prop · G9039 · 1985-12-31 00:00:00 — Endast sådana gärningar som av särskildaskäl anses speciellt straffvärda bör således - utom, naturiigtvis, i de fall dåde är kriminaliserade utanför de särskilda bestämmelserna om krigsmän -ifortsättningen kunna beivras i straffrättslig ordning. Ettnytt ansvarssystem för värnpliktiga, vilket inte vilar på straff- ellerprivaträttslig grund, kan rättssystematiskt bara placeras inomförvaknings-rätten. Deprincipiella konsekvenserna av en sådan reform blir att prövningen i förstainstans av disciplinansvarsfrågoma knappast kan läggas på domstolarna. Prövningenbör i första hand ankomma på de militära myndigheterna. Jagåterkommer till den närmare utformningen av det nya disciplinsyste met i avsnitt 2.2. 2.1.4Disciplinansvaret för vissa andra personalkategorier Mittförslag: Det nya disciplinsystemet bör utöver värnpliktiga också omfatta andrasom utan att vara anställda är tjänstgöringsskyldiga vid försvarsmakten. MAK:s förslag: Överensstämmer med mitt (Betänkandet s. 122-126). Remissinstanserna:De har inte riktat några invändningar mot förslaget. Skälenför mitt förslag: Förutom anställda och värnpliktiga utgörs försvarsmaktenspersonal av åtskilliga andra kategorier. En fullständig redovisning avförsvarsmaktens personahndelning finns i förordningen (FFS 1983:50) om försvarsmaktenspersonal. Försvarsmaktensförmåga att lösa de uppgifter som statsmakterna lagt på den är i avgörande gradberoende också av insatser från andra grupper än anställda och värnpliktiga. Påsamma sätt som när det gäller anställda och de värnpliktiga finns ett behov avatt ha disciplinregler för dessa gruppers tjänstgöring. Degrupper som sålunda också bör omfattas av ett särskilt disciplinsystem är 1. kvinnor som genomgår utbildning enligt lagen (1980:1021) om militärgrundutbildning för kvinnor, 2. de som genomgår utbildning vid förberedande officersskola eller annanutbildning vid försvarsmakten för att få anställning där som officerare, 3. hemvärnsmän då de är tjänstgöringsskyldiga, 4. de som genom krigsfrivilligavtal eller annat särskilt avtal åtagit sigatt som frivilliga tjänstgöra i befattning inom försvarsmaktens krigsorganisation,de i sådan egenskap är tjänstgöringsskyldiga. Denu nämnda grupperna bör, liksom , likställas med värnpliktiga vidtillämpningen av disciplinreglema. Desom är anställda i en svensk beredskapsstyrka för FN-tjänst är som framgår avbenämningen anställda. Om inte annat bestäms, blir en följd av förslagen i detföregående att också de kommer att omfattas av disciplinansvarssystemet ilagen om offentlig anställning. Jag återkommer till denna personalkategori iavsnitt 2.6. Mitt förslag: Dåriket är i krig eller krigsfara skall det särskilda militära disciplinsystemettillämpas på alla tjänstgöringsskyldiga vid försvarsmakten samt även på vissaandra grupper med uppgifter inom totalförsvaret. MAK: s förslag:Överensstämmer med mitt (Betänkandet s. 126). Remissinstanserna: De flestaremissinstanserna lämnar förslaget utan erinran. Några tycker emellertid attanställda alltid bör likställas med värnpliktiga idisciplinhänseende då de tjänstgör i krigsorganiserade för- Prop. 1985/86:9band (Remissammanställningen s. 157). Skälenför mitt förslag: I anslutning till vissa remissinstansers invändningar anserjag att det kan diskuteras under vilket ansvarssystem en anställd skall lyda dåhan under fredstid tjänstgör vid ett krigsorganiserat förband, t. ex. under enkrigsförbandsövning. Det kan här anföras skäl för att t. ex. ett anställt befälskall lyda under samma regler som gäller för värnpliktigt befäl och övriga somär tjänstgöringsskyldiga direkt på grund av värnpliktslagen. Motdetta kan invändas att de anställda befälen i regel fullgör denna typ avtjänstgöring på grund av sin anställning och med sedvanliga anställningsförmåner.Kravet på likställdhet med annan anställd personal under fredsförhållanden görsig därför gällande. En komplikation är också att en betydande del avförsvarsmaktens verksamhet - exempelvis inom marinens och flygvapnetsincidentberedskap bedrivs i organisatoriska former som inte ändras närförsvarsmakten i övrigt intar sin krigsorganisation. Anställda i sådanverksamhet skulle därför till skillnad från andra försvarsanställda alltid varalikställda med värnpliktiga i disciplinhänseende. I vissa fall skulle detockså vara förenat med betydande svårigheter att fastställa om en personutövade sin befattning i vad som kan betecknas som ett krigsorganiserat förbandeller inte. Jaghar alltså liksom MAK kommit till den uppfattningen att det i normal fredstidalltid bör göras en principiell åtskillnad mellan den anställda personalen ochde värnpliktiga osv. i fråga om vilket disciplinsystem som skall gälla. Underkrigsförhållanden saknas däremot anledning att inte låta ett särskilt disciplinsystemför värnpliktiga m. fl. också omfatta dem vars tjänstgöringsskyldighet vidförsvarsmakten har sin grund i ett anställningsförhållande. Med värnpliktigabör därutöver likställas också alla andra grupper som är tjänstgöringsskyldigavid försvarsmakten, i den mån de inte är underkastade det särskildadisciplinsystemet redan i fred. Detfinns dessutom en del andra kategorier som bör omfattas av sammadisciplinsystem. På grund av MAK: s förslag förordar jag således att ocksåföljande grupper likställs med värnpliktiga i krig. Polismänsom utan att vara tjänstgöringsskyldiga vid försvarsmakten är skyldiga att delta i rikets försvar, 2. skyddsvakter som har förordnats med stöd av 10 § lagen (1940:358) medvissa bestämmelser till skydd för försvaret m. m., 3. alla som annars vistas vid avdelningar av försvarsmakten, när avdelningarnaär i fält eller verkar under liknande förhållanden. MAKhar i sin uppräkning av personal som i krig bör likställas med värnpliktigatagit med också personal inom civilförsvaret som enligt regeringensförordnande är skyldig att utöva samma verksamhet som försvarsmaktenspersonal. Den civilförsvarspersonalsom här avses torde vara tjänstgöringsskyldig vid försvarsmakten. Personalen i fråga ingår därför i den ovan angivna huvudgruppen på vilken de särskilda ansvarsreglerna skall vara tillämplig i krig. Den behöver alltså inte nämnas särskilt. Beträffande denna personal 55 kani övrigt hänvisas till lagen (1984:272) om skyldighet för civilförsvarspliktigaatt tjänstgöra utanför civilförsvaret. Engrupp som inte nämns i MAK: s förslag är medlemmarna i väpnademotståndsrörelser. Enligt folkrätten måste den väpnade motståndsrörelsen lydaunder ett disciplinärt system som säkerställer att medlemmarna iakttar krigetslagar för att dessa skall få status och skydd som kombattanter. För det fallatt motståndsrörelsen inte lyder under egna disciplinregler torde detta kravtillgodoses om den organiserade motståndsrörelsen likställs med värnpliktigam. vid tillämpningen i krig av det nya ansvarssystemet. Jag återkommertill denna kategori i specialmotiveringen. Dettillämpningsområde som jag nu har förordat för det särskilda militäradisciplinsystemet i krig bör också kunna gälla när vårt land befinner sig iandra särskilt svåra situationer. Om riket är i krigsfara eller om det rådersådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller av krigsfarasom riket har befunnit sig i, bör således tillämpningsområdet kunna ha sammavidgade omfattning som i krig. Regeringen bör bemyndigas att förordna omdetta. 2.2 Det särskilda militära disciplinsystemet Mitt förslag:Begreppet krigsman bör användas också i fortsättningen för att ange vilka somlyder under det särskilda militära disciplinsystemet. MAK:s förslag: MAK föreslår att krigsmannabegreppet tas bort för fredstid(Betänkandet s. 122). Remissinstanserna:Någon remissinstans anser att krigsmannabegreppet bör behållas med sammainnebörd som f.n. Övriga remissinstanser har inte berört frågan(Remissammanställningen s. 158). Skälenför mitt förslag: MAK: s förslag innebär att de flesta brott av krigsmän som nufinns upptagna i 21 kap. försvinner ur den fredstidastrafflagstiftningen och att en uppdelning sker beträffande det disciplinäraansvaret mellan å ena sidan de anställda och å andra sidan de värnpliktiga ochvissa andra grupper. En sådan reform medför enligt MAK: s mening att behovet avden samlande benämningen krigsman minskar radikalt. Visserhgenkommer med den principiella lösning av disciplinansvarsfrågorna som jag harförordat i det föregående behovet av ett straffrättsligt krigsmannabegrepp attminska. Enligt min mening finns det likväl behov av en benämning somsammanfattande uttrycker vilka som omfattas av det nya särskildadisciplinsystemet. I och för sig finns inga hinder mot att -såsom MAK har gjort- föreskriva att systemet gäller för värnpliktiga samt ange att vissa andrakategorier är likställda med värnpliktiga. Ennackdel med MAK: s förslag är att samhörigheten mellan dem som lyder underdiscipUnsystemet inte uttrycks tillräckligt klart. Inte minst frän psykologiskautgångspunkter kan det vara olyckligt att en personalkategori Dessutom kan med MAK:s förslag det nya disciplinsystemet ialltför hög grad komma att uppfattas som om det i första hand tog sikte påvärnpliktsutbildningen i fred. Jag har också den uppfattningen attregelsystemet kan formuleras klarare om de som omfattas av sammadisciplinansvar har en gemensam benämning. Begreppet krigsman har enlång tradition inom vårt försvar och det finns enligt min mening starka skälför att behålla det också i fortsättningen som en benämning på dem som ärunderkastade ett särskilt militärt disciplinansvar. Det innebär i det nyasystemet att begreppet har en viss omfattning i fred och en annan - betydligtvidare - omfattning i krig. Om man bortser från den anställda personalen fårkrigsmannabegreppet följaktligen i aUt väsentligt samma omfattning som f.n. Detanförda innebär emellertid också att den nuvarande distinktionen mellankrigsmän och dem som har ansvar som krigsmän slopas. Mitt förslag: Idet särskilda militära disciplinsystemet skall påföljd för disciplinförseelseåläggas den som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter vad han på grundav reglementen, instruktioner, förmäns order eller i övrigt skall iaktta itjänsten. Påföljd skall dock inte åläggas om felet är ringa. MAK:s förslag: Överensstämmer med mitt (Betänkandet s. 69) Remissinstanserna:Några remissinstanser anser att förslaget är för allmänt hållet. I övrigt harförslaget lämnats utan erinran (Remissammanställningen s. 158 f). Skålenför mitt förslag: Enligt lagen om offentlig anställning kan disciplinansvaråläggas en tjänsteman som åsidosätter vad som åligger honom i hans anställning.Den grundläggande förutsättningen för att disciplinansvar skall kunna åläggasnågon enligt särskilda militära regler bör självfallet också vara att den somomfattas av reglerna - krigsmannen - åsidosatt något som ålegat honom i hanstjänst. Jag delar dock MAK: s uppfattning att detta bör uttryckas på ett någotannoriunda sätt än i lagen om offentUg anställning, nämligen genom enuppräkning av de oUka normtyper som kan komma i fråga. Så har t. ex. skett iden nuvarande tjänstefelsbestämmelsen 121 kap. 18 § . MAKtar upp som en särskild fråga hur underiåtenhet att lyda en förmans order skallbedömas. MAK förordar därvid med hänvisning till lydnadspliktens centrala rolli den militära verksamheten att det i lagregleringen av det nyadisciplinsystemet anges uttryckligen att sådan underlåtenhet skall kunnamedföra disciplinansvar. Jag har samma uppfattning som MAK i denna fråga. Jagåterkommer dock till lydnadsbrottets rättsliga natur i avsnitt 2.3.2. Metoden att hänvisa tillreglementen, instruktioner osv. för att ange vad som åligger en krigsman itjänsten bör enligt min mening inte medföra några särskildatillämpningsproblem. Av de nämnda regelsamlingarna tordedet främst vara Tjänstereglementet för försvarsmakten som innehållergrundläggande föreskrifter av betydelse (förordning med tjänsteföreskrifterför försvarsmaktens personal samt överbefälhavarens kungörelse medverkställighetsföreskrifter till förordningen, ,, 1983:31 och 32). En mera utförlig redogörelse för vilka föreskrifter somavses med ifrågavarande hänvisning lämnas i specialmotiveringen. Enförutsättning för att disciplinansvar skall kunna komma i fråga är självfalletatt det finns tillfredsställande utredning om att krigsmannen har gjort sigskyldig till förseelsen. Om han förnekar denna, måste det finnas utredning iform av t. ex. vittnesutsagor som klarlägger hans skuld. För det fall attutredningen inte kan anses tillfredsställande, får ärendet skrivas av utan attpåföljd bestäms. Enligtgällande disciplinsystem för krigsmän har den bestraffningsberättigade chefenmöjlighet att skriva av disciplinmål, om saken är av mindre vikt. Någonmotsvarande formell möjlighet att underlåta att beivra smärre förseelser finnsinte i fråga om tillrättavisningarna. I praktiken lämnas dock de mestobetydliga förseelserna obeivrade. Oavsetthur ett ansvarssystem utformas, torde det vid en tolkning efter bestämmelsernasordalydelse komma att omfatta bagatellförseelser som det inte ligger i någonsintresse att beivra. I den praktiska tiUämpningen av sådana system visar detsig därför att de ansvariga cheferna i betydande omfattning, även om inte reglernaformellt medger det, väljer att se mellan fingrarna med åtskilliga fel ochförsummelser som med ett strikt synsätt borde föranleda en disciplinär åtgärd.Ett annat handlingssätt - dvs. en benägenhet att beivra varje förfarande somformellt kan uppfattas som stridande mot en föreskrift får erfarenhetsmässigtnegativa följder för verksamheten. Devärnpliktiga har genom sina företrädare krävt att bestraffningar inte skallkomma i fråga för bagatellförseelser. Som jag har anfört inledningsvis hindrarhänsynen till den nödvändiga disciplinen ett generellt tillmötesgående avdetta krav. Däremot ansluter jag mig till synsättet att de berörda chefernamåste ges utrymme att i enskilda fall låta bli att ingripa disciplinärt vidsmåförseelser. Jag återkommer i specialmotiveringen till frågan omgränsdragningen mellan vad som bör beivras och vad som kan hänföras till sådanaringa fel. 2.2.3 Principiellafrågor om disciplinpåföljderna Mitt förslag: Disciplinpåföljderna skall vara varning, extratjänst, löneavdrag ochutegångsförbud. - Disciplinpåföljd får åläggas även dem som har rycktut från tjänstgöringen vid tiden för beslutet. - Disciplinpåföljd får inte åläggas senare än två årefter förseelsen, om inte krigsmannen har fått en särskildunderrättelse om vad som anförs mot honom eller har fått motsvarandeunderrättelse från ombudsmän eller justitiekanslern. MAK:s förslag: Överensstämmer med mitt-(Betänkandet s. 70). Remissinstanserna:De flesta remissinstanserna godtar förslaget. En remissinstans menar dock atttermen "disciplinbot" bör användas i stället för löneavdrag. Ett parandra remissinstanser anser att disciplinpåföljd inte bör kunna åläggas denvars tjänst har upphört (Remissammanställningen s. 159). Skälenför mitt förslag: Det föreslagna nya ansvarssystemet innebär att de militärabefattningshavarnas rätt att ålägga straffrättsliga påföljder bortfaller.Eftersom i princip det slags förseelser som kan behandlas i disciplinmålkommer att vara avkriminaliserade och i stället handläggas i disciplinärendenvid myndigheten, behövs - om MAK har funnit en utvidgning av det nuvarandetillrättavisningsinstitutet. Utgångspunkten bör enligt MAK vara att varning ochextratjänst behålls som påföljder enligt nuvarande regler, medan det högstaantalet dagar för utegångsförbud och landgångsförbud () sätts tillfritidsstraffets nuvarande maximum (). Min inställning till MAK: sförslag i denna del redovisas närmare i avsnitt 2.2.4. Dennuvarande möjligheten att ålägga en felande en påföljd som är direkt ekonomisktkännbar bör enligt min mening också behållas. MAK har som skäl för förslagetatt ersätta begreppet disciplinbot med ordet löneavdrag hänvisat till att enöverensstämmelse med motsvarande civila regler bör eftersträvas. Jaghar samma uppfattning som MAK i denna fråga och anser alltså inte att deinvändningar som har förts fram under remissbehandlingen bör föranleda någotannat ställningstagande. EnligtMAK:s förslag skall disciplinpåföljd fä åläggas även om den felande inte längreär i tjänst vid tiden för beslutet. MAK: s motiv är att det är nödvändigt förmyndigheterna att kunna besluta om discipHnansvar även sedan vederbörande rycktut. MAK:s förslag avviker från nuvarande ordning enligt vilket straff i disciplinmålfår åläggas endast den som står under militärt befäl. Det innebär att ett målf.n. måste hänskjutas till åklagaren, om den värnpliktige har ryckt ut vidtiden för den bestraffningsberättigade chefens prövning. Förslaget avviker ocksåfrån motsvarande regler i lagen om offentlig anställning (14kap.4§), som sägeratt disciplinpåföljd inte får åläggas sedan arbetstagaren slutat sinanställning. Från praktiskautgångspunkter kan man - som bl. a. länsåklagaren i har gjort - peka på åtskilliga svårigheter i samband med att en disciplinpåföljd skall åläggas en person som har hunnit rycka ut från tjänstgöringen. Jag anser dock att de principiella övervägandena här bör vara bestämmande. Det måste sålunda bl. a. av rättviseskäl krävas att personer som inom ett offentligrättsligt pliktsystem har gjort sig skyldiga till samma förseelse så långt det är praktiskt möjligt blir behandlade lika oberoende av om de har hunnit avsluta tjänstgöringen eller inte. Jag delar alltså MAK: s uppfattning, att disciplinpåföljd bör kunna åläggas även den som inte är i tjänst vid tiden för beslutet. I likhet med MAK anser jag dock också att intresset av att beivra förseelser av mindre allvarlig natur inte kan vara lika stort sedan personen i fråga har ryckt ut från tjänstgöringen. En särskildavskrivningsregel bör alltså finnas för bl. a. dessa fall. Jag återkommer tilldetta i avsnitt 2.2.7. 2.2.4Disciplinpåföljdernas närmare utformning m.m. Mittförslag: - Varning innebär att den felande erinras om att han för framtidenskall iaktta sina skyldigheter i tjänsten. Extratjänst innebär att krigsmannen vid högst femtillfällen utöver den vanliga tjänsten skall utföra handräckning eller någonannan särskild uppgift. får som huvudregel högst fyratimmar tas i anspråk för uppgiften. Löneavdrag får åläggas för ochinnebär avdrag på dagersättningen eller motsvarande ersättning. Om inte sådantavdrag kan ske, skall krigsmannen betala ett belopp som motsvarar avdraget. Utegångsförbud innebär förbud för den som ärförlagd inom ett kasernområde, läger eller motsvarande område att under en bestämdtid, minst sju och , på fritid vistas utanför ett sådantområde som är upplåtet åt en viss avdelning eller utanför en del av ett sådantområde. För den som är förlagd ombord på ett fartyg skall utegångsförbudet avseförbud att lämna fartyget. Löneavdragfår åläggas jämte utegångsförbud, om det särskilt krävs av hänsyn tillordningen inom försvarsmakten. MAK:s förslag: Enligt MAK: s förslag skall extratjänsten få avse högst fyratillfällen och utegångsförbudet gälla för . I övrigtöverensstämmer MAK: s förslag med mitt med undantag för att MAK inte lämnarförslag om innebörden av en varning (Betänkandet s. 70). Remissinstanserna:JO - liksom anser att det i lagen bör tas in ett stadgande sommotsvarar nuvarande 17 § lagen (1973:18) om disciplinstraff för krigsmännämhgen att extratjänst inte får föranleda överansträngning eller fara för denfelandes hälsa eller tjänstbarhet. Hovrättenanser vidare att det uttryckligen bör anges att löneavdraget kan avse minst endag. Centrala värnpliktsrådet förordar att löneavdrag används endast vid grövreförseelser och då som komplement till ett utegångsförbud. ifrågasätterockså om inte den felandes tillrättaförande bör vara ett skäl att förenalöneavdrag med utegångsförbud (Remissammanställningen s. 160). Skälen för mitt förslag:Extratjänsten har varit enbart en form för tillrättavisning enligtlagen om disciplinstraff för krigsmän. I praktiken har det varit en påföljd somi första hand kompanicheferna kunnat tillgripa vid disciplinförseelser.Extratjänsten har härigenom kommit att uppfattas som en lindrigare påföljd änfritidsstraffet och disciphnboten. I förhållande till utegångsförbudet harextratjänsten varit en påföljd av samma svårighetsgrad. I MAK:s förslag ärextratjänst, löneavdrag och utegångsförbud disci- Prop. 1985/86:9plinpåföljder av samma svårighetsgrad. Vidden praktiska tillämpningen har skillnaden mellan extratjänst och ett kortareutegångsförbud inte alltid varit särskilt tydlig. Båda påföljderna har för denfelande uppfattats som en inskränkning i rörelsefriheten , låtvara i kombination med arbetsplikt i det ena fallet. MAK: s förslag innebärinte någon skillnad härvidlag. Jagför min del ifrågasätter om det är motiverat med två påföljdsformer som tillsin reella innebörd skiljer sig åt så litet som extratjänsten och det kortautegångsförbudet gör. Enligt min mening är det att föredra att kortvarigainskränkningar i rörelsefriheten alltid förenas med skyldighet att utföraarbete av något slag. En sådan påföljd bör benämnas extratjänst. Det rena utegångsförbudetutan någon skyldighet att utföra tjänsteuppgifter bör då utformas efterförebild från fritidsstraffet dvs. ha en viss minsta längd. avse medan för utegångsförbud är . Hittillshar ett åläggande av extratjänst inte ansetts böra avse jour- ellerberedskapstjänstgöring. Som skäl har anförts att denna mycket viktigatjänstgöring kan komma att uppfattas som en straffkommendering. Jag för min delanser den risken överdriven och vill tvärtom förorda att den som ålagtsextratjänst skall kunna beordras att fullgöra denna genom att ingå i en jour-eller beredskapsstyrka. Den tidsgräns som annars bör gälla förvarje tillfälle då extratjänst fullgörs bör inte gälla för dessa fall. Istället bör jour- eller beredskapstjänstgöring kunna fullgöras som extratjänstfrån exempelvis tjänstens slut den ena dagen till tjänstens början nästa dagoch då beaktas som ett tjänstgöringstillfälle. Enlämplig avvägning mellan de båda påföljderna är enligt min bedömning attextratjänsten får avse högst fem tillfällen och att utegångsförbud får åläggasför . Ifråga om varningen föreslår MAK endast att denna bör vara skriftlig. Någotförslag om den närmare innebörden av denna påföljd lämnas inte. Det kan hävdasatt det av själva ordet och i avsaknad av särskilda regler ändå framgår vadvarningen innebär. Jag menar likväl att det finns skäl att också i självalagtexten klargöra innebörden. Däremotanser jag det överflödigt att i detta sammanhang föreskriva skriftlig form förvarningen. Attbesluten om disciphnpåföljd alltid skall vara skriftligt dokumenterade följernämligen bl. a. av förvaltningslagen (1971:290) och allmänna verksstadgan(1965:600). Det kan också anses följa av kravet på att disciplinbeslutet skalldelges den felande. MAKanför i sin specialmotivering till stadgandet i fråga att extratjänst inte får användas så att det genom överansträngning eller av annan orsak kan uppkomma men för den felandes hälsa eller tjänstbarhet. Bestämmel sen återges inte i MAK: s författningsförslag. I och för sig kan det förefalla självklart att extratjänst inte får vara av sådant slag eller ges sådan omfatt ning att den är skadlig. I likhet med ett par av remissinstanserna anser jag dock att detta också i själva lagtexten bör anges som ett uttryckligt krav på extratjänsten. Centrala värnpliktsrådettar i sitt remissyttrande upp frågan om valet av disciplinpåföljd i detenskilda fallet. Jag kan inte hålla med värnpliktsrådet om att löneavdragetendast skall få användas vid grövre förseelser och då som ett komplement tillett utegångsförbud. Löneavdrag och utegångsförbud är i princip likvärdigapåföljder medan extratjänsten och än mera varningen får betraktas somlindrigare påföljder. Valet av påföljd i det enskilda fallet får göras medbeaktande av detta och i övrigt med utgångspunkt i samfliga relevantaförhållanden. 2.2.5Konkurrensen mellan disciplinansvaret och allmänna straffbestämmelser Mitt förslag: Omen disciplinförseelse också utgör ett brott enligt straffrätten, skallförseelsen anmälas till åtal.