prop · G903118 · 1985-12-31 00:00:00 — Enligtpunkt 3 skall beträffande lillslånd som sökts före äldrebestämmelser tillämpas i fräga om säväl förfarandet som ärendenas prövning isak. Bestämmelserna har enligt lagrådsremissen ulformals i näraöverensslämmelse med de principer för övergångsreglering som föreslagils gällaför PBL. Härmed lorde åsyflas vad som i denna del föreslås i PBL för äldreplaninstitul. byggnadslovsärenden har emellertid en annan metod valtsi PBL. Enligt 17 kap. 25 § försia siycket PBL-förslaget skall således i ärendenenligt byggnadslagen eller byggnadsstadgan, som avgjort föreikraftträdandet, äldre bestämmelser tillämpas. Denna övergångsregel lar alltsåendasl sikte pä vissa pågående ärenden. Del är nämligen nödvändigt alt sammagmnder för prövningen och samma processuella bestämmelser skall gälla förbesvärsmyndigheten som för den myndighet som avgjort ärendet i försia hand. Enmotsvarande reglering är lämplig också i väglagen. Då det gäller ärenden omtillstånd, som inte längre erfordras, synes det i enlighet med vad ovan anförtsvara klart alt dessa ärenden - oavsett om de är anhängiga i försia instanseller överklagade inte föranleder någol avgörande i sak. Nägon särskildbestämmelse härom erfordras ej. Skulle något ärende vid ikraftträdandet varaberoende på prövning i första instans och skall ärendet enligt nya lagenavgöras av annan myndighet bör ärendet överlämnas fill denna myndighet. Medhänsyn lill förhållandena synes någon uttrycklig regel härom obehövlig. Eltsärskill problem kan mål om ersättning enligt 61 § erbjuda om ersättningbegärts på gmnd av elt äldre beslut om vägrat tillslånd enligt 47, 48 eller 49§. För fall då skadan är ersättningsgiU (se vad som sagls under 61§) fordras en övergångsbestämmelse. Har målel anhängiggjorts föreikraftträdandet, bör äldre bestämmelser om ersällning lillämpas avfastighetsdomstolen i fråga om målens prövning i sak, lät vara alt vidavgörandet bör vägas in alt skadan ej längre är ersättningsgiU. Har anspråk påersällning inte framförts hos domslol före ikraftträdandet synes man kunnagodta att ersättning ej skall utgå. Eljest får man med 17 kap. 16 § tredjestycket PBL-förslagel som förebild uppställa en preklusionsfrist för Lagrådetföreslår i enlighet med vad som anförts att punkterna 2 och Prop.1985/86:118 3 i övergångsbestämmelserna ges följande lydelse. I ärenden om tillstånd som alltjämt skall prövasenligt väglagen skall, om ärendet avgjorts i första instans föreikraftträdandet, äldre bestämmelser tillämpas i fråga om såväl förfarandet somärendenas prövning i sak. Beträffande mål om ersättning enligt 61 § väglagen,i vilka talan har väckts före ikraftträdandet, skall äldre bestämmelserfillämpas i fråga om målens prövning i sak. Deföreslagna ändringarna i paragrafens iredje och fjärde stycken är föranleddaav det nya plansystemet i PBL. Lagrådel vill framhålla atl uttrycket"Antagande av en detaljplan" i tredje siycket torde innefatta ocksåbeslut alt ändra en detaljplan (jfr 5 kap. 32 § PBL), vilket för undvikande avmissförstånd bör framgå av specialmoliveringen till paragrafen. Lagrådethänvisar till sitt yttrande över 14 § väglagen. Mot första stycket och förstameningen i andra stycket av förevarande paragraf har lagrådel ej annan erinranän att två redaktionella ändringar bör göras för att nå språkligöverensstämmelse med lagrådels förslag till lydelse av nyssnämnda paragraf iväglagen. Lagen om enskilda vägar har inte någon motsvarighet dll 14 § andraslyckel väglagen om undantag, när särskilda skäl föreligger, frän bestämmelseropi marks bebyggande eller användning. Detla innebär atl när det gäller enskildväg prövningen av undantag från l.ex. naturvårdslagens föreskrifter skall skeenligt den lagens bestämmelser. Enligt lagrådets mening synes det emellertidinte behövligt atl nu införa en erinran härom. En sådan erinran skulle förövrigt behöva kompletteras med hänvisning också till andra lagar som harsärskilda bestämmelser för marks bebyggande eller användning. Sådanbeslämmelse finns nu i lagen om fornminnen. Lagrådet förordar alt andrameningen i andra stycket får utgå. Paragrafensförsta slycke föreslås ändrad så alt beskrivningen av de olika åtgärder förvilka krav på länsslyrelsens tillstånd kan införas i trafiksäkerhetensintresse skall bli anpassad lill lerminologin i PBL. På skäl som redovisatsunder 43 § väglagen föreslår lagrådet att ifrågavarande ändringar ges sammalydelse som föreslagits belräffande nämnda paragraf Granskningenav de remitterade förslagen har i övrigi föranlett vissa ändringar avredaktionell art. 1985/86: ii8 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde den 27 febmari 1986 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. , , ,, , , , , , R. ,, , , , , Proposition om ändringar i väglagen (1971:948) och lagen(1939:608) om enskilda vägar 1 Anmälan av lagrådsyttrande Föredragandenanmäler lagrådets yttrande (beslul om lagrådsremiss fattat vidregeringssammaniräde ) över förslag lill lag om ändring i väglagen(1971:948) och förslag lill lag om ändring i lagen (1939:608) om enskildavägar. Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. 2 Förslaget till lag om ändring i väglagen Lagrådethar i silt yttrande ifrågasatt om inte anpassningen av väglagens terminologi fill PBL bort begränsas på samma sätt som föreslagits beträf fande annan aktuell följdlagstiftning. Med anledning härav vill jag anföra följande. Byggnadslagenoch väglagen har en terminologi som inte är samordnad trots att bådalagama innehåller bestämmelser om hur mark får bebyggas och tas i anspråk förolika ändamål. Orsaken till detta är atl lagarna har fillkommit vid olika tillfällenoch all något särskilt behov av en samordnad terminologi dä inte har funnits.Väglagen är f.n.utformad pä elt sådanl sätl all prövning i regel skall skeoberoende av om del också skall ske en prövning enligt byggnadslagsfiftningen. Väglagensterminologi är i vissa avseenden ålderdomlig i förhållande till PBL: s. Mångatermer och uttryck i väglagen härrör frän 1934 eller lagar om allmännavägar (se l.ex. 29 och 35§§ lag, 32 och 38§§ lag samt 43 och54 §§ väglagen). Jagdelar lagrådets uppfattning alt väglagen i förevarande avseende inte är behäftad med några mera påtagliga brister. Om väglagens terminologi lämnades oförändrad skulle den i vart fall inte komma i direkt konflikt med PBL. Atl jag trots detla vall alt redigera om väglagen beror på att PBL i väsenfiigt större utsträckning än den nuvarande byggnadslagstiftningen kommer atl behöva beaktas i vägsammanhang. Jag föreslår t. ex. all dub- 79 belprövningentas bort när det gäller tillstånd intill vägområdet. 1985/86:118innebär ett behov av samordning för alt klargöra kompetensfördelningenmellan och . Enligt min mening underlättasfillämpningen även i övrigi om PBL:s och väglagens terminologi är enhetlig. Somlagrådel påpekat i annat sammanhang i silt yttrande är samordningen mellan PBLoch väglagen inte lättillgänglig. PBLförutsätter ett väl utvecklat samarbete mellan planmyndigheter ochvägmyndigheler. PBL ger också kommunerna etl ökat planeringsansvar och en starkareställning när det gäller markanvändningen. Jag har därför skäl alt ulgå fränatt PBL: s uttryckssätt kommer alt bli vägledande när det gäller markplaneringoch olika tillståndsfrågor. Om lerminologin då inte är enhetlig finns risk föralt väglagens termer och uttryck kan missförstås. Denna risk är särskill slorför den som inte har den historiska förklaringen till den olikartadeterminologin klar för sig. Jaghar mot denna bakgrund funnit atl övervägande skäl talar för att del sker enanpassning i väglagen till PBL: s termer och uttryck. Jag noterar också attlagrådet inte motsatt sig atl så sker pä i huvudsak del sätt som föreslagils ilagrådsremissen. Redan nu vill jag fömlskicka atl jag kommer att föreslå depreciseringar som lagrådel ansett nödvändiga. Att den redigering som har skettinom inte varit föremål för remissbehandling beror på altjag med den PBL-anpassade terminologin i väglagen inte åsyftat att få tillstånd några sakliga ändringar av betydelse. Jagvill i detta sammanhang erinra om att den ändring som föresläs i väglagensom gäller reglering av bl. a. bebyggelse i närheten av allmänna vägar dvs.den huvudsakliga orsaken lill behovel av den samordnade terminologin -behandlats utförligt i prop. 1985/86: 1 om ny plan- och bygglag (s. 106).PBL-ulredningen hade valt atl låta föreskrifterna om byggnader finnas kvar iväglagen men föreslagit all reglerna om skyltar, reklamanordningar och liknandeskulle upphävas och att sådana frågor i fortsättningen skulle regleras endastgenom PBL. Utredningens förslag i denna del remissbehandlades och förslagelgodtogs i allmänhet av remissinstanserna. Chefen för ochmin företrädare kom emellertid efter samråd fram till all kraven i väglagen pätillslånd av länsslyrelsen för att uppföra byggnader och andra anordningarintill eller i närheten av allmänna vägar borde upphävas i den mån del råderbygglovsplikl enligt PBL. Lagrådetsallmänna synpunkter i övrigt lar jag upp i anslutning fill de enskildaparagraferna. Ilagrådsremissen har föreslagits några språkliga justeringar i 5§. Jag vill nuupplysa att jag i budgetpropositionen (prop. 1985/86:100, bilaga 8) föreslagitytterligare ändringar som är avsedda atl träda i kraft . Jagföreslår därför inte längre i detta sammanhang någon ändring av paragrafen. Jagbiträder lagrådets uppfattning att det föreslagna tillägget inte behövs. Lagrådethar tagit upp olika konsekvenser av atl förbättring av väg inte längre skall innefattasi byggande av väg. Lagrådet har vidare påpekat atl vad jag sagt om skyldighetenatl upprätta arbetsplaner synes missvisande. Med anledning av det vill jag göraföljande förtydliganden. Gränsdragningenmellan förbättring av väg och drifl av väg behandlades av den dåvarandedepartementschefen i prop. 1971:123 s. 123. Han kon staterade därvid allåtgärder som avser förbättring av väg och ålgärder som avser drifl av vägligger nära varandra. Han anförde vidare att till förbättring av väg bör räknasåtgärder som har lill syfte att höja en vägs allmänna standard på ell varaktigtsätl. Efler väglagens ikraftträdande har emellertid uttrycket förbättring avväg i den vägtekniska terminologin kommit att användas pä etl sätt som intealltid stämmer överens med vad som var avsett i lagtexten. Förbättring av väg ivägteknisk mening används nämligen nu även för atl beteckna rena driftätgärder dvs. ålgärder för atl hålla vägen i ett för samfärdseln tillfredsslällandeskick (26§). För sådana åtgärder upprättas inga arbetsplaner och inte hellersamråder man enligt 16 § väglagen med . Som exempel på åtgärdersom nu avses kan nämnas beläggning av en gmsväg, uppsättning av vägräcken,diknings-arbeten och uppsättning av belysning i en vägkorsning. Denna typ avsmärre ålgärder var vid väglagens tillkomst avsedda alt ingå i begreppet driflav väg trots atl de också kan sägas resultera i en varaktig förbättring avvägstandarden. Som min företrädare anfört i lagrådsremissen innebär praktiskttaget alla sädana åtgärder alt vägens standard höjs. I den mån nu förekommandeförbättringsarbeten är av större omfattning och av den karaktären atlarbetsplan bör upprättas vill jag framhålla all dessa arbeten skall räknas tillombyggnad av väg. Min avsikt med den föreslagna lydelsen har endast varit attfå lagtexten att stämma överens med den vägtekniska lerminologin. Samrådkommer alltså all ske i samma utsträckning som f.n. Arbetsplaner skall också iframliden upprättas i samma omfattning som sker . Kommuner ochlandstingskommuner kommer atl kunna bidra lill byggande av väg i minst sammautsträckning som . Del finns således inga skäl att befara alt de av lagrådelpåpekade konsekvenserna inträffar. Mot bakgrund av atl den föreslagnaändringen inte är avsedd atl medföra någon ändring i förhållande till vad somgäller var det inte meningsfullt att föranstalta om någonremissbehandling av förslagel i denna del. Jagvidhåller således förslagel alt paragrafen bör ändras pä sä sätt atl begreppeiförbättring av väg inte längre skall innefattas i byggande av väg. Ilagrådsremissen föreslog min företrädare atl väglagens anknytning till naturresurslagenlämpligen borde göras genom alt 13 § kompletteras med 81 ettkrav, att även NRL skall tillämpas när vägens läge och utförande Prop.1985/86:118 bestäms. Förslaget var i enlighel med vad som föreslagils idepartementspromemorian (Ds Bo 1984:3) med förslag till lag om hushållning mednaturresurser. Ingen av de instanser som avgav remissyttranden eller särskildaskrivelser med anledning av promemorian (prop. 1985/86:3, bilaga 2) hade någotatl erinra mot förslaget i denna del. Delta ledde till bedömningen att detendast är i samband med upprättande av arbetsplan som kopplingen till NRL ärmeningsfull. Jag godtar emellertid lagrådets förslag att införa en ny 3a§ medden utformning lagrådet angett i sitt yttrande. Jaggodtar i sak vad lagrådet har föreslagit beträffande denna paragraf menförordar en något annorlunda redaktionell utformning. Jagdelar lagrådets uppfattning att konsekvenserna av den föreslagna lydelsen hadebort belysas tydligare. Enligt min bedömning skulle emellertid en"uppmjukning" av fömtsättningarna för en förlängning av arbetsplanersgilfighetstid inte ha försämrat fastighetsägarnas situation. Avsikten med denföreslagna ändringen var i första hand att genom uttalandet i specialmoliveringenfå till stånd en direkt koppling till gällande flerårsplaner ochfördelningsplan och därigenom uppnå en mer stadgad praxis på området. Jagfinner emellertid med beaktande av vad lagrådet uttalat att den föreslagnaändringen i tredje stycket sista meningen skall utgå. Jaginstämmer i vad lagrådel uttalat beträffande innebörden av paragrafen. 43,45, 47 och 48§§ Beträffandeskälen till att anpassa terminologin i dessa paragrafer till PBL vill jaghänvisa dll vad jag anfört inledningsvis. Jaggodlar det av lagrådet föreslagna tillägget till 43 § försia stycket punkt 1,45, 47 och 48§§. Vidare anserjag - i enlighet med vad lagrådet påpekat - attuttrycket "inverka menligt på trafiksäkerheten" bör ersätta det ilagrådsremissen föreslagna ullrycket "försämra trafiksäkerheten". Jagvill nämna alt den i lagrådsremissen förutskickade ändringen i 22 §naturvårdslagen (1964:822) i anledning av den ändrade prövningsordningenenligt 43 § väglagen har föreslagils i den beslutade propositionen omföljdlagstiflning till PBL m. m. Lagrådethar förklarat sig ha svårt atl inse behovel av den föreslagna bestämmelsen i 45§ varigenom skyldighet gäller att söka tillstånd hos för sådanlsom kan äventyra "vägens bestånd, drifl eller bmkande".Lagrådel har vidare ansett det oklart varför detta uttryck valts Prop.1985/86:118 i 45 §. Med anledning härav vill jag anföra följande. Sommin företrädare uttalat i lagrådsremissen har avsikten varit att i 45 §sammanföra de åtgärder m. m. intill vägområdet som kräver tillstånd avlänsslyrelsen. Paragrafen har utformats så alt den även skall innefatta 47 §andra slyckel, 53 § andra siycket och 54 § i nuvarande lydelser. Syftet meddessa bestämmelser är att skydda vägens bestånd, drift och bmkande. Uttrycketfinns dessutom redan nu i 43 §. EnligtPBL-förslaget ges kommunerna möjlighet alt inom bl. a. elt område som inteomfattas av detaljplan medge lättnader i den generella bygglovspliklen (8 kap.5§ försia siycket PBL). Denna möjlighet skall dock begränsas av granneintressenoch allmänna iniressen (8 kap. 5§ andra slyckel). 1985/86:1 s. 700nämns som exempel på sådana intressen hänsynen dll landskapsbilden och denomgivande miljön. Enligt min mening är detla inte tillräckligt för allsäkerställa att kommunerna inte meddelar generella befrielser för områden somligger i närheten av allmän väg. Med hänsyn lill de värden som det allmännavägnätet representerar anser jag det erforderligt atl föreslå en skyldighet attsöka tillstånd hos för sådanl som kan äventyra vägens bestånd,drift eller brukande och som inte skall bygglovsprövas enligt PBL. Jag har inteansett del nödvändigl med remissbehandling i denna del. Förslaget är snarastatl se som en naturlig konsekvens av den föreslagna nyordningen i PBL sominnebär atl skyldigheten all söka bygglov kommer alt kunna varieras genomkommunala beslut. Den generella bygglovsplikt som finns enligtbyggnadslagstiftningen och som omfattar bl. a. anläggningar och anordningarinom områden i närheten av allmän väg kan sägas endast ha blivit"överflyttad" till väglagen. Förslagel lorde knappasl innebära någraförändringar i fråga om skyldigheten all söka fillstånd. Åndringen torde ipraktiken endasl innebära all lillslånd skall sökas hos länsslyrelsen i ställetför hos . Jaginstämmer i lagrådets uppfattning atl reglerna om verkställighet för atlåstadkomma rättelse när någon överträtt en bestämmelse i 45 § har blivitkrångliga. En annan lösning bör därför åstadkommas. Lagrådet har ansett atlbeslul om verkställighet i alla de situationer som avses kan anförtros ållänsslyrelsen. Jag godtar vad lagrådet har föreslagit. Sista styckel i 45 § bördärför ges den lydelse lagrådel har angett. Lagrådet,som förklarat sig inte ha något all erinra mol att paragrafen upphävs på detsätt som föreslagils, har gjort en del påpekanden. Med anledning härav vill jaganföra följande. Förslageli lagrädsremissen innefattar ingen ändring av vad som gäller om beslut ombyggande av väg. Frågor om byggande av väg skall alltså också i fortsättningenprövas av efter samråd med . Om ochlänsstyrelsen har olika uppfattning kommer frågan att avgöras av regeringen (11§). Enligtparagrafens nuvarande lydelse kan länsslyrelsen meddela bygg- 83 nadsförbudför s. k. vägreserval. I och med atl paragrafen upphävs blir det Prop. 1985/86:118 uppgift atl se till atl byggnadslov inte lämnas fill sådantsom försvårar vägbyggandet. Om det skulle uppstå en konflikt mellan en kommunoch om behovet, sträckningen eller omfattningen av kanvägverket alltid pröva frågan om den aktuella vägens byggande enligtbeslämmelserna i väglagen. Det blir då eller regeringen somslutgiltigt bestämmer om vägens byggande. Man kan ulgå frän atl del, närvägmyndighelen fattar beslul om byggande av väg i strid mot vad en kommunönskar, är fråga om myckel angelägna och övergripande vägbyggnadsföretag. Jagvill också i delta sammanhang hänvisa till 12 kap. 4 § PBL varigenom beslut attlämna bygglov skall kunna prövas av i vissa fall. I prop.1985/86:1 s.349 har chefen för anfört atl statligamyndigheter kan vända sig fill länsslyrelsen och begära ett sådanl förordnandesom avses i 12 kap. 4 § för etl visst område. Jag anser att del mot dennabakgrund finns fillräckliga garantier för att tillstånd inte kommer att lämnaslill byggnadsförelag inom områden där väg skall gå fram även om 49 § intelängre gäller. Jag vidhåller således förslaget i remissen i denna del. Lagrådethar på anförda skäl ansett det tillrådligt alt behålla paragrafens försiaslycke oförändrat och förklarat sig inte se något avgörande hinder mot attfömtsättningarna för ingripanden blir någol olika inom och utom område meddetaljplan. Jag godtar vad lagrådet föreslagit. I 52§ första styckel föreslåsdärför endast redaktionella ändringar. anmärkt berör i praktiken endast de fall fastighetsägaren redan harfått bygglov av men sedan vägrats tillstånd enligt 47 §. Deninskränkning som lagrådet påpekar torde sakna praktisk betydelse. Jagdelar lagrådets uppfattning att de ärenden varom här är fråga är sådana som vid avgörandet kräver en avvägning mellan olika intressen. Jag har emellertid inte anledning atl tro all - såsom lagrådet befarar - kommer att se ordnings- och säkerhetsföreskrifter ensidigt frän de syn punkter har atl företräda. har i delta sammanhang atl iaktta saklighet och opartiskhet i enlighet med vad som föreskrivs i 1 kap. 9§ regeringsformen. I 4§ väglagen anges att vid väghållning tillböriig hänsyn skall tas till bl. a. enskilda intressen. Del är min erfarenhet att vid sina avgöranden i dessa hänseenden gjort opartiska och allsidiga bedömningar. Inom finns sådan erfarenhet att också andra än rena ordnings- och säkerhetsfrågor kommer att beaktas. enligtmin mening inga skäl alt anta att inte skulle ge besvärsär- Prop.1985/86:118 endena en opardsk och allsidig bedömning eller atträtlssäkerhetsinlressen eljesl skulle sättas i fara om blirbesvärsinstans. Lagrådethar föreslagit att länsstyrelse skall bli besvärsinstans i stället förvägverket. Jag ser inte alt en sädan besvärsordning i högre grad än den jag nuhar föreslagit - i vart fall inte utan väsentliga ändringar i 34 §länsstyrelseinstmktionen (1971:460) - skulle dllgodose rättssäkerheten. Enfördel med mitt förslag är också att man får en för hela landet enhetlig praxisoch att inte skulle behöva yttra sig till länsslyrelsen i varjesärskilt fall där en samordning över länsgränserna är önskvärd, vilket förövrigi lorde gälla många ärenden. 1 sammanhanget vill jag erinra om altlänsstyrelsen kan fylla en viktig funktion som remissinstans fill -särskilt i de ärenden som uteslutande gäller lämplighelsbedömningar. Jagvidhåller således förslaget i remissen när det gäller besvärsordningen. Idenna del har jag samrått med chefen för . Jagnoterar att lagrådel instämt i alt ärenden varom nu är fräga inte är av den artall regeringens medverkan är påkallad och att en besvärsordning enligttvåinstansprincipen är mest rationell. Jaggodlar vad lagrådel har förordat beträffande denna paragraf. Del ilagrådsremissen föreslagna tillägget i 76 § andra styckel bör därför ulgå. Jaginstämmer i vad lagrådel uttalat och godtar lagrådets förslag till övergångsbestämmelser. 3 Förslaget till lag om ändring i lagen om enskilda vägar Lagrådethar utgått från att ullrycket "Anlagande av en detaljplan" i Iredjesiycket också innefallar beslul all ändra en detaljplan. Lagrådets antagande ärriktigt. har anfört torde avse andra siycket och första meningen i tredjeslyckel. Jaginstämmer i vad lagrådet ullalat beträffande paragrafens innebörd och godlar isak lagrådels förslag men förordar en något annorlunda redaktionell utformning. Jaggodlar vad lagrådet har föreslagit. Jaghemställer att regeringen föreslår att anta de av lagrådet granskadelagförslagen med vidtagna ändringar. Regeringenansluter sig dll föredragandens överväganden och beslutar alt genom propositionföreslå att anta de förslag som föredraganden har lagl fram. Lag om ändring i väglagen (1971:948) Härigenomföreskrivs i fråga om väglagen (1971:948) dels alt 49, 50 och 54 §§ skallupphöra att gälla, dels att I, 5-9,10-19, 22, 23, 26-28, 33, 39-48, 51-53, 57, 61, 63-66, 68 och 70-77 §§ skall haföljande lydelse. Dennalag gäller allmän väg. är, fömtom väg som anlägges enligt denna lag eller enligt lagen förändraslill allmän, sådan för allmän samfärdsel upplåten väg som av ålder ansetts somallmän eller enligt äldre bestämmelser anlagts som eller förändrats till allmänoch som vid denna lags ikraftträdande hålles av staten eller kommun. Vägupphör atl vara allmän, när vägen dragés in. Är kommun väghållare, upphör vägatt vara allmän, när vägen enligt byggnadslagen (1947:385) upplåtes eller skallvara upplåten till allmänt begagnande som gata. Har väg upplåtits lill allmäntbegagnande som gata medan staten är väghållare, upphör vägen att vara allmän,när kommunen övertar väghållningen. är, fömtom väg som anläggs enligt denna lag eller enligt lagen förändraslill allmän, sådan för allmän samfårdsel upplåten väg som av ålder ansetts somallmän eller enligt äldre bestämmelser anlagts som eller förändrats tillallmän och som vid denna lags ikraftträdande hålls av staten eller en kommun. upphör atl vara allmän, när vägen dras in. Om en kommun är väghållare,upphör vägen att vara allmän, när den enligt plan-och bygglagen (0000:000)upplåts eller skall vara upplåten lill allmänt begagnande som gata. Om en väghar upplåtits till allmänt begagnande som gala medan staten är väghållare,upphör vägen att vara allmän, när kommunen övertar väghållningen. Staten är väghållare i denmån ej regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, statens vägverkförordnar alt kommun i stället för staten skall vara väghållare inom sitlområde eller del därav.