prop · G90330 · 1985-12-31 00:00:00 — Del ärendast ett mindre antal remissintanser som direkt har berört förslageti denna del. Bland dessa finns delade meningar. 26 stanser, däribland hovrätten för VästraSverige och RÅ, framhåller emel- lertidall om förslaget läggs till grund för lagstiftning, sä bör lagtexten kompletterassä att det klart fiamgär all en förutsättning för ansvar är att gäldenärenefter sin åtgärd är pä obestånd. Promemoriansförslag och yttrandena över detta måste emellertid ses mot bakgrund av att detutvidgade ansvaret enligt förslaget endast avser närslåendelransaktioner. Frågan om en mer generellutvidgning av mannamånsansvarel genom en justering av tidsrekvisitet prövadesoch avvisades som jag nämnde i samband med reformen . I det falletavsäg den ifrågasatta utvidgningen endast åtgärder som vidtagits när detförelåg uppenbar fara för obestånd. Förslaget avvisades emellertid med hänsyn tillatt en ändring sannolikt skulle träffa också en rad förfaranden som utgörförhållandevis normala inslag i kreditlivel. Det förslag som framlagts ipromemorian motiveras också uttryckligen med att de dä befarade negativakonsekvenserna nu skulle undvikas genom begränsningen till närståendetransak-lioner. Om,som jag har förordat, nägon begränsning till närståendetransaktioner integenomförs, bör enligt min mening inte heller en allmän utvidgning avmannamånsansvaret till åtgärder av solventa gäldenärer ske. Med hänsyn till attskuldbetalningar inle innebär att gäldenärens nettoförmögenhet minskar är detenligt min mening också naturligt att i det sammanhanget utgå från ett merbegränsande tidsrekvisit än vid oredlighet och vårdslöshet mol borgenärer. Defall som framstår som klart klandervärda avser i allmänhet åtgärder som vidtasi medvetande om att konkurs är oundviklig och nära förestående och då detsåledes står klart att gäldenären är på obestånd. Den nuvarande ordningensynes inte heller i detta hänseende ha medfört några egentliga problem ipraktiken. Borgenärernas intressen i de situationer som promemorians förslagavser tillgodoses enligt min uppfattning i tillräcklig omfattning genom de möjlighetertill återvinning som finns. Jagföreslår alltså i de hänseenden som jag här behandlat inte någon ändring i brotlsbeskrivningenför mannamån mot borgenärer. Jag återkommer emellertid i nästa avsnitt till enändring i denna brotisbeskrivning som enhgt min mening bör genomföras. Prop,1985/86:30 2.4 S. k. latenta skulder Mitt förslag:Möjligheterna alt vid bedömningen av frågor om straffansvar för oredlighet,vårdslöshet och mannamän mol borgenärer ta hänsyn till ännu inte uppkomna menförutsebara skulder vidgas. Delta åstadkoms genom att dessa brott i likhetmed vad som vanligen gäller - anges kunna utföras av var och en i stället försåsom nu endast av den som är gäldenär. Promemorians förslag:Också i promemorian föreslås ökade möjligheter att ta hänsyn lill ännu inteuppkomna skulder. På samma sätt som i milt 1985/86:30 förslag anges brott kunna begås av varoch en. Härutöver föresläs i promemorian särskilda bestämmelser enligt vilkaäven en skuld som uppkommit efter förfarandet skall beaktas vid denstraffrättsliga bedömningen under förutsättning att skulden grundar sig på enomständighet som förelåg för förfarandet. Remissinstanserna: Promemorians förslag har i denna delfått ett övervägande positivt mottagande vid remissbehandlingen. Någraremissinstanser har emellertid avstyrkt förslaget. Invändningarna avser främstatt det utvidgade straffansvaret inte begränsats lill skatter och avgifter ulanomfattar även andra fordringar. Vissa remissinstanser, exempelvis hovrättenöver och saml industriförbundet och SAF, anser att del intepåvisats något behov av ökat straffansvar i delta hänseende samt attkonsekvenserna av förslaget i vissa hänseenden är svåra att överblicka. Skälen för mitt förslag: När gäldenärsbrotten i början av1940-talet fick den utformning som i alla väsentliga huvuddrag fortfarandegäller sägs brotten systematiskt som förmögenhetsbrott som riktade sig motenskildas intresse. 1 förarbetena uttalades också att man vid denstraffrättsliga bedömningen borde bortse från gäld som inte berördes av gäldenärensobestånd. Delta har i praxis och litteratur ansetts innebära att straffansvaretinte täcker gärningar som enbart inverkar på förpliktelser som uppkommit förstefter gärningen, Lagtekniskt anses detta dock inle följa av obeständskravel.Vid bedömningen av om obestånd föreligger kan nämligen hänsyn tas också tillförutsebara men ännu inte uppkomna skulder. Det har i stället ansetts bero päatt lagtexten anger gärningsmannen som "gäldenär". Denna begränsning av straffansvaret har vållat vissaproblem i rätts-tilllämpningen. Del viktigaste av dessa är frågan om fränvilken tidpunkt en skuld som avser skatt eller allmän avgift skall ansesföreligga. Det är i viss utsträckning oklart vad som f. n. skall anses gälla i dellahänseende. Enligt promemorian torde gäUande rätt innebära att skattoch allmän avgift vid tillämpningen av bestämmelserna om gäldenärsbrotl är attbetrakta som en skuld först från utgången av den period till vilken den hänförsig eller, dä en särskild prövning krävs för uttaget, frän den dag då beslutetvann laga kraft. Detta skulle enligt promemorian beträffande exempelvisinkomstskatt innebära att nägon skatteskuld inle anses föreligga innan detaktuella beskattningsåret gått till ända. Bedömningen skulle inte hellerpåverkas av om det förelåg skyldighet att betala genom preliminäruppbörd. betonas det i promemorian all det finns starkaskäl för att införa ett genereUt straffansvar för sådana transaktioner somsyftar till att åstadkomma "immunitet" mot förväntadefordringsanspråk. Den möjlighet som gällande rätt enligl promemorian skulleinnebära att utan risk för straff göra sig oåtkomlig för ekonomiska krav genomatt "se om sitt hus i lid" betecknas som en uppenbar brist i detnuvarande ansvarssyslemet. De problemsom den gällande lagstiftningen medför avser som redan påpekatsfrämst skatter och avgifter. 1 promemorian framhålls emellertid 28 att liknande problem kan påvisasockså utanför detta område, exempelvis beträffandeböter och viten och i viss mån även skadestånd. Enligt prome- Prop,1985/86: 30 bör också straffansvaret gälla alla gäihingar som på ettoacceptabelt sätt äventyrar borgenärers intressen, oberoende av vem som är borgenäri del enskilda fallet. Medhänsyn härtill föreslås i promemorian dels att det i lagtexten inle skall angesatt den som begär brottet skall vara gäldenär, dels att en särskild bestämmelseinförs om att även skuld som uppkom först efter tidpunkten för förfarandetskall beaktas, om skulden grundar sig pä en omständighet som förelåg vid dentidpunkten. Promemoriansförslag har i denna del fått ett övervägande positivt bemötande vidremissbehandlingen. De flesta remissinstanser som yttrat sig i frågan anser attövertygande skäl kan anföras för att också s.k. latenta skulder skall beaktasvid den straffrättsliga bedömningen och tillstyrker promemorians förslag ellerlämnar det ulan erinran. Beträffande andra skulder än skattefordringar haremellertid vissa remissinstanser ifrågasatt om del finns något behov av utvidgatansvar. Man har också ansett det svårt alt överblicka vilka konsekvenser enlagändring skulle få och mot den bakgrunden ansett att en lagändring bör anslåi avvaktan på en mer omfattande analys av problemen. Föregen del ansluter jag mig till den i promemorian framförda uppfattningen alldet finns starka skäl att uttryckligen straffbelägga vissa transaktioner somsyftar lill att åstadkomma "immunitet" mot väntade fordringsanspråk. Jaghar tidigare närmare utvecklat skälen varför jag i överensstämmelse medpromemorians förslag nu föreslär att straffansvaret för oredlighet ochvårdslöshet mot borgenärer i fortsättningen inte bör begränsas lill fall då någonorsakar en viss effekt utan skall kunna inträda vid ett handlande i ett visstekonomiskt läge. Enligt vad jag då anförde bör, när det gäller det straffbaraområdets avgränsning, avgörande vikt fästas vid huruvida en transaktion medhänsyn till de förhållanden som förelåg eller kunde förutses när den förelogsframstår som ekonomiskt oförsvarlig gentemot borgenärerna. Enligtmitt förslag bör straffansvar kunna komma i fråga för åtgärder som företagitsnär någon var på obestånd eller när det förelåg påtaglig fara för att hanskulle komma på obestånd. Vid bedömning av om detta är fallet skall, liksomenligt gällande rätt, inte endast det faktiska förmögenhetsläget beaktas.Hänsyn skall också tas till vad som kan förutses om den framtida utvecklingen.Något bärande skäl för att särbehandla förutsedda skulder i förhällande tillandra slags omständigheter som kan påverka bedömningen av exempelvis enrörelses framtida utveckling kan knappast åberopas. Vad som frånstraffvärdesynpunkt framstår som avgörande är inle vilken lyp av omständighetersom är aktuell ulan den säkerhet med vilken utvecklingen kan förutsägas. Med den grundläggandeutformning av straffbestämmelserna som jag föreslagit och som alltså innebär att straffansvaret anknyts till obestånd eller risk för obestånd, krävs inte - i motsats till vad som skulle ha varit fallet med promemorians förslag att nägon särskild bestämmelse tas in om s. k, latenta skulder. Vad som erfordras är endast alt det i enlighet med 29 1985/86:30 vad som också föreslagits i promemorianinte längre anges att den som utför brottet skall vara gäldenär. Härigenommarkeras att frågan om straffansvar i detta hänseende skall avgöras endastgenom en sedvanlig bedömning av huruvida obestånd eller fara för obeståndförelåg. Enligt den i promemorian föreslagna bestämmelsen skall vidden straffrättsliga bedömningen alla skulder som har uppkommit eftertidpunkten för förfarandet beaktas förutsatt alt de grundar sig på enomständighet som förelåg . Inkomstskatt skulle såledesbeaktas från tidpunkten för inkomstförvärvet. Även med den av mig förordade regleringen torde det iallmänhet vara naturligt att beakta skulder tidigast från den tidpunkt somanges i promemorians förslag. I den mån förekomsten av förväntade intäkter ärav betydelse för bedömningen av obeståndsfrågan bör emellertid självfalletockså de kostnader som intäkterna är förenade med liksom den skatteplikt som dekan medföra kunna beaktas i sammanhanget. En person som systematiskt avhändersig tillgångar bör ju inle till sitt försvar kunna åberopa att han skulle hakunnat betala sina skulder med förväntade inkomster, förutsatt att dessa inteskulle vara förenade med några utgifter och inte skulle vara skattepliktiga. Det bör i sammanhanget framhållas att det subjektiva rekvisiletinnebär en väsentlig begränsning av straffbarheten även i det hänseende som äraktuellt . Ansvar kan komma i fråga endast om gärningsmannen vid förfarandethade uppsåt eller vid vårdslöshet mot borgenärer åtminstone varit oaktsam medavseende pä sitt obestånd eller risken för obestånd. De invändningar som har riklats mot promemorians förslagtill reglering av hur s.k. latenta skulder skall beaktas har i stort settgenomgående avsett att andra skulder än skatte- och avgiftsskulder, och då iförsta hand skadestånd, skulle omfattas av regleringen. Så har exempelvisindustriförbundet och SAF framhållit att det i en civilprocess medskadeståndsyrkande ofta kan vara ytterst svårt för svaranden alt bedöma bådeom han över huvud laget skall komma att åläggas att utge skadestånd och, om säsker, hur stort detta kan bli. En person som är invecklad i en sådan processskulle därför kunna bli "låst" i sina möjligheter att disponera översin egendom med hänsyn till riskerna alt drabbas av straffrättsliga påföljder.Organisationerna framhåller att en sådan låsning visserligen torde varamotiverad i flera fall men att förskigel också kan tänkas drabba helt seriösapersoners möjligheter till förnK>genhelsdisponering bara därför att ett kravpå skadestånd riktats mol de\r. Med den utformning som promemorians förslag har, därregleringen av s. k. latenta skulder anknyts lill vad som brukar betecknas somett abstrakt farerekvisit, har jag viss förståelse för de farhågor som bl.a.industriförbundet och SAF framför. Det bör emellertid betonas att en skuld somavser skadestånd redan enligt gällande rätt torde fä anses uppkomma senast närden aktuella skadan inträffar. Tillskillnad frän vad som möjligen kan anses följa av promemorians förslag gällervidare att den av mig förordade regleringen inte innebär någon mera påtaglig principiell ändring i förhållande tillgällande rätt. 30 Visserligen öppnas möjligheten attta hänsyn till elt förutsett skadestånd redan innan den skadeståndsgrundande omständigheteninträffat men bara Prop. 1985/86: 30 under förutsättning alt skadeståndet är relevant förbedömningen av frågan om obestånd eller lära för obestånd har förelegat. förhållandet endast i speciella undantagsfall. vara den att det står helt klart att gäldenären kommer attdrabbas av skadeståndsanspråk med hänsyn till att han saknar förmågaatt fullgöra en 1 ett sådant fall tordeersättningsskyldigheten kunna vara att beakta vid bedömningen av om obestånd eller ivart fall fara för obestånd förelegat, oberoende av om skulden då kan ansesha uppkommit Vad som blir av betydelse för frågan om obestånd ellerfara för obestånd föreligger är inte i förslå hand huruvida en skuld formelllskall anses ha uppkommit eller inte utan med vilken säkerhet enbetalningsskyldighet av viss storlek kan förutses. Det bör emellertid återigenunderstrykas att, även om obestånd eller fara för obestånd bedöms ha förelegatvid gärningstillfället, en ytterligare förutsättning för ansvar är attgärningsmannen också haft uppsåt eller varit oaktsam i förhällande till detta.Med hänsyn härtill anser jag att mitt förslag lika lite som gällande rättinnebär nägon risk att seriösa personers möjligheter till förmögenheisdisponeringskall låsas pä ett oacceptabelt sätt med hänsyn till befarade eller framställdaskadeståndskrav. Endast om gärningsmannen insett eller bort inse att detförelåg åtminstone en påtaglig fara för obestånd, kan han drabbas avstraffansvar för vissa förmögenhetsförsämrande åtgärder. Vid bedömningen av om faran för obestånd har varitpåtaglig måste naturligtvis också beaktas när eventuella framtida betalningsförpliktelserkan antas komma att aktualiseras. Ju längre tidsperspektivet är i dettahänseende, desto mindre blir normalt också förutsättningarna för att betecknafaran för obestånd som påtaglig. Självfallet måste också beaktas i vad mån detkan antas att gäldenären genom krediter, subventioner eller på annat sätt kanmotverka att en framtida förpliktelse kommer alt medföra betalningsoförmäga.Också i detta hänseende blir tidsperspektivet av viss betydelse. Är det enuppenbar fara för att en betalningsförpliktelse kan aktualiseras inom en mycketsnar framtid, är givetvis möjligheterna att genom kredit eller pä annat sätthanlera situationen ofta sämre än om står till gäldenärensförfogande. Att en relativt förflyter innan en förutsebarskuld ger upphov till en akut betalningsoförmåga kan emellertid bero på altbetalningsförpliktelsen inte görs gällande i samband med skuldens uppkomst. Dellaär exempelvis förhållandet vid sädana inkomslskatteskulder som blir föremålför indrivning först sedan taxering, debitering och restföring har skett. Detkan dä ha gått sä sedan den transaktion som utlöste skulden företogsatt det tidsmässiga sambandet med den akuta betalningsoförmägan kan framstå sommindre påtagligt. Om, såsom bl. a. kan vara fallet i situationer av det nunämnda slaget, betalningsskyldigheten kan förutses med myckel stor säkerhet kandet emellertid finnas anledning att fästa förhållandevis mindre vikt vid tidsutdräktennär man bedömer huruvida faran för obestånd skall anses ha varit påtaglig. Vad jag har anfört nu avser i första hand frågan om hurdet ekonomiska 31 lägebör bestämmas i vilket vissa förmögenhetsförsämrande åtgärder skall kunna medföraansvar för oredlighet eller vårdslöshet mot borgenärer. Samma principiellasynpunkter gör sig dock gällande också vid brottet mannamån mot borgenärer.Även vid detta brott bör därior det s. k. subjektrekvisitet gäldenär avskaftas. Situationen komplicerasemellertid i detta fall av att straffansvar för mannamån mot borgenärer enligt gäUanderätt förutsätter att gärningsmannen genom sina åtgärder avsevärt förringarandra borgenärers rätt. Vid bedömningen om sä är fallet torde det medbestämmelsens nuvarande utformning endast vara möjligt all beakta den rätt somnågon har på grund av en fordran som uppkommit för förfarandet.För att förutsebara men ännu inte uppkomna skulder skall kunna beaktas bördärför rekvisilet justeras så alt det för straffansvar blir tillräckligt allåtgärden medfört en påtaglig fara för att andra borgenärers rätt skallförringas avsevärt. En sädan avfatlning av bestämmelsen gör del möjligt att påsamma sätt som vid obeståndsbedomningen beakta sådana framtida betalningsförpliktelsersom kunde förutses vid gärningstillfället. 2.5 Det straffbara förfarandet Mittförslag: Beskrivningarna av vilka förfaranden som kan medföra straffansvarbibehålls i huvudsak. Beträffande oredlighet mol borgenärer ändras emellertidkravet att förfarandet skall avse egendom av betydenhet lill alt gälla egendomav betydande värde. Avsikten med denna ändring är att tydligare markera att deti första hand är det absoluta värdet som är avgörande för straffansvaret.Straffansvaret för vårdslöshet mot borgenärer begränsas till förfarandenvarigenom gärningsmannen försämrat sin förmögenhetsställning i avsevärd mån. Promemoriansförslag: I promemorian föreslås att de nuvarande beskrivningarna av detstraffbara förfarandet vid oredlighet och vårdslöshet mot borgenärer skallersättas med ett mera genereUt rekvisit beslående i att någon försämrar sinekonomiska ställning i avsevärd män. Detta innebär bl. a. att den nuvarandeföreskriften om ansvar för vårdslöshet mot borgenärer för den som fortsätterrörelse under förbrukande av avsevärda medel utan motsvarande nytta förrörelsen föreslås utgå. Remissinstanserna:Beskrivningen av det straffbara förfarandet har i allmänhet inte berörtsnärmare vid remissförfarandet. Vissa remissinstanser, däribland hovrätten överSkåne och , , domareförbundet och länsåklagarna iUppsala och , har emellertid ställt sig avvisande eller tveksamma lillatt del brottsliga förfarandet beskrivs pä ett så allmänt sätt som enligtförslaget. Förslaget att fortsättande av rörelse skall vara straffbart endastom gärningsmannen därigenom har försämrat sin ekonomiska ställning i avsevärdmån har fått ett positivt bemötande av majoriteten av de remissinstanser somberört frågan. tiskasynpunkter i denna del har emellertid framförts av bl. a. arbetsmark- Prop.1985/86: 30 nadsstyrelsen (AMS) och överåklagaren i . Skälenför mitt förslag: Straffansvaret för förmögenhetsförsämrande åtgärder är i daguppdelat pä tvä olika brott. Brottet oredlighet mot borgenärer omfattarförfaranden varigenom någon förstör eller genom gåva eller annan liknande åtgärdavhänder sig egendom av betydenhet. Andra förmögenhetsförsämrande förfarandenär däremot i den mån de är straffbara -alt bedöma som vårdslöshet motborgenärer. Straffbarheten avser i sistnämnda fall den som fortsätter rörelseunder förbrukande av avsevärda medel utan motsvarande nytta för rörelsen ellerlever slösaktigt eller inlåter sig på äventyrligt företag eller lättsinnigansvarsförbindelse eller vidtar annan sädan åtgärd. Vidvårdslöshet mot borgenärer och enligt huvudregeln om oredlighet mol borgenärerförutsätts dessutom att gärningsmannen genom sitt förfarande framkallat ellerförvärrat obestånd. Ansvar för oredlighet mot borgenärer kan komma i frågaendast om gärningsmannen har gjort detta uppsåtligen. Den som har avhänt sigegendom utan att ha haft uppsåt till att därigenom framkaUa eller förvärraobestånd kan dömas för vårdslöshet mot borgenärer, om han varit grovt oaktsam iförhällande till denna effekt av förfarandet. Beskrivningenav vilka förfaranden som kan medföra straffansvar kan uppenbarligen iblandlämna utrymme för skilda uppfattningar om det straffbara områdets avgränsning.Särskilt beträffande vårdslöshet mot borgenärer har det i praktiken visat sigsvårt att i konkreta fall avgöra om förutsättningar för straffansvar harförelegat också i sädana fall där nägon tvekan inte rätt beträffandeobeståndsfrågan. Bestämmelsens formulering utesluter inle att också förfarandensom framstår som föga klandervärda kan anses ingå i del straffbara området. Vidden reform av gäldenärsbrotten som genomfördes är 1976 angavs som en vägledandeprincip att kriminalisering endast skulle tillgripas mot verkligt straffvärdaförfaranden. Denna princip tog sig då främst uttryck i att en betydande avkriminaliseringskedde av brottet mannamän mot borgenärer. Beträffande vårdslöshet motborgenärer gjordes däremot ingen inskränkning i det straffbara området, men ensärskild bestämmelse infördes om att allmänt åtal för vårdslöshet motborgenärer skall väckas endast om åtalet är påkallat frän allmän synpunkt (11kap. 8 § BrB). Också i promemorianframhålls som en viktig princip att straffansvaret bör förbehållas verkligt slraffvärda förfaranden. Såvitt angår oredlighet och vårdslöshet mol borgenärer torde detta främst ha eftersträvats genom beskrivningen av de straffbara förfarandena. Enligt förslaget skall den uppdelning mellan avhändanden och andra förmögenhetsförsämrande åt gärder som ligger till grund för gränsdragningen mellan de olika brotten upphävas. 1 stäUet skall i princip alla fall då någon uppsåtligen försämrar sin ekonomiska situation i avsevärd män bedömas som ored lighet mot borgenärer, oberoende av på vilket sätt detta sker. Har gär ningsmannen däremot endast varit grovt oaktsam med hänsyn lill effekter na av sitt handlande - eller till den ekonomiska situation vilken skall ha 33 3 1985/86. 1 sam/. Prop.1985/86:30 förelegat för alt förfarandet skall vara straffbart - är förfarandetenligt promemorians förslag att bedöma som vårdslöshet mot borgenärer. Begränsningenav det straffbara området avses alltså i första hand komma till uttryck ikravet på all gäldenärens ekonomiska situation skall ha försämrats avsevärt.När del gäller bedömningen av om detta skall anses ha inträffat anges ipromemorian att man främst skall se till försämringens storiek absolut sett ochinte enbart relatera den till gäldenärens förhållanden och boets ställning. 1promemorian ägnas särskild uppmärksamhet ål frågan under vilka omständigheterdet skall kunna medföra straffansvar att någon fortsätter en rörelse. Dethävdas i promemorian all den nuvarande straffbestämmelsen i viss män hartolkals som ett förbud för en rörelseidkare att fortsätta driften efter en tidpunktdå han kommit på obestånd, oberoende av om därefter företagna åtgärder harsaknat nytta för rörelsen eller inte. Denna tolkning harmonierar enligtpromemorian illa med lagtexten och den sägs i praktiken ha inneburit elt ansvarför underlåtenhet att begära sig i konkurs, även om domstolarna i regel inteanfört underlåtenheten som uttrycklig grund för ansvar. Enligt promemorianskulle en tillämpning av det kritiserade slaget undvikas genom attbestämmelsen begränsas lill att gälla förmögenhetsförsämrande åtgärder. Ipromemorian föresläs å andra sidan att den särskilda ätalsprövningsre-geln i 11kap. 8 § BrB slopas. Remissinstansernahar ställt sig bakom principen att straffansvaret bör förbehållas verkligt slraffvärdaförfaranden. Beträffande ansvaret för fortsatt drift av en rörelse har deflesta remissinstanser som uttalat sig i frågan ställt sig positiva tillförslaget. Delta gäller bl, a, hovrätten över och , juridiska fakulletsnämndenvid , domareförbundet och Föreningen har avstyrkts av bl, a. överåklagaren i och AMS som inte anseratt det visats att den nuvarande ordningen medför några olägenheter ipraktiken, AMS förordar, i likhet med RÅ och länsåklagaren i län, attden nuvarande åtalsprövningsregeln i 11 kap, 8 § BrB bibehålls.