prop · G9039 · 1985-12-31 00:00:00 — Idenna paragraf finns en bestämmelse som föreskriver att en krigsman somomhändertagits på grand av berasning skall så snart det kan ske underkastas läkarandersökning,om det behövs med hänsyn till hans tillstånd. Bestämmelsen motsvarar heh -föratom 40 § i förslaget till disciplinlag - 36 § andra stycket militärarättegångslagen. En likartad bestämmelse finns också i 3 § lagen omomhändertagande av berusade personer. 42 §Den omhändertagne skall förhöras och underrät tas om anledningen lill omhändertagandet. 1985/86: 9 Paragrafenupptar en bestämmelse om alt den omhändertagne skall förhörasså snart som möjligt och därvid underrättas om anledning tiU omhändertagandet.Regeln har en direkt motsvarighet i 15 och 16 §§ polislagen (1984:387) och 7 §lagen om omhändertagande av berusade personer. I MAK: s förslag motsvarar paragrafen41 § disciplrnlagen. 43§ Den omhändertagne skall friges så snart det kan ske utan men för honom självoch det inte längre finns anledning att ha honom omhändertagen. Frigivandetskall alltid äga ram senast efter omhändertagandet, om det inteuppenbarligen Ugger i den omhändertagnes eget intresse att få stanna kvarkortare tid däratöver. Paragrafenmotsvarar 42 § i förslaget UU disciplinlag. Den innehåller bestämmelser omfrigivande efter omhändertagande. Enligtparagrafen skaU den omhändertagne friges så snart det kan ske ulan men förhonom själv och det inte längre finns anledning att omhänderta honom.Frigivande skall dock alltid ske senast efter omhändertagandetutom i det fall då det uppenbarligen är förenligt med hans eget intresse atthan får stanna däratöver. 1 7 § tredje stycket lagen omomhändertagande av berusade personer finns en motsvarande regel. IMAK: s förslag fanns en 24-Ummarsregel som kompletterade den beskrivnahuvudregeln och som var avsedd för det fallet att den omhändertagne varmisstänkt för viss svårare brotlsUghet. Efter påpekande från remissinstansernaom att en sådan regel kan komma i konflikt med 24kap. 7 § harjag funnit att regeln i fråga bör utgå. 44§Alkoholdrycker eller andra berusningsmedel, som påträffas hos den som haromhändertagits på grand av berusning, skall tas ifrån honom. Beslut om dettameddelas av den som har omhändertagit den berusade. Medegendomen skall förfaras på det sätt som föreskrivs i 2 § 1 första stycketlagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. Beslut angåendeegendomen meddelas av den myndighet som anges i 19 §. Belopp som har erhållitsvid försäljning av egendomen tillfaller staten. Förstaoch andra styckena får tillämpas även i fråga om injekUonsspra-tor och kanylersom kan användas för insprutning i människokroppen. Detsamma gäller andraföremål, som är särskUt ägnade alt användas för missbrak av eller annanbefattning med narkoUka. Paragrafenreglerar förfarandet med alkoholhaltiga drycker eller andra berasningsmedel m. m.som påträffas hos den omhändertagne. Bestämmelsenöverensstämmer med 43 § i MAK: s förslag discipUnlag samt med vad somföreskrivs i 36 § tredje och flärde styckena militära rättegångslagen. Se också8§ lagen (1976:511) om omhändertagande av berasade personer. 45§ Om det finns anledning anta att en krigsman oiovligen bär på sig föremål som tillhör försvarsmakten eller som han annars inte får inneha, kan han enUgt förmans förordnande underkastas kroppsvisitation för efter sökande av föremålen. För eftersökande av sådana föremål får enligt förmans förordnande 118 skåp, väskor och annan egendom som tillhör ellerdisponeras av krigsman- nen undersökas, om detfinns anledning anta att föremålen finns där. 1985/86: 9 sådanundersökning får också göras stickprovsvis eller i anslutning till en störreundersökning, som företas av särskilda skäl. Åtgärderenligt första och andra styckena får vidtas endast inom ett militärt områdeeller ett annat område som disponeras av försvarsmakten. Paragrafensaknar motsvarighet i MAK: s förslag. I fråga om bakgrunden tUl bestämmelsernahänvisas tiU den allmänna moUveringen. Iparagrafen regleras vilka undersökningar som militära förmän får göra för attsöka efter föremål som det är förbjudet för krigsmän att inneha. Sådana föremålär t. ex. vapen, ammunition och sprängmedel som lämnats ut till en värnplikUginför en övning men som han i strid mot meddelade föreskrifter underlåUt attlämna tUlbaka efter övningen. Även föremål som krigsmannen tillgripit räknas UUsådant som han enligt paragrafen inte får inneha. I den mån gällande regler gördet otiUåtet för en krigsman att inneha alkoholdrycker får också sådanaeftersökas med stöd av paragrafen. Vad en krigsman får resp. inte får innehafår följaktligen bestämmas med utgångspunkt såväl i allmänna regler i lagar ochandra författningar som i särskilda ordnings- och säkerhetsföreskrifter somkrigsmannen är underkastad vid tillfället. Reglernai paragrafen bör ha sitt huvudsakliga tillämpningsområde vid eftersökning avföremål som vapen, sprängmedel osv. som kan åstadkomma skada vid otiUåtenanvändning samt vid kontroU av att alkoholdrycker inte förs in på förbanden medordnings- och säkerhetsproblem som följd. Vid misstanke om egendomsbrott därdet mera är fråga om ekonomisk skada för försvarsmakten bör ärendet överlämnastill åklagare eller polis som med stöd av kan vidta de åtgärdersom behövs. Förstastycket innehåller bestämmelser om kroppsvisitation. I rättegångsbalkensmening innebär kroppsvisitation undersökning av den misstänktes kläder och vadhan i övrigt bär på sig. Begreppet har samma innebörd i detta sammanhang. Kroppsvisitationskall skiljas från kroppsbesiktning, som innebär en undersökning av självakroppen. Paragrafen medger inte att denna sistnämnda form av undersökninggenomförs efter beslut av en militär förman. Kroppsvisitationfår enligt paragrafen företas vid misstanke mot en krigsman att han bär på sigammunition, sprängmedel eller annat som det enligt vad som har sagts ärförbjudet för honom att inneha. Misstanken behöver inte gälla ett visstföremål. Det är tillräckligt att det finns anledning anta att krigsmannen harpå sig något som han inte får inneha. Någon närmare kännedom om vad det är förslags föremål behöver alltså inte föreligga. Beslutom kroppsvisitaUon får fattas av den som är krigsmannens förman, dvs. av någonsom enligt reglerna om befälsrätt i förordningen med tjänsteföreskrifter förförsvarsmaktens personal är att anse som förman i förhåUande till krigsmannen. Iandra stycket regleras vilka andra undersökningar än kroppsvisitation sommilitära förmän får besluta om för att eftersöka föremål som krigsmän inte fårinneha. Sådana undersökningar får avse skåp, väskor och annan Prop.1985/86:9 egendom som tillhör krigsmannen eller disponeras av honom. Bestämmelsernai fråga gör det aUtså tiUåtet för det militära befälet att undersöka envärnpliktigs logementsskåp och andra förvaringsutrymmcn som han disponerar påförbandet, om det sker för det ändamål som anges i paragrafen. Undersökningarkan också göras med avseende på väskor, portföljer och annat handbagage för attförhindra att krigsmän för ut otillåtna föremål från förbanden eller att de dittar med sig sådant som det är förbjudet för dem att inneha där. Avde grandläggande reglerna om förbandschefens ansvar för ordningen vid förbandetfår anses följa en rätt för honom att företa eller beordra visitationer ikontrollsyfte av förbandets lokaler och utrymmen inbegripet de särskilda förvaringsutrymmensom de värnpliktiga disponerar för personliga tiUhörigheter. Sådana inspekUonersom utförs för att t. ex. kontrollera att de värnpliktiga har sin utrastning iföreskrivet skick omfattas inte av paragrafen. De får som nämnts anses tillåtnapå grund av aUmänna rättsgrundsatser. Föratomförvaringsskåp och väskor osv. får en undersökning enligt paragrafen avse ocksåannan egendom, t. ex. fordon som en krigsman förfogar över. Somen förutsättning för att en undersökning skall få företas enligl andra stycketförsta meningen gäller att det finns anledning anta att ett förbjudet föremålförvaras i det utrymme som undersökningen avser. Att misstanken inte behöver gäUaett visst bestämt föremål har framhåUits i anslutning till reglema om kroppsvisitation. Detbehöver dock inte föreligga någon sådan konkret misstanke mot en viss krigsman.Som framgår av ordalydelsen i andra styckets andra mening får undersökningargöras också stickprovsvis samt i anslutning tiU större undersökningar, somföretas av särskilda skäl. Sådana särskilda skäl som motiverar en meraomfattande undersökning av värnpliktigas handbagage kan t. ex. föreligga infören utryckning. Genomtredje stycket begränsas rätten att företa kroppsvisitation och andraundersökningar enligl första och andra styckena till militära områden ochandra särskilda områden som försvarsmakten disponerar. Exempel på militäraområden är kasernområden, flottiljområden och liknande. Som sådana områdenräknas också vissa övningsområden. Som regel framgår det av skyltning påplatsen alt ett område är militärt. Parkeringsplatser för vämpliktigas civilafordon är vanligtvis områden som disponeras av försvarsmakten, om de ligger ianslutning tUl ett militärt område. Paragrafen gör det alltså tUlåtet attundersöka krigsmäns privata fordon, om de är uppställda på en sådan plats. Ävenpå områden som endast tiUfälligt disponeras av försvarsmakten får deundersökningar som avses med paragrafen genomföras. Det är således tillåtet attundersöka vämpliktigas bagage i ett utrymme som försvarsmakten får disponerapå en flygplats eller i ett hamnområde, även om utrymmet har upplåtits tiUförsvarsmakten enbart för undersökningens genomförande. 46 § En krigsman somhar ålagts disciplinpåföljd av en chef som avses i Prop. 1985/86:9 21 § får begära omprövning av beslutet hos myndigheten. En sådan begä ran skaU göras skriftligen hos myndigheten från den dag då krigsmannenfick del av beslutet. Mot ett sådant beslut får talan inte föras i annanordning. Enbegäran som har kommit in för sent prövas inte. omprövar ett beslut, skall bestämmelserna i 20 och 23- 31 §§ Ullämpas. Idenna paragraf, som motsvarar 44 § första och andra styckena i förslaget tilldisciplinlag, regleras rätten klagan mot beslut av chefer som avses i 21 §,dvs. beslut av t. ex. en kompanichef. Enligtparagrafens första stycke får den som har ålagts en disciplinpåföljd i ettsådant faU begära omprövning av beslutet hos myndigheten. En sådan begäran skaUske skriftligen och skall ha inkommit tiU myndigheten senast efterden dag då krigsmannen fått del av beslutet. Paragrafenreglererar uttömmande rätten till klagan över lägre chefers disciplinbeslut.Begäran om omprövning är således den enda möjlighet som står till buds i dessafall. En kompanichefs beslut kan alltså inte överklagas direkt tilltingsrätten. Någrastörre krav på innehållet i en skriftlig begäran om omprövning bör inteställas. Det får vid muntligt förhör vid behov klarläggas närmare vilkenändring i beslutet som begärs och vilka skäl som anförs för detta. Det bördärför inte komma i fråga att avvisa en begäran om omprövning därför att den äroklar eller ofullständig. Iandra stycket sägs att en för sent inkommen begäran om omprövning inte tas upp tiUprövning. Detta innebär t. ex. att kompanichefens beslut har vunnit laga kraftom klagan inte förts i rätt tid. Detta begrepp används i 32 § för att ange närverkställighet får ske. omprövar ett disciplinbeslut av en lägre chef, tiUäm-pas i principsamma handläggningsregler som om det gällde ett nytt disciplinärende hosmyndigheten. Tredje stycket reglerar detta. 47 §I ärenden om omprövning av beslut om extratjänst får myndigheten, om beslutet är verkställbart, förordna att det tiUs vidare inte far verkstäl las. Paragrafen,som motsvarar 45 § i MAK: s förslag tUl disciplinlag, ger myndigheten enmöjlighet att förordna om inhibition i omprövningsärendena. Beträffandeparagrafens tillämpning kan hänvisas till specialmotiveringen UU 52 §. 48 §Myndighetens beslut att ålägga discipUnpåföljd får av krigsmannen överklagas genom besvär hos den tingsrätt inom vars domkrets myndighe ten är lokaliserad eller, om myndigheten inte är lokaliserad inom riket eller särskilda skäl föreligger, hos den tingsrätt regeringen bestämmer. Idenna paragraf, som motsvarar 46 § i MAK: s förslag lill discipUnlag, föreskrivs att myndighetens beslut om disciplinpåföljd får överklagas ge nom besvär hos den tingsrätt inom vars domkrets myndigheten är lokali- 121 Prop.1985/86: 9 serad. LokaUseringsorten är normalt myndighetens ordinarie förläggningsort.I de fall där myndigheten t. ex. saknar fast lokalisering ankommer det enligtparagrafen på regeringen att bestämma vilken Ungsrätt som är behörig.Bemyndigandet för regeringen i paragrafen är främst avsett att användas underkrigsförhållanden. Men även i fråga om den svenska beredskapsstyrkan för FN-tjänstfinns det behov av undantag från huvudregeln i paragrafens första mening. Detbör observeras att det bara är den enskilde som har rätt att överklaga. Någonsådan rätt för det aUmänna finns alltså inte. 49 §Myndighetens beslut överklagas genom att besvärshandhngen till ställs den myndighet som har meddelat beslutet. I besvärshandlingen skall anges det beslut som överklagas och den ändring i beslutet som yrkas. Besvärshandlingenskall ha kommit in till myndigheten från den dag då klagandenfick del av beslutet. Tingsrättenskall, sedan handlingarna i ärendet överlämnats dit, pröva om besvärshandhngenhar kommit in i rätt tid. För sent inkomna besvär skall avvisas. Paragrafenmotsvarar 47 § i förslaget till disciplinlag. Enligtförsta stycket överklagas myndighetens beslut genom att en be-svärshandUngUllställs den myndighet som har meddelat beslutet. I besvärshandlingen skallanges det beslut som överklagas och vilken ändring som begärs. Vadbesvärshandlingen i övrigt skall innehålla framgår av 2 § lagen (1946:807) omhandläggning av domstolsärenden, vilken lag enligt 50 §skall tillämpas vid prövning av besvären. Enligtandra stycket förordar jag att besvärshandhngen skaU ha kommit in från den dag klaganden fick del av beslutet om discipUnpåföljd. Detankommer på myndigheten att snabbast möjligt vidarebefordra besvärsinlagan Ulltingsrätten, med uppgift om när krigsmannen fick del av beslutet och när handUngenhar kommit in. I tredje stycket finns en erinran om myndighetens skyldighet attlämna handlingarna till Ungsräiten. Detankommer sedan på tingsrätten att pröva om överklagandet har skett i rätt Ud.För sent inkomna besvär skaU avvisas genom särskilt beslut. 50§ I fråga om besvär tillämpas lagen (1946:807) om handläggning avdomstolsärenden i den mån inte annat föreskrivs i denna lag. Därvid gällerbeträffande besvärshandlingen vad som föreskrivs i den lagen om ansökan. Paragrafenmotsvarar 48 § i MAK: s förslag till disciplinlag. Enligtdenna paragraf skaU domstolen vid prövning av ett discipHnärende tillämpalagen om handläggning av domstolsärenden. Därvid gäller i fråga om besvär vadsom sägs i den lagen om ansökan. Vidare följer av 20 § lagen (1946:804) ominförande av nya att brottmålsreglerna i vissa hänseenden,bl. a. i fråga om rättegångskostnader, blir tillämpliga. 51 § Tingsrättenskall vid avgörande av sakéii bestå av en lagfaren domare . 1985/86:9 och tre nämndemän. Vid handläggning i övrigt av ärendet är tingsrätten domför med en lagfarendomare. Paragrafenmotsvarar 51 § i MAK: s förslag tiU discipUnlag. Enligtdenna paragraf skall tingsrätten vid avgörande av saken bestå av en lagfarendomare och tre nämndemän. Vid handläggning i övrigt i ärendet är tingsrätten domförmed en lagfaren domare. Detta gäller vid förberedande handläggning och beslutunder ärendets gång, t. ex. inhibiUon liksom exempelvis vid avvisning av försent inkomna besvär. 52 §Tingsrätten får, om det överklagade beslutet är verkstäUbart, för ordna att det tiUs vidare inte får verkställas. Dennaparagraf motsvarar 52 § i förslaget till disciplinlag. Iverkställighetsregeln i 32 § ges möjlighet att under vissa föratsättningarförordna om omedelbar verkställighet. Om ett sådant verkställighetsförordnandehar meddelats av myndigheten, har domstolen efter klagan möjlighet enligtdenna paragraf att t. v. uppskjuta verkstäUigheten, s. k. inhibition. Någragenerella villkor för att så skaU få ske har inle ställts upp. Det får varaomständigheterna i det enskilda faUet som avgör när skäl för inhibitionföreligger. Allmänt kan sägas att så snart skäl till ändring av beslutet kommerfram, kan ett inhibitionsbeslut vara motiverat. Vidarekan denna regel sägas vara en viss spärr mot att beslut om omedelbarverkställighet meddelas utan att det är motiverat av de särskilda skäl somkrävs i 32§. Något krav på att yrkande om inhibition skall framställas finnsinte. 53 §Tingsrättens beslut får av krigsmannen eller det allmänna överklagas genom besvär tUl hovrätten. Om Ungsrätten har meddelat ett beslut som avses i 32 § andra stycket eller avslagit ett yrkande om att verkställighet Ulls vidare inte skall få ske, får talan mot beslutet föras särskih. Hovrättensbeslut får inte överklagas. Idenna paragraf, som motsvarar 49 § i förslaget till disciplinlag, sägs attUngsrättens beslut får överklagas tiU hovrätten. Överklagande enligt dennaparagraf får göras av såväl den enskilde som åklagaren, vilken enligt 54 § haratt föra det allmännas talan i domstolarna. Rättsmedlet är enligt paragrafenbesvär. Reglerna i 52 kap. blir härigenom tillämpliga påförfarandet. Paragrafensandra stycke anger att hovrätten är sista instansen i disciplinärendena. 54 §I tingsrätten och hovrätten förs det allmännas talan av aUmän åklaga re. Enligtdenna paragraf, som motsvarar 50 § i förslaget disciplinlag, förs det allmännas talan i tingsrätt och hovrätt av allmän åklagare. Den närmare innebörden av detta framgår av 7 kap. . 1985/86:9 Ikraftträdande m. m. Dennalag träder i kraft den Ijuli 1986. 1. militärarätlegångslagen (1948:472), 2. lagen(1973:18) om disciplinstraff för krigsmän. Dennya lagen gäller även i fråga om handlingar som har begåtts föreikraftträdandet. I fråga om verkställighet av disciplinstraff eller beslul omtillrättavisning, vilka ålagts före ikraftträdandet, tillämpas dock äldre bestämmelser. Omdet i en lag eller annan författning förekommer hänvisning lill en föreskriftsom har ersatts genom en bestämmelse i denna lag, skaU hänvisningen i ställetavse den nya bestämmelsen. Dennya lagstiftningen om militäransvaret föreslås träda i kraft den Ijuli 1986. Avsiktenär att lagens bestämmelser om disciplinpåföljder och om förfarandet idisciplinmål skall tillämpas även på gärningar som begåtts föreikraftträdandet. En särskild övergångsbestämmelse av denna innebörd harföreslagits. Om ett fortfarande i disciplinmål enligt militära rättegångslagenhunnit inledas, skaU alltså den nya lagens regler om förfarandet tillämpasefter ikraftträdandet. Detsamma gäller tillrätlavisningsärenden. Avövergångsbestämmelserna följer att även de nya discipHnpåföljderna skalltillämpas på förseelser som hänför sig till tiden före ikraftträdandet. Dockskall den gamla lagen gälla i fråga om verkställighet av disciplinstraff ellertillrättavisning, som har ålagts före ikraftträdandet. Denya reglema om åtalsanmälan och i vilka fall åtalsanmälan får underlåtas äravsedda att tillämpas även på brott som har begåtts före ikraftträdandet. Målsom vid ikraftträdandet är hänskjutna UU åklagarmyndigheten skall alltsåbehandlas helt enligt de nya reglerna. Iövrigt kan hänvisas till övergångsbestämmelserna till ändringarna ibrottsbalken. 4.2 Förslaget till lag om ändring i 3§Med påföljd för brott förstås i denna balk: de aUmänna straffen böter ochfängelse samt villkorUg dom, skyddstillsyn och överlämnande tiU särskild vård. 4§ Om användningen av straffen gäUer i allmänhet vad i bestämmelserna om desärskilda brotten är stadgat. Övriga påföljder må, enligt vad därom ärföreskrivet, UUämpas ändå att de ej äro nämnda i dessa bestämmelser. Fängelseär att anse som svårare påföljd än böter. Ändringarnai 1 kap. 3 och 4 §§ är föranledda av att disciplinstraffen förkrigsmän föreslås bli avskaffade som straffrättsliga påföljder. 3§ För brott som begåtts utom riket dömes även i annat faU än som avses i 2 §efter svensk lag och vid svensk domstol, 1. ombrottet förövats å svenskt fartyg eller luftfartyg, så ock eljest om det begåtts i tjänsten av befälhavaren eller någon som tiUhörde besättning en å sådant fartyg, 2. ombrottet begåtts av någon som tiUhör försvarsmakten på ett område där en avdelning av försvarsmakten befann sig eller om det begåUs av någon annan på ett sådant område och avdelningen befann sig där för annat ändamål än övning, 3. om brottet begåtts vid tjänstgöring utom riket av någon som är anstäUdi svensk beredskapsstyrka för FN-tjänst, 4. om brottet förövats mot , svensk kommun eller annan menighet eUersvensk aUmän inrättning, 5. om brottet begåtts inom område som ej tillhör någon stal och förövatsmot svensk medborgare, svensk sammanslutning eUer enskild inrättning eller mot uUänningmed hemvist i , 6. om brottet är kapning av luftfartyg, luftfartssabotage eller folkrättsbrotteUer försök till kapning av luftfartyg eller luftfarts sabotage, eller 7. om det lindrigaste straff som i svensk lag är stadgat för brottet ärfängelse eller däröver. Idenna paragraf finns kompletterande regler 2 kap. 2§ angående tillämplighetenav svensk lag beträffande brott begångna utom riket. Somnärmare framgått av den allmänna motiveringen under avsnittet om svenskberedskapsstyrka för FN-tjänst (2.6) förordar jag, att det i 3 § tas in en särskUdpunkt som utvidgar svensk lags UllämpUghet, om brottet begåtts av någon som äranställd i svensk beredskapsstyrka för FN-tjänst vid tjänstgöring utom riket.Den särskilda bestämmelsen om detta upptas i punkt 3. Nuvarandepunkt 2 kan i stort sett oförändrad vara kvar. Den kommer i huvudsak att blitillämplig under krigsförhållanden. 5§Åtal för brott, som inom riket begåtts å uUändskt fartyg eller luftfartyg avutlänning som var befälhavare eller tiUhörde besättningen å fartyget ellereljest medföljde detsamma mot sådan uUänning eller mot utländskt intresse, måej väckas utan att förordnande därom meddelas av regeringen eUer den regeringenbemyndigat därtill. Åtalför brott, som förövats utom riket, må väckas allenast efter förordnande som iförsta stycket sägs. Utan dylikt förordnande må dock åtal väckas, om brottetförövats 1. åsvenskt fartyg eUer luftfartyg eller i tjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen å sådant fartyg, 2. av någon som Ullhör försvarsmakten på ett områdedär en avdelning av försvarsmakten befann sig, 3. vid tjänstgöring utom riket av någon som äranställd i svensk bered-skapssiyrka för FN-tjänst , 4. i , , eller eller åfartyg eller luftfartyg i reguljär trafik mellan orter belägna i ellernågon av nämnda stater, eller 5. av svensk, dansk, finsk, isländsk eller norskmedborgare mot svenskt intresse. Idenna paragraf föreslås samma ändringar som i 3 §. 1985/86:9 16 kap. 5§Den som muntligen inför menighet eller folksamling, i skrift som sprides ellerutlämnas för spridning eller i annat meddelande UU allmänheten uppmanar ellereljest söker förleda tiU brottslig gäming, svikande av medborgerUg skyldigheteller ohörsamhet mot myndighet, dömes för uppvigling tdl böter eUer fängelse ihögst . Föruppvigling skall dömas även den som muntligen inför en samling av krigsmäneller i annat meddelande tiU krigsmän uppmanar eUer på annat sätt söker förledadem tiU en handling eller underlåtenhet som innebär all de åsidosätter vad somåligger dem i tjänsten. Iringa fall skall ej dömas ansvar. Vid bedömande huruvida ringa faU föreligggerskaU särskilt beaktas, om det förelegat endast obetydlig fara för altuppmaningen eller försöket skulle leda till efterföljd. Ärbrottet med hänsyn tiU att gärningsmannen sökt förleda till aUvarligt brotteller eljest att anse som grovt, skall dömas till fängelse i högst . Somett andra stycke i denna paragraf har intagits den nuvarande bestämmelsen i 21kap. 10 § om uppvigling av krigsmän, dock med en något utvidgad innebörd.