prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — som skall prövas, inte får verkställas förrän frågan om prövning i sakhar slulligt avgjorls. Min förslag: Om det behövs för alt tillgodose ett riksiniresseinom elt vissl område eller ett regionalt intresse, skall regeringen kunnautfärda planföreläggande, dvs. förelägga kommunen att upprättaoch anta en detaljplan eller områdesbestämmelser av ett visst innehåll. 16Statlig kontroll beträffande områden av riksintresse m. m. Om nationella eller mellankommunalaintressen har åsidosatts i väsentlig grad i den kommunala planeringen, skalllänsstyrelsen enligt vad j;ig har föreslagit genom ett särskiltgranskningsyltrande vid utställningen markera all översiklsplanen inte ärgodtagbar frän vissa synpunkler. När del gäller detaljplaner ochområdesbestämmelser har ocksä föreslagits fä befogenheter attupphäva etl kommunalt planbeslut. För ett sådant område där planbeslutet harindirekt underkänts eller formligen upphävts bör regeringen ha möjlighet attföreskriva att kommunen inom viss lid skall ha antagit en ny plan(planföreläggande). Regeringen bör även kunna föreskriva vissl innehåll i dennya planen för alt de åsidosatta intressena skall bli tillgodosedda. I dennadel ansluter mitt förslag helt till utredningsförslaget, som har godtagits ävenav remissinstanserna. Jag föreslår att möjligheten tillplanföreläggande bör ta fasta enbari på detaljplan och områdesbestämmelser.Dessa beslutsformer har bindande verkan och är därför lämpliga som medel atlslutligt tvinga fram en viss, av staten önskad markanvändning. Det innebär alljag avvisar tanken på att planföreläggande skall kunna avse ävenöversiktsplaner. En sådan ordning skulle inte tillgodose del angivnasyftet. Den skulle inte heller stämma särskill väl överens med mitt tidigareframförda förslag atl staten inte skall kunna pröva översiktsplanerna. Även utan samband med att ettplanbeslut formellt har upphävts bör del finnas möjlighet för staten attförelägga kommunen att upprätta eller ändra en plan för att tillgodoseriksintressen och mellankommunala iniressen. Det är naturligtvis nödvändigt altt. ex. framdragandet av en riksväg i en ny sträckning inte hindras av altkommunen vägrar atl ändra sina planer. All staten i ett sådant fall skulleanlägga vägen i strid mot en detaljplan eller områdesbestämmelser är intelämpligt. Detta skulle innebära bl. a, atl någon avvägning mellankommunikationsintressel och lokala planintressen inte sker, 1 stället bör denlösningen väljas att staten ges möjlighel all förelägga kommunen att ändradetaljplaner eller områdesbestämmelser för att tillgodose viktiga utomkommunalaintressen. 1 del angivna exemplet skulle staten kunna förelägga kommunenalt tillgodose riksvägsintresset. Den närmare planutformningen kan därmed bliföremål för närmare överläggningar mellan staten och kommunen i anslutning tilldet kommunala planarbetet. I lagrådsremissen med förslag NRL (s. 156)diskuterade jag elt eventuellt tillägg till bestämmelserna om planföreläggandei PBL med den huvudsakliga innebörden att regeringen efter en redovisning frånkommunen skall kunna förelägga kommunen all anta, ändra eller upphäva endetaljplan eller områdesbestämmelser, om det är av synneriig vikt förtillgodoseende av något sådant hushållningsintresse som avhandlas i NRL, Detta uttalande tog främsi sikte på ingripanden iefterhand mot kommunala beslut som rör skogsmark och som kan medföraallvarliga olägenheter för virkesförsörjningen inom en region eller i landetsom helhet. Eftersom mitt nu framlagda förslag inte innehåller några regler omrätt för kommunerna att meddela områdesbestämmelser för skogsavverkning m, m.inom friluftsområden, har motivet för planföreläggande av det nu diskuteradeslaget fallit bort. Jag tar därför inte upp något förslag om detta. Om kommunen mot förmodan inte rättar sig efter ettbeslut om planföreläggande, mäste möjlighet finnas att på annat sätt ändra enplan som motverkar ett angeläget övergripande intresse. Som en sådan sistautväg bör därför staten själv ha möjlighet att göra den nödvändigaplanändringen, Etl sådant system innebär i förhållande till vadsom nu gäller en inskränkning i den statliga kompetensen genom att reglerna omplanföreläggande m, m, i PBL kan användas för alt tillgodose endast vissa ilagen snävt preciserade intressen. Den befogenhet som staten har attändra eller upprätta ny regionplan, generalplan, stadsplan och byggnadsplan ärmera oinskränkt (se lOa 5 andra stycket. 27 8, 108 8 tredje stycket och 133 8BL). Man kan utgå från atl de statliga sanktionsmöjligheterna i form avplanföreläggande behöver utnyttjas endast i undantagsfall. Detta betyder dockinte att de kan undvaras. 16Statlig kontroll beiräjfande områden av riksintresse m. m. 1985/86:1 352 17 Överklagande ,-, , o Beslut i fråga om regionplan ochöversiktsplan skall kunna överklagas genom kommunalbesvär (s, 357) o Kommunens beslut i fråga omdetaljplan, områdesbestämmelser och fastighetsplan skall kunna överklagas genomförvaltningsbesvär. Överinstanserna skall i princip endast kunna upphävabeslutet och inte sätta ett annat beslut i det överklagades ställe (s. 358) o Planbeslut får överklagas hoslänsstyrelsen och därefter hos regeringen. Beslut i alla slag av ärenden om lovoch i ärenden om förhandsbesked får överklagas hos länsstyrelsen.Länsstyrelsens beslut i ärenden om lov och förhandsbesked överklagas antingenhos kammarrätten/regeringsrätten eller hos regeringen, beroende pä om besvärenrör rättsfrågor eller lämplighetsfrågor (s, 361) o Hinder införs mot att överklagabeslut i sådana frågor som har blivit avgjorda genom områdesbestämmelser,detaljplan eller förhandsbesked (s. 367), Enligt 150 8 byggnadslagen fårlänsstyrelsens beslut om faslsiällelse av plan överklagas genom besvär hosregeringen. Ett beslut av länsslyrelsen all till alla delar fastställa ett planförslagfär överklagas bara av sakägare, som i ärendet har framställt ett yrkandevilket helt eller delvis har lämnats utan bifall. Som sakägare anses i fråga omplaner dels alla markägare som berörs av planfrågan, dels alla övriga sornenligl 17 8 4mom, byggnadsstadgan skall underrättas om utställningen av ettplanförslag. Bl, a, innebär detta all tomträttshavare och innehavare avservituts- eller arrenderätt ingår i den besvärsberättigade kretsen.Hyresgäster gör det däremot inte. Enbart på grund av medlemsskap i kommunenföreligger inte behörighet att överklaga beslul. Enligl praxishar inte heller föreningar och organisationer besvärsräll, om de inte ärmarkägare eller innehavare av servituts-eller nyttjanderätt. Bestämmelser om besvär i dispens-och byggnadslovsärenden finns i 7kap. Enligt 715 1 mom. gälleratl byggnadsnämnds beslut enligt byggnadslagen eller byggnadsstadgan fåröverklagas genom besvär hos . Beslul varigenom medgivande lillavvikelse från en fastställd generalplan, stadsplan eller byggnadsplan vägratsfår dock inte överklagas. beslut överklagas i vissa fall hosregeringen och i andra fall hos kammarrätten. Bestämmelser om detta finns 17152 mom. Kompetensfördelningen har i huvudsak skett efter principen atl ärendensom främsi rör frågor om lämplighet eller ändamålsenlighet skall Prop.1985/86:1 353 avgöras av regeringen, medan ärenden med starka inslag avrättsfrågor 17 överklagande prövas av kammarrätten. l/.l-l/.Z I 715 2mom, tredje siycketbyggnadsstadgan ges beslämmelser om besvär i s. k, blandade mål, dvs, beslul ifrågor av vilka någon eller nägra hör lill regeringens kompetensområde medanövriga frågor ankommer pä kammarrätten. Bestämmelserna innebär att sådana beslutskall överklagas hos kammarrätten, Enligl 98 lagen (1971:289) om allmännaförvallnings-domslolar skall kammarrätten med eget yttrande överlämna sädanamål till regeringens prövning, om frågorna inte kan avgöras var för sig. Ettsädanl överlämnande innebär att regeringen avgör hela målet sedan kammarrättenhar ytlral sig, 1 72 8 byggnadsstadgan finnsbeslämmelser bl, a, om behörighet för kommunstyrelsen att pä kommunens vägnaröverklaga beslul i vissa fall. Del nuvarande rättsläget i dispens-och byggnadslovsärenden torde myckel kort kunna sammanfattas på följande sätt,Besvärsräll föreligger för sökanden och för ägare av grannfastighei,Tomträttshavare jämställs med fastighetsägare. Hyresgäster ochbostadsrätlshavare saknar besvärsrätt liksom enskilda kommunmedlemmar,Arrendatorer och servitulsha-vare har däremot enligt praxis besvärsrätt, om deär berörda. Jag vill korl sammanfatta utredningens förslag pä dettasäll. Kommunens planbeslui överklagaslill och därefter lill regeringen, Alla kommunmedlemmar skallkunna besvära sig över alt planbeslui inte har kommit till i laga ordning. a, om det finns brister i besluts- och samrädsprocessen. Sädanabesvär avgörs av länsslyrelsen som sista instans. Besvär skall i övrigt kunnaanföras bara av sakägare och endasi i frågor som rör deras enskilda rätt ochenskilda intressen. Kretsen av sakägare utvidgas så att den i vissa fallomfattar också hyresgäster och bostadsrätlshavare. Eftersom beslul angåenderegionplan, marköversikt eller områdesplan inie har nägra rättsliga effekterför enskilda, skall de inte kunna överklagas när del gäller planens innehåll.Beslul att anta detaljplan, fastighetsplan eller markförordnande skall däremotkunna överklagas för att enskilda intressen skall kunna bevakas. För detaljplanföresläs den begränsningen i förhällande lill att besvären inte får avsesyftet med planen. Beslut i tillsiåndsarendenöverklagas till . Om beslut rör tillämpning avkraven på byggnaders utformning och utförande eller tolkningen av begreppetpågående markanvändning, överklagas beslutet lill kammarrätten. Är det fråga omen allmän lämplighetsprövning av lokaliseringen av en byggnad, är regeringenslutinstans. Ärenden om rivningslov och debygglovsärenden som överklagas till 12 1985/86. Prop.1985/86:1 354 regeringen skall prövas av denna, endast om statensplanverk har meddelat 17 Överklagande prövningstillstånd. Regeringen gesemellertid möjlighet att besluta att alla 17.2 17.3 ärenden av viss typunder en angiven tid skall prövas direkt av regeringen, 17.3 Allmänna utgångspunkter för besvärssystemetsutformning Jag vill till att börja medframföra den uppfattningen att, när man talar om det administrativarättsskyddet, tonvikten inte i första hand bör läggas vid besvärsreglerna. Detviktigaste är i stället att man får en sådan prövning i första instans som kanförebygga risken för felaktiga beslut och skapa förutsättningar för godaresultat redan från böljan. Målet bör alltså vara att frågorna ut såenkelt och snabbt som möjligt utan överklaganden. Ett sådant synsätt präglaräven förvaltningsrättsutredningens betänkande (SOU 1981:46) Ändringar iförvaltningslagen (se l.ex. s. 68-78). s.lutsalsär att en förbättrad lagstiftning om förfarandet i form av en nyförvaltningslag och insatser för personalutbildning är vad man i första handbör inrikta sig på , om man vill stärka rättssäkerheten i första instans. Givelvis kommer man ändå inte ifrånatt det dessutom behövs en sådan garanti i efterhand för beslutens riklighet,som kan uppnås bl.a. genom prövning av besvär. Jag vill redan nu säga att jaganser att både beslut i fråga om planer och beslut i fråga om lov av olika slagskall kunna överklagas. Jag återkommer strax med ett mer utförligt resonemangom detta. När jag nu går in på besvärsförfarandet i allmänhet vill jag medanledning av remissutfallet först göra nägra allmänna reflexioner om regelsystemet. Det av utredningen föreslagnabesvärssystemel har utsatts för stark krilik av remissinstanserna bl, a. fränsystematisk och förvaltningsrättslig synpunkt. Jag kan instämma i kritiken ochanser att utredningens förslag i denna del behöver en grundlig bearbetning. Besvärsreglerna iutredningsförslaget kan sägas vara alltför detaljerade, vilket kan leda tillatt olämpliga låsningar uppstår på olika sätt. Jag anser t, ex, inte atl det ärnödvändigt att i laglexten exakt ange vilka som är besvärsberättigade i olikasituationer. Det kan nämligen vara svårt att förutse alla tänkbara fall.Tekniken att på etl uttömmande sätt försöka räkna upp alla överklagbara beslutlider av samma svaghet. Man riskerar lätt att något fall lämnas oreglerat.Generella regler, liknande dem som finns , är avgjort att föredra. Med ensådan utformning av besvärssystemel kan också antalet paragrafer kraftigtminskas, vilket i sin tur förbättrar överblickbarhelen. Jag vill tillägga att det system,som på grundval av nämnda principer fördes fram i lagrädsremissen, kanytterligare förenklas och därmed förbättras med den lagstiftningsteknik somlagrådet har förespråkat (yttrandet s. 114 0- Jag anser att lagrådetssynpunkter till fullo bör beaktas och återkommer till detta ispecialmotiveringen. 1985/86:1 355 17.4 Skillnaderna mellan förvaltningsbesvär ochkommunalbesvär Inför del fortsalla resonemangel omregdsyslemets allmänna uppbyggnad anser jag det vara befogat att nägotredogöra för de länkbara huvudalternativen. Inom förvaltningsrätten skiljer manmellan kommunalbesvär och förvaltningsbesvär. De båda besvärstyperna kan inteanvändas jämsides i samma sak. De i kommunallagen meddelade reglerna omkommunalbesvär gäller nämligen bara om inte något annat är särskiltföreskrivet. Genom kommunalbesvär kan man överklaga både beslut avrepresentativa organ, t, ex, fullmäktige, och beslut av förvaltande organ, dvs,kommunstyrelsen och andra nämnder samt delegationer såsom arbetsutskott ochtjänstemän m.fl. En i 7kap, 2 8 kommunallagen upptagen bestämmelse stadgar dockförbud mot besvär över nämndbeslut av rent förberedande eller verkställandeart. Genom förvaltningsbesvär kan talan föras mot beslut av kommunala organ ide fall där en särskild besvärsordning anges i någon specialförfattning. Gällande byggnadslagstiftninginnehåller särskilda föreskrifter om besvär och bygger därmed på institutetförvallningsbesvär. Några karaktäristiska drag hos detta institut bör särskiltframhållas. Förvaltningsbesvär, som har sill ursprung i den statligaförvaltningen, har som främsta syfte att tillgodose den enskilda partens behovav rättsskydd. När förvaltningsbesvär har anvisats som rättsmedel, har del somregel varit fråga om utpräglad myndighetsutövning mot enskilda. Genomförvallningsbesvär kan inte bara beslutets laglighet utan även dess lämplighetöverprövas. kan sälta ett nytt beslut i det överklagadesställe, Kommunalbesvärsreglerna finns i 7kap, 1 8 kommunallagen. Där föreskrivs bl, a, följande. Om ej annat är särskill föreskrivetfår kommunfullmäktiges beslut överklagas av den som är medlem av kommunen ochlandstingets beslut överklagas av den som är medlem av landstingskommunen.Sådana beslut överklagas genom besvär hos kammarrätten. Besvären får grundasendast på omständigheter som innebär att beslutet 1, ej hartillkommit i laga ordning, 2, står i stridmot lag eller annan författning, 3, på annat sättöverskrider kommunfullmäktiges eller befogenhet, 4, kränkerklagandens enskilda räll eller 5, annars vilar påorättvis grund. Vad som utmärkerkommunalbesvärsprocessen är alltså lill en början att alla kommunmedlemmar ärbesvärsberättigade och inte bara sakägarna som vid förvaltningsbesvär. Ettannat särdrag gäller besvärsprövningens innehåll. En prövning av beslutetslämplighet är i princip utesluten, utan prövningen är begränsad tillrättsfrågor. Prop.1985/86:1 356 all sätta etl nytt beslut i stället för det överklagadebeslutet. Prövningen är 17 Överklagande nämligen kassatorisk, varmedförslås atl del överklagade beslutet bara kan 17.4-17.5 upphävas. Genom rättsutvecklingen harkommunalbesvär kommit att bli nästan uteslutande ett instrument förkommunmedlemmarnas kontroll av den kommunala verksamheten fränoffentligrättslig synpunkt. Huvudsyftet är alltså inte att värna om deenskildas rättsskydd. En särskild följd av valet avbesvärsinstitut är att detta avgör om förvaltningslagen blir tillämplig pä denkommunala myndighetens handläggning eller inte. Förvaltningslagen gällernämligen inte ärenden hos myndighet, om ärendet avgörs genom beslutsom överklagas genom kommunalbesvär (2 8 2), har haft iuppdrag atl göra en allmän översyn av kommunalbesvärsinstitutel, 1 uppdragetingick att behandla förhållandet mellan kommunalbesvär och förvallningsbesvär.Gällande lagstiftning har gett upphov till en hel del gränsdragningsproblem.Kommittén har i ell delbetänkande (SOU 1978:84) Instansordningen ikommunalbesvärs-mäl lagt fram förslag till ändrad inslansordning ikommunalbesvärsmål. Denna reform, som har beslutats av (prop,1979/80: 105, KU 1979/80:46, rskr 270), och som trädde i kraft den I januari1981. innebär i korthet följande, 1 likhet med vad som gäller för de flestaförvaltningsmål har det införts krav på prövningstillstånd för fullföljd avtalan till regeringsrätten, Kammartätterna har kopplats in somprövningsinstans närmast under regeringsrätten, 1 syfte att sä långt sommöjligt förkorta handläggningstiden har länsinstansen slopats.Länsstyrelsernas befattning med kommunalbesvärsmålen har således upphört. Kommittén har därefter i sittslutbetänkande (SOU 1982:41) Överklagande av kommunala beslut, som har remissbehandlats.bl. a. föreslagil vissa reformer når det gäller de kommunala besvärsgrunderna.Vidare har kommittén föreslagit att vissa kommunalrättsliga grundsatser (bl, a,likställighetsprincipen, självkostnadsprincipen och förbudet mot beslut med retroaktivverkan) blir kodifierade i 1 kap, kommunallagen, 17.5 Valet mellan förvaltningsbesvär och kommunalbesvär iPBL Enligt min uppfattning är de mestpåfallande bristerna i förslag följande. Detbesvärsförfarande som föreslås för planfrågor kan ses som en form avspecialbesvär som har lånat drag från både kommunalbesvär ochförvaltningsbesvär. Man kan räkna med att det med ett sådant system iblanduppstår tvekan, om man skall tillämpa reglerna för kommunalbesvärsprocesseneller för förvaltningsbesvärsprocessen. Som exempel kan nämnas överinstansernasmöjUgheler att ge beslutet ett ändrat innehåll. Att överinstanserna medtillämpning av förvaltningsbesvärsreglerna formellt skall ha rätt att ersättaett beslut av den folkvalda kommunala församlingenmed ett nytt beslut i sak är inte rimligt i de flesta fall. Sannolikt har utredningens avsikt inte heller varit allgenerellt öppna en sådan möjlighet för överinstanserna. Det bör enligt minmening komma till tydligare uttryck i lagen hur vidsträckta överinstansernasmöjligheter är avsedda atl vara i olika fall och även vilka processuella reglersom skall gälla i besvärsärenden. När det gäller beslut i fråga om lov och andra liknandebeslut som fattas av , anser jag inte att det finns något annatalternativ än förvaltningsbesvär. Annorlunda ställer det sig med planbesluten.Där möter man onekligen vissa kommunalrättsliga problem, när den obligatoriskafastställelseprövningen avskaffas. Jag återkommer strax till den frågan. Redannu vill jag dock klargöra att jag ansluter mig till lagrådets förslag(yttrandet s. 115) att det av lagtexten bör tydligt framgå vilka beslut enliglPBL som kan överklagas genom kommunalbesvär resp. förvaltningsbesvär. 17.5.1 Beslut om regionplan och översiktsplan kanöverklagas genom koinmunalbesvär Min förslag: Beslut i fråga om regionplan ochöversiktsplan skall kunna överklagas genom kommunalbesvär. 1 lagrådsremissen anförde jag följande (s.283): Först vill jag slå fast att jag bestämda upplänningen att beslut i fråga om regionplaner inte skall kunnaöverklagas av sakägarna. Delsamma gäller översiktsplaner i fråga om derassakliga innehåll. En motsatt ordning skulle leda till en långt utdragenplaneringsprocedur med oacceptabla fördröjningar av de slutliga besluten. Med anledning av lagrådets ytlrande(s, 116) vill jag här göra det förtydligandet att beslut om regionplan ochöversiktsplan inte bör kunna överklagas genom förvaltningsbesvär men väl genomkommunalbesvär. Del avgörande skälet mot att införaen rätt till förvaltningsbesvär är -som jag framhöll i lagrådsremissen (s.283)- att regionplanernas och översiktsplanernas riktlinjer har en sådan karaktäratt det inte är meningsfullt att överinstanserna skall kunna prövariktlinjerna. Vid det efterföljande beslutsfattandet, när enskilda sakägareskonkreta projekt skall bedömas, utgör nämligen dessa planer ettbeslutsunderiag, varvid planernas riktlinjer kan diskuteras och tolkas i en dialogmellan sökanden och beslutsfattarna. Riktlinjerna är alltså avsedda att varaenbart vägledande. Översiktsplanerna visar kommunens uppfattning angående deallmänna intressenas inverkan generellt sett på kommande detaljplaner ochärenden om lov. Om översiktsplanerna skall kunnaöverklagas pä sakliga grunder, förutsätter detta en i många fall orimlig"framförhållning" av sakägarna. De måste i mycket god tid slå vakt omsina eventuella framtida projekt. Detta leder lätt till ett plansystem medalltför starka bindningar. Meningen med överklagbarheten måste ju vara att engång för alla skära av alla resonemang om hur markanvändningen skall vara inomett visst område och atl planen, när den har vunnit laga kraft, därför får bindandeverkan för de fortsatta besluten i områden. Sädana verkningar är inte förenligamed grundtankarna bakom översiktsplanerna i PBL och måste enligt min meningavvisas. Rättssäkerhelsintressel blir bättre tillgodosett, om de slutligaavvägningarna mellan den enskildes anspråk och samhällsintressena kan göras ivarje ärende om lov med den besvärsmöjlighel som dä finns. Som jag har framhållit(avsnitt 16.3.2) skall översiktsplaner inte underkastas någon officialprövningav . Därmed bortfaller också möjligheten att ordna kontrollen avatt översiktsplaner har kommit till i laga ordning och av andra frågor omplanernas laglighet i form av ett ingripande av själv. Jag anserdet nödvändigt med tanke pä översiktsplanens funktion att garanteramedborgarinflytandet att den bör kunna utsättas för en efterhandskontroll somtar sikte på de formella aspekterna. Det finns då ingen annan form än besvär,om detta kontrollsyfte skall uppnäs. Jag kan dock inte ansluta mig tillutredningens modell för besvär i sådana fall, nämligen att besluten fåröverklagas endast pä några fä av kommunalbesvärsgrunderna. Jag föreslår istället att översiktsplanerna skall kunna överklagas genom kommunalbesvärenligl de vanliga reglerna i kommunallagen. 17.5.2 Områdesbestämmelser, detaljplan och fastighetsplankan överklagas genom förvallningsbesvär Mitt förslag: Kommunens beslut i fråga om detaljplan,områdesbestämmelser och fastighetsplan skall kunna överklagas genom förvallningsbesvär.Överinstanserna skall i princip endast kunna upphäva beslutet och inte sättaett annat beslut i det överklagades ställe. Jag går över till att behandlabeslut i fråga om detaljplan, områdesbestämmelser och fastighetsplan. En utgångspunkt bör givetvis varaalt kommunens avgöranden som rör enskild rätt och enskilda intressen ävenenligt PBL skall kunna prövas av högre instanser på begäran av sakägarna ochövriga enskilda intressenter. Jag tar först upp frågan omplanbeslutens materiella verkningar för sakägarna. Jag vill här erinra om attjag tidigare (avsnilt 16.2.6) har avfärdat tanken på att avvägningarna mellanallmänna och enskilda intressen skall kunna ingå som ell moment vidlänsstyrelsens officialprövning. 1985/86:1 359 för måste formerna för prövningen i detta hänseende sökasinom ramen för 17 Överklagande besvärssystemel. När det gäller formerna förbesvärsprövningen har flera remissinstanser velat förorda kommunalbesvärframför förvallningsbesvär. Jag har en viss förståelse för en sådan synpunkt.En given fördel med den lösningen skulle vara att förfarandefel i ärenden avalla olika slag som handläggs av fullmäktige prövas av samma instans på ettenhetligt sätt, har (s, 531)diskuterat möjligheten alt ha kommunalbesvär i planärenden men avvisat ensådan ordning, 1 huvudsak kan jag -när det gäller sakinnehållet i planer ochandra beslut - instämma i utredningens resonemang, även om några påpekandenunder remissbehandlingen kan ge anledning till en viss nyansering.