktigare inslag i rådgivningsarbetet. Vikten av samarbetemed bl. a. betonas. Remissinstanserna delar i huvudsakkommitléns syn på rådgivningen. Jagdelar uppfattningen att rådgivning till enskilda kommer atl vara enframträdande uppgift i den kommunala konsumentverksamheten även i framtiden.Också jag menar dock alt del torde vara möjligt alt relativt sett salsa enmindre del av resursema på området. Jag viU här peka på företagens ansvar ochockså på den vilja att svara för information, reklamationshantering etc. somnäringslivet givit uttryck för i sina remissvar. De kommunala vägledarna haren viktig uppgift i all förbättra fömlsätlningama för förelagen på den lokalamarknaden att ta detta ansvar. Det kan ske exempelvis genom alt vägledarnainformerar företagen om vilka regler som gäUer och om vad som är god sed påmarknaden. Närrådgivningen etablerades skulle den svara mot ett stort och föränderligt utbudav varor och tjänster på marknaden och en ständigt stigande privat konsumtion isamhället. Förhållandena har ändrats. Många kommuner har också tagitkonsekvenserna av detta och inriktat sin rådgivning mol budgelrådgivning, oftai samarbete med socialförvaltningen inom kommunen. Jag har förordat att konsumentpolitikentydligare skall inriktas mol de hushållsekonomiska frågorna. Detta innebär allrådgivningen i kommunema i än högre grad bör inriktas mot budgetrådgivning. Mannår på det sättet de mest utsatta konsumenlema som ju allra bäst behöver stöd. Samtidigtär det i kommunernas intresse bl. a. av ekonomiska skäl alt budgetrådgivningenoch samarbetet med får en framträdande plats i den kommunalakonsumentverksamheten. Jag vill här betona alt elt samarbete utanför denkommunala förvaltningen, exempelvis med frivilliga organisationer,konsumenlombud, banker och försäkringsbolag, är angeläget om budgetrådgivningenskaU ge bästa möjliga resultat. Jaghar tidigare utvecklat vUket stöd kan ge kommunerna härvidlag(avsnitt 7.3). Jaggår nu över lill reklamalionsfrågorna. Föregen del anserjag att tvister så långt del är möjligt bör lösas lokalt. anserjag atl förelagens egen reklamalionshantering är engrundläggande fömtsättning för en fungerande marknad. Jag vill här särskUlnämna konsumentkooperationens köptrygghel och det kundskydd-syslem, innebärandeatt konsumenterna garanteras den rätt som aUmänna reklamalionsnämndenrekommenderar, som och Motorbranschens riksförbundantagit. Erfarenheterna från olika lokala samarbetsprojekt, bl. a. iTrollhättan och , ger anledning räkna med att ytterligare resultatskaU kunna nås genom atl företagen tar ökat ansvar för sina reklamationer. Avremissvaren framgår atl det också finns en sådan vilja inom näringslivet. Detkommer dock naturligtvis alllid atl finnas ett behov av insatser från det allmänna när det gäller att bistå konsumenterna i tvister. Ungefär en tredjedel av konsumenlkontakterna på lokal nivå gäller tvister. Del inne bär atl den kommunala konsumentverksamheten hanterar ca 75 000 reklamationskonlakler . Endasl av dessa 56 En undersökning frän är Prop.1985/86: 121 1984 visar att närmare älta av tio tillfrågade konsumenter varnöjda med den hjälp de fick i kommunerna med sina reklamationer. Utgångspunkteni propositionen om den kommunala konsumentverksamheten var att detsaknades förutsättningar att inom ramen för en konsumentpolitiskverksamhet lösa tvister i strid mot någon parts önskan. Delta skulle inteutesluta alt reklamationsfrågor ändå kunde lösas genom medverkan.Genom all den kommunala vägledaren utredde om tvisl över huvud taget förelågeller om parterna missförstått varandra kunde problemet bringas tiU enlösning. Längre än så ansågs dock inte den kommunala verksamheten böra sträckasig. Skulle problemet kvarstå olöst skuUe ansträngningarna inriktas pä atllämna konsumenten råd om hur denne kunde gå vidare med sin sak. Rådgivningär dock erfarenhetsmässigt ofta inte etl tillräckligt instrument för allhjälpa konsumenten atl själv med säljaren reda upp en rekla-mationsfråga.Erfarenheterna visar ocksä alt resurssvaga konsumentgrupper i högre grad än andrahar behov av hjälp vid reklamationer. Jag delar därför kommitténs uppfattningatt konsumentvägledaren bör kunna agera mer aktivt för att lösareklamationsfrågor lokalt än vad som förutsattes . I själva verket haren sådan mer aktiv insats från konsumenlvägledamas sida redan blivit ellnormall inslag i kommunernas konsumentverksamhet. Förslagel har också stöd avmånga remissinstanser. a. har uttalat atl tvisterbör lösas så nära marknaden som möjligt och all man finner det principielltintressant med en lokall orienterad medUngsfunktion. Tveksamhet lill förslagelfinns dock hos vissa remissinstanser. De pekar på bl. a. risken förrättsförlust för enskilda konsumenter samt sämre praxisbildning på detkonsumenljuridiska områdel. Det betonas alt arbetet inte får omfatta formelltvistlösning. Bristande resurser och kompetens inom kommunerna utpekas ocksåsom problem. Detförslag som jag har stäUl mig bakom innebär atl de kommunala vägledarna i ökad utsträckning bör kunna medla i reklamationstvister. Det betyder all de skall ha möjligheter att lägga fram förslag lill uppgörelser i reklamationsfrågor. Jag vUl betona all verksamhelen inte skall ha karaktä ren av formell ivistiösning. Givelvis skall kravel alt vägledaren inte får söka lösa tvist i slrid med någon parts önskan gälla också i framliden. har uttalat i specialmoliveringen till silt lagförslag synes all mänt sett spegla principer som bör tUlämpas i verksamhelen, även om någon lagstiftning inte sker. Den utvidgning av det lokala arbetet med reklamationer som sålunda nu är aktuell bör enligt min mening ses som en anpassning av den kommunala konsumentverksamheten liU den samhälls utveckling som sker. Jag vUl erinra om all många kommuner bedriver den typ av reklamationsarbete som jag nu har förordat. Del förtjänar alt särskilt nämnas att försöken i bl. a. och Landskro na, som bygger på samarbete med den lokala handeln, har slagit väl ul. a. har andelen reklamationer som behövt gå vidare lill allmänna rekla malionsnämnden minskal. Försöken torde också ha lett till en allmänt förbättrad kundbehandling hos handeln. Jag bedömer all en vidareutveckling av konsumenlvägledarnas roll när 57 detgäller reklamationshantering kommer att få ett flertal positiva effekler. Prop.1985/86:121 Årendena kan av snabbi och billigt. Del blir lättare att nåsärskilt utsatta grupper. Årenden som inte kan prövas av allmänna reklamalionsnämndensållas bort. Problem och frågeställningar kan preciseras. En sammantagenposiliv effekt lorde också bli all kommunernas kompelens i dessa frågor kanutvecklas gynnsamt.