prop · G903121 · 1985-12-31 00:00:00 — slalligt verk med huvuduppgtfl attgenomföra den av stalsmaktema beslutade konsumentpoUtiken bör inte styra denkonsumenlforskning som måsle syfta till att undersöka konsumtionens betingelseroch även konsumentpolitikens svagheter. har dystra erfarenheterav huvudmannaskap för miljövårdsforskningen atl anföra somargument mol den ordningen. Universketoch högskolor kan bättre själva sköta styrningen, inom de ramar som slalencentralt sätter genom all inrätta högre tjänster. Förbundethar länge upplevt all forskningen kring boendel hafl en snäv ekonomisk/tekniskinriktning. Forskningen har utgått från producenters och förvaltares behov.Konsumenlemas behov och önskemål har kommit i skymundan, Uksom forskningen ombostäder och bostadsområden som social miljö. Det finns således elt slort behovav konsumentinflytande över forskningen för all kunna hävdabostadskonsumenternas iniressen. Föratl något råda bot på detla problem har förbundet inrättat enforskningspanel. Denna består av forskare från oUka discipliner och representanterfrån hyresgäströrelsen. Panelen har bl. a. till uppgtfl atl vara en länk meUanforskningsvärlden och förbundet. På så sätt hoppas vi kunna påverka forskningenså alt den i större utsträckning utgår från konsumenternas behov. En viktiguppgtfl för panelen är också atl utvärdera och sprida för de boende viktigaforskningsresultat. Då kan viktig kunskap spridas och komma till användning vidbl. a. projektering och förvaltning av bosläder. vid bör man, som föreslagils i Köraersreservation, ompröva tjänsteinriktningen vid ordinarie innehavarespensionering. Detlamed tanke på att den Konsumentlekniska forskningen inte ska begränsas till såsnäva områden all del bara berör en liten del av textila konsumtionsartUflaroch en begränsad del av städområdel. 6 Lokal konsumentpolitisk verksamhet 6.1 verksamhet NO instämmer i kommitténsuppfattning att utvecklingen av den lokala konsumenlpolitiskaverksamhelen skall prioriteras högt, samt atl denna 243 verksamhetskall vara frivillig för kommunema. Det är viktigt att lägga det Prop.1985/86:121 konsumentpoUtiska arbetet så nära konsumenterna som möjUgt för attdärigenom nå dem som bäst behöver hjälp. Konsumentpolitiskainsatser måste göras på olika nivåer i samhället för atl bli verkningsfulla.Erfarenheterna visar att konsumentpolitik på enbart central nivå blir exklusivi bl. a. den meningen all kontakterna med de enskilda konsumenlema blirbegränsade. Utbyggnaden av den kommunala konsumentverksamheten sedan mitten av1970-talet har därför inneburit en väsentlig förändring. Antalet kontakter medenskilda konsumenter och konsumentpoUtiska aktiviteter avseende information,undersökningar m.m. har mångdubblats. Decentraliseringen av delkonsumentpolitiska arbetet har givk klart positiva effekter. På lokal nivåfinns fömtsättningar att åstadkomma ännu större och mer varaktiga förbättringarför konsumenterna. Verket anser att en fortsatt utveckling av detkonsumentpolitiska arbeiei på lokal nivå måsle få hög prioritet under dekommande åren. Den föreslagna lyngdpunklsförskjulningen till lokal nivå avrådgivning, reklamationshantering, information och marknadsbevakning ställersamtidigt ökade krav på samordning, erfarenhetsutbyte och dialog mellan den centralaoch lokala nivån. avsätter redan nu belydande resurser fördetla. Iprincip anser all konsumentverksamhet bör varaobligatorisk. Förutsättningar är dock all verksamhelen får det innehåll och denbredd som kommittén skisserar. Men liksom kommittén är verkel i dagslägettveksamt tiU en obligatorisk konsumentpolitisk verksamhet. Man är pålokal nivå inne i en utvecklingsfas där man prövar nya angreppssätt ochaktiviteter. Etl obligatorium skulle kunna innebära atl denna utvecklingstoppas tUl förmån för en reglerad verksamhet med låg ambkionsnivå. Deltahindrar dock inte alt vissa krav ändå bör ställas på den kommunalakonsumentverksamheten. Verkel menar all det är angeläget att ultfrånhitliUsvarande erfarenheter forma den framtida verksamheten. Erfarenhetenvisar atl de verksamheter som utvecklals bäst har en klar politisk förankring.Man är på lokal nivå i hög grad beroende av etl aktivt politikerslöd. Ansvaretför konsumenlfrågoma bör enligt verkets mening normall ligga hos ell särskillorgan, en konsumenlnämnd. I mindre kommuner kan konsumentfrågorna kombinerasmed andra frågor, t.ex. invandrarfrågor, under en gemensam nämnd. Verketanser att en stark politisk förankring är en fömlsältning för alt kommitténs förslag till tyngdpunktsförskjutning av vissa konsumenlpoli tiska arbetsuppgifter från central lill lokal nivå skall kunna reaUseras. Del innebär också alt verkel utifrån hittillsvarande erfarenheter släUer sig tveksamt tiU sådan interkommunal samverkan på konsumenlområdel som begränsas till rådgivningsservice. En sådan samverkan gör del svårt att arbeta enligt de principer som kommittén föreslår. Avståndet tiU konsu menter och marknaden ökar som möjlighetema liU politiskt 244 inflytandeöver verksamhelen minskar. Erfarenheterna visar att konsu- Prop. 1985/86:121 mentverksamheten i de kommuner som köper tjänster av andra kommuner oftastinskränker sig till enskild konsumentrådgivning. Alt köpa tjänster frånfrislående organisationer får liknande konsekvenser. Degångna årens erfarenhet visar enligt verkel all det behövs en hellids-ansläUdtjänsteman på 20000-25 000 invånare. Endasl etl fåtal kommuner har förnärvarande resurser i sådan omfattning. Endast i de allra minsta kommunerna börvägledaren tjänstgöra mindre än heltid. Erfarenheternavisar också att de kommunala konsumentvägledarnas arbelsuppgtfter är såkvalificerade alt tjänsterna bör vara placerade på handläggarnivå. Delaccentueras av de arbetsuppgifter och del breda arbetsområde som kommitténföreslår. Verketanser liksom kommittén atl insatserna på lokal nivå måsle breddas lill andrakonsumenlområden än de traditionella (rådgivning och information). Precis sompå ceniral nivå måsle olika medel användas lokak för all förbättrakonsumenlemas situation. De arbetsområden som kommittén föreslår för den lokalakonsumentverksamheten har många kommuner redan börjat arbeta med. Det finnsalltså erfarenheter att ta tillvara i del framlida arbetet. Men kommunernamåste ocksä fä stöd och stimulans för atl utveckla konsumentpolitiska insatserinom de nämnda arbetsområdena. Därutövervill verket understryka att en ökad utbildning av såväl tjänstemän somförtroendevalda krävs för atl möjliggöra de insatser som kommittén ansernödvändiga. Särskik vill verket peka på behovel av ökad och fördjupadutbildning av de . finns i många kommuner en aUtför stor klyftamellan tjänstemännens och de förtroendevaldas kunskaper på detkonsumentpoliliska områdel. Del är därför angelägel att de förtroendevaldaunder får möjligheter alt öka sina konsumentpoliliskakunskaper. Här vilar elt slort ansvar främst på deras egna organisationer(partier, studieförbund). anser alt del finns etl slort behovav alt stödja en sådan utbildning även från del offentligas sida. Idetla sammanhang kan nämnas atl verkel innevarande år svarar för ca. 1500utbildningsdagar för de kommunala vägledarna. Utbildningen avser såväl grund-som fortbildning. Det är angelägel alt denna utbUdning kan upprätthållas ochfördjupas. Iövrigt anser verkel liksom kommittén atl del vidgade konsumentpoliliskaarbetsområdet på nivå fömtsätter all ell nyll normalregle-menle utarbetas. Beträffandereklamationshantering konstaterar utredningen att även här spelar den lokala verksamhelen en viktig roll. 70000 rådgivningskon- takler avser olika reklamationsfrågor. Av dessa går ca. Dessa siffror understryker än en gång viklen av del lokala konsumenlpolitiska arbetet. Statskontoretanser sammanfattningsvis att en ökad satsning och elt Prop. 1985/86:121ökat stöd till den lokala konsumentpoliliska verksamhelen ger de bästaförutsättningarna för konsumentpolitikens utveckling. Omman som statskontoret starkt förespråkar avser atl låta del lokalakonsumentpoliliska arbetet utgöra del centrala i den framlida konsumentpoliliskaverksamheten, innebär detta atl arbete kan få en delvis ändradinriktning. Tyngdpunkten måsle förskjutas mot atl ge de kommunalakonsumentrådgivarna all den service och det stöd som krävs för att dessa skallkunna arbeta på avsett sätt. måste därför priorkera områden somutredningar, testningar, marknadsöversikter m.m. Arbete som innefattarproducenlpåverkan och andra mer sysleminriktade aktiviteter bör ges lägreprioritet. Göteborgsuniversitet, samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden Linjenämndenfår barnavårds-, hushåUs- och textillärarlinjerna samt linjen för kost ochnäringsekonomi Detär viktigt all den lokala konsumentpoliliska verksamheten utökas, och atlkonsumenlvägledarna har adekvat utbildning. NämndenvUl vidare understryka behovet av fortbildning för konsumentvägledare, samtKonsumentverkets ansvar för informationen liU de lokala konsumenlvägledarna. Detär linjenämndens uppfattning att borde ha tiUgång tiU en egenrikstäckande organisation, och nämnden beklagar atl hemkon-sulenlorganisalionensom hade anknytning till länsslyrelserna har avvecklats. Institutionernaför huslig utbUdning vid universiteten i , och Viansluter oss till kommitténs åsikt att den lokala konsumentpoliliskaverksamhelen utvidgas. Vi vUl dock understryka vikten av att konsumenlvägledarnafår adekvat utbildning och fortbildning. Frånvaronav hemkonsulenter vid länsstyrelserna har lagt mera ansvar för bl.a.skolkontakter och fortbildning för olika gmpper, socialassistenter, lärare m.fl., på konsumenlvägledarna. Del ökade ansvaret för olika konsumentpolitiskaålgärder, understryker behovet av utbildning för den kanske viktigastekategorin verksamma inom konsumentpolitiken: konsumenlvägledarna. Generelllsett har utvecklingen av den kommunala konsumentverksamhe ten inte kommit atl motsvara de mål man 1975 fastlade. Konsumentpolitisk verksamhet finns fortfarande inte i alla kommuner. Enbart i saknades konsumentpoUtisk verksamhei i form av kommunala arbets uppgifter i sex av länels 15 kommuner. Flertalet av de kommuner som saknar konsumentverksamhet är glesbygdskommuner. mellankommunalasamarbetsformer för alt erhålla ökat befolkningsunder- Prop. 1985/86:121 laghar inte varit framgångsrika. Avvecklingen av den regionala hemkonsulenlverksamhetenmedförde atl av länets befolkning förlorade möjligheten liUkonsumentvägledning. Endasl i en kommun i länet har man upprättat enheltidstjänst för konsumentvägledning; i resterande åtta kommuner sköts dessauppgifter via dellidsansläUning, sammanslagning med andra arbetsuppgifter, t.ex. bibliotekarie, eUer löses på annal vis. Länsstyrelsendelar kommitténs uppfattning om fortsatt verksamhet på frivillig kommunalbasis, men ser, mot bakgmnd av hur den konsumenlpolitiska verksamhelen hktillsutvecklals i länet, slora svårigheter att uppnå de mål som kommittén ställerför den lokala konsumentpoliliska verksamheten. Särskill de mindre kommunernaoch de kommuner, som inte har fulll utbyggd konsumentpolitisk verksamhei,kan förmodas tveka inför de ökade kostnaderna som den höjda ambitionsnivånskulle innebära. En bredare lokal konsumentpoUtisk verksamhei med förankring iövriga kommunala förvaltningar, frivilliga organisationer osv. kan förmodasvara enklare att genomföra i kommuner som redan bedriver aktiv verksamhet.Därmed finns det risk för all skUlnaderna mellan olika kommuner vad gällerverksamhetens omfattning ytterligare vidgas. Möjligheterna atl stödjaspeciellt mindre, resurssvagare kommuners verksamhetsnivå bör därför särskiltstuderas. Molbakgmnd av vad som sagls anser länsslyrelsen all elt återinförande av denregionala konsumentverksamheten bör ses som ett realistiskt alternativ. Somlänsstyrelsen ser det var avskaffandet av hemkonsulent-verksamheten elt slorlmisslag. Arbetet som utfördes av hemkonsulenterna för alt ge alla invånare,oavsett bostadsort, del av den i dagens samhälle mycket viktigakonsumentrådgivningen m.m., var mycket betydelsefullt. Organisationenvar särskill viktig genom stödet till de inkomslsvaga landsbygdskommunerna. Resurserför återinförandet av en hemkonsulentverksamhet på länsnivå bör decenlraUserasfrån cenlrala organisalion. Dekommunala konsumenlvägledarna gör redan en icke oväsentlig insats iproduktsäkerhelsarbetet, bl. a. genom alt sprida information om skaderisker avintresse för konsumenlema i den egna kommunen och genom att rikta KOV/KO: s ochandra cenlrala organs uppmärksamhet på farliga varor. I flera fall då KO funnitanledning all väcka lalan om säljförbud vid har deturspmngliga initiativet kommk från en konsumenlvägledare ellermolsvarande befattningshavare. Omman genomför en reglering av del slag som PÅK överväger, kommer det atl öka behovet av insatser från kommunalt håll. Konsumentvägledar nas verksamhei för alt föra information om farliga varor vidare tiU ansvari ga centrala organ får då ännu större vikt och bör kunna effektiviseras. Framför allt bör emellertid konsumenlvägledarna kunna utnyttjas - både 247 avcentrala myndigheter som KOV och av näringsidkare - för atl inom Prop.1985/86: 121 sinakommuner sprida varningsinformation om farliga varor och tjänster ochför att vägleda konsumenter hur de skall förfara för alt utnyttja näringsidkarnaserbjudanden atl la tiUbaka farliga varor eller rätta till Styrelseninstämmer i kommitléns slutsats atl den kommunala konsumentverksamheten även ifortsättningen bör förbli en friviUig verksamhei för kommunerna. påpekande om att utvecklingen har gått långsammare änväntat viU vi påpeka följande. Riksdagenbeslöt 1975 att kommunerna i fortsättningen skulle svara för den lokalakonsumentverksamheten. har verksamheten kontinuerligt byggts ut.För närvarande har av landets kommuner någon form avkonsumentrådgivning. Eftersom del i första hand är de små kommunerna som heltsaknar någon verksamhei har av landels invånare tillgång till någon formav konsumentrådgivning. Med tanke på att konsumentpolitiken är en relativt settny verksamhet och atl utbyggnaden pågår kontinuerligt bör dettaresultera i alt samtUga kommuner kommer all ha konsumentverksamhet inom någraår. Detär dock viktigt atl särskilt de mindre kommunema fär hjälp all hitta lämpligaformer för alt starta och bygga ul en konsumentverksamhet. a. är detnödvändigt att nya former för samverkan utvecklas såväl internt inom respektivekommun som extemt. fmns en del försök med interkommunal samverkanmellan två eller flera kommuner. Vanligast är all en mindre kommun köpertjänster av en större grannkommun. Resultaten av olika former förinterkommunal samverkan har hklills varierat. Mångakommuner kan också utveckla sin konsumentpolitiska verksamhet genom enförbättrad samverkan med andra förvaltningar inom den egna kommunen. Särskillviktig är en samverkan med sociatförvallningen i frågor om hushållsbudgetrådgivning.Det är också viktigt med samverkan med skolförvaltningen ochsocialförvaltningen för utbildning av lärare respektive förskoUärare ochanstäUda inom äldreomsorgen i konsumentfrågor, samverkan medfastighetsförvaltningen i frågor som rör koslnader m. m. för småhus samlenergtfrågor. Biblioteken kan ha en särskild konsu-menlhöma etc. Genomsamordning med andra förvaltningar kan man på ett bättre sätl nå ut på enbredare front med konsumentinformation och konsumentrådgivning. Påsamma säll kan kommunerna bredda sin verksamhei ytterligare genom en utökadsamverkan och gemensamma arrangemang med olika organisationer. Samverkanav ovannämnt slag förekommer i större eller mindre utsträckning på mångahåU. Den bör dock utvärderas och vidareutvecklas. Delta är troligtvis enfömtsättning för atl en ulbyggnad av den lokala konsumentverksamheten skall blieffektiv. Styrelsenvill understryka vad som sagts om atl en aktiv politikermed verkan är nödvändig för en väl fungerande verksamhei. De stora varialio- 248 nersom finns meUan landels kommuner medför dock att fömtsättningarna Prop.1985/86:121 skiljersig frän kommun tiU kommun. varabra för större och medelstora kommuner. För mindre kommuner kan dockandra lösningar vara all föredra. Efiersom det är fråga om en frivillig verksamheibör vatje kommun få avgöra organisationen ultfrån sina lokala Delkonsumenlpolitiska arbetet på lokal nivå bör prioriteras högt. Utredningenborde därför ha följt de intentioner som tidigare behandlats av 1975om att obligatorisk konsumentverksamhet skaU införas. Del finns idagalllför många otiltfredsstäUande lösningar och variationer på kommunalakonsumentverksamheter, varför fortsalt frivillighet kan medföra att vissakommuner väljer en alltför låg ambitionsnivå på denna verksamhet. Konsumentnämndemabör i större utsträckning än hitlUls bli remissinstanser i frågor omvamförsörjning, etablering av dagligvambuliker och andra konsumentpoliliskafrågor. Reklamalionshanleringen skall liksom nu lösas på informell väg.Nämndens erfarenhet av delta arbetssätt har varit mycket god och braöverenskommelser har bl. a. träffals med bUhan-deln i . Samtidigtmed all 1975 beslöt att konsumentpoUtiken var en ochfrivillig verksamhei inrättades i en konsumentnämnd. Nämndens merän 10-åriga verksamhei har visat etl slort behov av närhet till vägledning.Konsumenlnämnden anser all erfarenheterna visat alt en kommunalkonsumentvägledning är värdefull för kommuninvånarna. En väl utbyggdkonsumentverksamhet kan också tiltföra kommunen sakkunskap och underlag förrationella beslul inom såväl planeringsfrågor som i övriga ekonomiska frågor.Som exempel kan nämnas del informations- och utbildningssamarbetekonsumenlnämnden i har bedrivit. Ökade kunskaper hossocialförvakningens personal och dess klienter kan begränsa sociala utgifterutan atl den enskUde kommuninvånaren blir ekonomiskt lidande. Kommunalkonsumentverksamhet kan också vara en fömtsättning för all kunna samla ochdokumentera väsentiiga problem inom bostadsplaneringen. Fukt och mögel ibosläder är l.ex. ell problem som delvis måste förebyggas i planerings- ochuppförandeskedet. Konsumentnämndenanser att den fortsatta utveckUngen av konsumentverksamhet måslebevakas. Eventuellt behövs speciella stimulanser övervägas. För mindrekommuner som inte anser sig kunna bära kostnaden för en väl utbyggdkonsumentverksamhet bör medverka för all åstadkommasamarbetsavlal med närliggande kom-mun(-er). Dekommuner som frivilligt har tagit det ansvar har givk dem avlastar de centrala organen delar av dessas ansvar för bl. a. stöd till 249 Det torde därför vara skäligt att regeringen överväger Prop.1985/86:121 att mera strikt fördela de medel som anvisats förkonsumentpolitiska insatser. ställer sig däiför bakomkommitléns förslag all AUmänna Reklamalionsnämndens telefonrådgivning liUenskilda konsumenter upphör. Vidare anser konsumentnämnden att en prövning iAllmänna bör förutsätta en handläggning ochförsök liU lösning av tvister. Belräffandeomfattningen av konsumentpolitik finner konsumenlnämnden att denkalalog som belänkandet tar upp i kapitel 12 väl beskriver de områden som skallingå i en konsumentverksamhet. Flera kommuner arbetar inom dessaverksamhetsområden. Dock lorde det vara angeläget all ges medelför spridning av de beprövade modeUer som redan finns i de olika kommunema. komplement tUl kapilel 12.2 vill konsumenlnämnden betona behov av samarbetemellan kommunala konsumentverksamheter och statliga myndigheter som SPK ochPriskonloren. Idagsläget finns på ett flertal ställen i landet större kommuner som böljat meden seriös konsumentpolitisk verksamhei. Dessa utnyttjas ofta service-mässigl avgrannkommunernas invånare på gmnd av atl deras egen hemkommun inte etableratnågon verksamhet. För att råda bot på detla behövs någon form av inlerkommunalasamarbetsavlal. Om konsumenter i glesbygd och mindre kommuner icke skall kommapå efterkälken hushåUsekonomiskl sett krävs en mer homogen utveckling av denkommunala verksamhelen. Om detta skaU kunna åstadkommas behövs någotöverordnat organ som förhandlingsvägen skall kunna få till ståndkonsumentbyråer i alla kommuner vare sig del sker genom egen verksamhei ellersamarbetsavtal. Svenska kommunförbundels länsavdelningar skuUe kunna fungerasom etl sådant förhandUngsfomm, gärna i samarbete med konsumenlmi-nistem. Kommunendelar också kommitténs uppfattning att den kommunala konsumentverksamhetenäven i fortsättningen skall vara en frivillig uppgift för kommunerna. Åtskilligamindre kommuner saknar konsumentrådgivning. Det är viktigt all dessa får hjälp all finna lämpliga vägar att starta en konsument verksamhet. Interkommunal samverkan förekommer redan meUan vissa kommuner. Vanligast är atl en större kommun säljer tjänster till mindre grannkommuner. För att få en bra konsumentpolitisk verksamhet i en kommun krävs samverkan mellan olika förvaltningar i kommunen. Social förvaltningen kan medverka i frågor om hushållsbudgetrådgivning. förvaltningen och sociatförvallningen kan utbilda lärare respektive förskol lärare och personal inom äldreomsorgen i konsumentfrågor. valtningenkan medverka i frågor som rör kostnader för småhus saml i Prop. 1985/86: 121 energtfrågor.Biblioteken kan ha utställningar, en särskild konsumenl- Somlidigare framhållits saknar många kommuner fortfarande konsumentrådgivning.Andra kommuner har rådgivning i begränsad omfattning. Man kan förväntasig atl kommitténs förslag atl konsumenterna i första hand skaU hänvisas tillatl lokall söka få hjälp med en lösning av reklamalionsärendet kan innebäraökade arbetsuppgifter. Vidare kommer etl ökat utbildningsbehov atl medföraökade koslnader för kommunerna. Det är troligt atl kommunernas kostnader förkonsumentrådgivningen därför kommer alt avsevärt öka i fortsättningen. Kommunernafår således ta på sig nya uppgifter utan atl erhålla kompensation från staten.Utbyggnadstakten kan därför bli myckel ojämn i kommunerna beroende på oUkaekonomiska fömtsättningar. Dessutom kan konsumentrådgivarnas utbildning ochdärmed kompelens förväntas bli varierande i olika kommuner. Konsumentverksamheteni kommun, en kommun med ca. 28000 invånare, uppgår lUl avheltidstjänst. Verksamhelen domineras till stor del av telefonrådgivning, (bådevad gäUer råd före köp och reklamalionshantering) och därmed uppföljandearbete. Uppskattningsvis inkommer ca. Dessutomtillkommer uppdrag i samband med personliga besök och brevförfrågningar. Allmänkonsumentinformation lämnas huvudsakligen i kommunens skolor samt liUföreningar och organisationer som särskill begär det. Egen uppsökandeverksamhei, typ utställning, marknadsuppföljning, studiecirklar m. m. blirpga. tidsbrist av underordnad betydelse. Denkommunala konsumentverksamhet som bedrivs uppvisar myckel sloravariationer. 238 av landels 284 kommuner har konsumentverksamhet, men hela 124kommuner har konsumentsekrelerare anställd på mindre än halvtid (enligt KoVstatistik ). mer än hätften av kommunema driver verksamhet sominte ger utrymme för nägon direkl aktivitet utåt. Vidareär det myckel stora variationer på tjänstemännens kompelens, efiersom formellakunskapskrav saknas för konsumentsekrelerare. Liten verksamhet ger inte heUernågon färdighet och mtin. Medhänsyn tiU dessa slora olikheter på verksamhet i kommunerna är det myckel svårtatl ge allmängiltiga rekommendationer som är realistiska alt genomföra pålokalplanet. Renlallmänt kan pålalas viklen av etl politiskt engagemang i konsumentverksamheten.Politikerna har etl kontaktnät, bl. a. liU andra politiska organ, vilket ledertiU att verksamhelen sprids utåt. Ett aktivt politiskt engagemang ger ävenverksamhelen viss dignitet. Ikommuner med relativt liten verksamhet, finns inget större utrymme för andra aktiviteter än den dkekla rådgivningen och råd i samband med 251 reklamationer.Verksamheten får i hög grad inriktas på telefonservice. 1985/86: 121Dessutom tar materialhanteringen slor lid i anspråk. Det saknas då utrymme föråtgärder som kräver politiska beslut och styrning, och därmed finns inte hellerbehov av någon särskUd nämnd. Del väsentiiga torde inte vara humvida enkonsumentnämnd finns eller ej, ulan att söka fä en så bred verksamhet att enpolitisk aktivitet kring konsumentfrågorna möjliggörs.