prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — Detär också förbjudet för en person med näringsförbud att vara styrelseledamoteller suppleani för styrelseledamot i elt aktiebolag eller handelsbolag - däriinbegripet kommanditbolag eller en ekonomisk förening, eller i en sådanideell förening eller stiftelse som driver näringsverksamhet, saml atl varaverksläUande eller vice verksläUande direkiör i ett aktiebolag eller / annanegenskap vara slällföreirädare för en sådan juridisk person som har nämntstidigare. Det sistnämnda tar främst sikte på firmatecknare. Förbudet grundas ifräga om aktiebolag och ekonomisk förening på de befogenheter som enligtsärskild lagsliftning är knutna till de nämnda befattningarna. Motsvarandereglering gäller visserligen inte för de övriga slagen av juridiska personer,men när t. ex. bolagsmännen i elt handelsbolag har anförtrott förvaltningen åten styrelse, torde ledamöterna av denna ofta få befogenheter molsvarande demsom tillkommer styrelsens ledamöter i etl aktiebolag. Del har därför ansettsatt förbudet bör gälla också vissa befattningar hos även andra juridiskapersoner än aktiebolag och ekonomiska föreningar. Detär vidare förbjudet för den som är underkastad elt näringsförbud att faktisktulöva ledningen av en näringsverksamhet eller av en sådan juridisk person somär bokföringspliklig även om den inte driver näring. Den senare kategorienutgörs av aktiebolag, handelsbolag och ekonomiska föreningar. Förbudel attfaktiskt utöva ledningen av en näringsverksamhet gäller oavsett företagsform,alltså oberoende av om verksamheten drivs under enskild firma eller av eltaktiebolag eller någon annan juridisk person. Det avser också sådannäringsverksamhet som drivs av statliga och kommunala affärsdrivande verkliksom av andra statliga och kommunala förvaltningsmyndigheter. Fråganom innebörden av alt någon faktiskt utövar ledningen av en näringsverksamhethar behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.3,2) och ispecialmotiveringen till 4§. Den som har fått näringsförbud bryter mol förbudetom han är den som i realiteten bestämmer över en näringsverksamhet och avgörhur den skall drivas. Alt han har en formell bestämmanderätt - av annat slag änsom anges i 6§ - innebär inget brott så länge han inte utövar den. Enperson kan å andra sidan bryta mot ett näringsförbud, även om han inte har någon som helst formell beslutanderätt över verksamhelen. Före slär han en näringsverksamhet, och fattar han på eget ansvar avgörande beslut angående företagets ledning, bryter han mol förbudet, även om han i och för sig är anställd. Detta gäller även om han delar företagels ledning med nägon annan. Annorlunda förhåller det sig om han handlar på ägarens 164 direktiv.Det är alltså tillätet att förestå en verksamhet så länge man inte Prop,1985/86: 126 fattar självständiga beslut angående förelagels ledning. Densom har ansvaret för enbart en viss del av förelagels verksamhet, exempelvismarknadsföringen eller redovisningen, kan inte anses utöva ledningen. Avgörandeär här atl vederbörande har någon över sig som i sista hand kan bestämma överföretagets handlande. Attidka rådgivning till ett förelag är i princip inte förbjudet för den som harnäringsförbud. Ofta kan emellertid konsultverksamhet anses som näringsverksamhet,och i så fall är den givetvis förbjuden. Rådgivning kan vidare, oavsett om denutgör näringsverksamhet eller ej, tänkas utgöra brott mol lagen (1985: 354) omförbud mot yrkesmässig rådgivning i vissa fall, m.m. I vissa lägen kannaturligtvis det som av de berörda rubriceras som rådgivning i själva verkelinnebära ledning av en näringsverksamhet. Densom har näringsförbud får vidare inte äga så många aktier i elt aktiebolag atthan har en majoritet av röstetalet för samtliga aktier i bolaget. Ettaktieinnehav som representerar hälften av rösterna eller mindre är inteförbjudet enligt denna punkt. Även ett sådant innehav kan dock vara straffbart,nämligen om del ger den som har fått näringsförbud en möjlighet all faktisktulöva ledningen av bolaget och han också utnyttjar denna möjlighet, Hanshandlande i kombination med aktieinnehavet strider då mot regeln i Iredjemeningen. Kommitténhar i belänkandet (s. 263 f) gett några exempel för atl konkretisera vargränserna går för näringsförbudets räckvidd i det hänseende som är i fråga.Jag ansluler mig - med vissl tillägg, som särskilt redovisas - till denbedömningen som kommittén redovisar i anknytning till exemplen. Dessa återges idet följande. B äger enskUda firman föreslår den och sköter alll i denenligt en generalfullmakl från B som bor på annal häll och bara bryr sig omföretaget såtillvida atl han uppbär viss vinst. A får här anses ha brutit motsill näringsförbud, även om han inte är att betrakta som näringsidkare. B äger enskilda firman är anställd däri men sköter barabokföring, deklarationer, utbetalningar o.d. Detla gör han dock helt på egetansvar utan att B lägger sig i det. B är i övrigt verksam i rörelsen med inköp,försäljning m.m. A:s inblandning är här inte sådan alt han kan anses haöverträtt skt förbud. Om det visas all han också deltagit i företagels ledningpå jämställd fot med B, blir bedömningen en annan. A och B är verksamma i elt aktiebolag. B äger alla aktier och är ordförandei styrelsen, där för övrigt hans två barn sitter. B är ocksä VD. A, som är B: skamrat, delar dock det faktiska ansvaret för bolaget med B. Del misstänks all Abidragit med genom att låna pengarna till B. A haröverträtt sitt förbud om det kan visas alt han delat företagsledningen med Boch inte varit underställd denne. Att del misslänks alt A lånat ut pengar kan intetillmätas någon betydelse. Om detla kan visas, kan det dock få betydelse förbedömningen av B: s inblandning. A och B äger en rörelse tillsammans, B sköter om alla praktiska göromål och har allt slutligl ansvar både i teori och praktik genom etl särskilt avtal som träffats. Han samråder dock med A angående 165 investeringar,skatteplanering, bokföring, verksamhetsinriktning m.m. - Prop. 1985/86: 126 Härsynes ett handelsbolag föreligga, och A bryter mot näringsförbudet . genom attvara bolagsman. Om del i stället är elt aktiebolag, kan han inte sägas brytamol förbudet, om han inte är styrelseledamot, eller suppleant eller (somföljer av mitt tillägg till kommitténs förslag om näringsförbudels verkan)äger så slor del av aktierna atl hans andel i röstetalet överstiger . Hansinblandning innebär knappast att han "faktiskt utövat ledningen". A är anställd som juridisk och ekonomisk expert i etl aktiebolag. Han haringa formella befogenheter men spelar en viktig roll när del gäller bolagetsskatteplanering och utformningen av bolagels avtal med leverantörer och kunder.Denna A: s verksamhei omfattas inte av näringsförbudet, och han skall såledesinte dömas för överträdelse. A är dömd för allvariiga arbetsmiljöbrotl i en av honom tidigare drivenverksamhet, vilken han avslutat på grund av etl honom ålagt näringsförbud. Hanär anställd av B för alt ansvara för personalfrågor. Han har bestämmandeinflytande över de anställdas löner och övriga anställningsvillkor, bl. a.arbetstider och arbetsmiljö. B lägger sig inte alls i dessa frågor. A har ingetinflytande på rörelsen i övrigt. Denna A: s verksamhet bör vara tillåten. Etlnäringsförbud innebär inte någol hinder mot sådan verksamhet som är skyddad avgrundlag. Utövning av exempelvis yltrandefriheten, mötesfriheten ellertryckfriheten hindras således inte av ett näringsförbud. Även den som har fåttett sådant förbud får därmed driva exempelvis ett tryckeri, en butik förförsäljning av tidningar och böcker eller en teater. Han får också arbeta somt, ex, författare. Grundlagsskyddet medför dock inte att den som är underkastadett näringsförbud har rätt att vara ställföreträdare för en juridisk person somdriver verksamhet av ifrågavarande slag, I praktiken innebär därför undantageti andra stycket en inskränkning i näringsförbudet endast såvitt avser enskildnäringsverksamhet. Omen person som får näringsförbud tidigare ägnat sig åt sådan verksamhet somskyddas av grundlag, kan det vara lämpligt att rätten i domen anmärker attverksamheten i fråga inte omfattas av förbudet. Densom är underkastad näringsförbud får inte vara anställd eller la emotåterkommande uppdrag i en näringsverksamhet som drivs av en närstående tillhonom eller där en närstående har en sådan ställning som anges i 4§. Somnärstående anses make, sambo, förälder, barn och syskon saml den som ärbesvågrad i rätl upp- eller nedstigande led eller så att den ene är gift medden andres syskon. Inteheller får den som är underkastad näringsförbud vara anställd eller la emotåterkommande uppdrag i den näringsverksanihet där han åsidosatt sinaåligganden. Paragrafenhar ingen motsvarighet i KL. Den motsvarar däremol - med viss avvikelse, som har berörts i den allmänna motiveringen (avsnitt 4,4,4) ,, -4§ i kommitléns förslag. 1985/86: 126 Enligt7 § försia meningen får den som har meddelats näringsförbud över huvud intevara anställd hos en person som är närstående till honom. Han får inte hellermotta återkommande uppdrag av en närslående. Förbudelomfattar sådan näringsverksamhet som drivs av en närslående, men också sådan ivilken en närstående har en sådan ställning alt han, om det förekommeroegentligheter i näringsverksamheten, själv skulle kunna meddelas näringsförbudenligt 4 §. Detta betyder att den som har meddelals förbud inte får varaanställd exempelvis i elt aktiebolag där en närstående sitter i styrelsen,eller i ell handelsbolag där en närslående är en av flera bolagsmän. Iblandtorde elt sådanl förbud framstå som alltför strängt, exempelvis om det rör sigom en underordnad ställning i ett stort börsnoterat aktiebolag. Det har dockinte ansetts möjligt alt i lagen skilja ul företag som generellt kan undantasfrån närståendeförbudel från andra. I elt faU som det nämnda kan dock endispens le sig befogad. Förbudelmol att ta emot återkommande uppdrag innebär alt den som har fått näringsförbudinte kan tjänstgöra som konsult åt en närstående i dennes verksamhei eller somexempelvis agent, reparatör eller revisor åt företagel. All ge enstaka rådeller ulföra någon enstaka tjänst är dock inte förbjudet. I ordel återkommandeligger atl det skall röra sig om flera uppdrag, som inte ligger alllför långtid efter varandra. Vidtillämpningen av 7 § måste beaktas atl regeln har kommit tUl för atteffektivisera och understödja näringsförbudet i 6§ och att det i övrigi intefinns något skäl all förbjuda anställning och uppdrag hos närstående. Detta böruppmärksammas framför allt dä frågan om alt ge dispens för viss anställningkommer upp, men även vid bedömningen av hur allvarlig en överträdelse avnärstäendeförbudet bör anses ha varit. Iandra meningen preciseras vilka som i detta sammanhang skall anses somnärslående. Kretsen är begränsad till makar, sambor, föräldrar, barn, syskonsaml dem som är besvågrade i rätt upp- eller nedstigande led eller så att denene är gift med den andres syskon. Genom atl överträdelse av närstäendeförbudetär etl brott, måsle personkretsen vara så begränsad och klart avskiljbar sommöjligt. Det betyder ocksä alt regeln får tolkas restriktivt. Som barn skalldärför inte räknas fosterbarn eller styvbarn, däremot adoptivbarn. Motsvarandegäller för betydelsen av förälder. Som syskon bör räknas halvsyskon men inteslyvsyskon. Densom är underkastad näringsförbud får inte heller vara anställd i eller ta emot återkommande uppdrag i samma näringsverksamhet som den i vilken han har åsidosatt sina åligganden. Vid bedömningen av om en viss närings verksamhet är densamma som den i vilken en person med näringsförbud har varit verksam får hänsyn tas till flera faktorer. Att förelagels firma ändrats kan knappast spela någon självständig roll. Detsamma gäller om företaget byter lokaler eller flyttar till annan ort. Även om företaget genomför vissa ändringar i sin verksamhei, men såväl huvudinriktningen av denna som företagets ledning är densamma som lidigare, lorde del ändå finnas skäl att anse att det är fräga om samma företag som lidigare. Delsamma är fallel omföretaget fått ny ägare eller ny ledning men i slorl Prop. 1985/86: 126 bedriver samma verksamhetsom . Med hänsyn lill atl det här rör sig om enstraffsanktionerad bestämmelse ligger det i sakens natur atl gränsdragningen itveksamma fall bör ske till förmån för den som har fått näringsförbud.Uppkommer frågan huruvida denne i elt sådant fall har överträtt förbudel bör hanalltså hellre frias än fällas. 9.1.3Förfarandet vid prövningen av frågor om förbud Dettaavsniti av lagen, som omfattar 8-14§§, innehåller regler om förfarandel dåfrågan om att meddela näringsförbud har uppkommit. Avsnittetinleds med en beslämmelse om rättegängen i mål om näringsförbud (8§). Därefterföljer en bestämmelse som lägger viss skyldighet rörande näringsförbud påkronofogdemyndighet (9§). Vidare ges bestämmelser om s.k. tillfälligtnäringsförbud (10-13§§) och om att viss underrättelse skall lämnas när ellförbud meddelas (14§). Talanom näringsförbud förs i tingsrätt av allmän åklagare. Angående utredningen ochförfarandet i mål om näringsförbud skall, om inte annat föreskrivs i denna lag,i tillämpliga delar gälla vad som i allmänhet är föreskrivet om mål som rörallmänt åtal för brott där straffet är fängelse i högsl . Tvångsmedelenligt 24 och 25 kap. får dock inte tillgripas i fråga omnäringsförbud. Talanom näringsförbud mol någon som försatts i konkurs får tas upp av sammatingsrätt som handlägger eller har handlagt konkursen. Paragrafenmotsvarar, med viss ändring, 199d § KL. Skillnaden består i att mitt förslaginte har någon motsvarighet till regeln i 199d§ Iredje stycket KL om att talanom förbud måste väckas . Paragrafens första stycke motsvarar 6§ ikommittéförslaget. Enligtförslaget skall talan om näringsförbud även i fortsättningen föras av allmänåklagare i tingsrätt. Då frågan om förbud kommer upp i samband med ansvarstalanrörande ekonomisk brottslighet kan den komma att prövas av särskildeko-tingsrätt (SFS 1985:415). Vanliga brottmålsregler skall gälla förförfarandet, närmare bestämt reglerna om mål som rör brott för vilket ärstadgal fängelse i högsl ell år. Detta betyder bl. a. att beslämmelserna omforum i brottmål normalt skall tillämpas och atl tingsrätten är domför med trenämndemän, givetvis dock under den förutsättningen alt talan om brott förvilket inte är stadgat lindrigare straffan fängelse inte samtidigtprövas. Rättens avgörande sker genom dom. I övrigt kan i huvudsak hänvisas tiUspecialmoliveringen i det förra lagstiftningsärendet (prop. 1979/80:83 s. 58fO, Det bör dock observeras, alt förutsättningarna för att offentlig försvarareskall förordnas är delvis förändrade (21 kap, 3a§RB), Liksomtidigare skall reglerna om häktning, anhållande och gripande inte vara tillämpliga i fråga om näringsförbud. Detsamma gäller bestäm- 168 melsernaom reseförbud och anmälningsskyldighet. Givetvis kan det ändå Prop. 1985/86:126 bli aktuellt att tillgripa dessa tvångsmedel som en följd av atlvederbörande misstänks för brott. Övriga tvångsmedel kan användas ifråga om näringsförbud, i den mån reglerna över huvud är tillämpbara. Denregel i KL som föreskriver att talan om näringsförbud måste väckas senast tvåår frän dagen för konkursbeslutet - talan får dock alltid väckas så längekonkurs pågår - saknar motsvarighet i den nya lagen. Talan behöver alltså inteväckas från det att de oegentligheter begicks som ligger lillgrund för den. För att uppfylla den särskilda förutsättning för näringsförbudsom anges i 1 § första siycket 1 gäller dock alt den oegentlighet som avses där- brott inte får vara preskriberad. Jag kan här hänvisa lill vad jag iallmänmotiveringen har anfört i denna fråga (avsnitt 4.2.2, 4.2.3 och 4.2.6). Liksomenligt nu gällande bestämmelser (199d§ andra siycket första meningen KL) fårmål om näringsförbud som rör någon som har försalts i konkurs även - dvs. vidsidan om de fora som framgår av de allmänna brottmälsreglerna - tas upp av dentingsrätt som handlägger eller har handlagt konkursen. skall särskill uppmärksamma när det kan finnas skäl attmeddela näringsförbud i fall som anges i I § första stycket 2. Så snartmyndigheien finner anledning lill det, skall den göra anmälan om förhållandellill åklagaren. Paragrafensaknar direkl motsvarighet i KL. Enligt 199e§ skall dock TSM, om intekonkursförvallaren gjort någon anmälan om näringsförbud till åklagaren enligt55 § eller 185 b §, göra en sådan anmälan, så snart det finns anledning lilldel. Paragrafen innebär alltså en viss påbyggnad av vad som åliggervissa kronofogdemyndigheter. Somframhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.5.1) skall kronofogdemyndigheternaha ett särskilt ansvar för alt aktualisera näringsförbud enligt skatterekvisilet,när etl sådant är befogal. Kronofogdemyndigheterna har på delta område ensärskild sakkunskap och erfarenhet som måsle utnyttjas. Innebörden avbeslämmelsen är atl kronofogdemyndigheterna fortlöpande skall bevakautvecklingen av - och alltså hålla sig underrättade om sådanagäldenärsförhållanden som kan ge anledning till näringsförbud samt anmäla lillåklagare då de anser ett näringsförbud påkallat. Bevakningen skall kunnainnebära både registerspaning och visst fältarbete, liksom fallbeskrivningaroch analyser av skalteförhållanden som är av inlresse i sammanhanget. gör en anmälan till åklagaren bör den bifoga denutredning som finns i ärendet. Ärdet uppenbart att näringsförbud skall meddelas, får rällen meddela förbudför tiden till dess frågan om näringsförbud slutligt har avgjorts (tiUfälliglnäringsförbud), 169 En fråga om lillfälligtnäringsförbud las upp på yrkande av åklagaren, , 1985/86: 126 om inte annatföljer av fjärde styckel. Ett sådant yrkande kan prövas såväl innan talanenligt 8§ har väckis som därefter. Innan elt tillfälligt förbud meddelas skallden som yrkandet avser få tillfälle att yttra sig, om det inte finns anledningatl anla all han har avvikit eller pä annat säll håller sig undan. Rättenfår hålla förhandling för frågans prövning. Till förhandlingen skall den somavses med yrkandet kallas personligen, I kallelsen skall han upplysas om altfrågan kan avgöras även om han inte inställer sig. Om förfarandet i övrigi viden sådan förhandling gäller i tillämpliga delar föreskrifterna i 24 kap, 14 §rättegångsbalken. Bifallsen talan om näringsförbud, får rätten i domen självmant förordna om tillfälligtförbud. Paragrafensförsia slycke motsvarar, med viss avvikelse som har behandlats i avsnitt 4,5,2i den allmänna motiveringen, § försia stycket KL, Dess andra och tredjestycken motsvarar 199g§ Iredje siycket KL, Paragrafens Qärde stycke motsvarar199 h§ Iredje styckel KL. Paragrafen överensstämmer i sak med 7 § första ochandra styckena samt 8 § Iredje siycket i kommittéförslaget. I andra styckelfinns dock etl tillägg som berörs nedan. I10 § stadgas om lillfälligt näringsförbud, som kan meddelas i avvaktan pålagakraftägande avgörande. Tillfälligt förbud kan ges redan innan lalan enligt8§ har väckis. Har sådan talan väckis skall domstolen också kunna meddelalillfälligt förbud under hela förfarandel fram lill dom i målet. Tillfälligtförbud kan också meddelas i samband med domen. I det senare fallet innebär dettillfälliga förbudet delsamma som ell förordnande om all näringsförbudet skallgälla utan hinder av atl domen inte har vunnk laga kraft. Såväl de materiellaförutsättningarna som vissa förfaranderegler las upp i denna paragraf, I 11 13 §§ finns ytterligare regler om förfarandet, Föratt tillfälligt näringsförbud skall få meddelas fordras att del är uppenbartatt förbud skal! Detta betyder alt bevisläget måsle vara helt klart.Dessutom mäste omständigheterna vara så graverande att del inte råder någon Ivekanom all näringsidkaren har grovt åsidosatt sina åligganden och altnäringsförbud är påkallat från allmän synpunkt. Regelnär fakultativ och rätten behöver alltså inte meddela ett tillfälligtnäringsförbud även om förutsättningarna för etl sådanl är uppfyUda. Väckeråklagaren talan om tillfälligt förbud, och finner domstolen atl näringsförbuduppenbart skall meddelas, bör dock också tillfälligt näringsförbud normaltmeddelas. Bakgrundenlill det stränga beviskravet är alt ett tillfälligt förbud kan ge mycketbesvärande effekter för den som drabbas, vilka kanske inte kan repareras om detvid den slutliga prövningen skulle anses att förbud trots alll inte börmeddelas. Det kan tilläggas att om i etl sådant fall vederbörandenäringsidkare vänder sig mot staten med anspråk på ersättning för den skada hanlidit, statens eventuella ansvar är begränsat till vad som följer av 3 kap. skadeståndslagen(1972:207). Andra,tredje och fjärde styckena Prop. Iandra, Iredje och fjärde styckena finns vissa förfaranderegler. De överensstämmermed dem som gäller . I andra stycket andra meningen har dock för klarhetensskull införts en bestämmelse om att ett yrkande om lillfälligt näringsförbudkan prövas såväl innan lalan om näringsförbud har väckis som därefter. I övrigthänvisas lill prop. 1979/80:83 s. 62 f Ettbeslut om tillfälligt näringsförbud gäller , om inte annat förordnas.Beslutet skall delges den som avses med förbudet. Paragrafenmotsvarar i sak § fjärde stycket KL. Den överensstämmer, med vissredaktionell förändring, med 7 § iredje stycket i kommittéförslaget. Avparagrafen framgår atl ell beslut om tillfälligt näringsförbud skall gällaomedelbart, om inte annat förordnas. Vid tillämpningen av regeln skall hänsyngivetvis las till om det finns behov av elt uppskov med ikraftträdandet föravveckling (jfr 18§). Ett beslul om tillfälligt näringsförbud skall allliddelges den som avses med förbudel. Ettbeslul om lillfälligt näringsförbud, som har meddelals under rättegången,överklagas särskill. Överklagasett beslut om tillfälligt förbud,-får högre rätt förordna attförbudet inte skall gälla. Förstastyckel motsvarar i sak 199 g§ femte siycket KL och 7§ fjärde slyckel ikommittéförslaget. Andra slyckel har ingen motsvarighet i KL. Del motsvarar medviss avvikelse - som har berörts i avsnitt 4.5.2 i den allmänna motiveringen -7§ femte styckel kommitléns förslag. Genombeslämmelsen jämställs beslut om tillfälligt näringsförbud, som har meddelalsunder rättegången, med vissa liknande beslut som avses i 49 kap. 4 § RB. Ävenetl beslul om tillfälligt näringsförbud som har meddelats innan lalan omnäringsförbud har väckts är atl anse som beslul under rättegången. Har ettbeslut om tillfälligt näringsförbud meddelats i samband med dom, gäller förfullföljden mol beslulel 49 kap. 8 § första stycket RB. Särskild talan får dåinte föras mol beslutet. Innebördenav beslämmelsen är alt högre rätt kan förordna om inhibition av ett beslut omtillfälligt näringsförbud, dvs. besluta att förbudet tills vidare inte skallgälla. Beslul om inhibition kan meddelas såväl då del tillfälliga förbudet harmeddelats i samband med dom som dä det har meddelats under rättegången. Etlyrkande om inhibition får anses vara etl sådanl yrkande som påkallar omedelbar prövning (jfr 51 kap. 5§ andra stycket och 55 kap. 5§ andra stycket RB). Vadeinlagan eller revisionsinlagan skall alltså sändas in ge- 171 13 § Prop. Om rätlenmeddelar ett tillfälligt näringsförbud, skall den utsätta en tid inomvilken talan om näringsförbud skall väckas, om inte en sådan talan Tiden får inte bestämmas längre än vad som bedöms Är den utsatta tiden inte tillräcklig, får rätten medge förlängningom åklagaren före tidens utgång gjort framställning om sådan. Paragrafen motsvarar i sak 199 h§ första styckel KL liksom8§ andra styckel i kommitténs förslag. I denna paragraf finns ytterligare regler om förfarandelvid meddelande av lillfälligt näringsförbud. Någon saklig ändring är inteavsedd med de redaktionella ändringar som har gjorts i förhållande till 199 h§KL. Här hänvisas därför lill specialmotiveringen i prop. 1979/80: 83 s. 62 f. I samband med all näringsförbud eller tillfälligtnäringsförbud meddelas, skall rätten till den som avses med förbudel överlämnaen särskild underrättelse, där innebörden av förbudet beskrivs.