prop · G90383 · 1985-12-31 00:00:00 — Ansvaret för skador som härtör från användningen avtransportmedel får i stäUel bedömas enligt andra lagar (t,ex, järnvägstrafiklagen).Genom alt lagen (1982:821) om transport av farligt gods ålägger den som svararför transporter att vidta vissa försiktighetsmått för all hindra alt skadoruppstår, medför brister i detta avseen- deatt ersättning för skador av detta slag i regel kan utkrävas med stöd av Prop. 1985/86:83 skadeståndslagen, om någon speciallagstiftning inte ärtillämplig. Lägetär dock annoriunda om en störning från l.ex, flygverksamhet har en sådananknytning till en faslighel alt den kan ses som ett led i en verksamhet påfastigheten. Den flygverksamhet som förekommer i anslutning tUl en flygplatsfår l.ex. anses innebära en användning av den fastig-hel som flygplatsen liggerpå. Liksom enligt miljöskyddslagen kan man då kräva ersättning av flygplatsinnehavarenför l.ex. buller och luftföroreningar som flygverksamheten vid flygplatsenmedför. På samma sätt kan en väghållare göras ansvarig för liknande skador tiUföljd av bUtrafik. Vidskador lill följd av störningar från en samlad trafikverksamhet bör dockobserveras alt ansvaret för t. ex. fiygplatsinnehavare och väghåUare i detenskilda fallet kan vara uteslutet eller begränsat av olika skäl. a. kan destörningar som trafiken orsakar vara orts- eller allmänvanliga (se tredjestycket). I motiven till miljöskyddslagen har framhållits att det vid justtrafikimmissioner finns en tendens att acceptera en särskUt hög toleransnivåvid tillämpningen av reglerna om orts- eller allmänvanliga störningar (seprop, 1969:28 s, 240), Det kan också vara så att någon annan faktor äntrafikverksamheten framstår som huvudorsak till skadan, Skak-ningsskadade hushar kanske byggts för nära en redan befintiig väg (jfr även NJA 1975 s, 155 och1977 s, 424), Sådana förhållanden får betydelse när det gäller att fastställasambandet mellan en störning och en skada (se specialmotiveringen till 3 §tredje stycket). Det bör vidare framhållas att skador tUl följd av mera säregnaförhållanden på gmnd av allmänna principer om s,k, adekvans kan falla utanfört.ex, en väghåUares ansvar även om skadorna har anknytning lill användningen avvägen (jämför högsta domstolens domskäl i NJA 1981 s, 622). Självfalletär det också fråga om verksamhet på en faslighet när transportmedel användsför att utföra ett visst arbete inom ramen för en verksamhet på en fastighet,l.ex. när fiygplan används för all ulföra bespmt-ning av skog på en faslighet. Fråntransportmedel bör man skilja flyttbara störningskällor, t, ex. as-faltkokare,vissa reningsutrustningar och grävmaskiner. När dessa används i verksamhet påen fastighet omfattas de av miljöskadelagens bestämmelser. Enannan förutsättning för att lagen skall bli tillämplig är alt skadan hardrabbat omgivningen. Detta innebär att lagen inte omfattar skador inom denanläggning eller det område där verksamheten bedrivs. Det bör understrykas attmed omgivningen avses omgivningen lill verksamheten, inte fastighetensomgivning. Dessa frågor har behandlats i den allmänna motiveringen (se avsnitt2.2,2), Omgivningenkan vara ett mycket vidsträckt område, särskilt när det gäller föroreningar av ohka slag, 1 dessa fall kan skadeverkningarna visa sig mycket långt från den plats där verksamheten bedrivs. Å andra sidan avser omgivningen också mycket närbelägna platser. Om en liten industri är lokaliserad på en större fastighet kan det hända att störningar och skador endast drabbar andra som bor eller uppehåUer sig på samma fastig het. Sålunda kan l.ex. en hyresgäst i en bosladsfastighet åberopa lagens 38 regler för atl fåersättning för skador som har tillfogats honom genom Prop. 1985/86:83luftföroreningar från en induslrieU verksamhet som har bedrivits i enkällarlokal i samma fastighet. Detkan emellanåt skapa problem att dra gränsen mellan vad som skall anses utgöraomgivningen och vad som skall anses utgöra verksamheten. Man får då i detenskilda fallet falla tiUbaka på en bedömning av den störande verksamhetens artoch karaktär. Särskilda svårigheter kan uppkomma när det är fråga omverksamhet på ett störte markområde. bekämpningsmedel sprids genomflygbesprulning över ett skogsområde kan det vara vanskligt att avgöra hurgränsen skall dras mellan själva verksamhetsområdet och omgivningen. Klart äralt, om bespmtningen sker inom etl noga avgränsat område där aUmänheten harvarnats för tiUlräde, delta far betraktas som ett verksamhetsområde. Den sommed stöd av allemansrätten uppehåUer sig på ett sådant område och som drabbasav t. ex. en personskada torde inte kunna påräkna ersättning med stöd av lagen.En annan sak är atl sådan ersättning torde kunna erhållas med stöd avskadeståndslagens bestämmelser, om den som utövar verksamheten har varitvårdslös vid genomförandel av verksamheten, t.ex. genom att inte på etltillräckligt sätt ha varnat om verksamheten eller genom att utföra besprutningentrots kännedom om att människor uppehåller sig i området. Ilikhet med vad som har gällt enligt mUjöskyddslagen är det inte baraen ägare eller innehavare av särskUd rätt tiU en intilliggande fastighet som ärberättigad tiU skadestånd utan även den som har en mera tillfällig anknytningtiU den skadegörande verksamhetens omgivning. Det kan gäUa någon som vid tidenför skadan tiUfälligl uppehåller sig där, t,ex. Imiljöskadelagen används begreppet "skada" medan miljöskyddslagen f n.talar om "olägenhet". Någon skUlnad i sak är inte åsyftad, utan ordetskada har valls för atl nå överensstämmelse med skadeståndslagens terminologi.Miljöskadelagen omfattar person- och sakskador saml alla typer av renförmögenhetsskada. När del gäller ren förmögenhelsskada görs dock i andrastycket undantag för oväsentliga skador. Endastden som drabbas av en skada är berättigad till skadestånd. Ansvaretsträcker sig alltså inte tiU Iredjemansskador, dvs. skador som endast indirektdrabbar en person på grund av dennes relation tUl den direkt skadehdande.Ersättning utgår således inte tiU den som har gäll miste om en vamleverans pågrund av att fabriken där varorna liUverkas har skadats genom vibrationer frånsprängningsarbeten. Denna princip gäller allmänt inom skadeståndsrätten, ochnågot undantag görs inte för miljöskadornas del (jfr prop, 1972:5 s, 158 f). Andraformer av indirekta skador till följd av en miljöstörning är sådana som innebär försämrade möjligheter att utnyttja aUemansrätlen eller som utgör en följd av detta. Föroreningar drabbar emellanåt mark och vatten som med stöd av allemansrätten utnyttjas av personer som varken äger området eller har några särskilda rättigheter till detta. Blir en allmän badstrand oanvändbar, kan närboende sommarstugeägare lida en ekono misk ,skada. Deras fastigheter kan bli mindre värda. Om fisket på allmänt 39 vattenskadas kan detta medföra inkomstföriuster för fiskare som bmkar Prop.1985/86:83 hålla tUl där. En liknande situation kan uppkomma för bär- och svampplockarenär markområden skadas. är det just skador på aUmänna intressen,såsom l.ex. miljöns förfulning och utarmning, som framstår som de aUvariigasteföljderna av föroreningar och andra störningar av miljön. Enligtklara uttalanden i förarbetena till miljöskyddslagen ger intrång iallemansrätten inte i sig någon rätt till ersättning (se prop, 1969:28 s, 190),Detta motsvarar vad som gäller på andra rättsområden. Jag är inte beredd attförorda att den ordningen frångås. Det sagda hindrar inte att t, ex, den somfiskar med fasta redskap på allmänt vatten med stöd av etl särskilt tillståndfrån staten i vissa faU torde kunna få ersättning om fisket skadas tiU följd aven miljöstörning (jfr prop, 1981/82:130 s, 151), Ensärskild fråga är hur rätten tUl skadestånd enligt denna lag förhåller sig lillregler om återställning av skador. Allmänt sett bör gälla att den som äransvarig för skadan i första hand skall svara för atl återställa det som harskadats. Först om det inte sker, bör det bli aktueUt all tillämpa förevarandelags ersättningsbestämmelser. Bestämmelseni andra stycket motsvarar delvis den som finns i 30 § miljöskyddslagen. Denbegränsas nu till faU av ren förmögenhetsskada, dvs. sådan ekonomisk skada somuppkommer utan samband med att någon hder person- eller sakskada (se 1 kap, 2 §skadeståndslagen). Bestämmelsen gäller i etl sådant fall också när skadan haråstadkommits uppsåtiigen eller genom vårdslöshet utom när den har orsakalsgenom brott. Har skadan orsakats genom brott gäller inte någon sådan regel ombegränsning av ansvaret för ren förmögenhetsskada (jfr 2 kap, 4 § och 3 kap. 1§ första styckel andra meningen skadeståndslagen). Enligtbestämmelsen ersätts inte bagateUartade ekonomiska skador som uppkommer utansamband med att någon lider person- eller sakskada. Någon särskild gräns förvad som skall anses vara en bagatellartad skada har inte angivits i lagtexten.Ett riktmärke kan vara del självriskbelopp som i normalfallet förekommer i hemförsäkringar.Vid skada som gäller fastighet bör dock bedömningen av vad som är enbagatellartad skada ske mot bakgrund av fastighetens totalvärde. Vägledning förden bedömningen kan hämtas från motiven till förslaget tiU plan- och bygglag(se prop. 1985/86:1 s. 384-390; jfr även 4 kap. 2 § expropriationslagen). Haren skada å andra sidan bedömts vara av betydelse skall den ersättas i sinhelhet. Dettastycke innehåller en bestämmelse om undantag från det strikta ansvaret för miljöskador i sådana fall då den störning som har åstadkommit skadan är sådan att den skäligen bör tålas med hänsyn tUl förhållandena på 40 orten eller med hänsyntill störningens allmänna förekomst under jämför- Prop. 1985/86:83 ligaförhållanden. Enbestämmelse som motsvarar tredje stycket finns i 30 § miljöskyddslagen.I den används emellertid uttrycket "olägenhet" i stäUet för"störning". Som några remissinstanser har påpekat innebäranvändningen av uttrycket störning en viss ändring i sak i förhållande tUlmiljöskyddslagen. Toleransgränsen knyts till störningen och inte till denskada som störningen åstadkommer. Det innebär att även alldagliga skador skallersättas om de beror på ovanliga slömingar. Delbör observeras att den särskilda regeln för orts- och allmänvanliga störningarinte gäller i sådana fall då skadan har åstadkommits uppsåtligen eUer genomvårdslöshet. Av lagtexten framgår alt uppsåt eller vårdslöshet inte behöverföreligga hos den ansvarige själv utan kan gäUa andra för vilka han svarar, t.ex. hans anstäUda. Det är också tänkbart att han får svara för oaktsamhet hossjälvständig medhjälpare som han har anlitat för verksamhetens utövande. Isådana fall får det emellertid krävas att medhjälparens oaktsamhet avser justden ansvariges skyldighet atl iaktta skälig aktsamhet i förhållande tUlomgivningen, l.ex. alt håUa anordningar i verksamheten i ett oskadligt ellerofarligt skick eller att handha miljöfarliga ämnen med omsorg och omdöme. Avlagtexten framgår atl man vid tillämpningen av orts- ochallmänvan-lighetsreglerna skall göra en skälighetsbedömning. Detta medför bl.a. att det inte går att ange någon klar toleransgräns eller annat bestämt måttav störningar som den skadelidande får tåla. Medortsvanliga störningar avses t.ex. de ordinarie störningar som kan uppstå nären ny fabrik förläggs tiU en industriort som har hknandestörningar. Som exempel på en allmänvanlig störning kan nämnas de störningarsom uppkommer när en fabrik förläggs til! en ort som inte har någonindustri eUer i vart faU inte någon liknande fabrik, om dessa störningar ärallmänt förekommande under jämföriiga förhållanden på annan ort. TiUen början kan nämnas att vissa typer av störningar sällan eller aldrig tordekunna betraktas som orts- eUer allmänvanliga. Detta gäUer störningar i form avsprängning saml förorening av mark eller gmndvatten. Däremot torde mindrestörningar eUer skador tUl följd av luft- och vattenförorening hksom buller iviss utsträckning få tolereras ulan ersättning. Rättslägel kan dock förändrasom de tekniska möjligheterna att förebygga slömingar ökar. Somtidigare har nämnts hänvisar bestämmelsen tUl en skähghelsbe-dömning. Liksom nubör man inte kunna åberopa orts- eller allmänvan-lighel när den skadelidandeshälsa försämras (jfr prop. 1969:28 s. 377 f)-Det är inte rimligt alt någonskall tåla sådana ölägenheter ulan ersättning, även om de är vanliga på orteneUer aUmänvanliga. Vidskälighetsprövningen i andra situationer bör utöver skadans art också typen av skadegörande verksamhet komma atl i någon mån spela in. Det kan hävdas all den skadelidande vid verksamheter som aUmänt anses samhällsnyltiga, l.ex. drtflen av ett reningsverk eller byggandet av en motorväg, får tåla något mer än i andra sammanhang. Detta får anses gälla 41 särskiltvid rena förmögenhetsskador, exempelvis vid sänkta faslighets- Prop. 1985/86:83priser inom ett villaområde till följd av anläggandet av l.ex. ett reningsverk,ett daghem, en busstation eller en bilprovningsanläggning inom villaområdet.Det skall dock framhåUas atl skälighetsbedömningen delvis beror pä de krav manstäUer på miljön. Även om en miljöstörning anses som naturlig ochsvårfrånkomlig är det inte säkert alt synsättet blir detsamma i framliden närvärderingarna i samhäUel förändras. Ett tecken på en sådan attitydförändringkan vara ändringar i de normer som myndigheterna ställer upp för acceptablastörningar, l.ex. för störningar genom buller. Skärps normerna kan det påverkabedömningen av vad den skadelidande skäligen får tolerera. Enligtuttalanden i förarbetena tiU miljöskyddslagen (prop. 1969:28 s. 240) skallskador som har sin gmnd i alt en viss fastighet eller en viss skadelidandepersonligen tål särskilt litet falla utanför del strikta skadeståndsansvaret.Uttalandena torde avse alt en skadelidande inte rimligen kan kräva ersättningvid mera vanliga störningar för skador som tiU väsentlig del beror på hansegna förhållanden. De problem som uppkommer när en mera ovanlig störningtiUsammans med andra faktorer, l.ex. den skadelidandes hälsotillstånd, harorsakat skadan behandlas i specialmotiveringen tiU 3 §. Vidskälighetsbedömningen bör hänsyn också tas till skadans storlek. En för denskadelidande ekonomiskt kännbar skada bör inte anses vara en sådan som den skadelidandeskäligen bör tåla. Vid denna avvägning kan det finnas skäl att också ta hänsynlUl om den skadelidande är en privatperson, en näringsidkare, ett förelag sombedrivs i form av juridisk person eller ett offentligt organ. Lagentillämpas inte på skador som har orsakats av joniserande strålning eUerinverkan av elektrisk ström från elektrisk anläggning i fall då särskUdabestämmelser gäUer. (Jfr1 § andra slyckel i utredningens förslag) Undantagetför skador som har orsakats av joniserande strålning eller inverkan avelektrisk ström från elektrisk anläggning motsvarar vad som har gäUl hiltUlsenligt 1 § andra slyckel andra meningen miljöskyddslagen. Motivet förundantaget är att det på dessa områden finns särskilda regler om liUslånd ochersättning m.m. vid inträffad skada. Medjoniserande strålning (radioaktivitet) avses strålning från radioak liva ämnen, röntgenstrålning och därmed likartad strålning (se SOU 1956:38 s. 28). I fråga om sådan strålning skaU således den specialreglering som finns i slrålskyddslagen (1958:110), lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet och alomansvarighetslagen (1968:45) vara uteslutande tiU- lämplig. Samma sak gäller beträffande inverkan av elektrisk ström från sådan elektrisk anläggning som regleras i lagen (1902:71 s.l) innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar. Däremot kan en psykisk inverkan från en anläggning, t,ex, att de kringboende känner rädsla och 42 oro, betraktas som enpsykisk immission (sådana immissioner faller under Prop, 1985/86:83 3 § första stycket 8 iförevarande lag). Om värdet på en faslighel som ligger intill den plats där ettkärnkraftverk uppförs sjunker, är detta inte en atomskada iatomansvarighetslagens mening ulan en psykisk immission från kärnkraftverket.Miljöskadelagen är då tiUämplig, men som kommer att framgå avspecialmoliveringen till 3 § är möjligheterna till ersättning för psykiskaimmissioner starkt begränsade med hänsyn till vad man enhgt reglemaom orts- eller allmänvanliga störningar rimligen måste tåla. Ävenvid andra störningar som inte har direkt samband med strålnings-ellerslrömrisken är miljöskadelagen lUlämplig. Så är fallet om l.ex, etlkylvatlenutsläpp från ett kärnkraftverk orsakar skador i omgivningen. Skadeståndutges för skador genom 1. förorening av vattendrag, sjöareUer andra vattenområden, 2. förorening av gmndvatten, 3. ändring av grundvattennivån, 4. luftförorening, 5. markförorening, 6. buller, 7. skakning, eller 8. annan liknande störning. Förstastyckel 1-3 gäller inte skador som har orsakats av verksamhet som bedrivs ienlighet med tiUstånd enligt vattenlagen (1983:291), Enskada skaU anses ha orsakals genom en störning som avses i första stycket, omdet med hänsyn lill störningens och skadeverkningarnas art, andra möjliga skadeorsakersamt omständigheterna i övrigt föreligger övervägande sannolikhet för etlsådant orsakssamband. (Jfr1 § första och tredje styckena saml 2 § i utredningens förslag) Iförsta slyckel anges vilka störningar som är skadeståndsgrundande. Uppräkningenmotsvarar i stora drag vad som gäller enligt miljöskyddslagen. Någraavvikelser har dock gjorts i själva exemplifieringen med hänsyn till att vissaskadeorsaker är av större intresse i en rent skadeslåndsrältslig lagstiftningän i en aUmän miljöskyddslagsliflning (jfr avsnitt 2.3.1). Punkt1 som behandlar förorening av vattenområden anknyter till 1 § första styckel 1 och 2 miljöskyddslagen. Den omfattar dock endasl förore ningar. Utsläpp som inte innebär föroreningar faller under punkt 8 i före varande stycke. En viss begränsning gäller i förhåUande till vattenlagen. Denna begränsning behandlas i andra stycket. Förorening av vattenom råde kan, som framgår av 1 § miljöskyddslagen, bestå av utsläpp av av loppsvatten eller fasta ämnen m.m. Del kan också vara fråga om använd ning av mark på ett sätt som orsakar en förorening av vattenområde, t. ex. 43 genomavfallstippning eller spridning av bekämpningsmedel över åkerjord. Prop.1985/86:83 Även ett utsläpp som inte innehåller förorenande ämnen kan vara atlhänföra under ifrågavarande bestämmelse. Utsläpp av ofariiga partiklar kannämligen medföra en gmmling eller uppslamning i vattnet, vilket är att betraktasom en förorening. Begreppet vattenområde har här samma innebörd som i miljöskyddslagenoch vattenlagen. Del omfattar utöver vallendrag och sjö även öppet hav,havsvikar, öppna diken, kärr och myrmarker. Enligtpunkt 2 gäller lagen skador genom förorening av gmndvatten. Det är oklart om ensådan skada täcks av miljöskyddslagen; möjligen är dock lagensersättningsregler analogt tiUämpliga, I sammanhanget kan nämnas atlmiljöskyddsutredningen i sill delbetänkande (Ds Jo 1983:1) Förorening av markoch gmndvatten har föreslagit att miljöskyddslagen skall göras tiUämplig ävenpå förorening av gmndvatten. Sådan förorening förekommer oftast i samband medutfällning från avfallslippar saml annan mark-förorening. En förorening avgrundvallen kan också leda till en förorening av ytvatten. Punkt3 om ändring av grundvattennivån har ingen direkt motsvarighet i 1 §miljöskyddslagen. Möjligen är dock miljöskyddslagen lUlämplig på oavsiktligaändringar. Ändringar av grundvattennivån kan orsaka olika slag av skador. Ensänkning av grundvattennivån kan l.ex, orsaka sättningar och liknande skador ien byggnad. Även en höjning av nivån kan tänkas ha skadlig effekt, bl. a, iform av vattenskada på mark eller byggnad. översvämningar till följd avnederbörd faller inte under bestämmelsen. En avsiktlig höjning eher sänkningav grundvattennivån ulgör ett vattenförelag enligt vattenlagen,och enligt andra stycket omfattas sådana ingrepp inte av beslämmelserna imiljöskadelagen. Punkt4 om luftförorening har en direkt motsvarighet i 1 § första stycket 3miljöskyddslagen, vilket innebär all man här anknyter tUl gällande rätt. Medluftförorening menas i princip varje olämplig förändring av luftens innehåll.Inblandningen i luften kan avse partiklar och gaser. Som luftförorening räknasockså sådana besvärande men ofarliga störningar som dåhg lukt från svinstalleller reningsverk. Punkt5 som behandlar markförorening har ingen direkt motsvarighet imiljöskyddslagen, I praktiken torde dock markförorening hkslällas med andraimmissioner enligt miljöskyddslagen. Miljöskyddsulredningen har dock föreslagitatt miljöskyddslagen genom en uttrycklig bestämmelse skall göras lUlämplig påmarkförorening. Som exempel på markförorening kan nämnas läckage av olja ellergift som skadar intilliggande . Punkt6 har sin direkta motsvarighet i 1 § första stycket 3 mUjöskyddslagen. Medbuller avses allt olämpligt "icke önskat ljud". Begreppet bulleranses innefatta ultra- och infraljud. Punkt7 omfattar i likhet med miljöskyddslagen skador som har orsakats genom skakning (se 1 § första stycket 3 miljöskyddslagen). Det är inte ovanligt att skakningsskador uppkommer i samband med sprängning. Vid andra skador till följd av sprängning kan det bh aktueUt att tiUämpa andra bestämmelser i miljöskadelagen. Exempelvis kan punkt 6 tillämpas vid skador genom buller och punkt 8 tiUämpas vid skador genom damm. Vid skador genom kringfiygande sprängsten gäller 4 §. Har en sprängning 44 orsakat en skada genom etlras - som inte beror på skakning - skall 5 § Prop, 1985/86:83 tillämpas. Skakningsskadorkan även uppkomma vid t.ex. pålning, spontning och andra typer av arbeten i ochpå marken. De kan också orsakas av tung och intensiv trafik på en väg. Ipunkt 8 avslutas uppräkningen med del allmänna uttrycket "annan liknandestörning". Denna punkt har sin motsvarighet i 1 § första stycket 3miljöskyddslagen och omfattar en rad olika störningsorsaker. Exempelpå störningar som kan hänföras till kategorien "annan liknandestörning" är spridning av bakterier, virus samt olika smittämnen som kange ekologiska återverkningar. Även obehag av insekter, fåglar och djur kanräknas hit. En sådan störning kan vara att grannen till en biodlare får upplevaatt ett par miljoner bin använder den öppna verandan sominflygningsområde till bikuporna. Andra störningar kan vara gnistor, hetta,köld, starkt ljussken och liknande. Hit räknas också estetiska störningarsåsom förfulning av landskapsbilden. psykiska immissioner kan ingå i kategorin "annan liknandestörning". Exempel på en psykisk immission är den oro som människor sombor intill en sprängämnesfabrik kan känna. Den oro explosionsfaran medför kan isin tur leda till alt kringliggande fastigheter sjunker i värde. Det är dockosäkert om en psykisk immission som självständig störnings-orsak ger rätt lillersättning. Det torde nämligen vara sällsynt atl störningen är av sådant slagatt den går utöver gränsen för vad som enligt 1 § tredje stycket skäligen börtålas såsom varande en orts- eUer allmänvanlig störning. För att immissionenskall vara ersättningsgiU krävs i vart fall att den har orsakat en ekonomiskskada, dvs, en ren förmögenhetsskada (se avsnitt 2.2.5 i den aUmännamotiveringen; jfr Nordisk 2/1973, s. Till"annan liknande störning" bör också hänföras sådana utsläpp avavloppsvatten, fast ämne eUer gas i vattendrag, sjö eller annat vattenområde,som inte innebär förorening av vattenområdet. Sådana störningar omfattas idagav 1 § första stycket 1 miljöskyddslagen. Det kan t, ex, gäUaöversvämningsskador vid stora utsläpp av avloppsvatten i ett vattendrag. Iandra styckel finns etl undantag för vissa skador som har orsakats av enverksamhet vilken bedrivs i enlighet med tillstånd enligt vattenlagen(1983:291), Skälen för detta undanlag har behandlats i avsnitt 2,3,1 i denaUmänna motiveringen. Dettastycke innehåller en regel om lättnad i kravet på bevisning när del gällerorsakssambandet mellan en störande verksamhet och en skada. Bestämmelsenförutsätter atl det bevisligen föreligger en skadlig stör ning. Det åligger alltså den skadelidande att på traditionellt sätt styrka atl det har förekommit en störning som svaranden är ansvarig för, t,ex, en 45