prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Det bör då inte heller ankomma på att taställning till om skäl för eftergift föreligger. Lagrådel kan däremot intebiträda departementschefens åsikt alt inte heller i åklagarens uppgifter ingåratt bedöma om det finns skäl att efterge avgiften. Atl frånta åklagarenmöjlighelen all underlåta att väcka talan slår i mindre god överensstämmelsemed åklagarens självständiga slällning i slraffprocessen och kan leda Ullmeningslösa rättegångar. Härtill kan anmärkas att en byggnadsnämnd, som ärmissnöjd med att en åklagare ej väckt talan om utdömande av tilläggsavgift, kanpåkalla prövning av överordnad åklagare, I andra siycket av paragrafen angesi fyra punkter vilka som kan bli skyldiga att betala tilläggsavgiften. 1 tredjestycket har tagils in en i förhållande påföljdslagen ny bestämmelse om huravgiften får fördelas mellan dessa. Bestämmelsen skall enliglspecialmotiveringen ses som enbart etl förtydligande av vad som i sak redangäller. Eftersom inga fördelningsgrunder finns angivna i bestämmelsen och dådenna inte låter sig väl förena med föreskrifterna i 10 § har den utgått ilagrådets förslag. Paragrafen, som motsvarar 13 §påföljdslagen, reglerar möjligheten atl genom handräckning äsiadkomma rättelseav olovligt eller på annal sätl lagstridigt vidtagna åigärder. I punkt I nämnsfall då åtgärder som kräver 1985/86:1 312 byggloveller marklov vidtagits utan lov. Däremot sägs inget om det fall att en byggnadeller del därav har rivits utan lov. 1 förhällande till gällande rätt innebärdetta en ändring. Enligl 13 § 1 påföljdslagen kan handräckning för rättelsemeddelas beträffande vilken som helst byggnadslovpliktig åtgärd som vidtagitsutan lov. Eftersom rivning av en byggnad inom stadsplan eller inom områden, därnybyggnadsförbud enligt 35 § byggnadslagen gäller, kräver bygglov (54 § 1 mom,andra stycket byggnadsstadgan), är det alltså möjligt att meddelahandräckning för rättelse av rivningsåtgärder som vidtagits i strid motbyggnadsstadgans beslämmelser, I specialmotiveringen till förevarande paragrafsäger departementschefen atl det av naturliga skäl inte föreligger någol behovav alt kunna meddela handräckning när kravet på rivningslov har åsidosatts, Ivissa situationer kan dock etl sådant behov göra sig gällande, exempelvis nären rivning påbörjats men inte fortskridit så långt att ett återställande tersig meningslöst, I lagrådets förslag upptar punkt 1 även åtgärder som kräverrivningslov. Lagrådel vill framhålla att med den utformningpunkt 3 fått det står klart att rättelse kan ske om någon i slrid mot enplanbestämmelse vidtagit en åtgärd som ej är bygglovspliktig, Enligt första siycket får , istället för att ansöka om handräckning, utfärda föreläggande att inom viss lid"rätta det utförda". Bestämmelsen är tillämplig bl. a. vidianspråktagande av en byggnad för väsenUigt annat ändamål utan att nåigoninredningsålgärd vidtas. För att bättre täcka detta fall föreslår lagrådet attde citerade orden byts ut mot orden "vidta rättelse", 1 enlighet med vad som gäller f, n, skallföreläggandet kunna riktas mot vederbörande ägare. Enligt lagrådsremissenöppnas dessutom möjlighet att i stället rikta föreläggandel mot en byggherre,som är ägare till fastigheten. Motiven härtill är att det är vanligtatt en faslighet, t, ex. när den bebyggs med småhus, övergår i en privatpersonsägo i ett tidigt produktionsskede. Det är - anför departementschefen -byggherten som fält bygglovet och som har alla kontakter med byggnadsnämndenoch som ocksä har ansvaret för aU huset uppförs enligt bestämmelserna i ochde villkor som har slällls vid bygglovet. bör därför enligtlagrädsremissen ha möjlighet atl, åtminstone dess slutbesiktning har skett,rikta eU föreläggande mot byggherren, även om någon annan är ägare tillfastigheten, Enligl lagrådets mening bör emellertid den, som inte längre harrätt att förfoga över en fastighet, ej kunna föreläggas alt vidla vissaåigärder med fastigheten, Hans faktiska och räusliga möjligheter att efterkommaföreläggandet är ju begränsade. Lagrådet vill anmärka alt efter en överlåtelseär säljaren inte längre att anse som byggherre. Detta följer av definitionen i9 kap, 3 § remitterade förslaget och 16 kap, 8 § i Prop,1985/86:1 , , 313 Byggherre - eller enligt lagrådets terminologi den byggande - blirefler en överlåtelse som den angivna den nye ägaren till fasUgheten. Dettahänger samman med aU ett bygglov är knutet lill en viss faslighet och innefattartillstånd att utföra en viss åtgärd på den fasligheten, oavsett i vems ägofastigheten är. Det bör tillfogas att detla förhällande kan försvåra förbyggnadsnämnden atl tillämpa del s,k, flexibla systemet där nämndens kontrollskall anpassas lill den byggandes erfarenhet och kompetens, I andra siycket, som inte har någon motsvarighet igällande rätt, ges byggnadsnämnd möjlighet alt förena ett föreläggande med ettförbud atl upprepa ålgärden, I lagrådels förslag har bestämmelsen utformats såatt det tydligare framgår all tillämpningen är begränsad lill bygglovspliktigaåtgärder. Lagrådet vill understryka vikten av alt i sitt beslutnoga anger vilken åtgärd och vilken plats förbudet avser. Tredje stycket bör - som en konsekvens av dettillägg om rivningslov som lagrådet föreslagit i 12 § - göras tillämpligt intebara när bygglov eller marklov beviljats utan också när rivningslov meddelals. I paragrafens andra stycke finns bestämmelser somgör det möjligt för att förbjuda användning av en skadad ellerförfallen byggnad eller annan anläggning som har sådana brister att säkerhetenför dem som vistas i eller i närhelen av den äventyras. Enligl lagrådets meningbör ett sådant förbud kunna avse även annan byggnad än den som är skadad ellerförfallen fömlsalt att byggnaden har sädana brister som lagrummet anger. Medhänsyn härtill har i lagrådets förslag orden "som avses i förstastyckel" utgått. Ett användningsförbud får självfallet inte göras meromfattande än vad säkerheten kräver. Kan bristerna hänföras en viss del aven byggnad bör således förbudet begränsas till att avse den bristfälliga delen. I lagrådets förslag har - med 19 § hälsoskyddslagen(1982: 1080) som förebild - Ullagls en bestämmelse som anger mot vilka ettanvändningsförbud kan riktas. Förbudet skall enligt del remitterade förslagetgälla "". Tidsbestämningen har i lagrådets förslagflyttats till tredje stycket och där givits lydelsen "inUll dess nämndenbestämmer annat", I paragrafens första stycke har - med en uiformningsom nära ansluter lill bestämmelsema i 52 § väglagen (1971: 948) - tagits inbeslämmelser som ger rätt att förelägga ägaren att ta borteller vidtaga någon annan åtgärd med en byggnad, annan anläggning elleranordning 1985/86:1 314 inomområde med detaljplan för den händelse stora ölägenheter har uppstått förtrafiken på gmnd av ändrade förhållanden, I lagrådets förslag har lagtextenändrats så att den bättre uttrycker att det skall vara fråga om ändringar efterbyggnadens, anläggningens eller anordningens tillkomst, 1 specialmotiveringen sägs atl 52 § väglagen integäller inom områden med detaljplan. Uttalandel är inte helt korrekt, I vissasituationer (46 § andra stycket och 47 § väglagen) gäller paragrafen också fördelaljplanelagda områden. Sedan förevarande paragraf i PBL trätt i kraft blirdet säledes fråga om en dubbelreglering i den mån länsslyrelsen i väglagentillagts motsvarande befogenhet inom områden med delaljplan, Detla böruppmärksammas vid den följdlagsliftning som torde bli erforderlig beträffandebl, a. väglagen. I specialmoliveringen påpekas all bestämmelserna ärtillämpliga oavsett om byggnaden, anläggningen eller a:nordningeh har uppförtsföre eller efter PBL: s ikraftträdande. Detta torde gälla ocksä beträffandeandra åtgärder som kan vidtaga med stöd av bestämmelser i ,t, ex, dem som anges i 16 §. I specialmotiveringen till nämnda paragrafåterfinns dock inte motsvarande påpekande. Att påpekandet gjorts endastbeträffande förevarande paragraf kan därför ge upphov till tvekan ombestämmelsernas innebörd i andra higrum såvitt nu är i fräga, Paragrafen upptar en ny bestämmelse som syftar tillatl förbättra byggnadsnämndernas möjlighet att komma till rätta med eftersattunderhåll. Avsikten är alt en sakkunnig skall utreda behovet avunderhållsåtgärder, Enligl förslaget skall nämnden kunna förelägga ägaren attgenom en sakkunnig person, som nämnden skall godkänna, låta utreda behovet ochatt redovisa resultatet av utredningen till nämnden, Enligl lagrådetsmening är det en smidigare ordning alt i slällel låta nämnden utse en sakkunnigsom handlar på dess uppdrag. Godtas detta bör bestämmelsen placeras efter destadganden som reglerar förelägganden. Den har i lagrådets förslag tagits uppsom 20 §. Enligt denna paragraf åligger det byggnadsnämndenatt, innan handräckning begärs eller föreläggande meddelas, bereda ägarentillfälle att ansöka om lov till åtgärder som kräver bygglov eller marklov mensom vidtagits utan sådani lov, Beakias lagrådets förslag under 12 § att handräckningskall kunna ifrågakomma vid' åsidosättande av kravet på rivningslov, bör ävenförevarande paragraf, 19 § i lagrådets förslag, avse åtgärd som kräver sådanilov. Prop.1985/86:1 . 1 specialmoliveringen lill paragrafen, sominnehåller preskriptionsbestämmelser, diskuteras om preskriptionstiden vidolovligt ianspråktagande av en byggnad för ett nytt ändamål - l.ex. olovligkonlorisering - skall räknas från ianspråklagandet eller försl frän del allverksamheten upphör. Departementschefen citerar i frågan elt uttalande somlagrådet gjorde under behandlingen av förslaget till päföljdslag. Vad som sägsi uttalandel synes stå i motsats lill ett avgörande av regeringsräUen (RÅ 19802:51) beträffande frågan om preskription vid olovligt ianspråktagande. Det är emellertidmissvisande att citera uttalandel i förevarande sammanhang. Uttalandet gällerallt olovligt byggande och tar alltså inte direkt sikte på preskription vidolovligt ianspråktagande. Det åberopade rättsfallet synes därför vara välförenligt med del citerade, allmänt inriktade lagrädsuttalan-det. Paragrafen innehåller en allmän föreskrift om attbyggnadsnämnden skall ha tillgång lill personal i den omfattning och med densärskilda kompelens som behövs för alt nämnden skall kunna fullgöra sinauppgifter på ett tillfredsställande sätt. Departementschefen har på s. 242 fnärmare utvecklat vilken sorts kunskaper hos personalen som svarar mol det föreskrivnaanspråket pä kompetens. Han framhåller att det ligger i kommunens intresse allhålla en hög standard i detta avseende. kan, anfördepartementschefen, få hjälp med att fullgöra sina uppgifter pä i princip treolika sätt, nämligen genom all ha anställd personal i eget kansli, genom attanlita personal från någon annan förvaltning inom kommunen eller genom attanlita personal utanför kommunförvaltningen, t. ex. konsulter. Enligl lagrådels mening ligger det i sakens naturatt nämnden måsle ha Ullgång till kompetent personal för att kunna fullgörasina åligganden enligt PBL. Bestämmelsen, som saknar motsvarighet i andralagar, t, ex, socialtjänstlagen och hälsoskyddslagen, fyller därför inte någonfunktion och har utgått i lagrådets förslag. Med anledning av att departementschefen pekat påmöjligheten för nämnden att anlita personal utanför kommunförvaltningen förverksamheten, vill lagrådet framhålla att, om så sker, detta inte får medföraatt offentlighetsprincipen, medborgarnas räll att ta del av allmänna handlingar,sätts ur spel. Någon räll för allmänheten att ta del av handlingar hos ett avbyggnadsnämnden anlitat enskilt konsultföretag föreligger givetvis inte. 1985/86:1 316 Paragrafen, som i lagrådets förslag har sinmotsvarighet i 4 §, reglerar kommunens möjligheter att ta ut avgifter i bl,a,bygglovsärenden. Tekniskt sett är bestämmelsen utformad efter mönster fränbyggnadsstadgan. Del anges alltså noggrant för vilka kostnader avgift får tasul. Del kunde övervägas att i stället ha en generellt utformad bestämmelse (sel,ex, 35 § socialtjänstlagen och 22 S hälsoskyddslagen). Frågan hur man börreglera kommunernas rätt alt ta ut avgifier har emellertid ansetts böra lösas iett större sammanhang och är f, n, föremål för övervägande. Lagrådet godtardärför den föreslagna bestämmelsen som sådan men har vissa erinringar mot dessuiformning. Till en böljan torde således böra anges alt det är påbyggnadsnämnden som del ankommer att la ut avgiften. Vidare bör första siycketges en sådan lydelse alt avgift kan tas ut i lovärenden oavsett om ärendetprövats i sak eller ej. Återkallar en sökande sin ansökan därför att han inseratt ej kommer att bevilja honom begärt lov, bör han nämligeninte undgå att betala avgift. Regeln i första stycket att avgift får tas ut iförskott bör omfatta ocksä avgift enligt andra stycket. Bestämmelsen har därföri lagrådets förslag tagits upp i ett nytt fiärde stycke. Där bör ocksä anges avvem avgiften skall tas ut, nämligen sökanden. En nyhet är att kommunen enligtandra stycket får möjlighet att ta ut ersättning för plankostnader. Enligtspecialmotiveringen skall kommunens kostnader för det första skedet i ettplanarbele inte kunna tas ut med denna planavgift. Lagtexten bör justeras såatt detta framgår. Planavgift skall las ut endast för planer som har antagitseller ändrats enligt PBL, Denna beslämmelse har nära samband medövergångsbestämmelserna och har därför sin plats i promulgalionskapitlet (17kap, 10 § lagrådets förslag). 1 denna paragraf behandlas de fall då länsstyrelsenav eget initiativ skall överpröva kommunala beslut om antagande, ändring ellerupphävande av detaljplaner och områdesbestämmelser. prövning äravsedd att utmynna i antingen ett "tysl godkännande" eller ettupphävande av det kommunala beslutet. Beslut aU ta upp ärendet prövningskall meddelas från den dag då kommunens beslul kom in tilllänsstyrelsen. Det tysta godkännandet är inte avsett att skola komma tilluttryck i elt formaliserat beslut ulan skall ske i den formen att tre veckorstidenlöper ut. Rätt att överklaga del lysta godkännandet skall inte finnas. Inteheller etl beslut att uppta planen eller områdesbestämmelserna till prövning äröverklagbart. med granskningsUden löper den besvärslid inom vilkensakägare kan anföra besvär över kommunens beslut; Prop.1985/86:1 . beroendepå olika tidpunkter för granskningstidens och besvärstidens början kan en vissförskjutning dock uppkomma i tiderna. kan komma i den situationenatt styrelsen efler det att granskningstiden gått ul och ett "tystgodkännande" därmed lämnats såsom besvärsmyndighet får ånyo pröva detplanbeslut som granskals och lämnats utan anmärkning. Självfallet ligger del enkomplikation häri. En annan olägenhet ligger inbyggd i systemet. Närförordnande meddelats om statlig kontroll kommer aU spela endubbelroll. får ju då ställning och uppgifter som kan likna enparts som länsslyrelsen har att fatta avgörandet i sak. Vilka andrakomplikationer som kan uppkomma är svårt att förutse. Vill man inte ha enobligatorisk prövning från sida dvs, en ordning i näraöverensstämmelse med dagens faslställelseprövning - och en brytning på dennapunkt mot gällande rätt är en kärnpunkt i PBL-förslagel - lär man få godta denföreslagna ordningen åtminstone i dess huvuddrag. Lagrådet håller före atttillämpningssvärig-heterna inte skall bli störte än att de kan bemästras.Samtidigt är det angeläget att så långt möjligt begränsa den sektor där enöverprövning kan ske säväl på initiativ som efter besvär avsakägare. Även andra skäl kan anföras för en sådan begränsning. En grundtanke iPBL är att planer i princip skall bli gällande redan genom kommunens antagandebeslut.Skall denna grundtanke förverkligas bör avsteg komma i fråga endast om de ärsakligt väl underbyggda. Behovet av statlig kontroll av kommunala planbeslutgör sig givetvis gällande i sådana frågor av nationell och mellankommunalbetydelse som anges i första stycket 1-3, I dessa frågor kan det föreligga enkonflikt mellan kommunala önskemål och ambitioner, ä ena sidan, samt meraallmänna intressen, å den andra. Någon sådan konflikt kan däremot knappastligga bakom del i punkt 4 angivna fallet att ett formellt fel vidlåderkommunens beslut. Man bör kunna utgå från atl kommunerna i eget intressevinnlägger sig om att handlägga planärenden korrekt och att de har tillgång Ullkompetent personal, jfr 11 kap, 4 §, Självfallet kan det. somdepartementschefen framhåller i den allmänna motiveringen (s. 269), inte hällasför uteslutet att del kan förekomma fall där planhandlingarna fåll en säbristfällig uiformning all syftet med samrådet och utställningen inte harkunnat uppnäs. Fel och brister av detta slag kan emellertid påtalas genomförvaltningsbesvär och det är svårt att inse varför inte delta rättsmedelerbjuder en tillräcklig kontroll. 1 punkl 4 nämns också befogenhetsöverskridandensåsom något som skall ingripa mot av eget initia-Uv. Vilkenpraktisk betydelse denna möjlighel att ingripa har är inte närmare belysl. Delförefaller som om överprövningsgrunden"befogenhetsöverskridande" fått följa med av det rent formella skäletatt man vill ästadkomma identitet mellan punkt 4 och 7 kap, 1 § första stycket3 kommunallagen. Även beslut som innebär befogenhetsöverskridanden kansjälvfallet angripas genom förvaltningsbesvär. 1985/86:1 318 1 fråga om överprövningens karaktär och omfattningskiljer sig punkt 4 likaledes från de tre övriga, 1 dessa senare fall harlänsstyrelsen under samrådsförfarandet fått sin uppmärksamhet inriktad på deförhållanden som kan utlösa en överprövning. kan anpassa singranskning därefter och denna behöver därför inte bli särskilt arbelskrävande.Överprövningen av den formella handläggningen däremot innebär en granskning avfrågor som inte under planärendets beredning hos kommunen haftanledning att befalla sig med. Det är en rad formföreskrifter i PBL ochkommunallagen som därvid har att beakta. Departementschefenframhåller (s. 269) såsom angeläget atl länsslyrelsen bevakar att alla som börfä komma till tals i ärendet verkligen har fått möjlighet att göra det. Enkontroll med sådant syfte torde innebära atl skall granskasakägarförteckningarna i detalj och tillse att alla sakägare beretts tillfälleUll samråd och fått underrättelser om utställning och i förekommande fall omplanbesluten. På s. 273 berör departementschefen de svårigheter som kanuppkomma för att inom treveckorsperioden hinna med atl bedöma omett ärende bör prövas eller inte. Såvitt gäller den formella granskningenenligt punkt 4 synes departementschefen underskatta dessa svårigheter. Kommerlänsstyrelsen i tidsnöd, kan den se sig tvungen att enbart av det skälethänskjuta ärendet till prövning, Den eftersträvade snabbheten i planprocessenkan dä gå förlorad. Vissa uttalanden av departementischefen (s, 270,647) tyder pä att den formella granskningen inte är avsedd att vara så ingåendeoch noggrann som här ovan har fömtsätts. Även lagtexten "om det finnsanledning all anta" - pekar i en sådan riktning. Om defta är riktigt, kan värdetoch betydelsen av en överprövning av de formella frågorna pä länsstyrelsensinitiativ sättas i fräga. Enligt lagrådets mening skulle det stå bättre iöverensstämmelse med de principer som uppbär PBL om överprövningsgrundernabegränsades till de i första stycket 1-3 angivna fallen. De med en överprövningförenade handläggningsproblemen skulle därmed i hög grad minska i omfattning.Några invändningar ur rättssäkerhetssynpunkt synes inte med fog kunna göras moten sådan ändring. Lagrådet förordar atl första stycket 4 får utgå. På skäl som anförs under 13 kap, 4 och 9 §§ upptarlagrådets förslag ingen motsvarighet till andra stycket av den nu behandladeparagrafen. Enligt lagrådsremissen skall läns:>tyrelsen, närskäl saknas för stallig överprövning av en plan, inte fatta "någol somhelst formaliserat beslut i saken" utan bara låta granskningstiden löpaut. Enligt departementschefen kan man göra en intern tjänsteanteckning i aktenom aU ingen åtgärd behövs. Det är förutsatt att detta förenklade förfarandeskall lillämpas i de Med beaktande av den löpande insyn och det inflyiandelänsstyrelsen haft under planarbetel torde det i flertalet planärenden frånbörjan vara klart för att nägon statlig prövning inte är påkallad.Särskilt gäller detla om granskning - i enlighet med lagrådetsförslag - inte skall avse om beslulet tillkommit i laga ordning eller frågan ombefogenhetsöverskridande. Vid en granskning av formalia kan man nämligen sällani förväg vela vilket beslut som lill äventyrs kan vara behäftat med formelltfel. Det är emellertid inte lämpligt aft ens i enkla ochuppenbara fall lämnar vad som i remissen kallas "tyst godkännande".Enligt lagrådets mening föranleder kraven pä ordning och reda ilänsstyrelsernas arbete atl man av handlingarna kan utläsa när ett beslut attej la åt sig planen har fallats och vem som är ansvarig för beslulet, I nuåsyftade fall kan beslulen vara mycket knapphändiga. 1 vissa fall bliremellertid frågan om humvida en överprövning skall ske svårbedömd. Planenmäsle dä remitteras till olika enheter och befatiningshavare pä länsstyrelsenför yttrande. Enskilda, föreningar och slatliga sektors-myndigheter kan hakommit in med sakligt väl underbyggda skäl till slöd för sin hemställan omöverprövning. Inom kan olika uppfattningar i frågan om behovetav överprövning vara företrädda. Föredraganden kan ha en från den beslutandeavvikande mening, 1 dessa situationer följer av allmänt omfattadeförvaltningsrättsliga principer att sedvanliga former för besluts fallande ochuiformning iakttas. avgörande av frågan om prövning bör pägrund av det anförda alltid ges i form av ett beslul oavsett om utgångeninnebär att statlig kontroll skall ske eller ej. Vilken form beslutet skall hafär avgöras med ledning av 11 § allmänna verksstadgan (1965; 600). Vad lagrådetnu anfört föranleder en jämkning av den remitterade lagtexten. Enligt första stycket första meningen kanlänsstyrelsen eller regeringen, om det finns särskilda skäl, förordna omprövning av byggnadsnämnds beslut i iovärenden. I andra och tredje meningarnautsägs atl förordnandel kan återkallas eller ändras eller också begränsas tillatt avse lov lill åtgärder av ett visst angivet slag. Uttryckliga bestämmelserhärom är emellertid inte erforderliga. Det ligger nämligen i sakens natur attsistnämnda åtgärder följer av rätlen att besluta om förordnande. De två sistameningarna i styckel har därför ingen motsvarighet i lagrådets förslag. Besvärsreglerna i denna paragraf bör flyttas till13 kap, i vilket bör samlas alla regler om överklagande av länsstyrelses beslutenligt PBL, 1985/86:1 320 För all använda samma utgångspunkt för tidsfristensom för beslut enligt 2 § bör tiden för regeringens beslut omprövning av regionplanebeslut räknas från del att beslutet kom in tillregeringen. Lagrådets övriga förslag till ändringar i paragrafen, som ilagrådels förslag har beteckningen 5 §, är av redaktionell natur, Bestämmelserna reglerar regeringens rätt att geplanföreläggande för kommun. Vad som sägs i 7 § andra stycket om rätt förregeringen att i planföreläggande föreskriva att visst angivet intresse skalltillgodoses är självklart och föreskriften har därför utgått i lagrådetsförslag (6 §), Enligt andra meningen i 8 § skall, när regeringen låter upprättaplanförslag, ombesörja erforderliga samråd och utställningar.Avsikten torde vara alt länsslyrelsen också skall sköta vad som i övrigt ärbehövligt såsom kungörelser m,m, 1 lagrådets förslag föreskrivs därför attlänsstyrelsen skall ombesörja ärendets beredning, I tredje meningen anges attregeringen skall ge kommunen tillfälle att yttra sig. Sådant yttrande tordeinhämtas redan under samrädsförfarandet, 1 vart fall är ingen regel erforderiigi PBL för regeringens handläggning. Utöver 7 kap. 2 § RF finns nämligen ejbehov av bestämmelse om beredning av regeringsärenden. Sista meningen hardärför utgått i lagrådets förslag (7 §). De i detla kapitel föreslagna besvärsreglerna ärinte alldeles lättillgängliga. Förhållandel sammanhänger främst med att vissabeslut enligt PBL överklagas genom förvallningsbesvär under det atl andrabeslut enligt lagen överklagas enligt kommunallagens besvärsregler dvs.