prop · G90323 · 1985-12-31 00:00:00 — Däremot bör, som jag ser det, företagsbot kunna åläggas när detär fräga om omfattande brottslighet som kanske har bedrivits på ettsystematiskt sätt, även om varje enskild överträdelse i sig inte framstår somsärskilt allvarlig. Minaöverväganden har lett mig till den uppfattningen att någon ändring i de rekvisitför företagsbot som remissförslaget innehåller i här berört avseende inte börgöras. Jagåterkommer så till frågan om vilka krav som skall ställas på näringsidkarenmed avseende på de förebyggande åtgärder som skall kunna leda till att företagsbolinte skall ådömas. Jag tar därvid närmast sikte på sådana brott som avses meduttrycket "annars är av allvariigt slag". Somjag framhöll i remissprotokollei bör det här bli fråga om att göra en samladbedömning av omständigheterna i varje särskUt faU. Utgångspunkten bör därvid -som jag framhöll - vara att förelagsbot skall komma i fråga endast dånågon särskild betingelse förelegat som innebär att näringsidkaren framstårsom klandervärd genom att han inte försökt att hindra brottet. Jag vill i dettasammanhang ansluta mig till vad som inom lagrådet uttalats om all bedömningen måste omfatta bl.a. brottets och gärnings mannens relation till den aktuella verksamheten, dvs. dennas art, huvud sakliga inriktning, organisation och andra liknande förhållanden. Jag delar "2 också uppfattningen att det måste kunna fastställasalt företagaren på grundav något sådant förhållande borde ha haft anledning att räkna med Prop.1985/86:23 alt det fanns en viss risk för att det aktuella brottet eller annanlikartad brottslighet skulle kunna begås i hans verksamhet och att näringsidkarenockså haft rimliga möjligheter att eliminera denna risk. Dessa uttalanden Hggerhelt i linje med vad jag anförde i detta avseende i remissproiokollet. Föratt beröra ett av de exempel som jag anförde i remissprotokollet och som ocksåtagits upp i lagrådets yttrande bör alltså ledningen för ett åkeriföretagnormalt inte behöva räkna med att en anställd chaufför utnyttjar sinanställning för att smuggla narkotika i förelagets bil. Då finns inte hellernågot utrymme för att ålägga företagsbot, om ett sådant brott har begåtts. Fåremellertid ledningen kännedom om att sådan brottslig verksamhet pågår, tordedet i och för sig te sig naturligt att den vänder sig till polisen. Det ärunder alla omständigheter inte för mycket begärt att den ingriper för attförhindra forisatt brottslighet och söker kontrollera att företagelstransporter inte utnyttjas för smuggHng. En underlåtenhet alt vidta lämpligaåtgärder bör då också kunna leda till att företaget ådöms företagsbot för denbrottslighet som förövats efter det att ledningen fick kännedom omverksamheten. Pä motsvarande sätt bör man kunna bedöma de fall där ledningen inlehar haft vetskap om brottsligheten men där det kan styrkas att omständigheternaär sådana att ledningen borde ha förstått att en brottslig verksamhet av dettaslag pågick. Självfallet kan emeUertid inte samma krav på kontroll och åtgärderställas när det gäller brottslighet som framstår som främmande för självanäringsverksamheten. Enaktsamhelsbedömning efter de riktlinjer som jag har angett nu och som jag harutvecklat i remissprotokollet är ingalunda främmande för svensk rätt ochbehöver knappast leda tUl några särskilda problem. När del särskilt gällerkravet på fömtsebarhet i rättstillämpningen är det, som jag ser det, inte möjligtall i lagtexten tydligare än vad som gjorts ange gränsen mellan det tillåtnaoch det otillåtna. Förslaget avviker i delta hänseende inle frän gängselagstiftningsteknik. Medanledning av vad som anförts i lagrådets protokoll vill jag också göra klartatt det naturligtvis skall ankomma på åklagaren att visa all näringsidkareninte har gjort vad som skäligen kan krävas för att förebygga brottsligheten. Deundantag som avses i paragrafens andra stycke ingår visserligen enligt detremitterade förslaget i rekvisiten för företagsbot. Detta markeras dock på elttydligare sätt, om det i direkt anslutning till beskrivningen av denbrottslighet som skall kunna föranleda företagsbot slås fast att sanktioneninte skall åläggas, om näringsidkaren har gjort vad som skäUgen kan krävas föratt förebygga brottet. Jag biträder därför i princip det förslag lill redaktionelljustering av bestämmelserna i 36 kap. 7 § som har föreslagits aven ledamot. Enligt min mening ökar dock bestämmelsens läsbarhet, om den ocksådelas upp i punkter. Lagrådethar enhälligt föreslagit att ordet "oskäligt" (andra slycket punkt 3) byts ut mot "obilligt". I några lagstiftningsärenden undersenare tid har förklarats att uttrycken torde ha i stort sett samma betydelse och att oskäligt borde väljas såsom språkligt mera lättbegripligt. Ordet obilligt förekommer emellertid i andra paragrafer i 36 kap. BrB i det sammanhang 113 8 1985/86. Prop.1985/86:23 som här är aktuellt. Jag avstår från att i detta ärende ta uppfrågan om detta ord genomgående bör bytas ut i kapitlet och ansluter mig tilllagrådets förslag. Jag vill emeUertid förutskicka att jag kommer attlägga fram andra förslag till ändringar av bl.a. bestämmelserna i 36 kap. BrB vilkaföranleds av en deparlemenlspromemoria (Ds Ju 1984; 12) rörande vissaförverkandefrågor m. m. Jag avser all i det sammanhanget på nytt och merutförligt aktualisera frågan om vilket språkbruk som bör begagnas i berörtavseende. 8 och 9 §§ har inte framförts några särskilda synpunkter på förslaget att förelagsbotskall fastställas direkt i pengar och att latituden skall sträcka sig från till 3 milj. kr. Medden lösning som jag nu föreslår kommer företagsbot att få enbart en bestraffandefunktion. Värdet av eventuella vinster och andra ekonomiska fördelar skallförverkas hos näringsidkaren med stöd av tillämpliga förverkandebestämmelservid sidan av företagsbot. För att ingen oklarhet skall uppstå i den delen börden i 9 § intagna hänvisningen tUl uppkomna eller tänkbara ekonomiska fördelarutgå. SjälvfaUet bör även med den nya konstruktionen av företagsbot hänsyn tas tiUsädana ekonomiska fördelar när boten bestäms. Detta synes dock inte behövaanges särskilt, om det i paragrafen liksom i det remitterade förslaget angesatt brottslighetens art och omfattning skaU beaktas. Jag återkommer strax tilldetta. Jagdelar uppfattningen att domstolarna när boten bestäms bör ta hänsyn till i vadmån näringsidkaren kan klandras för den aktueUa brottsligheten, en uppfattningsom jag har gett uttryck för redan i remissprotokollet. Jag kan också godta detförslag till komplettering av lagtexten som lagrådets ordförande har lagt frampå den här punkten. Denändring av företagsbotens utformning som jag i det föregående har förordat färsjälvfallet betydelse när det gäller alt bestämma botens storiek i detsärskilda faUet. I remissprotokollet (avsnitt 2.7 och specialmotiveringen till9 §) uppehöll jag mig rätt utförligt vid den frågan. Jag utgick därvid från attföretagsbolen skulle ha såväl vinsteliminerande som bestraffande inslag och inormalfallen ersätta förverkande. När nu den som brottsligheten harmedfört i stället kommer att förverkas, skaU naturiigtvis dess beräkningförändras i motsvarande mån så att något belopp som svarar mot vinningen inleinnefattas i företagsbolen. I övrigt bör dock mina uttalanden i remissenfortfarande kunna tjäna till ledning. Närdet gäller att bestämma företagsbol för brott som har medfört eller kunnatmedföra förtjänster för näringsidkaren, bör således även med denna utformningden uppnådda eller den tänkbara vinsten kunna läggas till grund förstraffmätningen på det sätt som jag angav i remissprotokollet. Med hänvisningtill vad jag anförde i fråga om de enskilda näringsidkarna vill jagpåpeka att företagsboten i förekommande fall bör bestämmas med hänsyn tagenäven till sädana förtjänster av brottsligheten som inte 114 harhunnit uppkomma men som kan förutses när lagföringen äger rum.I Prop. 1985/86:23 den män sådana förtjänster inte kan näs med förverkande måste naturligtvissärskild hänsyn tas tiU detta. Därav följer att boten i sädana - förmodligenmyckel sällsynta fall bör bestämmas till ett högre belopp än när de ekonomiskafördelarna förklaras förverkade eller uteblir därför att brottet har upptäcktseller av annat skäl. Självfalletär det, i linje med vad som har framhållits i lagrådets protokoll, en fördelom domstolarna i sina domskäl redovisar de bedömningar som ligger till gmnd förbestämmandet av företagsbotens belopp. Det bör dock anmärkas att intresset aven mera utförlig sådan redovisning inte blir lika påtagligt med denkonstruktion av företagsboten som föreslås. Medden utformning av företagsboten som jag här föreslår bör denna bestämmelse idet remitterade förslaget utgå. Iparagrafen behandlas frågan om eftergift och jämkning av företagsbot. sida har föreslagits vissa redaktionella justeringar av den föreslagnalagtexten. Vadgäller eftergift och jämkning av företagsbot när sanktionen aktualiseras fören enskUd näringsidkare eller ett fåmansbolag (punkt 1 i det remitteradeförslaget) hänvisar jag tiU vad jag har anfört. Ipunkt 2 i det remitterade förslaget anges att annan betalningsskyldighet ellersärskild rättsverkan som brottet medför för näringsidkaren också skall beaktasvid prövning av frågan om eftergift och jämkning av företagsbot. Med annanbetalningsskyldighet avses, som jag utvecklade i remissprotokollet, i förstahand sanktionsavgifter och skadestånd. Enligt det förslag som jag här läggerfram kommer företagsboten inte att ha den förverkandefunktion som den avsågs fåenligl det remitterade förslaget. Det innebär att förverkande inle sällan kankomma att beslutas vid sidan av företagsbot. Den vinsteliminering som manhärigenom åstadkommer skall i enlighet med vad jag förut har utvecklatsjälvfallet inte dessutom ske genom företagsboten. I övrigt bör emellertidförverkande - vare sig det är fråga om sak- eller värdeförverkande - som jagser del endast i undantagsfall tillåtas att påverka botens storlek i sänkanderiktning. Iövrigt kan jag i allt väsentligt ansluta mig till det förslag till redaktionelljustering av denna paragraf som lagrådet (ordföranden) alternativt har förordat.Punkt 3 i lagrådets förslag innebär dock - jämfört med förslaget i remissen -en påtaglig inskränkning av möjligheterna tiU jämkning och eftergift avföretagsbot. Enligt min mening är en sådan inskränkning inte Prop.1985/86: 23 motiverad. Punkten bör därför avfattas så att den till sininnebörd kommer att överensstämma med förslaget i lagrådsremissen. Eftersom10 § i lagrådsremissen utgår, bör i stäUet den nu diskuterade paragrafen fådenna beteckning. Motsvarande justering får göras i numreringen av de följandebestämmelsema. 4 Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen(1928:370) Eftersomföretagsboten nu ges karaktär av en bestraffande sanktion, bör den, somföreslogs i remissen, inte vara avdragsgill vid taxeringen. Detta ligger ilinje med vad lagrådet anfört och bör uttryckligen anges i 20 § kommunalskattelagen. Förslagenhar lämnats utan erinran av lagrådet. redaktionella justeringar bör emellertid göras i den föreslagna författningstexten. Ettav de lagrum som berörs av förslaget, 48 kap. 5 § , föreslåsändrat även i prop. 1985/86:9. Det torde få ankomma på vederbörande utskottatt beakta detta vid riksdagsbehandlingen. Medhänvisning tiU vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen att anta de av lagrådet granskade lagförslagen med vidtagnaändringar. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Bilaga 1 Prop.1985/86:23 Sammanfattning svenska kriminalpolitiska debatten har det sedan läng lid tillbaka förts endiskussion om behovet av effektiva straffrättsliga sanktioner motlagöverträdelser som äger rum inom ramen för företags verksamhet. Frågan har tillstor del kopplats samman med det likaledes ofta diskuterade spörsmålet om man iSverige bör införa någon form av straffrättsligt ansvar för juridiska personer. Hithörandefrågor har tidigare utretts i skilda sammanhang. presenteradesbetänkandet (Ds Ju 1978:5) Företagsböter som innehåller en principdiskussion ommöjlighetema att i införa en lyp av straff-rättsHgt ansvar förjuridiska personer. Som arbetsnamn för del penningstraff som då diskuteradesintroducerades termen företagsböter. I departementspromemorian (Ds Ju 1979:10)Företagsböter -förslag tiU lagtexter redovisades några tänkbara modeller för enlagstiftning om straffrättsligt ansvar för juridiska personer. Betänkandetoch promemorian utsattes vid remissbehandlingen för kritik i åtskilligagrundläggande delar. Departementspromemorian (Ds Ju 1981:3) Ekonomiskasanktioner vid brott i näringsverksamhet utarbetades på gmndval av bl.a. desynpunkter som sålunda framförts. Promemorian låg senare till grund förlagstiftning som innebar att förverkandeinstitutet gjordes mera effektivt förfall då brott begås i näringsverksamhet. Dessa nya förverkanderegler, somgäller , ger en generell möjlighet att förverka sädanavinster som har uppkommit hos företag till följd av att brott har begåtts iutövningen av deras verksamhet. Bestämmelserna tar inte enbart sikte pädirekta brottsförtjänster utan även på värdet av sådana ekonomiska fördelar sompå ett mera indirekt sätt kan härledas till brottet, och de skall kunnatillämpas vid såväl brottsbalksbrott som överträdelser av bestämmelser inomspecialstraffrätten. Ipromemorian och i den proposition där förslagen förelades , framhöllsatt de nya förverkandebestämmelserna på särskilda områden kunde kompletterasmed sanktionsavgifler dvs. sådana avgifter som används som ekonomiskasanktioner i stället för eller vid sidan av skadestånd, viten, böter ochförverkande. Vissa riktlinjer drogs också upp för i vilka fall avgifter avdetta slag borde användas och hur de borde vara konstmerade för att uppfyllarimliga krav på effektivitet och rättssäkerhet. Vidbehandlingen av propositionen med förslag till utvidgade förverkan-demöjligheterställde sig justitieutskoltet i sitt av godtagna betänkande tveksamttUl om samhället med den nya förverkandebestämmelsen och ett utbyggt systemmed sanktionsavgifter inom alla aktuella sektorer kunde nå alla de former avregelöverträdelser där ett starkt samhällsintresse påkallar ingripande.Övervägande skäl ansågs tala för att arbetet Prop.1985/86:23 med alt finna lämpliga modeller för ett straffrättsligt ansvar förjuridiska personer borde fortsätta och närmast gälla frågan hur ett system med företagsböterkan utformas. Dethar överlämnats åt kommissionen att utreda dessa frågor. Kommissionenkonstaterar i detta betänkande att den straffrättsliga ordningen fortfarandeföreter betydande brister när det gäller möjligheterna att på etttillfredsställande sätt ingripa mot brott som begås i utövningen av företagsverksamhet. Bristerna visar sig framför allt i tre hänseenden. Fördelförsta står de brottspåföljder som ådöms enskilda befattningshavare i företagmånga gånger inle i rimlig proportion till de ekonomiska eller andra intressensom berörs eller till de skador som en brottslig handling kan åstadkomma.Påföljden kan visserligen framstå som rimlig, om man begränsar synfältet tillden som är individuellt ansvarig för brottet, men som alltför ringa i belysningav att det skett för ett företags räkning. En förklaring till att påföljderna,när det gäller brott som begås inom ramen för företags verksamhet, oftaframstår som lindriga är att den formella ansvarsordning som tillämpas i mångafall återspeglar den faktiska skuldbördan på elt mindre rättvisande sätt. Tillstor del är den gällande ordningen främst en ur processekonomisk synpunktlämplig fördelning av ett ställföreträdande ansvar där frågan om individuellskuld är av en begränsad betydelse. Detta talar för alt mera ingripandesanktioner bör kunna riktas mot företaget som sådant än mot den person som påmer eller mindre formella grunder utpekas som straffrättslig ansvarig för detaktuella brottet. Fördet andra är det enligt kommissionen otillräckligt med en ordning som gentemotföretag enbart medger konfiskation av värdet av de ekonomiska fördelar som ettbrott har gett upphov till. riskerar vid brottslighet inomföretaget är enbart att gå miste om dessa fördelar. I händelse av lagföringblir slutresultatet för näringsidkaren med andra ord i huvudsak bara ettåterställande av det ekonomiska läge som skulle ha rått, om något brott intehade begåtts. Någon egentlig sanktion är det alltså inte fråga om. Deltaframgår tydligast i de fall då brottet vid upptäckten inte har hunnit ge denavsedda utdelningen eller då denna av andra skäl har uteblivit. I sådana fallfinns del f n. inte utrymme för ingripande mot företaget. Det Ugger enligtkommissionens mening i sakens natur att en sådan ordning inbjuder tillchanstagning, där naturiigtvis upptäcktsrisken spelar en betydande roll. Altdenna i många fall kan förväntas vara alltför liten vid brott inom ramen förnäringsverksamhet är naturligtvis också ägnat att bidra till att påverka denallmänna laglydnaden i negativ riktning. Fördet tredje finns det enligt kommissionen ett behov av en ekonomisk kännbarreaktion mot företag även i fall där brotten är sådana att över huvudtaget inle kan bli aktuell. Detta kan exempelvis vara fallet vid brott sominnebär all vikliga samhäUsintressen åsidosätts eller som medför fara förallvarliga skador. En sanktionsform som inte enbart koncentrerar intressettill om vinster eller besparingar har uppkommit eller ej skulle med Prop.1985/86: 23 -andra ord innebära att andra i sammanhanget betydelsefullaomständigheter kan beaktas. Kommissionenhar alltså funnit att det finns ett påtagligt behov av mera effektiva åtgärdermot brott som begås inom ramen för näringsverksamhet och föreslår i dettabetänkande att de nuvarande sanktionerna i kompletteras med nyekonomisk sanktion benämnd företagsbot. Sanktionen som föreslås bli konstruerad som en särskild rättsverkan av brott - skallkunna ådömas ett företag eller en företagare när ett brott har begåtts i utövningenav verksamheten. Én förutsättning för företagsbot är således att nägon anstäUdi företaget eller en uppdragstagare som handlat för dess räkning har begåttett brott i denna verksamhet. Samtliga objektiva och subjektiva rekvisit i ettstraffbud måste med andra ord vara uppfyllda. Det är emellertid inte något kravalt gärningsmannen åtalas. Företagsbot skall kunna dömas ut även om det integår att fastställa vem som är personligen ansvarig för brottet. Behovetav en mera ingripande sanktion gör sig enligt kommissionens uppfattning främstgällande vid allvarliga brott. Bagatellartade överträdelser bör däremot inteföranleda företagsbot. Kommissionen föreslår därför att företagsbotenstillämpningsområde begränsas till att avse brott som har medfört eller varitägnade att medföra betydande ekonomiska fördelar för näringsidkaren eller someljest har inneburit ett grovt åsidosättande av skyldigheter som är förenademed verksamheten. Meduttrycket ekonomiska fördelar avses här detsamma som i 36 kap. 3 a §brottsbalken (BrB). Det kan alltså vara fråga om såväl direkta brottsförtjänsterav sådant slag som innefattas i uttrycket utbyte av brott som om förtjänstersom pä ett mera indirekt sätt kan härledas till den brottsliga gärningen exempelvis besparingar i form av uteblivna kostnader eller ökade vinster. Föratt företagsbot skall kunna komma i fräga måste dock de ekonomiska fördelarnavara betydande, varmed i allmänhet skall förstås förtjänster som överstigerbotens minimibelopp . Företagsbotskall enligt förslaget kunna aktualiseras vid ekonomiska brott även ombrottsligheten i del enskilda fallet inte har lett tUl förtjänster förföretaget. För ådömande av förelagsbot räcker det om brottet har varit ägnatatt medföra ekonomiska fördelar. Däri ligger emellertid ett krav på att detskall ha funnits en påtaglig utsikt till vinst för näringsidkaren. Meningenär vidare att inte bara ekonomiska brott skall kunna föranleda företagsbot.Även andra brott som innefattar ett grovt åsidosättande av skyldigheter som ärförenade med den bedrivna verksamheten skall kunna fä denna rättsverkan. Attendast allvarliga överträdelser avses markeras genom att det skall vara frågaom ett grovt åsidosättande av skyldigheterna. När detta krav skall anses uppfylltfår avgöras frän fall till fall med hänsyn till den aktuella verksamhetens artoch brottets beskaffenhet. Generelltskall emellertid gälla att företagsbot inte skall ådömas, om man Prop.1985/86:23 från företagsledningens sida har gjort vad som rimligen kan begärasför att förebygga brottet. Medutgångspunkt från de belopp som ansetts erforderliga i motsvaran delagstiftning i andra länder föreslår kommissionen att maximibeloppet förföretagsbot bestäms till . Minimibeloppet föreslås bli . Ikonkreta fall bör företagsboten - i likhet med vad som gäller vid straffmätning- bestämmas med hänsyn tagen till samtliga i målet föreliggandeomständigheter, men där brottslighetens art och omfattning samt värdet av deekonomiska fördelarna utgör den naturliga utgångspunkten för bedömningen. Medbrottslighetens art avses dess svårhetsgrad enligt gängse bedömningar, vari dåinbegrips även sädana omständigheter som eventuella vinstmotiv som har legatbakom brottet, om detta har begåtts uppsåtiigen eller av oaktsamhet,gärningsmannens ställning i företaget och vikten av de allmänna intressen somhar skadats. En återfallssiluation att näringsidkaren har ädömts företagsbol- bör också kunna tas med i bedömningen. Brottslighetensomfattning har angetts som särskild omständighet för att markera att detgivetvis finns anledning att se mer allvarligt på sådan brottslighet som harbedrivits på.ett systematiskt sätt och i stor omfattning än på enstakaöverträdelser. Närdet gäller straffmätningen vid uppsåtliga vinstinriktade brott föreslårkommissionen att man som en allmän tumregel skall utgå ifrån att företagsboteni normala fall skall bestämmas tiU av den aktuella vinsten. Frånden utgångspunkten kan sedan göras de tilllägg som är motiverade till följd avförsvårande omständigheter av olika slag eller avdrag ske med hänsyn tillomständigheter som bör påverka företagsboten i sänkande riktning. Företagsbolkommer alltså, i likhet med förverkandeinstitutet, att användas som ett sättatt dra in brottsliga förtjänster till staten. Dubbel vinstkonfiskation skallnaturligtvis inte ske. Eftersom företagsbot även skall ha bestraffande inslagoch alltså i allmänhet ådömas med högre belopp än aktuella vinster, bör dengenerellt sett vara primär i förhållande tiU förverkande. Kommissionen föreslårmot den bakgmnden att värdeförverkande hos näringsidkaren får underlåtas, omföretagsbot ådöms. Bestämmelsen är emellertid inte tvingande. FaU kan nämligentänkas förekomma när det är nödvändigt att ådöma både värdeförverkande ochföretagsbot. Här åsyftas sådana extrema situationer där vinsterna av brottetöverstiger , som alltså är det högsta belopp som föresläs kunnabli ådömt som företagsbot. Då bör vinsten kunna förverkas och företagsbot ådömassom en ren bestraffningsåtgärd. Företagsbotenskaraktär av komplettering av det straffrättsliga sanktionssystemet, reglernasobligatoriska utformning och det förhållandet att boteni allmänhet kommer att riktas mot någon annan än gärningsmannen /86: 23 medför att del finns behov av ganska vidsträckta möjligheter attjämka den med hänsyn till omständigheter som inträffat efter brottet.Kommissionen föreslår därför en generell regel som innebär att företagsbot fårjämkas eller efterges, om det föreligger särskUda skäl för en sådan åtgärd. Somexempel pä fall där jämkning kan bli aktuell framhåller kommissionen densituation som uppstår, när förelagsbot skaU ådömas en enskild näringsidkare somdessutom drabbas av det individuella straffansvaret för brottet. Här kan enlämplig avvägning av den samlade reaktionen på brottet göras, om företagsboten färbestämmas till ett lägre belopp än vad . som eljest borde ske, när detta ärpåkallat med hänsyn till den brottspåföljd som ådöms näringsidkaren.