prop · G90311 · 1985-12-31 00:00:00 — Rättssäkerhetsaspekterna är beträffande en stor del av verksamheten i högskolan inle så påtagliga. Det krav på opartiskhet och saklighet som bör ställas på forskningen har sin bakgrand i vetenskapliga 10 värderingar och ideal och har därför en annanutgångspunkt och ett annat syfteän regeringsformens krav pä opartiskhet och saklighet. Såvitt avser Prop.1985/86:11 forskningen måste därför enligt min uppfattning detta krav i förstahand upprätthållas med andra medel än lagregler. Jaganser mot denna bakgrund att - även med beaktande av de synpunkter som JKanfört - övervägande skäl talar för en särreglering beträffandehögskoleforskares rätt att utöva bisysslor avseende forskning ochutvecklingsarbete inom tjänstens ämnesområde. Beträffande de farhågor som JKhar gett uttryck för, nämligen att en särreglering inom högskoleområdet skullekunna medföra krav på motsvarande särreglering frän andra grupper, viU jagbetona den särställning som forskning och därmed jämförbar verksamhet inomhögskolan i praktiken intar inom de staUiga myndigheternas verksamhet totaltsett. Jag vill också slå fast att den särreglering som jag nu kommer attföreslå för högskoleområdet skall ses mot bakgrand av del allmänna intresset avett stärkt FoU-samarbete mellan högskolan och näringslivet och inte i sig äravsedd att bereda högskoleforskare förmåner jämfört med andra stalsanstäUda. Jagföreslår mot denna bakgrand att det i högskolelagen införs en bestämmelse somger högskoleforskare rätt att såvitt avser forskning och utvecklingsarbeteutöva bisysslor inom ämnesområdet för sin tjänst. Jag är emeUertid inte bereddatt förorda att denna rätt i enlighet med utredarens förslag görs heltobegränsad. Det bör således inte fä komma i fråga att någon utövar en bisysslasom skadar allmänhetens förtroende för högskoleenheten. Detta bör framgå avlagtexten. Jag skall nu något redogöra för vkka bisysslor som bör anses somförtroendeskadliga. Såvittgäller den förvallningsverksamhet som förekommer inom högskolan måste skyddetför objektivitetsprincipen upprätthäUas, Ett skydd för att denna principverkligen följs erbjuder i första hand förvakningslagens jävsregler. Jävsreglernamedför att en lärare, som pä grand av bisyssla är jävig i ett visstförvaltningsärende, inte får delta i handläggningen av detta. Det ankommer iförsta hand på läraren själv att anmäla jäv. Varje lärare som innehar bisysslamåste därför vara extra uppmärksam pä eventueka jävssituationer, I dettasammanhang bör betonas vikten av information och utbildning rörande dessafrågor. Medhänsyn till det skydd för objektivitetsprincipen, som förvaltningslagen ger,bör en bisyssla, som medför att läraren som utövar bisysslan kan drabbas avjäv, trots della kunna lUlåtas, Enbisyssla kan även vara av den arten att den leder till att allmänheten inte bara sätter i fråga lärarens opartiskhet utan även hans kollegors. Även i sådana fall, dvs. när andra arbetstagare drabbas av misstanke om partisk het på grund av en lärares bisysslor, erbjuder förvaltningslagens jävsregler (närmast bestämmelsen om deUkatessjäv) ett visst skydd för att regerings formens krav på opartiskhet iakttas vid handläggningen av förvaltningsär enden. Lärare vid en högskoleenhet skall emellertid inte behöva drabbas av jäv på grand av en kollegas bisysslor. Innehav av sädana bisysslor som får tkl följd att någon annan vid enheten drabbas av jäv medför inte bara en olägenhet för den drabbade utan fär antas skada förtroendet för högsko leenheten. Därför bör sådana bisysslor inte vara tUIätna. Det är också 11 Prop.1985/86:11 tänkbart att en lärares bisyssla skadar förtroendet förhögskoleenheten ulan att någon arbetstagare direkt drabbas av jäv. Även i ettsådant fall bör bisysslan vara otillåten som förtroendeskadlig. Alten lärares bisyssla är av det slaget all den leder till all någon annan än densom utövar bisysslan drabbas av jäv måste vara sällsynt. En lärares bisyssla -även om den innefattar ett ekonomiskt engagemang - kan inte i allmänhet hasådana följder. Vid bedömningen om en viss bisyssla skadar förtroendet förhögskoleenheten pä della sätt måste särskild hänsyn tas till om bisysslaninnefattar ett stort ekonomiskt engagemang för läraren. Om en lärare l.ex. harett avgörande inflytande över en rörelse som bedriver verksamhet inom hansinstitutions ämnesområde, är risken för att förtroendet för högskoleenhetenskall skadas påtaglig. Även lärarens tjänsteställning måste beaktas. Sålundaär sannolikheten större för att en bisyssla skall medföra förtroendeskada omläraren genom sin stäUning har ett stort inflytande över verksamheten inomhögskoleenheten. Också det förhållandet att ett betydande antal av lärarna viden institution genom bisysslor har ett gemensamt ekonomiskt engagemang utanförhögskoleenheten kan i vissa fall, även om inte någon av lärarna intar enledande stäUning vid institutionen, tänkas ge upphov till misstanke om attdetta engagemang fär påverka inriktningen av verksamheten vid insUtutionen,Lärarnas bisysslor bör i sädana faU vara otillåtna. Jagvill i detta sammanhang påpeka att det självklart ankommer på berördahögskolemyndigheter att verka för att bisysslor får en sådan karaktär,utformning och omfattning att de inte medför men för verksamheten inomhögskolan. Ytterst vilar ansvaret härför på högskolestyrelsen. En viktiguppgift i detta sammanhang för högskolestyrelsen är att följa upp i vilkenutsträckning som högskoleenhetens lärare utövar bisysslor samt hur dessainverkar på verksamheten vid enheten. Särskilda problem kan uppstå när enlärare vid sidan av sin tjänst inom högskolan driver eget företag. Engagemangeti det egna företaget kan inverka pä möjligheterna att fullgöra de med tjänstenförknippade åliggandena. Vidare kan i dessa fall särskild uppmärksamhet behövaägnas konsekvenserna för förtroendet för högskoleenheten. Det är därför viktigtatt högskolan utnyttjar de instrument som står arbetsgivaren till buds för attge överblick över bisyssleverksamheten. Som framgått av vad jag Udigare sagtkan myndigheterna under vissa föruisättningar avkräva arbetstagaren uppgifterom bisysslor och även ålägga arbetstagaren att upphöra med bisysslorna. Omdet vid en högskoleenhet uppmärksammas att en forskare har bi sysslor som bedöms som otklåtna bör i första hand rättelse åstadkommas genom samtal och rådgivning. SkuUe ett sådant förfarande inte leda till bättring, kan med stöd av 10 kap. 1 S sanktioner i form av disciplin påföljd riktas mot den felande. De påföljder som kan komma i fråga är varning eller löneavdrag. I extrema fall kan t. o. m. uppsägning eller möjli gen avskedande komma i fråga. Arbetstagaren kan söka ändring i högsko leenhetens beslut om disciplinpåföljd etc. i den ordning som föreskrivs i lagen (1974:371) om rättgängen i arbetstvister. Av lagtexten bör framgå att en bisyssla skall hållas klart åtskild frän 12 lärarens tjänsteutövning. Häri ligger bl. a. atthögskoleenhetens personella eller materiella resurserinte fär utnyttjas pä ett oUllbörligt sätt för bisyss- Prop. 1985/86:11 lor.I den män en lärare fär tillstånd att utnyttja högskolans resurser vid utövandeav bisyssla skall högskolan självklart kräva full kostnadstäckning enligtgängse principer. Jagdelar utredarens bedömning att de nya bisysslereglerna endast bör avsebisysslor inom områden där forskaren kan utnyttja den speciella kompetens somhan har inom ämnesområdet för sin tjänst, av utredaren benämnda ämnesbundnabisysslor. Jag anser därutöver, med hänsyn tiU syftet bakom mitt förslag, attde nya reglerna bör begränsas pä så sätt att de endast omfattar bisysslor somavser forskning eUer utvecklingsarbete, FoU-bisysslor. I mitt lagförslag harbegränsningarna kommit till uttryck genom formuleringen som avser forskningeller utvecklingsarbete inom tjänstens ämnesområde. De bisysslor som avses ärnärmast t, ex, rådgivning i vetenskapliga frågor eller andra konsultuppdraginom tjänstens ämnesområde. Även produkUon i egen regi som grandar sig päforskarens uppfinningar inom ämnesområdet eller pä av honom utvecklade produktionsmetoderbör anses höra hit, Ledamotskap i styrelse för ett bolag, vars verksamhetanknyter till forskarens ämnesområde, bör normak kunna betraktas som en ämnesbundenFoU-bisyssla, Uppdrag som forskaren har mera på grand av sin allmänna ochmindre på grand av sin ämnesspecifika kompetens bör däremot i allmänhet inteanses falla inom bestämmelsens Ullämpningsomräde utan fär bedömas enligt ,undervisningsuppdrag kan inte heller normalt anses utgöra en FoU-bisyssla, Ilikhet med utredaren anser jag att den utökade rätten att utöva bisysslor böromfatta samtliga lärare inom den statliga högskolan i vars tjänst kan ingåforskning, TUl denna grupp hör också vissa tjänster inom ,bl, a, ijänster som statsagronom, statshortonom, statsveterinär och biträdandestatsveterinär. Syftetmed att i ökad omfattning tillåta FoU-bisysslorna är att på bästa sätt ta Ullvara den samhälleliga resurs som finns i den högt kvalificerade och specialiseradekompetensen hos högskolans lärare. Med hänsyn tiU delta syfte finns del inteanledning att utvidga rätten tkl bisysslor tik t, ex, innehavare av sädana ijänsterinom högskolan med vilka följer skyldighet att biträda vid forskning. Begreppettjänstens ämnesområde bör i detta sammanhang närmast bestämmas utifrån den ivederbörlig ordning fastställda tjänstebeskrivningen för den tjänst somläraren innehar. Alt avgöra om en vissbisyssla skall betraktas som ämnesbunden FoU-bisyssla eller inte torde i aUmänhet inte vålla större problem. Det kan dock länkas fall där det för forskaren själv är svårt att göra denna bedöm ning, som svaret på den frågan kan bli avgörande för om det är tillåtet för forskaren att utöva bisysslan i fråga. Forskaren bör därför ha rätt att fä ett skriftligt besked av arbetsgivaren om en viss bisyssla enligt arbetsgivarens bedömning är alt anse som en ämnesbunden FoU-bisyssla och i så fall om den är tillåten med hänsyn till kravet på att bisysslan inte får skada förtroendet för högskoleenheten. Arbetstagarna är enligt gäUan de ordning berättigad att få motsvarande besked om huravida bisysslor är förenliga med 6 kap, 1 S , Enligt 37 S anställningsförordningen jäm- 13 Prop.1985/86:11 förd med 21 kap. 2 8 högskoleförordningen ankommer det såvitt gällerdel stora flertalet arbetstagare vid högskoleenhet på rektorsämbetet att lämnasådant besked. Det bör därför även ankomma på rektorsämbetet att lämnamotsvarande besked i fråga om ämnesbundna FoU-bisysslor. En bestämmelse omdetta bör tas in i högskoleförordningen och i förordningen (1977:344) förSveriges . Sådana besked bör liksom enligt nuvarandeordning vara överklagbara. Ett besked bör inte vara bindande vid en senarerättslig prövning av påföljd för innehav av en otillåten bisyssla. Det bör dockdärvid kunna tillmätas stor betydelse. Regeringenhar genom 38 8 högskolelagen bemyndigats alt, beträffande ämne som behandlas ihögskolelagen, själv eller genom myndighet som regeringen bestämmer meddelaytterligare föreskrifter. Paragrafen innebär såvitt nu är i fråga attregeringen eller den myndighet som regeringen utser kan meddela de ytterligareföreskrifter som behövs angående vad som skall iakttas vid utövande avämnesbundna bisysslor. Jag har för avsikt att återkomma till regeringen medförslag om ändringar i högskoleförordningen av innebörd atthögskolemyndigheterna skall lämna information och rådgivning om bisysslor och,pä den anställdes begäran, skriftligt besked huruvida viss bisyssla bedöms somtilläten. Jag har i denna fråga samrätt med chefen för jordbruksdepartementetsom avser att föreslå regeringen motsvarande ändringar i förordningen förSveriges . Närdet gäller att ange vilken typ av verksamhet som skall anses utgöra enbisyssla, har jag i mitt lagförslag använt samma formulenng som i 6 kap, 1 SLOA, nämligen inneha anställning eller uppdrag etter utöva verksamhet. Någon ändringav begreppet är inte åsyftad och för dess närmare innebörd hänvisar jag därförUll vad som anförts därom i förarbetena paragrafen (prop, 1970:72, även SOU1969:6), av utredaren föreslagna lagtexten finns intaget en SärskUd föreskrift omatt bestämmelser som begränsar omfattning av lärares rätt att utöva bisysslorfinns i kollektivavtal. Flera remissinstanser har satt i fråga formuleringen avdenna föreskrift. Frågorom arbetstagares rätt alt utöva bisysslor rör förhållandet mellan arbetstagareoch arbetsgivare och kan inom del statliga området därför bli föremål för avlalsreglering,i den mån frågorna inle reglerats genom tvingande författning. Jag finner motdenna bakgrand att del är överflödigt och mindre lämpligt alt i lagtexten särskiltanmärka all sådana begränsningar förekommer. Det finns dock anledning att härnågot beröra vissa begränsningar av rätten att utöva ämnesbundna bisysslor somföljer av gällande kolleklivavlalsbestämmelser, IAST första momentet 8 8 anges att tjänsteman är skyldig alt på anford-ran lämnauppgift arbetsgivaren om och i vilken omfattning han innehar bisysslor.Arbetsgivaren får avkräva sådan uppgift endast om tjänstemannens sätt allsköta sin tjänst ger anledning därtill. Arbetsgivaren kan vidare åläggatjänstemannen att upphöra med bisysslor om de hindrar hans tjänsteutövning. Bestämmelsen torde ha Ullsyfte att förhindra att en tjänsteman åtar sig bisysslor av en sådanomfattning att de utgör ett hinder för honom att sköta 14 sin tjänst. Ett problem i detta sammanhang inom högskoleområdet är att detför vissa lärartjänster inom högskolan f, n, - t, o, m. den 30juni 1986 - Prop.1985/86:11 saknas arbetstidsbestämmelser i kollektivavtal. Som jag anmält ipropositionen om ny arbets- och tjänsteorganisation för lärare i den staUigahögskolan har emeUertid parterna inom det statliga avtalsområdet enats om att ersättanuvarande reglering av lärares arbetstid - som enbart avser undervisningsskyldighetenför olika lärarkategorier med en bestämd årsarbetstid (prop. 1984/85:57bilaga 3). Avtalet i denna del skall träda i kraft som den nyaarbets- och tjänsteorganisaUonen genomförs, dvs. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsett förslag tUl lag om ändring i högskolelagen (1977:218), Förslaget bör fogastill protokollet i detta ärende som bilaga 4\ Jaghemställer att lagrådels yttrande inhämtas över lagförslaget. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 'Bilagan har uteslutits här. Frånsett några redaktionella ändringar är förslaget likalydandemed det som är fogat till propositionen, 15 1985/86:11 Bilagal Rapport från en arbetsgrupp inom Tillhögskolans verksamheter hör enligl högskolelagen (1977:218) - förutomutbildning - forskning och utvecklingsarbete. Forskningen inom högskolan skaUsyfta UU att vinna ytteriigare kunskaper och tik att finna vetenskapHg grundför utbildning och annan verksamhet. Utvecklingsarbetet skall syfta till attfrämja utvecklingen inom sådana områden som berörs av utbildningen ochforskningen. En väsenUig del av den forskning som bedrivs i högskolanfinansieras av forskningsråd och olika sektorsorgan. Högskolan har också iväxande omfattning anlitats för forskningsuppdrag av det enskilda näringslivet.Detta står hek i överensstämmelse med de intentioner som statsmakterna i olikasammanhang har gett uttryck åt. Det har även blivit allt vanligare all forskareoch andra högskoleanslällda utanför sin tjänst engageras i bolagsstyrelser ochsom företagskonsulter. Vidare förekommer att forskare genom olika slag av ägarengagemangi företag mer eller mindre aktivt deltar i den produktiva uppföljningen av forskningsresultatsom har uppnåtts i högskolan. Detär givetvis lämpligt och även frän samhällssynpunkt önskvärt att det resurskapitalsom forskamas sakkunskap och vetenskapliga erfarenheter utgör las tillvara isådana former att det kan omsättas i praktisk verksamhet och därigenom på ettmera sätt komma det svenska näringslivet till nytta. Med andra ordär det viktigt att resultat från forskningsverksamheten inom högskolan spridsoch kommer till praktisk användning, t, ex, i form av nya produkter ochföretag baserade på nya produktideér. Det är angeläget att högskolan i mån avmöjlighet medverkar till att detta kommer till stånd. En viktig sak attuppmärksamma i dessa sammanhang är dock alt engagemangen inte får komma ikonflikt med de bestämmelser om bisysslor som gäller för statstjänstemän. Ensådan bedömning kan i många fall vara svår. Regeringenhar i den av antagna propositionen om forskning m.m. (prop,1981/82:106, s. 88, UbU 37, rskr 397) uttalat att "fastare regler böranges för forskarnas rätt bisysslor" och att "ifrågavaranderegler får inte hindra den forskning som kan och bör bedrivas inom högskolantik förmån för l.ex. näringslivet i en omliggande region". Inomregeringskansliet har en arbetsgrapp nu sett över bisysslefrågan för högskolansdel. I arbetsgruppen har ingått tjänstemän från statsrådsberedningen samt jusUUe-,utbildnings-, industri- och civildepartementen. Arbetsgruppenhar kommit fram att det inte finns skäl alt föreslå generella ändringar i de bestämmelser som gäker eller särskUda regler om bisysslor enbart för högskoleområdet. Eftersom det har visat sig att de högskoleanstäkda inte alllid känner tik bisysslebeslämmelserna och, även om de gör det, inte aUtid följer dem, anser arbetsgrappen det dock angelä get att i denna rapport anföra vissa synpunkter på bestämmelsemas 16 UUämpning inom högskolan. Idet följande lämnas därför först en redogörelse för de lagregler om Prop.1985/86:11 bisysslor som gäller för alla offentliganställda, för bakgrunden tillreglerna och för deras närmare innebörd. Därefter refereras ett antalrättsfall, I särskilda avsnitt ger arbetsgruppen sedan synpunkter på hurreglerna bör tolkas inom högskoleområdet. Det bör redan här betonas att det ärav betydelse för regeltolkningen att myndighetsutövning i egentlig meningendast i mindre omfattning förekommer vid högskoleenheterna. Slutligen redogörsför aktuella kollektivavtalsbestämmelser om bisysslor och för vad som kan händaom man bryter mot bisysslereglerna. 1 grundlagenfinns en allmän bestämmelse med krav pä opartiskhet hos myndigheterna i deras verksamhet. Domstolar samt förvaltningsmyndig heter och andra som fullgör uppgifter inom den offentUga förvaltningen skall i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet, heter det sålunda i regeringsformen (1 kap, 98), Grundlagsstadgandetfastslår objektivitetsprincipen, dvs. krav på objektivitet, opartiskhet och Hkabehandling av lika fall. Varje form av godtycke förbjuds. Genom denna grundsatsom normmässighet skiljer sig den offentliga förvaltningen på ett avgörandesätt frän privat verksamhet, Tklskydd för denna grundlagsfästa skyldighet för alla statliga myndigheter ochtjänstemän att utöva sin verksamhet sakligt och opartiskt finns i lagen(1976:600) om offentlig anställning (, omtryckt 1982:100) en bestämmelse omförbud mot innehav av förtroendeskadliga bisysslor (6 kap, 1 S). Föreskriftenhar följande lydelse: "Arbetstagarefår ej inneha anstäUning eller uppdrag eller utöva verksamhet, som kan rubbaförtroendet till hans eUer annan arbetstagares opartiskhet i tjänsteutövningeneller skada myndighetens anseende. Närmare föreskrifter om detta förbudmeddelas för vissa fall i lag och i övrigt av regeringen," LOA-bestämmelsenhar belysts närmare i bl, a, en artikel av rättschefen i 1980 (s, 139 fO- Där sägs: "Statstjänstemannensintresse av att vid sidan av sin tjänst kunna vara verksamma privat har sedan gammaltansetts böra vägas mot andra befogade intressen. Frånbörjan låg tonvikten därvid kanske främst pä kvantitetssynpunk ten, dvs, den statliga arbetsgivarens intresse av att begränsa bisysslorna så att de inte hindrade tjänstemännen från att ägna tillräcklig kraft åt huvud sysslan, tjänsten. Denna synpunkt är naturligtvis fortfarande relevant. Därtill har också kommit att statstjänstemannen inte borde fä ekonomiskt konkurrera med statens näringsverksamhet. Men efter hand, inte minst , har både i den allmänna debatten och inom lagstiftningen en annan, mer principiell synpunkt - kvaUtetssynpunkten - 17 2 Riksdagen1985/86. Prop.1985/86:11 skjutits starkare i förgrunden . Därmed åsyftasrättssamhällets krav all privata intressen inte får kollidera med den statligatjänsten på ett sådant sätt, att allmänhetens förtroende för myndigheternas ochderas tjänstemäns integritet och oberoende sätts i fara. Detär enligt lag förbjudet för en statstjänsteman att ta en s. k. förtroendeskadligbisyssla, dvs. en bisyssla som kan skada allmänhetens förtroende till hansegen opartiskhet i tjänsteutövningen eUer som skulle kunna kasta en skugga övernågon koUegas objektivkel eller över myndighetens goda anseende. Tjänstemannenmåste göra klart för sig om den erbjudna bisysslan berör myndighetens områdeeller inte. Han måste vid sin bedömning också väga in andra uppdrag som hankan ha. Och om han åtar sig uppdraget, måste han sedan kontinuerligt vara påsin vakt och själv kontrollera om det kan ha blivit otillåtet för honom attfortsätta med uppdraget p.g.a. alt hans uppgifter i huvudtjänsten eller iuppdraget har ändrat karaktär. Det förutsätts att han prövar saken noga. Tymyndigheterna kan enligt lagstiftningen inle tillståndsvägen sanktionera enbisyssla och på så sätt befria tjänstemannen från ansvar. Uppstår en konfliktmellan något tjänsteåliggande och privatuppdraget, måste tjänstemannen iprincip avstå frän uppdraget. Föratt en viss bisyssla skall vara otiUåten behöver det inte vara konkret utrettatt tjänstemannen verkligen har varit eUer kan befaras bli partisk i ett visstärende eller att allmänhetens förtroende för tjänstemännen eller myndighetende facto har minskat. Det är Ullräckligt alt det har funnks anledning förallmänheten att sälla objektiviteten i fråga. Dessaoffentligrältsliga regler om förtroendeskadliga bisysslor är emellertid intede enda av betydelse i sammanhaget. Delfinns nämligen däratöver också kollektivavtalsregler, som begränsar tjänstemännensrätt att ha bisysslor. Sålunda innehåller 8 § i det allmänna avlöningsavtaletför statliga och vissa andra tjänstemän (AST) dels föreskrifter som rör bl. a.omfattningen av en arbetstagares bisysslor, dels ett förbud mot innehav av s.k,konkurrensbisysslor," () har på regeringens uppdrag utfärdat ett cirkulär som rörvissa frågor om bisysslor (SAV-cirk, 1980 A 20), SAV-cir-kulärel ger en godledning vid bedömningen av en bisysslas UllålHghet, Där sägs bl, a, följande: "Av6 kap. 1 8 följer först och främst att arbetstagare inte fär äta sigbisyssla, som medför risk för att jäv uppkommer för honom i tjänsteutövningen.Såsom framgår av paragrafens lydelse avser förbudet emeUertid inte endastbisysslor som kan rubba förtroendet till arbetstagarens egen opartiskhet. Inteheller sådana bisysslor är tillåtna som kan rabba förtroendet tillopartiskheten hos annan arbetstagare vid myndigheten eller skada myndighetensanseende," (SOU 1969:6) har anfört en rad synpunkter på hur en bisysslas tillåUighetenligt lagrummet bör bedömas. 18 synes enligt det statsråd som föredrog propositionen 1970:72 kunna blitik god ledning vidbedömningen i framUden, Han stryker särskilt under Prop. 1985/86:11följande (prop. s, 75 f): "Inomramen för prövningen av risken för förtroendeskada skall hänsyn tas också tillomfattningen av en arbetstagares bisysslor och lUl om bisysslan berörmyndighetens arbetsområde. Bland bisysslor som mindre ofta torde omfattas avförbudet kan nämnas fackliga, politiska eller andra ideella förtroendeuppdrag,uppdrag pä grund av domstols förordnande enligt och staUigaeller kommunala uppdrag i allmänhet. Särskild försiktighet bör iakttasbeträffande bisysslor som kan påverka allmänhetens förtroende för arbetstagareeller myndigheter som har mer eller mindre utpräglat maktutövande eller rättsvärdandeuppgifter. Här avses - förutom domstolar m. fl. - exempelvis patent- ochregistreringsverkets dåvarande besvärsavdelning, vissa tjänstemän inompolisorganisationen och länsstyrelserna samt åklagare, utmätningsmän,förrättnings-lantmätare m. fl.