prop · G903110 · 1985-12-31 00:00:00 — Även i fråga om har kommunuttryckt önskemål om att få förvärva områden som enligl byggnadsplanen skallavsättas för bl. a. hamnändamål. Kommunen har genom expropriation tidigareförvärvat två fastigheter för hamnändamål. En stor del av sjöbodarna är belägnapå den ena av fastigheterna. De skäl som i enlighet med vad jag anfört kanfinnas till stöd för kommunen att få förvärva hamn- och strandområden påKäringön synes mig vara giltiga även beträffande . I enlighet med deföreslagna riktlinjerna för kronoholmarnas disposition bör kommunens intressegå före del enskilda intresset. Kommunens önskemål bör därför i princip kunnatillgodoses i del nu nämnda avseendet. De boende på har uttryckt stark oro förkommunens planer rörande . De har också avvisatkronoholmsutredningens förslag till ny central förvaltningsmyndighet för ön.Det bör ankomma på den föreslagna förvaltningsmyndigheten atl i samråd medberörda intressenter slutföra bevarandeplaneringen för ön med särskiltbeaktande av den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsemiljön. Arrendetär och torde även vara den nyttjanderättsform som kommer tillanvändning vid upplåtelse av mark på de flesta av kronoholmarna. Utredaren,liksom arrendenämnderna i och , har på ett värdefullt sättdiskuterat gällande rätt rörande förhållandet mellan staten som markupplåtareoch de privata husägarna på kronoholmarna som arrendatorer. I detta sammanhangvill jag fästa uppmärksamheten på den hembudsskyldighet som, enligt lagen(1985:658)omarrendatorers rätt att förvärva arrendestället, under vissaförutsättningar gäller till förmän för en arrendator då ett arrendeställe skallsäljas. Hembud behövs bl.a. inte om förvärvaren är en kommun. Avsaknaden avskriftliga avtal är bl.a. i detta sammanhang en brist som de statligaförvaltningsmyndigheterna i förekommande fall bör ta initiativ till atträtta till. I övrigt harjag inte några erinringar mot de överväganden ochförslag som utredaren har framfört i denna del. Jag vill dock framföra någrasynpunkter på arrendeprissättningen och arrendetidens längd. Detär i första hand parternas enskilda angelägenhet att komma överens 20 om arrendeavgiften då ellarrendeavtal ingås. Då avtalet förlängs utgår Prop. 1985/86: 110 arrendeavgiften med ettskäligt belopp (10 kap. 6§ JB), Om parterna inte är överens skallarrendeavgiften bestämmas av arrendenämnden så att den motsvarar arrenderättensvärde med hänsyn till arrendeavtalets innehåll och omständigheterna iövrigt. En arrendeavgift torde anses skälig om den motsvarar arrendenivån förjämförliga arrenden eller om några sådana inte finns, vad arrendatorer iallmänhet skulle kunna antas vara beredda att I fråga om arrendeförhållanden på kronoholmarna,liksom på andra platser, påverkas arrenderättens värde av tomtmarkensbeskaffenhet, dess läge, kommunikationerna, inskränkningar i nyttjanderälten avolika slag, t.ex. på grund av närliggande statlig verksamhet m. m. Däremottorde de förbättringar på arrendestället som arrendatorn själv utfört intepåverka arrendeavgiften. Till den s.k. infrastrukturen på en bebyggdkronoholme hör också gemensamhetsanläggningar, t.ex. båt- och hamnplatser.Ibland har den statliga förvaltningsmyndigheten som huvudman svarat förplanläggningen och genomförandet av sådana investeringar. menar attnedlagda kostnader för sådana ändamål bör kunna fä återvinnas vid försäljningoch upplåtelser av mark på kronoholmarna. Jag delar i princip denna uppfattningmen vill erinra om de begränsningar för den framtida dispositionen som jag harföreslagit med hänsyn till det allmännas intressen bl. a. enligt den fysiskariksplaneringen. Huruvida även andra slags kostnader än de nyssnämnda skall kunna läggas till grund vid beräkningen av arrendeavgiften råderdet, att döma av remissopinionen, delade meningar om. Det är fråga om bl. a.kostnader för besiktning och allmän tillsyn av fastigheterna. Hit hör även iförekommande fall fastighetsskatt och avgifter till kommunen. Arrendenämndernai och är tveksamma till möjligheten att i enlighet medarrendelagstiftningen hävda en sådan grund för arrendeavgiftens beräkning,eftersom kostnader av detta slag inte påverkar arrenderättens värde. För egen del anserjag att förvaltningen avkronoholmarna i princip skall bära dels sina egna kostnader, dvs. utan atterhålla bidrag från statens övriga fastighetsförvaltning, dels sin del av degemensamma kostnaderna. Detta innebär att alla de kostnader jag gettexempel på, liksom en rimlig förräntning av fastighetskapitalet, börfinansieras genom avgifter inom ramen för verksamheten. Vid beräkning av arrendeavgiften utifrånarrendenivån för jämförliga arrenden bör det omfattande statistikunderiag ombl.a. arrendenivåerna som domänverket har i tillämpliga delar kunna utnyttjasav andra myndigheter som förvaltar kronoholmar. Arrendetiden för ett bostadsarrende får inte ulanarrendenämndens till stånd understiga fem är (10 kap. 2§ första stycket JB). Arrendetiden vid upplåtelser av tomtmark på kronoholmarna brukar normalt vara . Flera remissinstanser anser dock att arrendetiden bör vara . Jag är medveten om atl en femårig löptid kan förefalla kort för en bostadsar- rendalor som planerar att investera i byggnader och anläggningar. Samti digt vill jag erinra om del starka besittningsskyddet för en bostadsarrenda- 21 tor enligt gällandearrendelagstiftning. Från denna synpunkt finner jag det inte angeläget attgenerellt förorda en längre arrendetid än . Om kreditgivare skulle krävalängre arrendetider än torde förvaltningsmyndigheten , t.ex. dä det gäller att befrämja ett permanent boende på kronoholmarna, haanledning att se positivt pä önskemålet om en längre arrendetid. I övrigt börhär, liksom annars, domänverkets praxis vara vägledande. Prop.1985/86: 110 Mittförslag: bör överta förvaltningen av de obebyggda och bebyggdakronoholmar som står under kammarkollegiets tillsyn. ochövriga berörda myndigheter skall överlägga om den särskilda förvaltningen avövriga kronoholmar på grundval av kronoholmsutredningens förslag. Utredningen: bör överta förvaltningenav de bebyggda kronoholmar som stär under kammarkollegiets tillsyn. Eventuellainskränkningar i prövningen av försäljningsärenden enligt 1971 årsfastig-hetsförsäljningsförordning bör preciseras på grundval av utredningensförslag i samband med att domänverket övertar förvaltningsansvaret (sebetänkandet s.314-330). Remissinstanserna: Flertalet remissinstansertillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget att domänverket bör blihuvudman för förvaltningen av flertalet av de bebyggda kronoholmarna. Vissaavstyrker dock medan andra tillstyrker under förutsättning attsamrådsskyldigheten vid försäljningar markeras. i länpekar på Stiftelsen som en möjlig förvaltare av statligegendom i länets skärgård. är berett atl överta förvaltningen menförutsätter att några ytterligare begränsningar i förfogandet inle införs i1971 års fastighetsförsäljningsförordning(se bilaga 1.2, avsnilt 5). Flera av deremissinstanser som tillstyrkt eller inte haft något att erinra mot attförvaltningsansvaret för kronoholmarna förs över till domänverket har gjortdetla med förbehåll om samråd och medinflytande i försäljningsärenden. Jagåterkommer senare i mitt anförande till frågan om samråd. Försäljnings-och övriga förvaltningsfrågor som rör kronoholmarna är f n. splittrade på enrad olika myndigheter, vilket fått som följd alt en oenhetlig förvaltningspraxisutbildats i dessa frågor. En sådan ordning är inte ändamålsenlig. 1 och försig skulle en mer enhetlig bedömning kunna uppnäs genom att förvaltningen avsamtliga kronoholmar förs över lill en enda myndighet. En sådanförvaltningsform har inte valts för statens övriga fastaegendom och bör enligt min mening inte heller införas för kronohol- Prop.1985/86: 110 marnas vidkommande. Således är det lämpligt att kronoholmar somkännetecknas av t.ex. utpräglade försvars- och sjöfartsintressen även ifortsättningen förvaltas av fortifikationsförvallningen resp. sjöfartsverket.Dessa myndigheter skulle under alla förhållanden behälla ett så stortinflytande över förvaltningen på dessa öar att det är motiverat atl de självabär hela förvaltningsansvaret. Med hänsyn till önskemålet om en enhetligförvaltningspraxis bör dock det samarbete som redan finns mellan dessa myndigheteroch domänverket i förvaltningsfrågor utvidgas. bör därför ha ettsamordnande ansvar för att en så långt möjligt enhetlig förvaltningspraxistillämpas. bör överta förvaltningav avbemannade fyr- och lotsplatser. Detsamma bör gälla även gentemot andramyndigheter än i motsvarande situation. bör såledesalltid tillhöra de myndigheter med vilka samråd i försäljningsärenden rörandekronoholmarna bör ske enligl fastighetsförsäljningsförordning. Somfortifikationsförvallningen antyder i sitt remissyttrande bör domänverket iett förberedande skede lämpligen kunna fungera som mellanhand vid försäljningeller överföring av kronoholmar som står under andra myndigheters förvaltning. har under sitt arbete tagitdel av bl. a. forlifika-tionsförvallningens och önskemål attutnyttja kronoholmar för sin verksamhet. På grundval av dessa önskemål harutredaren (s. 330) gett ett förslag till särskild förvaUning av sådana öar. Detfår bli en uppgift för domänverket och de nu nämnda myndigheterna alt pågrundval av förslaget närmare överväga det särskilda förvaltningsansvaret fördessa och andra öar som kan ha ett direkt intresse för försvaret och sjöfarten.Jag avser att senare återkomma till regeringen i denna fråga. är en annan av de myndigheter somförvaltar kronoholmar. saknar en regional organisation förhandläggningen av förvaltningsfrågor vilket uppfattats som en nackdel av mångaarrendatorer. Fördelarna med verket som förvaltningsmyndighet från nalurvårdssynpunktfår därför vägas mot nackdelarna från förvaltningssynpunkt. Av denna anledningbör enligt min mening endast kronoholmar med betydande naturvärden eller värdenför friluftslivet, s.k. riksintressanta områden enligt den fysiskariksplaneringen, förvaltas av . har i en delfall överiåtit praktiska förvaltningsuppgifter pä domänverket. Jag vill upprepaatt sådana förvaltningsuppdrag ligger i linje med den allmänna roll domänverketbör ha även i den framtida förvaltningen av kronoholmarna. Jag avser att senare föreslå regeringen attdomänverket och möjligt bör ta ställning till dekronoholmar under kammarkollegiets tillsyn som, mot bakgrund av vad jag sagt,bör uppföras på domänfonden resp. naturvårdsfonden eller i förekommande fallöverföras mellan fonderna. En strävan bör därvid vara att öar inom samma områdebör ingå i samma registerfastighet och förvaltas av samma huvudman. Vad gäller de kronoholmar som inte står undersärskild förvaltning av någon myndighet kan en regionall organiserad och samlidigt effektiv för- 23 valtningi princip uppnås på två sätt. Antingen görs den nuvarande till- Prop. 1985/86:110 synen av kammarkollegiet/länsstyrelserna mera effektiv genom att länsstyrelserna,på det sätt som exempelvis skett i , genom delegation fårvidgade beslutsfunktioner i de förvaltningsfrågor som rör kronoholmarna. Ellerockså läggs det centrala förvaltningsansvaret på en statlig myndighet som bådeär regionalt organiserad och uppfyller kravet på effektivitet i förvaltningen,exempelvis domänverket. Som framgått tidigare (se avsnitt 2.1.5) uppfylleri och för sig kammarkollegiet tillsammans med länsstyrelserna kravet på encentral och regional organisation för förvaltningen av kronoholmarna. För mångaav dessa, särskilt de mindre och obebyggda, torde den tillsyn somkammarkollegiet utövar vara till fyllest. På de större kronoholmarna, särskiltom de är bebyggda, bör dock ett större krav ställas på fastighetsförvaltningenän vad kammarkollegiet och länsstyrelserna enligt min mening har möjlighet attuppfylla. Sålunda har erfarenheterna av kammarkollegiets förvaltning visat attenhetliga normer t.ex. för beräkningen av arrendeavgifterna, liksom inte sällanskriftliga nyttjanderättsavtal har saknats. Genom delegation från kammarkollegiet handlägger inågra fall länsstyrelserna själva vissa upplåtelsefrågor som rör kronoholmarna(se avsnitt 2.1.5). Erfarenheterna av denna förvaltning, som normalt inte ingåri länsstyrelsernas kompetensområde, synes i och för sig ha varit goda. Det bördock understrykas att verksamheten varit förhållandevis begränsad till såvälomfattning som ambitionsnivå. Sålunda har det inte ingåttfastighets-förvaltande uppgifter såsom t.ex. planläggning och utbyggnad avanläggningar m.m. på kronoholmarna. Något särskilt avkastningskrav har intevarit uppställt för förvaltningen och torde heller inle vara möjligt attuppställa utan att länsstyrelserna tillförs resurser för ändamålet. Detta ärjag emellertid inte beredd att göra. Jag delar därför inte den av bl.a.länsstyrelsen i framförda uppfattningen att förvaltningen avkronoholmarna bör föras över till landets länsstyrelser. Självfallet anser jagdock att dessa även i fortsättningen skall ha sitt planerings- och samordningsansvarför utvecklingen inom skärgårdsområdena med däri ingående kronoholmar. Som framgått av min redogörelse hardomänverket kompetens och erfarenhet av både fastighetsförsäljning ochfastighetsförvaltning, således bl.a. uthyrning och utarrendering avfritidsbostäder, planläggning och utförande av markarbeten, förvaltning avområden med naturvårds-och friluftslivsintressen. verksamhet äraffärsmässigt inriktad. Verket är alltså inte beroende av anslag överstatsbudgeten för att höja den rådande ambitionsnivån för förvaltningen avmarken på kronoholmarna. Enligl min mening har domänverket totalt sett debästa förutsättningarna av de nu diskuterade myndigheterna för att överta detcentrala myndighetsansvaret för i första hand de kronoholmar som kammarkollegieti dag har tillsyn över. Jag förordar därför att verket övertar detta ansvar. Min bedömning:Någon bestående ökning av statsverkets kostnader räknar jag inle med som följdav de föreslagna riktlinjerna för kronoholmarnas framtida disposition. Förvissa husägare kan kostnaderna komma att stiga som följd av en gradvismarknadsanpassning av arrendeavgifterna eller förbättrade betingelser förutnyttjandet. Utredningen: Utredningens bedömning överensstämmermed min (se betänkandet s. 333 0- Remissinstanserna:Av de remissinstanser som framfört synpunkter i frågan anser naturvårdsverketatt uppruslningskostnader för byggnader etc. vid överföring av kronoholmarmellan olika myndigheter skall bestridas av den avträdande myndigheten. Domänverketmenar att den avträdande myndigheten bör stå för de fastighetsbildnings- ochfastighelsregis-treringskostnader som kan föranledas av alt verket får övertaförvaltningen av delar av regislerfastigheter (se bilaga 1.2, avsnitt 6.1). Skälen för min bedömning: En överföring avmerparten av kronoholmarna till domänverkels förvaltning torde i och för siginte medföra någon nämnvärd kostnadsökning för verket. Å andra sidan torde intenågon nämnvärd kostnadsminskning ske hos nuvarande förvaltningsmyndigheter,främst kammarkollegiet och vissa länsstyrelser. Det troliga är alt domänverketpå sikt söker höja ambitionsnivån för förvaltningen där det är lämpligt samtmöjligt från allmän synpunkt. Jag förutsätter dock att domänverketsförvaltning inte kommer att leda till en sådan exploatering och därmed följandekostnadsökning att det blir ekonomiskt omöjligt för arrendatorer att utnyttjaeller i förekommande fall förvärva arrendestället. Detjag sagt utesluter inte att en tillfällig ökning av kostnaderna för statsverketkan uppstå i samband med den fastighetsbildning som på förvaltningsmyndighetensinitiativ bör föregå en försäljning av mark eller upplåtelse av tomträtt påkronoholmarna. Kostnaden för denna åtgärd skall dock slutligt bäras avköparen/tomträttshavaren. Somjag framhållit inledningsvis finns del enligt min mening skäl atl först avvaktaresultatet av en prövning om fastighetsbildning innan en försäljning sker.Framför allt kan därigenom det allmännas inflytande på lämplighetsbedömningenav en planerad avstyckning från plan- och byggsyn-punkt m. m. göra sig gällandepå ett tidigt stadium i beslutsprocessen. För köparen, å andra sidan, är det enfördel att slippa slå risken och kostnaderna för attfastighelsbildningsåtgärden inte leder till önskat resultat. Den risk staten istället löper är att fastighetsbildnings- och exploateringskostnaderna integenast, eller ens , kan täckas. Detta kan inträfl'a om defastighetsbildade tomterna helt eller delvis skulle bli osålda. För att undvikaett sådant resultat bör som regel fastighetsbildningsåtgärder inte vidtas omdet endast är en minoritet av de boende som uttalat sig för friköp inom ettområde. I delta sammanhang vill jag erinra om principen attstaten tillhörig fast egendom som säljs till kommuner och enskilda elleröverförs till en annan statligmyndighet, skall överiåtas i befintligt skick. Kostnaden för eventu- Prop.1985/86: 110 ellt erforderiig upprustning m. m. bör således åvila den somtillträder fastigheten, om inle något annat överenskommes. Jag delar alltsåinte den av i sitt remissyttrande (se bilaga 1.2, avsnitt 6.1)framförda uppfattningen att sådana kostnader bör bäras av den avträdandemyndigheten. Jag delar heller inte den av domänverket i sitt remissyttrandeframförda åsikten att fastighetsbildnings- ochfastighetsregislrerings-kostnader, som i vissa fall kan föranledas avövertagandet, bör bestridas av den avträdande myndigheten. Några särskilda medelför nu nämnda ändamål bör inte beräknas. Den tillträdande myndigheten bör iförekommande fall finansiera sådana åtgärder inom ramen för befintligaresurser. Det är inte uteslutet att vissa husägare påkronoholmarna kan komma att drabbas av högre arrendeavgifter . Dettatorde dock främst inträffa för dem som har erlagt alltför lågaavgifter eller kanske inle några avgifter alls. Som jag tidigare framhållit ärdet i så fall angeläget att marknadsanpassningen av arrendeavgifterna skersuccessivt. Avslutningsvisvill jag, utan atl i dessa delar lägga fram något förslag som kräver riksdagensställningstagande, nämna dels den inventering med därtill knutna övervägandenoch förslag rörande kronoholmarnas särskilda disposition som utredaren hargenomfört, dels de författningsändringar som aktualiseras av det nu framlagdaförslaget till riktlinjer. 3.1 Den särskilda dispositionen Kronoholmsutredningenlät i enlighet med sitt uppdrag inventera beståndet av bebyggda kronoholmar.Resultatet av denna inventering redovisas i betänkandet s. 174-313.Redovisningen där innehåller dels uppgifter kommun för kommun om degeografiska förhållandena, vilken den förvaltande myndigheten är, uppgifter omplanförhållanden, bebyggelsereglerande bestämmelser, förordnanden enligtnaturvårdslagen, en beskrivning av själva bebyggelsen, gällande riktlinjerenligt den fysiska riksplaneringen, upplåtelseformer, dels överväganden ochförslag till disposition för de angivna kronoholmarna (se bilaga 1.1 avsnittB). Remissinstanserna har i flera fall yttrat sig överkronoholmsutredningens överväganden och förslag till särskild disposition avde kronoholmar som berör resp. myndighet eller kommun (se bilaga 1.2 avsnitt6.2). genomgång och förslag tillsärskild disposition erbjuder enligt min mening eU värdefullt stöd vidbehandlingen av enskilda försäljningsärenden . l1971 ärs fastighetsförsäljningsförordning regleras bl.a. förutsättningarna ochsamrådsförfarandet vid försäljning av statens fasta egendom. ningen behöver anpassastill de nu föreslagna riktlinjerna för den framtida Prop. 1985/86: 110dispositionen av kronoholmarna. Enligt fastighelsförsäljningsförordningen har enstatlig myndighet som avser att försälja staten tillhörig fast egendomsamrådsskyldighet med andra berörda myndigheter (10 §). På grund av mångfaldenav allmänna och privata intressen som är knuina lill kronoholmarna anserjag alldel i förordningen bör markeras en särskild samrådsskyldighel i följande trefall. För det första bör samråd ske med berörd länsstyrelse. Mina skäl fördelta är atl har ett samlat ansvar på regional nivå för att statensintressen i olika hänseenden tillvaratas i bl. a. markdispositionsfrå-gor.Någon särskild föreskrift om samråd med den statliga myndighet som har attbevaka ett riksintresse på kronoholmen torde därför inte behövas.Länsstyrelsens ansvar föreslås, som jag nämnt tidigare, bli förstärkt enligt deförslag till ny plan- och bygglag samt lag om hushållning med naturresurser,m. m. som har förelagts . Jag har tidigare framhållit att kronoholmarna skallförvaltas rationellt med beaktande av bl.a. naturvårdens ochkulturminnesvårdens intresse. Det finns i detta sammanhang skäl att erinra omatt domänverket, liksom övriga förvaltningsmyndigheter, har ett ansvar för denkulturhistoriskt värdefulla bebyggelse och de bebyggelsemiljöer som finns päkronoholmarna. Det får ankomma på , som har det regionalaansvaret för kulturminnesvården, att ställa sin sakkunskap tillförvaltningsmyndigheternas förfogande. Dessa bör å sin sida samråda medlänsstyrelsen i den omfattning som krävs för att säkerställa bevarandet av engod byggnadskultur. För det andra bör i alla ärenden om överlåtelse avkronoholmar med tillhörande enskilt vatten samråd ske i den utsträckning somomständigheterna i det enskilda fallet kräver med berörda fiskerimyndighetersom pä central och regional nivå har myndighetsansvaret för fiskevården ochfiskenäringen. Enligt gällande föreskrifter skall, som jag nämnt,en statlig förvaltningsmyndighet även samråda med annan statlig myndighet ivarje försäljningsärende, om det är troligt atl myndigheten kan behövaegendomen (10 § tredje st.). Då det gäller försäljning av staten tillhörig fastegendom på en kronoholme anser jag, för del tredje, att det bör införas enuttrycklig föreskrift om samråd med domänverket i 1971 ärs fastig-hetsförsäljningsförordning. 1 fastighelsförsäljningsförordningen finnsföreskrifter som har lill syfte att tillgodose kommunernas behov av mark församhällsbyggnadsändamål (12, 15-17 §§). Jag har redogjort för detkommunala inflytandet pä bebyggelse och markanvändning i skärgårdsområdena samtden föreslagna företrädesrätten lill förvärv av mark då en försäljningaktualiseras. Någon föreskrift om samråd härutöver för att ytteriigaretillgodose kommunernas inflytande på dispositionen av kronoholmarna anser jaginte vara motiverad. , som finner atl försäljning bör ske mot uppfatt ningen hos en myndighet med vilken samråd har ägt rum, skall hänskjuta ärendet till regeringen (10 § Qärde stycket). Bestämmelsen skall givetvis 27 ävenomfatla försäljningsärenden som rör kronoholmarna. 3.3 Vissasamordningsfrågor PP- '-' " har enligt min mening tydligt framgått att en översyn ochprecisering av riktlinjerna för förvaltningen av kronoholmarna är befogad. Fråndenna synpunkt är det en fördel om förvaltningen sä långt som möjligt ärkoncentrerad hos en myndighet. I den mån förvaltningen av olika skäl liggerkvar hos olika myndigheter, bör den samordnas. De statliga förvaltningsmyndigheternabör således anpassa sin förvaltning till de principer och rutiner som tillämpasav domänverket. Detla bör bl.a. leda till enhetliga principer förarrendeprissättningen. Det bör ankomma på domänverket att ta initiativ till ensådan samordning. Som jag har nämnt i det föregående harlänsstyrelsen i genom ett särskilt regeringsbeslut övertagitförvaltningen av nyttjanderättsupplåtelser på de kronoholmar som står underkammarkollegiets tillsyn inom länet. Jag avser att senare föreslå regeringenatt domänverket bör få i uppdrag att på grundval av de nu föreslagnariktlinjerna för kronoholmarnas framlida disposition ta upp överläggningar medlänsstyrelsen i om förvaltningen av de kronoholmar som finns ilänet. Det bör ankomma på regeringen att senare ta ställning tillförvaltningsansvaret för dessa . Jaghemställer att regeringen föreslår att godkänna de riktlinjer för kronoholmarnasframtida disposition som jag har förordat. Sammanfattning av betänkandet (Ds Fi 1983: 12)Kronoholmarnas framtida disposition Principiella överväganden och förslag