prop · G90383 · 1985-12-31 00:00:00 — 4.3 Förslaget till lag om ändring i miljöskyddslagen(1969:387) Somtidigare har nämnts i den allmänna motiveringen föreslås att flera bestämmelser som finns i miljöskyddslagen och som gäUer ersättning för skada skaU föras över till den nya miljöskadelagen. På gmnd härav kommer 30-33 och 35 §§ miljöskyddslagen att upphöra att gälla. Ändring ar görs i 34, 37 och 51 §§ samt vad gäller mbriken närmast före 34 §, 62 34 § Prop. Densom vill framställa enskilt anspråk enUgt denna lag på grund av miljöfarligverksamhet skall väcka talan vid den fastighetsdomstol inom vars område denmiljöfarliga verksamheten i huvudsak utövas eller skall utövas. (Jfr34 § i utredningens förslag) Dennuvarande bestämmelsen i 34 § första meningen gäller forum dels i mål omskadestånd enligt miljöskyddslagen, dels i mål om annat enskih anspråk på gmndav miljöfarlig verksamhet. Förstnämnda forumregel förs i delvis ändrad formöver till miljöskadelagen. Däremot skaU det även i fortsättningen vara möjligtall vid fastighetsdomstol framställa enskilt anspråk som går ut på annat änskadestånd. Sådan talan kan gå ut på förbud eller konkreta skyddsåtgärder eUerandra försiktighetsmått. Denna forumregel bibehåUs därför med en mindrespråklig justering. Bestämmelserna i 34 § andra och tredje meningarna har fåttutgå, eftersom de motsvaras av 13 § i den nya miljöskadelagen. OgUlaslalan som avses i 36 § på den gmnd alt svaranden efler talans väckande sökt ocherhållit tillstånd enligt denna lag, skall domstolen efter omständigheternaförordna atl vardera parten skall själv bära sin rättegångskostnad eller allfull eller jämkad ersättning skall tilläggas endera, (Jfr37 § i utredningens förslag) Förstastycket i 37 § har fått ulgå, eftersom en motsvarighet finns i 14 § i den nyamiljöskadelagen. Andra stycket kvarstår oförändrat. Villnågon för att utreda verkningama av miljöfarlig verksamhet som han utövar ellerämnar utöva företaga mätning eller annat undersökningsarbete på fast egendomsom annan äger eller innehar, kan , om skäl föreligger, föreskrivaatt tillträde lUI egendomen skall lämnas . Behöver mätapparaleller hknande instrument utsättas kan även föreskriva förbud vidvite all rubba eUer skada instmmentet. Föreskriftsom avses i första stycket kan meddelas även på ansökan av den som skall utföraundersökning som avses i 43 § andra stycket andra punkten. Undersökningsarbetetskall ulföras så atl minsta skada och intrång vållas. För skada och intrångskaU ersättning lämnas av den som utövar eller ämnar utöva den miljöfarligaverksamheten. Talan om ersättning väckes vid fastighetsdomstol som anges i34 §. Ändringeni 51 § beror på att 33 § upphävs. Någon ändring i sak är inte avsedd. Ändringarnai mUjöskyddslagen bör träda i kraft som miljöska delagen. övergångsbestämmelsentill ändringarna i miljöskyddslagen har anpas- Prop. 1985/86:83 sats tillmotsvarande övergångsbestämmelse till miljöskadelagen. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1, miljöskadelag, 2, lag om ändring i jordabalken, 3, lag om ändring imiljöskyddslagen (1969:387), Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Utdragur protokoll vid sammanträde Närvarande:f.d. justitierådet , regeringsrådet , justitierådet . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande överförslag till 1. miljöskadelag, 2. lag om ändring i jordabalken, 3. lag om ändring imiljöskyddslagen (1969:387). Förslagenhar inför lagrådet föredragits av departementsrådet . Lagrådetlämnar förslagen utan erinran. 65 5 1985/86. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. , , ,, , , , , , ,, , R. , , , , ,, Proposition om ersättning för miljöskador Föredragandenanmäler lagrådels yttrande (beslut om lagrådsremiss fattat vidregeringssammanträde ) över förslag till 1, miljöskadelag, 2, lag om ändring i jordabalken, 3, lag om ändring imiljöskyddslagen (1969:387), Föredragandenupplyser att lagrådet har lämnat förslagen ulan erinran och hemställer atlregeringen föreslår alt anta förslagen. Regeringenansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar all genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Bilagal Prop,1985/86:83 Sammanfattning av miljöskadeutredningens betänkande 1,Bland de rättsregler som gäller skyddet för miljön är inte skadeståndsreglernade viktigaste; det väsentliga är naturligtvis att förhindra skador, inte attersätta dem. Också skadeståndsreglerna kan dock bidra tUl att företag ochenskilda ökar sina ansträngningar alt hindra mUjöskador, Och när skadorinträffar, är det angeläget att den skadelidande enskilde har ett fuUgottersättningsskydd. Principen, att den som utövar förorenande eUer annanmiljöfarlig verksamhet skaU betala skadeverkningarna ("poUutor pays principle")har blivit etl riktmärke för lagstiftningen i många länder, fast den vanligeninte genomförts konsekvent. Genom atl lägga risken på miljöfariiga industrier istället för på de skadelidande är del också lättare att fördela den;möjligheten att försäkra företagen mot skadeståndsskyldighet för miljöskadorhar blivit betydligt bättre . Enligtde allmänna regler om skadestånd som intagits i skadeståndslagen (SkL) svararman för eget och för anställdas våUande - uppsåt eller oaktsamhet - till person-och sakskada; vid skada som enbart drabbar förmögenheten (renförmögenhetsskada) förutsätter ansvaret utanför kontraktsförhållandena iprincip brottslig gärning. föreskriver emellertid mUjöskyddslagen(ML) ett längre gående skadeståndsansvar för miljöstörningar av olika slag -föroreningar, buUer, skakning m.m. och enligt en vanlig uppfattning också förskador genom sprängsten. Den som bedriver mUjöfarlig verksamhet svarar iprincip strikt, oberoende av vållande, för inte bara skada på person eller sakutan också ren förmögenhetsskada, som verksamheten medför i omgivningen.Reglerna är emeUertid delvis oklara, och skyddet har dessutom sina luckor. Denviktigaste brislen är atl här liksom i andra sammanhang en strängskadeståndsregel inte ger någon garanti för alt en skada ersätts. Förskadeståndsskyldighet är det nödvändigt att man kan konstatera ettorsakssamband mellan den ansvariges verksamhet och skadan, och detta kan varaomöjligt särskUt vid föroreningsskador. Då slipper förorenaren alt svara för deskador som han åstadkommit. Ofta framträder skadeverkningarna först ; även när orsakerna kan klarläggas, kanske det förorenade företagethar upphört med verksamheten eller skadeståndskravet hunnit bh preskriberat (jfr6 nedan). - och privatpersoner kan vidare sakna medelall betala större skadestånd. Utredningens uppdrag är iprincip begränsat till en översyn av miljö skyddslagens skadeståndsregler och en del processuella bestämmelser som sammanhänger med dem. Frågor som nära berör vårt arbete behand las från mera principiell synpunkt av miljöskyddsutredningen och rätte- gångsulredningen. Liksom andra offentliga utredningar har vi vidare fått direktiv atl undvika reformförslag, som kan medföra ökade kostnader för det allmänna eller andra störte ingrepp i nuvarande kostnadsförhållanden. Allt delta har inskränkt våra möjligheter all föreslå mera radikala föränd ringar i gällande rätt. Vi kan här bara lägga fram vissa reformförslag som 7 förefallit speciellt angelägna. Ett fuUgott skydd för den skadelidande och enfullt tiUfredsställande fördelning av kostnaderna för miljöskador kan Prop.1985/86:83 manuppnå bara om man går utanför skadeståndsrätlens område Ofr 11 Utredningenföreslär att skadeståndsreglerna i ML bryts ut och införs i en särskild lag, miljöskadelagen. Del har visat sig att avgränsningen av , som främst tar sikte på kontroll över miljöfarliga verksam heter, inte passar så bra för skadeståndels del, - föreslår vi att reglerna om skadestånd i grannförhållanden i 3 kap, jordabalken flyttas över till den nya lagen. Enligtförslaget skall som huvudregel gälla etl strikt ansvar vid miljöfarligverksamhet. Liksom nu anknyts ansvaret i princip tiU användningen av fastegendom: den ansvarige blir i första hand fastighetsägaren (eller vid tomträtttomträttshavaren), när del är han som driver verksamheten, eller den som annarsbmkar en fastighet i näringsverksamhet eller offentlig verksamhet - däremot bl,a, inte bosladshyresgäster (jfr 6 §), Eftersom ett strikt ansvar förföroreningar för fartyg utreds i annat sammanhang, har vi avstått från att gåin på den frågan. Skadeståndsreglernai miljöskadelagen skaU omfatta väsentiigen samma typer av miljöstörningar somML, fast lagtexten i viss mån förtydhgas (se 1 §), I motsats tUl vad som nugäller skall det strikta ansvaret avse också helt tillfälhga störningar, t, ex,enstaka sprängningar och momentana gasulsläpp; när del gäller skadestånd,saknas anledning att utesluta dem, Den nuvarande regleringen i 30 § ML, somgör undanlag från del strikta ansvaret när störningarna är ortsvanliga ellerallmänvanliga, har vi också ansett oss böra behålla. På någol sätt måsle manskilja av vissa skador på egendom och förmögenhet som den skadelidande självfår stå risken för, och en lämpligare avgränsning än den i ML är svår attfinna. Något undantag för småskador på person och egendom skall däremot intelängre göras, (Se 3 § i förslaget,) - Undantagen för orts- och allmänvanligaslömingar har betydelse bara för föroreningar och andra immissioner itraditionell mening, inte för skador genom sprängsten; här föreslår vi enundantagslös regel om strikt ansvar för fastighetens ägare eller brukare (se 4§), Samma ansvar skall gälla om de driver annan verksamhet som medför särskUdfara för explosion (t,ex, sprängämnesfabrik), 3, SärskUdaproblem vållar entreprenörens ansvar för miljöskador som de orsakar - oftast genom sprängningar, ibland genom andra miljöstöran de arbeten, är del oklart, om enentreprenör som utför mera långvariga arbeten på annans fastighet kan bli ansvarig enligt ML för uppkommande skador. Under aUa förhållanden får fastighetsägaren - uppdragsgivaren - svara för miljöskador som entreprenören orsakar, både och enhgt vårt lagförslag. För den skadelidande får därför entreprenörsansvaret egentlig betydelse bara när han av någon anledning inte kan få ut skadeståndet av entreprenörens uppdragsgivare. Vi har tvekat, om det under sådana förhål landen finns tillräckliga skäl att låta entreprenören bära samma stränga ansvar för miljöskador som fastighetsägaren. I en speciell situation har . detta ansetts särskilt angelägel för alt trygga de skadelidandes ersättnings möjligheter, nämligen i de sällsynta fall då personskador inträffar till följd 68 1 övrigt har en väsentlig synpunkt varit, att en mer omfat- Prop.1985/86:83 lande skärpning av entreprenörsansvaret skulle påverka den nuvarandeansvarsfördelningen mellan byggherrar och entreprenörer och tydligen medföra enbetydlig höjning av entreprenörernas försäkringspremier utan motsvarande nyttaför de skadelidande. Enligt vår mening bör man inte i onödan ingripa i detansvarssystem som fungerar i entreprenadförhållanden. Främst av sådana skälhar vi inskränkt oss tiU atl dessutom föreslå strikt ansvar för entreprenörerjust i den situation där typiskt sett de skadelidande riskerar att slå utanersättning, nämligen vid sakskada orsakad av arbete - l.ex, sprängning ellerpålning - som entreprenören utför för privatpersoners räkning;erfarenhetsmässigt saknar många privatpersoner just i detta lägeansvarsförsäkring som täcker miljörisken, I övrigt -när entreprenören arbetarpå uppdrag av ett företag, staten eller en kommun - är meningen att entreprenörenskaU bära i stort sett samma ansvar som enligt gällande rätt. Han svarar alltsåför sakskada och ren förmögenhelsskada bara för vållande vid arbetenasutförande, om inte dessa är särskilt farliga; i del fallet skaU liksom nu gällaett strikt ansvar, (Se 7 § i förslaget,) - De skärpningar i ansvaret som nuangivils torde sakna nämnvärd ekonomisk betydelse för entreprenöremas del, mende bör ha sitt värde bl. a. genom att de fyUer en lucka i skyddet för deskadelidande och hindrar atl oförsäkrade privata fastighetsägare ensamma fårsvara för skador som entreprenören orsakar. Enligtvår mening bör den som driver miljöfarlig verksamhet också bära risken för vissa skador som närmast träffar allmänna intressen naturmiljön, allmänhetens rekreationsmöjligheter. torde emel lertid miljöskyddsutredningen i samråd med oss lägga fram etl lagförslag om skyldighet att ålerstäUa förstörd mUjö, och vi har därför inte ansett det nödvändigt att föreslå regler om skadestånd till det allmänna i mUjöskade lagen. - Vi har övervägt att utsträcka skadeståndsskyldigheten enligt lagen till att omfatta intrång i allemansrätt som drabbar enskilda personer. En sådan reform, som klart avviker från gällande ersättningsprinciper, skuUe emellertid få återverkningar inom skadeståndsrätten i övrigt och påverka expropriationsreglerna, och vi har därför funnit att den ligger utanför vårt uppdrag; värdet för den enskilde skadehdande skulle i alla händelser bli begränsat, eftersom hans ekonomiska skada normalt inte är stor i dessa fall. 5, Föratt förbättra den skadelidandes skydd föreslår vi att kravet på bevisning om orsakssammanhanget mellan skadegörande handling och skada skall lindras. Att för skadestånd fordra fuH säkerhet om det ofta komplicerade händelseförloppet skulle här medföra att den skadelidandes rätt tiU ersättning i stor utsträckning skulle stanna på papperet. Det räcker enligt förslaget att ett orsakssammanhang "skäligen kan antas" medhän syn till omständigheterna (se närmare 2 §), Detta innebär inte något mera radikalt avsteg från gällande rätt; redan nu framträder i rättspraxis en tendens att slå av på beviskravet just vid vissa miljöföroreningar (se särskilt NJA 1981 s, 622), och denna tendens skaU enligt förslagel komma till uttryck i lagtexten. En närmare precisering av bevisregeln har inte ansettsmöjhg; avsikten är bara att markera lindringen av bevisskyldighe- 69 ten,och sedan får mot denna bakgrund bevisfrågorna liksom nu bedömas Prop.1985/86:83 med hänsyn tillförhållandena i den enskilda tvisten. I motiven betonar vi atl något motsatsslut intebör ske pä grund av bestämmelsen. samma sätt som varamöjligt att tUlämpa motsvarande princip i vissa liknande situationerutanför miljöskadelagens område, l.ex. produktskador (jfr NJA1982 s, 421 - "Leo-målet"), Genom atl många miljöskador,särskilt genom föroreningar, framträder långt efter den skadegörandehandlingen, finns det en påtaglig risk för att skadeståndskravet i dessa fallbhr preskriberat. Regeln i 1 § preskriptionslagen, att en fordran preskriberas10 år efler tUlkomsten, innebär nämligen enligt tydliga motivuttalanden atltioårstiden skall räknas från den skadegörande handlingen. Denna tolkning, somfö. närmast slår i strid med lagtexten, leder till att ett krav på ersättningibland redan kan vara preskriberat, när en skada visar sig. Särskilt vid skadorpå gmnd av kemisk och fysikalisk-kemisk inverkan, l.ex. vid sjukdomar genom förgiftning,kan detta leda till klart oskäliga resultat. Vi har ansett del rimligt med enförlängd preskriptionstid just vid sådana skador. Tiden har här föreslagitstill från den skadegörande handlingen. Eftersom motsvarande problemuppkommer också utanför miljöskadelagens område, l.ex. vid skador på grund avkemiska produkter, har vi funnit det lämpligt med en generell bestämmelse ipreskriptionslagen om skadesfåndskrav för skador av det angivna slaget.Samtidigt har lagens regler om skadeståndspreskription omformulerats så attdet klart framgår vad som är utgångspunkten för preskriptionsfristen (seförslaget till ny lydelse av 3 § preskriptionslagen). I fråga om medvållande ochjämkning av oskäligt betungande skadeståndsansvar har vi ansett SkL:s regler(6 kap. 1 och 2 §§) vara lämpliga också för miljöskadomas del. Däremot harföreslagits en särskild bestämmelse om den slutliga fördelningen av ansvaretmellan solidariskt skadeståndsskyldiga, vilken skulle ge någol störte utrymmeför en skälighetsbedömning än vad som anses möjhgt enligt gällande rätt. (Se 8§ i förslaget till miljöskadelag.) I samband med allskadeståndsreglerna bryts ut ur ML och jordabalken bör enligt vår mening vissamindre ändringar, delvis endast formeUa, göras angående det processuellaförfarandet vid ersättningskravet m.m. Ett speciellt problem med ganska storpraktisk betydelse är när forum för skadeståndstalan för miljöskador. Dennuvarande bestämmelsen i 34 § ML föreskriver en annan behörig domstol -fastighetsdomstol - än när talan gmndas på allmänna skadeståndsregler. Dennareglering medför komplikationer i tillämpningen och kan ibland leda till fögarimliga resuhat. I väntan på rättegångsutredningens behandling av frågorna omspecialdomstolar kan vi knappast föreslå någon definitiv lösning påforumproblemet. TiUs vidare förordar vi den uppmjukningen av nuvarandebestämmelser, att talan enligt miljöskadelagen visserligen aUtid skall förasvid fastighetsdomstol men atl domstolen skall kunna pröva yrkandenom skadestånd på annan gmnd, t. ex. SkL, liksom andra yrkanden som har sambandmed skadeslåndsyrkandet. Enannan processuell fräga, som ansetts otiiurredsslällande reglerad, 70 rörden skadelidandes möjlighet till räiishjålp när han vill utreda förutsätt-Prop. 1985/86:83 ningarna för en skadeståndstalan om miljöskada innan haninleder rättegång. Inte sällan lär då behövas så omfattande och dyrbaravetenskapliga utredningar om komplicerade orsakssammanhang atl de belopp rättshjälpsmyndigheternaanser sig kunna bevilja blir otillräckliga. Inte heller på denna punkt kan viföreslå någon mera genomgripande reform av lagstiftningen med tanke bl. a. pårättegångsutredningens pågående arbete och de besparingsdirektiv utredningenfått. För att stärka de skadelidandes ställning vill vi dock genom ett tilläggtill 25 § rällshjälpslagen markera att rätlshjälpsnämnderna i situationer avdetta slag har rätt alt visa störte generositet än hittUls. Enligtdirektiven skaU vi särskilt utreda möjligheten alt införa en obligatorisk försäkring mol sprängskador. Som nämnt innebär vårt förslag att i varje fall fastighetsägare (eller nylljanderättshavare) och ibland även entreprenörer normalt skuUe svara oberoende av vållande för skador som sprängningen orsakar. Normalt kan den skadelidande då räkna på ersätt ning. Ett skydd genom obligatorisk försäkring kan emeUertid bli av värde för honom i situationer, där den ansvarige är insolvenl och saknar ansvars försäkring - något som vä! blir aktuellt framför aUt när sprängningen utförs av småföretagare eller sprängningskunniga privatpersoner. Efter vad vi kunnat finna, skulle försäkringen huvudsakligen få betydelse för sakskador orsakade av vibrationer eller sprängslen, medan personskador förefaller säUsynta i sammanhanget. Enobligatorisk sprängskadeförsäkring, som skulle täcka alla dessa risker, skulleemellertid av flera skäl bh praktiskt och försäkringslekniskl svår atlgenomföra; bl. a. är många vibrationsskador på förhand förutsebara eUer rentavoundvikliga följder av ett avtalat arbete. Vi har funnit att i den mån detfinns anledning att införa en försäkringsplikt försäkringen i vart fall börinskränkas lill atl avse skada genom sprängsten och andra lössprängda föremål.Det är framför alll här som personskador och oförutsedda sakskador uppkommer.I belänkandet diskuteras hur en sådan försäkring bör utformas; i stora delarutgör Irafikskadelagen ett lämpligt mönster, varvid försäkringsplikten i förstahand bör vUa på sprängaren. Närvi vägt det begränsade behovet av en obligatorisk sprängskadeförsäkring mol depraktiska nackdelarna - bl. a, den administrativa apparat som är nödvändig har vi inte velat i första hand förorda att en sådan försäkring införs. Detstränga skadeståndsansvar som enligt vårt förslag skall vila inte bara päfastighetsägaren ulan också i vissa fall på entreprenörer (3 ovan) bör kunnage de skadelidande ett tillräckligt skydd, i förening med den friviUigaförsäkring som här bmkar förekomma. För den händelse trots alll en obligatorisksprängskadeförsäkring anses angelägen, har vi dock utarbetat etl detaljerat förslagtiU lagstiftning härom jämte motiv (se bUaga tih betänkandet). Somredan antytts anser vi de skadeståndsrättshga reformer vi här föreslår knappast tillräckliga för att trygga den skadelidandes ersättnings- behov och fördela risken för miljöskador på ett rimligt sätt. a, blir det också med vårt förslag mänga gånger omöjligt atl finna upphovet tUl en miljöskada och få utersättning av skadegöranden. Vid skador genom 71 mindreutsläpp från en mängd föroreningskällor kan det vidare i praktiken Prop.1985/86:83 vara omöjligt, eller i vart fall alltför krångligt, atl krävaskadestånd av vae skadegörare för den skada han svarar för. Sådana brister ärnaturliga och svårfrånkomliga i etl syslem som bygger på skadeståndsrätlsligaprinciper, där man bl. a. inte kan komma ifrån kravet pä ett orsakssambandmellan den ansvariges verksamhet och skadan. Det finns därför anledning att taupp frågan om man borde skapa en ersättningsordning av annat slag, somfinansieras av de miljöfariiga verksamheterna - ett försäkrings- eller fondsystem.Detta skulle framför allt vara av värde vid person- och egendomsskador somorsakas av föroreningar. Som ibland påpekats i diskussionen kan man därigenomåstadkomma att verkligen risken läggs på den förorenade verksamheten, oberoendeav sådana slumpartade förhållanden som om etl samband kan konstateras med denenskilda skadan; bidragen tUl ersättningarna kan direkt anpassas efterverksamhetens miljöfarlighet, och på det sättet kan de eventuellt också styraproduktionen i en mUjövänlig riktning. - Å andra sidan får man räkna med altetl sådant syslem, hur del än utformas, blir krångligt att genomföra ipraktiken och fordrar en stor administrativ apparat. Dessutom medför del attmedel samlas på försäkring- eUer fondsidan på ett sätt som kan tänkas blipolitiskt kontroversieUt, En särskild komplikation är att föroreningsskadorockså uppkommer genom atl skadliga ämnen sprids, när miljöfarliga produkteranvänds eller kastas bort som avfall; det skulle vara inkonsekvent atl hålladessa skador utanför en ersättningsordning, men tar man med dem blir systemetännu mera invecklat. Somframgått ingår det inte i våra direktiv att utreda något särskiltersättningssystem av denna typ, men enligt ett riksdagsuttalande ligger detändå inom vårt uppdrag att la upp sådana frågor. Vi har i betänkandet (avsnitt12) diskuterat skälen för och emot olika tänkbara modeller för ett försäkring-eller fondsystem. Atl enbart föreskriva en obligatorisk ansvarsförsäkringinnebär ett otillräckligt skydd för de skadelidande. Av större intresse är enobligatorisk försäkring, som betalas av de skadegörande verksamheterna mendirekt skyddar de skadelidande (jfr bl. a. trafikförsäkringen). Frånförsäkringsteknisk synpunkt förefaller det inte omöjligt all genomföra en sådanordning, men den blir av mänga skäl invecklad och kostsam; vi anser oss intekunna förorda en modell av denna typ. - Ett annat alternativ är atl införa ettersättningssystem som administreras inte av försäkringsbolagen utan av detallmänna. Man kan här tänka sig att genom avgifter på miljöfarliga verksamhetersamla fonder som oberoende av skadeståndsregler ersatte alla skador av viss typ- primärt ansvariga fonder; sedan skulle utgivna ersättningar få återkrävasfrån den ansvariga verksamheten, om den kunde identifieras. Denna ordning läremellertid bh ännu mer komplicerad och tungrodd; den kräver en dyradministrativ apparat och innebär omfattande ekonomiska ingrepp. Det system som enligt vårmening innebär de minsta nackdelarna från praktisk och slatsfinansidl synpunkt är i stället att subsidiärt ansvariga fonder skuUe inrättas med sikte på föroreningsskador av vissa slag. De skuUe täcka endast sådana skador som inte kunde ersättas på annat vis, l.ex. genom skadeståndskrav mot den ansvarige eller genom försäkring. Ettsådant syslem, som har vissa motsvarigheter på annat håll (bl.