prop · G90330 · 1985-12-31 00:00:00 — Del ligger i sakens natur all slraffhotet skall träffa alla klandervärda förfaranden från en gäldenärs sida, oavsett hur mänga borgenärer som drabbas av gäldenärens handlande. Inriktningen i prome pä det fiskala intresset har tydligen förlett författaren tillstraffrätts liga konstruktioner som säkerligen hade fält en annan uppbyggnad, om 70 inkörsporten för reformeringenvarit annorlunda beskaffad. HovrättenförVästra Prop, 1985/86: 30 Deföreslagna lagbestämmelserna är på en rad punkter betydligt vagare i sinutformning och mera allmänt hållna än gällande regler. De ger därmed utrymmeför större osäkerhet hos den enskilde när det gäller att bedöma om ett visstförfarande är tillåtet eller ej. Förslaget är delvis sä obestämt i konturernaatt det ger anledning lill svåra tolkningsproblem även för den tränadejuristen. Så som förslaget ser ut förefaller det all i icke ringa utsträckningomfatta även förfaranden som knappast kan anses straff-värda. Motiven är,särskilt beträffande 1 §, delvis knapphändiga och skingrar inte ovissheten omförslagets närmare omfattning. Hovrätten har fått intrycket att förslaget ialltför hög grad bygger pä teoretiska överväganden, vilka inte kommit lilltillräckligt konkret uttryck i lagtexten. Förny lagstiftning pä det viktiga rättsområde som del här gäller krävs enligthovrättens mening en mera allsidig belysning av de mänga frågeställningar somen översyn av gäldenärsbrotten aktualiserar. Det måste understrykasalt promemorian även har klara förtjänster. Den innehåller intressantaredogörelser och synpunkter som kan vara av stort värde vid ett fördjupatutredningsarbete. Hovrättenkan sammanfattningsvis inle tillstyrka all promemorieförsla-gel i föreliggandeskick läggs till grund för lagstiftning. Bestämmelserna om gäldenärsbrott harnära samband med konkurslagens återvinningsregler. En fortsatt översyn av gäldenärsbrottenbör därför samordnas med den pågående reformeringen av återvinningsreglerna. Föratt en lagändring av sä principiellt genomgripande slag som den i promemorianföreslagna skall genomföras måste den enligt min mening vara så välgrundad ochutformad att det finns anledning all med tämligen stor säkerhet förvänta altden ger de eftersträvade fördelarna. Rent allmänt vill jag här uttala entveksamhet över förslaget när det gäller dess möjligheter att minska nuvarandeutrednings- och bevissvärigheter. Även kravet på förutsebarhel gör sig starktgällande när de förfaranden som man vill träffa med en ansvarsbestämmelse skallbeskrivas, Enligl min mening kan invändningar i detta hänseende riktas motförslaget. 2 Oredlighet mot borgenärer 2.1 Insufficiens som straffbarhetsgrund Ansvarför oredlighet mot borgenärer förutsätter f.n. att en gäldenär förstör eller genom gåva eller liknande förfarande avhänder sig egendom och därigenom försätter sig pä obestånd, förvärrar sitt obestånd eller framkallar allvarlig fara för att han skall komma pä obestånd. Bestämmel sen förutsätter med andra ord att gäldenären är insolvent, varmed förstås att han inte har förmåga att betala förfallna skulder. - Promemorieförsla get innebär att straffbarheten i stället knyts till insufficiensbegreppet - straffansvar skall enligt den föreslagna huvudregeln ådömas den som, då hans skulder uppenbart överstiger hans för utmätning åtkomliga tillgångar, försämrar sin ekonomiska ställning i avsevärd mån. Till denna regel är knuten en särskild bestämmelse om ansvarsfrihet för den som ändå förmår att betala sina skulder i rätt tid. Promemorieförslagetbiträds av en minoritet av remissinstanserna. Prop.1985/86:30 Länsåklagaren i När det gäller huvudfallen av oredlighet mot borgenärerdelar jag utredningens uppfattning att del oklara och svårbevisade begreppetobestånd bör bytas ul och ansvaret i stället hängas upp på förutsättningen attden förmögenhetsförsämrande åtgärden vidtas i ett läge då skulderna uppenbartöverstiger tillgångarna eller med andra ord att gäldenären är insufficient.Jag anser del vara riktigt att vid bedömningen av om en gäldenär är sufficienleller inte ta hänsyn endast lill tillgångar som är åtkomliga för utmätning. BRÅ (majoriteten) BRÅ finner sig kunna godta de skäl utredaren anfört föratt frångå obeståndsrekvisitet för brottet oredlighet mot borgenärer.Onekligen har obeståndsbedomningen inneburit en del bekymmer i praktiken ochen bedömning enbart av hur gäldenärens skulder förhäller sig till tillgångarnatorde te sig enklare, i"ent tekniskt. Den nuvarande lagstiftningen om gäldenärsbrott anknytertill begreppet "obestånd" (insolvens). I sitt förslag till nyutformning av brottet oredlighet mot borgenärer (§ 1) anknyter utredaren istället till insufficiensbegreppet. Den situation, i vilken gärningsmannentankes handla, beskrives med orden "då hans skulder uppenbart överstigerhans för utmätning åtkomliga tillgångar". Anknytningen till insufficiensbegreppei i stället för lillinsolvensbegreppet synes innebära en önskvärd förenkling. Att utreda ochbevisa en föreliggande insufficiens torde vara enklare än motsvarandeförfarande i fräga om obestånd. Visserligen kan även här uppsätsbevisningenlänkas bli besvärlig, men detta kompenseras av att samtliga i förslagets § 1kriminaliserade förföranden är straffbara även vid grov oaktsamhet enligtförslagets §2. Genom att anknyta till gärningsmannens handlande i eninsufficienssituation och stryka det nu gällande kravet på framkallande ellerförvärrande av obestånd anser sig utredaren ha eliminerat de svårigheter, somlagtextens krav på en sädan effekt vållat i praxis. Det måste dock framhållas,att även den föreslagna lagtexten i realiteten innehåller ett krav på uppkomstenav en effekt, nämligen ett försämrande av den ekonomiska ställningen i avsevärdmån, varom mera strax. Enligt föreningen skulle ett genomförande av förslagetsannolikt medföra ett större antal gäldenärsulredningar, eftersom insufficiens som regel in träffar i tiden före obestånd. Avhändanden av den som är insufficient men inte kan anses vara på obestånd föreslås visserligen inle bli straffbara till följd av en föreslagen regel om ansvarsfrihet för den som trots avhändan det äger betalningsförmåga. Enligt föreningens uppfattning skulle emeller tid den föreslagna ansvarsfrihetsregeln inte begränsa arbetet för polis och åklagare. - För alt en gäldenär i dessa fall skall undgå åtal för förmögen hetsförsämrande åtgärder under insufficiens måste gäldenären under för- 72 undersökningen visa på någotförhållande som skulle innebära att han trots den påvisade insufficiensen var och förblev solvent. Pågrund av det Prop. 1985/86:30 objektivitelskrav som åligger åklagaren måstedenne aktivt tillse att eventuella invändningar kommer fram underförundersökningen. För ett åtal måste också åklagaren motbevisa sådanainvändningar. Uppenbarligen kan, enligt föreningens mening, dessaomständigheter inte klarläggas ulan en relativt omfattande polisutredning. -Bortsett härifrån anser föreningen att det föreslagna begreppet är ägnat all iavsevärd grad underlätta utredningarna och åklagarnas möjligheter att väckaåtal för straffvärda gäldenärsbrotl. Den utvidgning av det straffbara områdetsom ligger däri att man kan lagfora gäldenär, som avhänder sig egendom, när hanär insufficient enbart med hänsyn till egendom som inte kan åtkommas päexekutiv väg hälsas med tillfredsställelse. vid , somi huvudsak ansluter sig till förslaget i denna del, anser alt regeln behöverförtydligas. Enligt fakultetsnämndens mening torde det inle vara olänkbartatt ett insufficient förelag fungerar väl och löpande fullgör sinaförpliktelser. Försämrar företagel i avsevärd män sin ekonomiska ställning,riskerar man åtal för oredlighet mol borgenärer, även om man fortfarande förmårbetala skulderna. Visserligen inrymmer förslaget en ansvarsfrihelsregel i 11:13 st., men denna regel synes inle förhindra att åtal väckes. Mol denna bakgrundanser fakultetsnämnden att det klarare bör anges under vilka förutsättningar enutgift skall anses försämra företagets ekonomiska ställning i avsevärd män.Fråga är om utgiftens relativa storiek är avgörande eller om man skall väga inden nytta för verksamheten som sannolikt kan bli en följd. För privatpersoner,som gjort stora inköp för konsumtion, överfört egendom på andra maken etc, blirdet däremot inte aktuellt all ifrågasätta någon nytta. En gåva torde anses förmögenhetsförsämrande och inrymmasunder förslagets 11 kap. I § oberoende av om den är giltig mot gäldenärens/givarens borgenärer eller ej. Frågan om gåvan härutöver måste vara obli-galionsrätisligtbindande mot gäldenären/givaren själv bör enligt fakulletsnämnden utredasnärmare, eftersom något generellt svar knappast kan lämnas. Om gäldenären/givarent. ex. överiämnat en gåva till sin make ulan att iaktta de särskilda reglerna iGB, kan ettfakiiskt avtiändande föreligga, även om gåvan inte är obligationsrättsligtbindande. Jfr , M., Gäldenärsbrotten, 1982 s. 131.1 dettasammanhang bör övervägas att straffbelägga försök till oredlighet motborgenärer för del fall att fullbordat brott inte skulle föreligga, innan gåvanblivit giltig gentemot gäldenären/givaren. Några remissinstanser ansluter sig till förslaget menuttrycker tveksamhet huruvida det i realiteten innebär nägon påtagligförenkling. Länsåktugaren i län: Del är nästan undantagslöst så i det praktiska gäldenärsbrotlsfallet,att tillstånden insufficiens och insolvens sammanfaller. De fall, då endast ett av dem föreligger, är närmast teoretiska. - En insolvensbedömning är svär. En bedömning av insufficiens ter sig från teoretiska utgångspunkter möjligtvis lättare - det rör sig här om att undersöka ett statiskt tillstånd - men i praktiken är insufficiensbedömningen säkerligen lika svår som insol vensbedömningen. Det gäller att visa gäldenärens förmögenhetsläge vid en .,, viss tidpunkt, sådan den tedde sig. Prop.1985/86; 30 Det är en utomordentligt svåruppgift, att konstruera oredlighetsbrotlet så att det ges en rimlig möjlighet att i den praktiskatillämpningen komma i närheten av det område där straffansvar bör gälla. - Jaghar den uppfattningen, att utredningsförslaget - straffansvar vid vissthandlande under insufficiens eller vid insolvens - är en rimlig lösning på ettsvårt problem. Jag har för övrigt svårt att tänka mig en bättre lösning.Utredningsförslaget överensstämmer i detta hänseende med vad som gäller i vissaandra västländer. Liknande synpunkter framförs i ett längre yttrande avlänsåklagaren i län: har insufficiens, dvs. skulder överstigandetillgångar, inte ansetts vara en tillräcklig konkursgrund ulan därför harkrävts obestånd dvs. oförmåga aU rätteligen betala skulder allteftersom de förfaller,under förutsättning tillika att betalningsoförmågan inte är tillfällig. 1konsekvens härmed har som förutsättning för straffansvar jämlikt 1-4 §§ gälltobestånd. I utredningen föreslås nu i 1 § den ändringen att somförutsättning för ansvar i de fall som är ifråga i paragrafen (och 2 §) skallgälla att gärningsmannen är någon, vars skulder uppenbart överstiger hans förutmätning åtkomliga tillgångar dvs. Primärt begränsas sålundatillgångs-sidan till de för utmätning åtkomliga tiUgångarna, vUket i och försig underlättar insufficiensbedömningen. Emellertid anvisas för gärningsmannen i den föreslagnaparagrafen en "reservutgång", som innebär, alt han kan görainvändning om, att han förmår betala sina skulder i rätt tid genom att begagnasig av senare förvärv, ta i anspråk kredit eller utnyttja för utmätningoåtkomlig egendom eller eljest och även är villig därtiU, dvs.betalningsförmåga och betalningsvilja, solvens. Framstår nu inte denna invändning som sä svagt grundad attden utan vidare kan lämnas utan avseende övergår bevisbördan enligt förslagetpä åklagaren, som då har att på sedvanligt sätt visa betalningsoförmåga, dvs. 1 själva verket synes denna konstruktion leda till att maninte kommer att slippa ifrån insolvensbedömningen i många fall och dåsäkerligen i de även i övrigt mest komplicerade fallen, låt vara attinsolvensbedömningen blir s.a.s. sekundär. För att undersöka om den föreslagna ordningen är bättre änden nuvarande kan det vara lämpligt att något redogöra för hurinsolvensbedömning sker . Det må då först understrykas, att vid dennainsolvensbedömning har man tillgång till facit, man gör en bedömning iefterhand. Denna möjlighet har inte gärningsmannen haft, vilket är en faktorsom är besvärlig ur bevissynpunkt i vad angår det subjektiva rekvisilet. Problemet med obeståndsrekvisitet är mest kompUcerat närdet gäller rörelseidkare. Jag delar schematiskt upp framställningen i 2 delar,den ena avseende fall där bokföring och årsredovisningar finns och del andradär sådant saknas. I Bokföring finns. :l Företagsanalytisk metod. Man görjämförelser mellan balansräkningar bakåt i tiden före konkursenoch ev. konkursbouppteckningen, så långt möjligt korrigerad för altgöra den jämförbar med balansräkningarna under rörelsens gång. "74 Därvid stäUer man omsättningstiUgångarI (OT I) mot korta skulder (KS) och undersöker kassalikviditelen resp OT I + Il (Il = varulager)mot KS och Prop. 1985/86; 30 undersöker balanslikviditeten. Härav bildar mansig en uppfattning om rörelsens betalningsberedskap år för år. Man undersökerockså solvensen dvs. andelen eget kapital (EK) av den totalabalansomslutningen, vilket ger en bild av rörelsens stabilitet. Vid en korrektgenomförd sådan analys tas hänsyn även till "dolda" reserver ochlatenta skulder, främst skatteskulder. Nästa steg är att jämföra dessa siffror över tiden. Visardet sig då, att jämförelsetalen har en fallande tendens, drar man därav denslutsatsen att betalningsförmågan och förmögenhelsställningen försämrats. Ävenom nu jämförelsen visar att kassa- och balanslikviditeten synes svag enligt balansräkningarnaoch solvensen försvagats, kan man emellertid inte enbart därav dra denslutsatsen att obestånd föreligger. Inte heller kan man med säkerhet visatidpunkten för tillståndets uppkomst. Här måste dock inskjutas, att i vissa fall kan man medledning av analysen objektivt konstatera att obestånd måste ha förelegal vid enviss senaste tidpunkt. 1 praktiken räcker del dock inle för att mol gäldenärenspåstående, att han inte insett förhållandet, fä domstolarna alt finna honomövertygad om insikten utan härför krävs erfarenhetsmässigt ytteriigare merapåtagliga bevismedel, varom mera . Vad man i själva verket gör vid analysen är en sufficiensbedömningöver tiden och därav med beaktande av iniräfläd konkurs drar slutsatsen, attobestånd måste antas ha inträffat vid en viss senaste tidpunkt och ev, därefterförvärrats, ;2 "Traditionell" metod. Härmed avses samma bevisningssätt, som jag nedan skallredogöra för under rubriken och som är den merapåtagliga bevisning utöver företagsanalysen, som domstolarna oftast kräver, II Bokföring saknas. Med del fall att bokföring saknas likställer jag del attbokföringen är sä undermålig, att den inte kan tjäna till ledning vidbedömningen. Vad det i denna del är fråga om är helt enkelt altundersöka, hur gärningsmannen har skött sina betalningsåligganden mot sinaborgenärer, allmänna som enskilda. Man undersöker obetalda fakturors ochresterande skatters ålder och storiek, tar reda pä betalningsanmärkningar avolika slag såsom belalningsförelägganden, lagsökningar, växelprotester och kravbrev.Sedan gärningsmannen, förelagd detta material, medgivit - vilket normalt ärfallet - alt betalning uteblivit pä grund av brist pä medel, kan man konstateraobestånd och en ungefärlig lidpunkt för dess uppkomst. När man skall ta ställning till förslaget att ersätta obeståndsrekvisitetmed ett insufficiensrekvisit, är det enligt min mening viktigt att ha klart försig vad jag ovan anfört att vad vi egentligen sysslar med redan nu är eninsufficiensbedömning i förening med slutsatsdragning. 1 praktiken innebär därförutredningsförslaget ett stadfästande av vad som redan sker. Mot förslaget talar i första hand att det i efterhand,även om bokföring fmns, kan vara ytterst vanskligt att tillfredsställande klariäggaett förmögenhetsläge i liden. Skuldsidan torde kanske intebereda några större problem. Annorlunda ställer det sig pä tillgångssidan medså tunga balansposter, som exvis varulager och kundfordringar. Å andra sidansynes läget ur utrednings- och bevisningssynpunkt inte bli sämre än delnuvarande. För förslaget talar - fortfarande ur teoretisk synpunkt -att primärt det komplexa obeståndsbegreppet utmönstras. Vidare blir del läge, vari vissa handlingar blir kriminaliserade, beskrivet på ett för alla lättbegripligare sätt. torde begripa vad som menas med att hans skulder uppenbart 75 1985/86:30 överstiger hans för utmätning åtkomligatillgångar. Så långt bör det bli betydligt mindre utrymme för diskussion avsubjektiva subtiliteter. bevistemat blir begripligare formulerat även förlekmannen och bevisläget lättare att hantera för åklagaren. Sist men inteminst kan man nära en from förhoppning, att man i åtskilliga fall inte skullebehöva gå längre, när det gäller utredningen om det ekonomiska läge, varigärningsmannen befann sig, när handlingen skedde. Som jag tidigare antytt medför utredningsförslagetbeträffande 1 § inte att man helt skulle slippa en insolvensbedömning. I vissmån talar det mot förslaget, att man efter en omväg ändå hamnar i en insolvensfrågesitua-tion.Emellertid tror jag att problemet kan bli lättare att hantera med förslagetskonstruktion än med det nuvarande systemet. Det krävs ju enligt förslaget attgärningsmannen konkret anger inte bara på vad sätt han förmår att rältidigtbetala sina skulder utan även att han är villig att göra det. Enligt miltförmenande skulle del i praktiken kunna bli mycket lättare att framlägga molbevisningmot sådana konkreta påståenden, framförda mot bakgrunden av den redan klarlagdainsufficienssituationen än att primärt visa hela obeståndssituationen, I viss män liknande synpunkter framförs även av FAR: Tidpunkten för inträffandet av den i styckels inledningbeskrivna situationen av insufficiens kan i praktiken vara besvärlig attbestämma beroende på svårigheter att värdera materiella och immateriellatillgångar. Detta gäller trots det i betänkandet förutsatta uppenbarhelskriteriet. Del är önskvärt att skillnaden mellan aktiebolagslagensoch betänkandets definitioner av insufficiens noggrant klarläggs. Majoriteten av remissinstanserna ställer sig emellertiddirekt avvisande till den föreslagna utformningen av brottet oredlighet motborgenärer. Hovrälien över och anför: Förmögenhetsförsämrande förfaranden som är atthänföra lill brottet vårdslöshet mot borgenärer föreslås överförda tilloredlighetsbrottet (s. 44 y). Genom att de förfaranden som inle är av benefikeller förstörande karaktär förs till oredlighelsbrottet utvidgasstraffansvaret. För ansvar krävs dä endast att förfarandet medfört en fara förobestånd. Den brotts-konstruktion som i övrigt föreslås innebär även den ettvidgat straffansvar. Den straffbara handlingen uttrycks sä att gäldenären"försämrar sin ekonomiska ställning." I promemorian görs ett visst nummer av att brottetoredlighet mot borgenärer inte längre knyts tUl begreppet obestånd utan istället avser situationer då gäldenären är insufficient. Som hovrätten skallåterkomma till i följande avsnitt är del inte så säkert att den nyakonstruktionen medför någon egentlig förbättring. Med begreppet insufficienssom utgångspunkt för kriminaliseringen vinner man visserligen att del blirlättare att i tillämpningen avgöra, hur en gäldenärs ekonomiska läge varitbeskaffat i ett visst fall och vilken insikt gäldenären haft härom. Samtidigtuppstår den betydande nackdelen att man fångar in ett mycket större antalsituationer än som behövs. Kravet pä precisering av övriga rekvisit förstraffbarheten blir så mycket större. Här uppenbarar sig en grundläggandesvaghet i promemorieförslaget. Den nuvarande utformningen av brottet oredlighet motborgenärer förut sätter i I § 1 st. att gäldenärens förfarande framstår som klandervärt. Detta 76 uttrycks så att gäldenären"förstör eller genom gåva eller annan liknande åtgärd avhänder sig egendom av betydenhet"'. Vidarekrävs att han härige- Prop. 1985/86: 30 nom åtminstone framkallar allvarligfara för ätt han skall komma på obestånd. I den föreslagna nya lydelsen avlagrummet uppställs inte något krav på att handlingen i något avseende skallframstå som klandervärd. 1 motiveringen lill förslaget anges (s. 44 x) somexempel på förfaranden som bör omfattas av straffansvar att omotiveratkostsamma lokaler förhyrs eller att löner eller arvoden utlovas eller utbetalasför insatser som inte är företagsekonomiskt motiverade. Detta får lill följdatt den som i en situation då han är insufficient agerar som en dålig affärsmankan drabbas av straffansvar för oredlighet mot borgenärer. En sådan utvidgningav straffansvaret synes inte tillrådlig. Författaren till promemorian har som ett mål vid enreformering av bestämmelserna om gäldenärsbrott angivit alt största möjligaklarhet skall eftersträvas för dem vars handlingssätt skall regleras och fördem som har att tillämpa reglerna. Del är enligt hovrättens mening viktigt vidall straffrältslig lagstiftning all reglerna är utformade sä att medborgarnaskall veta vilka handlingar som är belagda med straff och att domstolar, polisoch åklagare inte skall drabbas av tillämpningsproblem. Den föreslagna lydelsenav 1 § I och 2 st. är emellertid sä utformad, att även icke slraffvärdahandlingar ryms inom rekvisiten. Detta, i förening med insufficienskonstruktionen,har fått till följd att en undanlagsregel har måst skapas i 1 § 3 st. En sädanundantagsregel kommer i sig att bli svår alt tillämpa, vilket kommer attberöras under avsnitt 4.2.2. Den föreslagna utformningen av 1 § när det gäller denstraffbara handlingen kan med hänsyn till det anförda inte förordas, eftersomden innebär svårigheter att förutse konsekvenserna av olika handlingssätt. 1motiveringen har promemorieförfatlaren också undvikit all ge några konkretaexempel. Lagstiftningskonslruktionen uppfyller således inte de krav som måsteställas på straffrättsliga bestämmelser. Liknande invändningar av principiell art framförs av bl.a.hovrättenför , , , länsåklagaren iUppsala tån, BRA (minoriteten), poUsstyrelsen i ,juridiska fakulletsnämnden vid , och domareförbundet. Hovrätten över och anser vidare i likhet medbl.a. , , överåklagarna i och åklagardistrikt,länsåklagaren i län, polisstyrelsen i ,vid , ochFöreningen att den föreslagna lösningen inte är ägnadatt leda till några lättnader från utrednings- och bevissyn-punkl och all manäven av det skälet bör avstå från att genomföra förslaget. Hovrätten anför i denna del; Hovrätten vill inle bestrida, att begreppet insufficiensofta är lättare att bevisa än obestånd. Härmed är dock inle sagt att tillämpningsproblem kan undgås. Redan kravet pä att man skall utreda vad som är att räkna till gäldenärens "för utmätning åtkomliga tillgångar" är ägnat att skapaså dana problem. Promemorians författare söker minska dessa genom straff- frihetsregeln il § 3 st. men hamnar då i nya svårigheter. Vad gäller mindre 77 1985/86:30 nogräknade näringsidkare får man vidare säkeriigenräkna med att de gör vad som slår i deras makt för att bokföringsmässigtframstå som sufficienta. Enkla men praktikabla metoder är här att laborera medskenfoid-ringar och uppskrivna lagervärden. Det kan antas att bevissvårigheternai sådana situationer inte blir särskilt mycket mindre än när det gäller attstyrka en gäldenärs obestånd. Å andra sidan ger ett fasthållande vid begreppetobestånd den fördelen att man kan falla tillbaka på konkurslagens presumtionsregler(3 och 4 §§ konkurslagen). Enligt hovrättens mening har det inte på ett övertygandesätt klariagts, att fördelarna med att överge obeståndsbegreppet övervägernackdelarna. Del har f. ö. inte belysts i vilken utsträckning nuvarande bevissvärigheterhar minskal genom reform, då ett farerekvisit infördes i 1 § 1 st.Rent allmänt förefaller det också betänkligt att frångå konstruktionen medobestånd så länge som t.ex. konkurslagens ätervinningsregler bygger på dettabegrepp.