prop · G903159 · 1985-12-31 00:00:00 — hfarkawattningsföre-tagenkcransr således att bli förprövningspliktiga enligt NvL i saitma utsträckningsom de redan nu är enligt VL. Den tillåtlighets-prövming san skall ske medavseende pä företagets inverkan på naturmiljön blir också i princip densamna ide båda lagarna. Någon rätt till ersättning bör därför inte tillkomna sökandencm tillstånd till markavvattning vägras enligt NvL. Beslag till ändring i natvorvårdslagen (1964:822) Åtgärder san utförs för att awattna nark, för att säiikaeller tappa ur en sjö eller för att skydda mot vatten, när syftet med åtgärdenär att varaktigt <3ca en fastighets länplighet för något visst ändamål (narkawattning), får ej ske utan tillstånd. Tillstånd till detaljdräneringgenan täckdikning krävs endast cm det föreligger sannolika skäl att företagetleder till skador pä naturmiljön. Tillstånd bdiövs inte för markavvattning som sker isamband med takt av torv vartill tillstånd har lämnats enligt lagen (1985:000)cm vissa torvfyndigheter m.m. Tillstård behövs inte heller för att utförarensningar för att bibehålla vattnets djup eller läge. Ett tillstånd till markavvattning skall förenas med devillkor san behövs för att begränsa eller motverka skador pä naturmiljön avföretaget. 1985/86: 159 I första stycket stadgas en generellskyldighet att ansöka an tillstånd enligt NvL till narkawattning. Undantag frän förprövningsplikten har emellertid gjorts för detaljdräneringgenom täckdikning utan när det föreliggersannolika skäl att skador uppstår pä naturmiljön. Undantag har vidare gjorts i andra stycket för normalt underhålli form av rensning av diken och vattendrag till tidigare djup eller läge. I frågacm tolkningen av vad san skall förstås med sädanaunderhällsrensningar harjordbruksutskottet gjort några vägledande uttalanden i samband med tillkomsten av den nya vattenlagen,se JoU 1982/83:30 s. 27. Undantag frånprbvningsplikten för sådana narkawattningsätgärder san sker i samband med takt av torv har vidaregjorts. Denna fråga har behandlats i avsnitt 6.Undantaget gäller endast för takter som prövasenligt den föreslagna torv-lagstiftningen. Som har anförts iavsnitt 6 omfattas s.k. skyddsdikning inte av markawattningsdefinitionen i varesig VL eller förevarande paragraf. Skyddsdikning är således inte tillståndspliktig. Eftersom prövningenenligt NvL komner att ske gencm ett eriklare förfarande än prövningen enligt VL bör prövmingen enligt NvL ske före prövningenenligt VL. Några särskilda bestänmelser om prövningsordningen torde inte behövas. Prövningenenligt NvL bör kunna ske på ett relativt tidigt stadium i planeringen och innandetaljutredningar cm utfonnning och kostnader gjorts. Med den kännedom an värdefullarevåtnarksområden som länsstyrelsernaför\rvat, bl.a. gencm våtmarksinventering,torde de flesta länsstyrelser ha underlag för att ganska snabbt fatta beslut i tillstånds frågan. tidigare franliållitskeraner ett meddelat tillstånd enligt NvLofta att leda till att prövmingen enligt VL kan undvikaseller förenklas. Ett tillstånd av länsstyrelsentorde nämligen i regel kunna tolkas scm attdet är uppenbart att allmänna intressen inte skadas, åtminstone sävitt gäller naturmiljön. Ett tillstånd enligt NvL skall enligt tredje stycket kunnaförenas Prop. 1985/86: 159 med villkor eller föreskrifter för att begränsa ettföretags verkningeir pä naturmiljön. Häri ligger även att hörkunna föreskriva begränsningar av företagets onfattuiing. , scm ej cmfattas av tillståndstvångenligt 18, 18c eller 19 §, komna att väsentligt förändra naturmiljön, skall, innan företaget utföres, samråd ske med . Regeringen eller nyndietscm regeringen bestänmer kan föreskriva att inan landet eller del därav anmälanför samråd alltid skall göras i fråga an särskilda slag av arbetsföretag. son sägs i första stycket ägerlänsstyrelsen förelägga företagaren att vidtaga de åtgärder som finnaserforderliga för att begränsa eller motverka skada pä naturmiljön. Bestänrnelsema i denna paragraf skola ej avse bebyggelseinan anräde, san ingår i fastställd generalplan, stadsplan eller byggnadsplan, och ej heller företag vartill tillstånd lämnats enligt vattenlagen (1983:291)eller miljöskyddslagai (1969: 387). Från det i paragrafen föreskrivna samrådsförfarandet hcu: undcintagäven gjorts för markawattningsföretag eftersom dessa skall till-ståndsprö\/asenligt den nya 18 c §. Samrådsplikten kan däremot avse täckdikning, skyddsdikningoch rensning, scm inte omfattas av tJ.ll-ståndsplikten enligt nämnda §. Till böter eller fängelse dömes den som uppsåtligeneller av oaktsanihet 1. bryter mot förbud eller föreskriftscm meddelats enligt 5, 8, 10, 11 eller 14 §,16 § a«ira stycket eller 19 §, 2. bryter mot 16 § första stycketförsta punkten eller, an ej gärningen ärringa, mot 16 § första stycket andra purikten, 3. bryter mot 17 § eindra stycket, cm ej gärningen ärringa, 4. utför takt eller markavvattningsåtgärd utan attha tillstånd enligt 18 eller 18 c § eller bryter mot villkor eller föreskrifter san har meddelats i santoand med sådant tillstånd, 5. underlåter att fullgöraaniifilningss)?yldighet scm föres)crivits medstöd av 18 a § eller 20 §första stycket 6. bryter mot 22 § första ellertredje stycket eller mot föreskrift san neddelats i sambandmed medgivande enligt tredje stycket, 7. åsidosätter stadgandet i 23 §, om ej rningen sker påplats, Prop. 1985/86: 159 till vilken allnäriheten icke äger tilltirädeeller har insyn, eller gärningen är ringa, eller 8. uppför vilthägn i strid mot 24 a § eller åsidosätter villkor san är förenat med tillstånd till vilthägn. Utbyte av brott son avses i första stycket 4 skall förklaras förverkat, om det ej är uppenbart oskäligt. Ändringeni första stycket puiikt 4 haur gjorts för att ansvarsbe-stänmelsen skall bli tillämplig också på underlåtenhet att sökatillstånd enligt 18 c § eller brott mot föreskrift som meddelats enligt paragrafen. I andra stycket har uttryciket "bbilligt" byttsut mot "oskäligt". Någon saklig ändringåsyftas inte med detta. Stadgandet komnerockså att omfatta utbyte av en otillåten markavvattningsåtgärd. 1985/86: 159 Sammanställning av remissyttranden över promemorian (Ds Jo1985:2) Förprövning av markavvattningsföretag enligt naturvårdslagen (1964:822) Efterremiss har yttranden över promemorian avgetts av kammarkollegiet, lantbruksstyrelsen,, , , statens energiverk,domänverket, länsstyrelsernas organisationsnämnd, , Sverigeslantbruksuniversitet, länsstyrelserna i , , ,och län, , och . Lantbruksstyrelsenhar hört lantbruksnämnderna i , , , ,, , , , och Östergötlandslän. har hört skogsvårdsstyrelserna i , ,, , , , , ,och län. har hört fiskeriintendenterna iövre norra distriktet, nedre norra distriktet, mellersta distriktet och nedre södradistriktet samt sötvattenslaboratoriet. Lantbruksstyrelsen:Under första hälften av 1900-talet utfördes många sjösänkningar och vattenavledningarvars syfte till väsentlig del var att ta i anspråk markområden för uppodling tillåker. Lantbruksstyrelsen vill påpeka att dessa typer av markavvattningsföretagtillhör en svunnen tid och har numera i praktiken upphört. Markavvattningsföretagför jordbruksändamål kommer för överskådlig tid framöver att vara inriktade påatt förbättra brukningsbetingelserna på befintlig bnikningsvärd åkermark.Dessa markavvattningsföretag kommer enligt styrelsens bedömning endast iundantagsfall att beröra våtmarker som är av intresse ur naturvårdssynpunkt. Styrelseninstämmer i den redovisade uppfattningen att det är den framtida markavvattningenför skogsbruk och energiutvinningsändamäl som kan medföra risk för påverkan avskyddsvärda våtmarker. Enligt styrelsens uppfattning borde detta kommit tilluttryck i förslaget på så sätt att markavvattning för jordbruksändamål lämnatsutanför förprövningen enligt naturvårdslagen. Huvudregelnenligt vattenlagen är att för markavvattningsföretag krävs tillstånd enligtdenna lag. Denna skärpning av tillståndsplikten leder enligt lantbruksstyrelsensbedömning till en väsentlig ökad frekvens av markavvattningsföretag somframöver kommer att prövas enligt vattenlagen. Vidhandläggningen av markavvattningsärende vid lantbruksnämnderna 45 tardessa vid misstanke om att naturvårdsintressen kan påverkas, kontakt Prop.1985/86: 159 med enligt 20 §naturvårdslagen. Det har inte kommit till styrelsens kännedom att någonlantbruksnämnd genomdrivit någon åtgärd som skulle strida mot samrådsställningstagande.1 de fall då markägarna yrkat på mer omfattande åtgärder som kan påverkanaturmiljön har parterna diskuterat en jämkning av företaget. I annat fall harärendet hänskjutits till prövning enligt vattenlagen. arbetar en grupp med att se över verketshandläggningsrutiner vid markavvattningsförrättningar. Samråds- ochremissförfarandet vid tillåtlighetsprövningen uppmärksammas därvid särskilt. Vidprövningen av markavvattningsföretag enligt vattenlagen tillmätes synpunkterfrån myndigheter som har att bevaka allmänna intressen mycket stor betydelse.Styrelsen kan ge exempel på flera förrättningar där förrättningsmannen på grundav motstående naturvårdsintressen förklarat företaget ej tillåtligt. I ett parfall har frågan om tillåtlighetsprövningen hänskjutits till regeringen föravgörande. Vad lantbruksstyrelsen erfarit har endast ett fallkunnat noteras där naturvårdsintresset fått stå tillbaka för ett starktjordbruksintresse. departementspromemorian föreslagna förprövningen sträcker sig långt utövervad som avsågs med ovan redovisat motionsförslag utan att närmare ha redovisatskäl utöver de som behandlades i motionen. Promemorians förprövningsregleromfattar alla markavvattningsföretag med undantag för vissa uppräknade i denföreslagna lagparagrafen. Vidare föreslås att lantbruksnämnderna utan att detleder till nämnvärt merarbete skall svara för erforderliga utredningar och tilllänsstyrelsen lämna yttrande över såväl markavvattningsföretagets lämplighetfrån jordbrukssynpunkt som dess verkningar på naturmiljön. Föreslagentillståndspliktsregel i NVL innebär enligt lantbruksstyrelsens mening endubbelprövning av nästan samtliga markavvattningsföretag som av någonanledning skall prövas enligt vattenlagen. Det är endast i något undantagsfallsom en markavvattning prövas enligt vattenlagen av enbart skälet påverkan pånaturvårdsintressen. Lantbruksstyrelsenställer sig mycket tveksam till om det föreslagna prövningsförfarandetverkligen leder till en uttömmande behandling av ett markavvattningsföretagsverkningar på naturmiljön. Vid en sådan prövning erfordras ingående hydrotekniskaoch ekonomiska bedömningar av i vattenfrågor kunnig och erfaren personal.Nästan alltid då allmänna intressen berörs erfordras en bedömning avalternativa åtgärder för att väga samman alla intressen som berörs vidförrättningen så att en för alla parter acceptabel lösning kan erhållas. Dealternativa förslagens effekter på naturmiljön måste bedömas av inaturvårdsfrågor kunnig personal vid länsstyrelserna. Enligtförslaget så skall förprövning behandla i huvudsak endast företagets verkningar på naturmiljön. Vid prövning av ett markav vattningsföretag förekommer flera allmänna intressen som måste sammanvägas till en helhet och bedömas i relation till nyttan och 46 angelägenhetenav den sökta förrättningen. Allmänna intressen utövernaturvård som kan förekomma vid en mark- Prop. 1985/86: 159 avvattningsförrättningför jordbruksändamål är friluftsliv, påverkan på bebyggelse, fabrik,anläggningar, odlad jord till en efter ortsförhållanden betydande omfattningsamt säkerhets- och skyddsfrågor, fiskeintressen, förändrade förhållanden förnärboende och påverkan på allmänna hälsotillståndet m.fl. Motbakgrund av den erfarenhet som lantbruksstyrelsen har av markavvattningsförrättningargör styrelsen den bedömningen att nuvarande prövningsförfarande enligtvattenlagen ger minst lika stor och ibland bättre möjlighet att ta hänsyn lillnaturvårdsintressen. Där utöver kan alternativa lösningar prövas som intesällan kan leda till förbättrade förhållanden både för naturvården och markavvattningsintresset. Dettorde kräva mycket starka skäl för att införa en dubbelprövning av det slag somredovisas i departementspromemorian. Det kan enligt lantbruksstyrelsens meninginte vara försvarligt att införa en dubbelprövning av alla markavvattningsföretagför att uppnå möjligheten att påverka det mindre antal företag för vilkaursprungligen avsikten var att stärka naturvårdsskyddet. Medhänvisning till det ovan anförda avstyrker lantbruksstyrelsen i likhet medsamtliga hörda lantbruksnämnder förslaget om att införa en förprövning av markavvattningsföretagför jordbruksändamål enligt naturvårdslagen. Fiskeristyrelsen:I promemorian framhålls bl. a. att de motstående intressen som brukarförekomma i mål om markavvattning är naturvårdsintresset det vanligaste,sägs att mera sällan berörs fiskeintressen eller andra allmännaintressen. Enligtfiskeristyrelsens uppfattning är s. k. markavvattningsföretag praktiskt tagetundantagslöst till men för fiskets intressen och därmed i princip oacceptablaför såväl fiskerinäringen som för sportfiskare och vattenägare. Deskador som uppkommer orsakas av uttorkning av lek- och uppväxtområden förfisk, utsvämning av finkornigt material som minskar den biologiska produktionen,snabbare vattenståndsförändringar, förhöjda vattentemperaturer, risker för utsvämningav tungmetaller, försurningschocker m.m. Fiskeristyrelsenhar instruktionsmässig skyldighet att vårda och bevara de svenska fiskbeståndenså att dessa dels kan ge underlag för ett bibehållet fiske dels bestå som deoersättliga element de utgör i vår vattenfauna. Mot bakgrund härav måste fiskeristyrelsenur såväl bevarande- som nytt-jandesynpunkt bevaka den ytterligare utslagningenav våtmarker, vare sig de utgörs av myrar, mossar, sjöar eller rinnande vatten.Att i detta läge endast låta , lantbruksnämnden ellerlänsstyrelsen få avgöra tillåtligheten av dessa företags förprövningsansökningarenligt naturvårdslagen är helt oacceptabelt från fiskets sida. Frånfiskerisynpunkt är det positivt att tillståndsprövning sker av mark avvattningsföretag i enlighet med förslaget. förutsätter dock att klart inskrivna regler tillförs om ett obligatoriskt hörande av 47 Skogsstyrelsen:I promemorian sägs att föreliggande prognoser tyder på att Prop. 1985/86: 159 detäven kommer att ställas stora anspråk på exploatering av våtmarkerframförallt för skogsbruks- och energiutvinningsändamäl. Genom en utredning1979 har klarlagt skogsbrukets anspråk. Av den tillgängligavåtmarksarealen 7milj. ha skulle dikas sedan bl. a.våtmarker med särskilda naturvårdsvärden un-dantagits. Med den takt somskogsdikning nu bedrivs dröjer det innan arealen är dikad. Skogsstyrelsenanser av skäl som närmare utvecklas nedan att tillståndsplikt inte kanförordas framför allt med hänsyn till det skydd för våtmarkerna som hittillsuppnåtts genom gällande samrådsplikt och det ökade skydd som entillståndsprövning enligt nya vattenlagen (VL 1983:291) innebär. Förskogsdikning finns en obligatorisk samrådsskyldighet med sedan1980. Redan tidigare fanns i många län fungerande samrådsrutiner. Efter detatt samrådsskyldigheten tillkom har dessa rutiner ytterligare utvecklats vidför skogsvårdsstyrelser och länsstyrelser gemensamma seminarier ochexkursioner. Som ett led i arbetet har gett ut allmänna rådoch riktlinjer (1980:3) och har föreskrivit att statsbidrag intefår beviljas till dikning av våtmarker som bedöms ha särskilt värde urnaturvårdssynpunkt. Enligt skogsvårdsstyrelserna har samrådsskyldighetenutfallit väl och naturvårdshänsynen i regel beaktats vid dikningens utförande. GenomVL har tillståndsplikt införts fr.o.m. för alla markavvattningsföretagutom då det är uppenbart att varken allmänna eller enskilda intressen skadas.Tillämpat på skogsdikning innebär detta att tillstånd fordras bl. a. i alla defall då i motsats till markägarna anser att en våtmark inte bördikas alls eller att den avsedda dikningen bör modifieras så attskadeverkningarna mildras. som är tillsynsmyndighetöver VL får den också kännedom om alla planerade skogsdikningsföretag och kaneffektivt tvinga fram en prövning enligt VL. Vid efterföljande förrättningåligger det förättningsmannen att höra berörda myndigheter dvs. länsstyrelsenvad avser bl.a. naturvärdena hos våtmarken. Mankan i och för sig tänka sig att prövning enligt VL ändå utmynnar i etttillstånd för ett företag som inte skulle få tillstånd vid prövning enligt NVL.I sådana fall skulle våtmarkerna få ett sämre skydd enligt VL än enligt NVL.Skogsstyrelsen anser att sannolikheten för att detta inträffar är mycket litenoch förutsätter att det vid prövning i överinstanser skulleutbildas en rättspraxis som överensstämmer med den behandling ärendena skulleantas få vid en prövning enligt NVL. I varje fall borde den nuvarande ordningenkunna prövas innan steget tas till ett tillståndstvång enligt NVL. Denföreslagna tillståndsplikten innebär att markavvattningsföretag skall tillståndsprövas enligt både NVL och VL. Därigenom tas mera re surser från det allmänna och den enskilde i anspråk än om företagen bara prövades enligt VL. Enligt promemorian skulle många företag inte behöva prövas enligt VL om de har fått tillstånd enligt NVL. gälleräven vid nuvarande samrådsplikt eftersom då ger Prop. 1985/86:159 tillkänna sin åsikt om dikningsföretaget. Föreligger därvid inga anspråk frånnaturvårdshåll är prövning enligt VL i avseende på dessa inte aktuell. Förnärvarande skall skogsvårdsstyrelserna i samrådsförfarandet främst yttra sig omden skogliga lämpligheten av ett dikningsföretag. I promemorian föreslås enändring så att styrelserna som ett led i tillståndsprövningen dessutom åläggsatt bedöma dikningens inverkan på naturmiljön. Skogsvårdsstyrelserna harkompetens att bedöma den naturvårdshänsyn som bör tas i samband med ett skogsdikningsföretag,dvs. de modifieringar av en diknings utförande som naturvärdena kan kräva.Detta motsvarar till-lämpningen av 2I§ skogsvårdslagen vad avser andra skogligaåtgärder. För att bedöma om en våtmarks naturvärden är så höga att en betydandedel av dikningen bör förhindras behövs oftast en överblick på riksnivå och regionalnivå. Denna överblick och kompetens besitter . Den formellahanteringen av eventuella tillståndsärenden med ovan redovisade kompetensområdentar i detta yttrande ej ställning till. Skogsstyrelsenanser slutligen att det ökade skydd för våtmarker som eftersträvas bäst kantillgodoses om man jämsides med tillämpning av nuvarande regler ökarkunskaperna genom fortsatta inventeringar och samtidig klassificering avskyddsvärdet. Detta skulle tillsammans med den skogliga inventering ochplanläggning som pågår dels ge nödvändig överblick och dels ge väldokumenterat beslutsunderlag för den prövning av naturvärden som i olikasammanhang blir aktuell att utföra. Sammanfattningsvisanser att tillståndsplikt för skogsdikning enligt NVL inte kanförordas att nu gällande ordning med samrådsplikt och prövningenligt VL bör ge ettgott skydd för våtmarkerna att nu gällande rutiner inte bör ändras innan detvisats att en för naturvärdena ogynnsam rättspraxis utvecklats att denövergripande naturvärdesbedömningen i tillståndsärenden vad avserskogsdikning bör göras av att kunskaperna om våtmarkerna bör ökasgenom inventering och klassificering av skyddsvärdet. : Verket tillstyrker föreliggande förslag om tillståndsprövningav markavvattningsföretag, liksom att detta införs som en ny bestämmelse inaturvårdslagen, 18c§. Alla markavvattningsföretag som omfattas av vattenlagensbestämmelser kommer därmed att vara underkastade en generell förprövningspliktenligt NVL. Detta innebär också att frågan om prövning av tillstånd till ett markavvattningsföretaginte längre, som enligt VL: s bestämmelser, blir beroende av den bedömningföretagaren gör. Om denne exempelvis anser det uppenbart att företaget inteleder till skador på naturmiljön erfordras ingen prövning. Verketär berett att i samråd med länsstyrelserna anordna utbildning för personal på lantbruksnämnder och skogsvårdsstyrelser om och hur natur värden bör beaktas vid tillståndsprövning enligt NVL av markavvattnings företag. Lantbruksnämnderna respektive skogsvårdsstyrelserna, torde 49 4 1985/86. därigenomfå goda förutsättningar att förse med bedömnings- Prop.1985/86: 159 underlag som också avser företagets inverkan på aktuellanaturvärden. : Då våtmarkerna utgör en omistlig delav den svenska naturen är det av stor vikt att dessa bevaras så långt det ärmöjligt. På så sätt underlättar det tillståndsgivning för den lilla del avvåtmarkerna som behövs tas i anspråk för annat ändamål, t. ex.energiproduktion. En förprövning av markavvattningsföretag enligtnaturvårdslagen kan därför enligt verkets uppfattning endast vara positivt urenergisynpunkt. Verket vill därmed tillstyrka det lagda förslaget. : Enligt framlagt förslag skall tillståndspliktenligt NVL införas utan att tillståndsprövningen enligt VL tas bort, alltså endubbelprövning enligt två olika lagar. Visserligen sägs att den senare kanförenklas eller t. o. m. inställas. Men detta måste egentligen vara möjligtäven , om det vid samrådet enligt NVL står klart att inga allmänna intressenskadas. Vid införandet av nya vattenlagen anfördes också särskilt att lagenskulle utformas så att en helhetsbedömning skulle göras av domstolen i ettsammanhang och att undvika en dubbelprövning. gällande samrådsmodell med skogsvårdsstyrelsensmedverkan fungerar enligt domänverkets åsikt smidigt och bra. Genombestämmelserna i nya vattenlagen har dessutom en säkerhetsspärr införts mot attnaturvårdens eller andra allmänna intressen skall lida skada. Verket anser,att en sådan koppling av de två lagarna är att föredra. En mera informell handläggningenligt den första lagen kan vid behov följas upp med en formell enligt denandra. Tid bör ges för att rutiner och praxis för detta skall utvecklas. En formell tillståndsprövning enligt två olika lagar utanklara regler för samordning av lagarna framstår som en sämre lösning.Domänverket avstyrker därför det framlagda förslaget. Om detta ändå skullegenomföras, vill verket betona vikten av att s. k. skyddsdikning hålls utanförpå det sätt, som föreslås. Några andra intressen kan inte gärna skadas av entillfällig reglering av vattenförhållandena i avvaktan på att det nyaskogsbeståndet självt skall klara vattenbalansen. Kammarkollegiet: För att tillvarata allmänna intressenskall kammarkollegiet enligt 12kap. 20§ vattenlagen (1983:291) föra talan vidförrättning för prövning av markavvattningsföretag. Denna uppgift för kollegietär emellertid enligt lagen begränsad till fall där "det behövs".Frågan om ett sådant fall föreligger blir i praktiken beroende avförrättningsmannens bedömning, eftersom han enligt 12 kap. 14 § andra stycketskall sända kungörelsen om vattenföretaget till kollegiet "om allmännaintressen kan beröras". Sker inte detta, får kollegiet i allmänhet inte kännedomom företaget. Sedan den nya vattenlagen trädde i kraft, har endast något förflutit, och äldre lag är fortfarande tillämplig vid en förrättning där ansökan om förrättningsman gjorts eller förordnande om syneförrättning meddelats före den nya lagens ikraftträdande. Efter ikraftträdandet har 50 kollegietfått kungörelse om markavvattningsföretag i endast två fall. Även Prop.1985/86: 159 enligt den äldre vattenlagen anmäldes bara något eller någraenstaka fall åriigen till kollegiet. Om man skall utgå från förrättningsmännens bedömning,förekommer således endast ett ytterst litet antal markavvattningsföretag somkan beröra naturvårdsintressen eller andra allmänna intressen. Kollegiet kaninte avgöra riktigheten av denna bedömning. I promemorian synes man emellertidutgå från en annan bedömning i fråga om innebörden och förekomsten av allmännaintressen vid markavvattningsföretag. Frekvensen anmälningar av sådana företaghos kollegiet kan också ställas samman med en iakttagelse som i promemorianredovisas från inventering av våtmarkerna i sydvästraSverige, nämligen att mer awattning genom dikning förekommer än som tidigarevarit känt och antalet opåverkade våtmarker är försvinnande litet.