prop · G903170 · 1985-12-31 00:00:00 — sjötransporter av farligt gods handläggs på samma enhet.Även om så inte Prop, 1985/86: 170 blev fallet när inrättades hossjöfartsverket menar föreningen att en sammanslagning kommer att ske när LFG-enhetenhar funnit sin roll. Föreningen anser därför atl organisationsformen ärtillfredsställande. anför även personalpolitiska skäl motförslaget: LFG-enheten har funnits vid i något mindre ån två år.Delar av personalen på sektionen för farligt gods och marin miljö förflyttades1975 från . Det är från personalsynpunkt inte rimligt att flytta enheternafrån . Etl beslut om flyttning skulle sannolikt leda till att störredelen av personalen på grund av andra bindningar tvingades stanna i Norrköping.Med hänsyn lill den korta tid LFG-enheten funnits lill och med hänsyn lill attden andra enheten flyttats en gång är del av personalpolitiska skäl klartolämpligt att flytta enheterna. Liknande synpunkter framförs av riksrevisionsverkeloch . Föreningen befarar att denna myndighelsorganisationallvarligt störs och handlingsförlamas om förslaget antas. Statensjärnvägar anser alt förslagel om vägvalsplaneringför transporter av farligt gods pä järnväg inte är meningsfullt och anför bl,a, följande. Om alternativa linjer skulle finnas eller begränsningar avgodsmängder och tåghasligheter skulle påtvingas järnvägarna skulle det innebäraomvägar för godset, kräva stora kostnadskrävande insatser i form av upprustningarför alt linjerna skulle kunna användas. Framförande av låg på mindre trafikeradelinjer, där graden av automalisering är lägre eller obefintlig ökar riskernagenom att högre anspråk då kommer att ställas på den mänskliga faktorn.Hastighetsbegränsningar på starkt trafikerade linjer skulle innebära minskadkapacitet på dessa. På många linjeavsnitt förekommer i dagkapacitetssvårigheter som skulle förvärras om tåg med lägre hastighet måsleläggas in. En vägvalsstyrning för järnvägstransporter med det syfte somkommittén avsett skulle ofelbart leda till att järnvågen inte skulle kunnaanvändas med hänsyn lill kundernas krav. konkurrensförmåga skullebli starkt nedsatt och medföra en övergång till transport av farligt gods pålandsväg, där tillgången på alternativa vägar är viktig. Val av sädana vägarskulle inte nämnvärl försämra transporttjänstens kvalitet. Men en sådan ändradfördelning av transporterna av farligt gods mellan järnväg och landsväg står ibjärt kontrast till de tankegångar som eljest kommer fram i diskussioner omfarliga godstransporter, nämligen att befria landsvägarna från dessatransporter så mycket som möjligt. Landsvägar och galor är upplåtna för alla.Kontroll av fordonens gång förekommer i regel endasl i tätorter. Järnvägarnadäremot har ett långt utvecklat heltäckande kontrollsystem som på alla starkttrafikerade linjer verkar automatiskt så att tåg kan stoppas oberoende av denmänskliga faktorn. Kommitténs skiss till indelning av fariigt gods iriskgrupper är enligt Kemikontoret amatörmåssig. Kemikontoret undrar varför maninte i stället häller sig till de klassificeringar som hararbetats fram inom såväl nationella som internationella organ, Förslagel om uppbyggnaden av ett informationssystem medbl, a. upp- gifterom trafikslrömmarna och de kemiska produkternas egenskaper till- Prop,1985/86: 170 styrks av . noterar alt kommittén hoppas att det äveni akuta situationer skulle vara möjligt all hämta information angående farligtgods från produktkontrollnämndens produktregister. Verket framhåller att produktkontrollnämndenmed tanke på typen och mängden av uppgifter i registret samt sekretessfrågor isammanhanget inte direkt kan tillhandahålla uppgifter av den precisa ochomedelbara karaktär som räddningstjänsten kräver. Verket pekar vidare på attkemikommissionen i sitl delbetänkande (SOU 1984: 24) En bättre information omkemiska produkter föreslår atl -förutom den myndighet som skallansvara för produktregistret - endast , arbeiarskyddssiyrelsenoch giftinformationscentralen skall ha tillgång till uppgifter i registret, Kemikontorel anför att man vid tidigare försök att åsladkommaetl sådant informationssystem som kommittén föreslår stött på i det närmasteoöverstigliga problem av såväl praktisk natur som vad gäller sekretessfrågor.Enligt kemikontoret drar register av detta slag mycket stora resurser hosmyndigheter och företag. En särskild svårighet med det av kommittén föreslagnasystemet är enligt Kemikontoret atl det rör sig om utomordentligt många uppgiftslämnare.all uppgifterna ofta är av mycket känslig natur ur kommersiell synpunkt och atttransporlmönstret är så föränderligt. När Kemikontorel ställer detta mol detfåtal olyckshändelser som inträffar och den eventuella nyttan av etl sådantregister så finner Kemikontoret att kostnaderna inte på länga vägar står irimlig proportion till nyttan. Forsknings- och utvecklingsarbete inom räddningstjänsten(14) Kommitténs förslag alt Styrelsen för svensk brandforskning(Brandforsk) åven i fortsättningen skall svara för den forskning och utvecklinginom främst brandområdet som syftar lill atl tillgodose fredsräddningstjänslensbehov och atl räddningstjänstverkel skall svara för forsknings- och utvecklingsarbetetinom civilförsvaret tillstyrks av statskontoret. Svenska kommunförbundet.Svenska Brandförsvarsföreningen, , och siatens råd för byggnad.sforskning. Några remissinstanser konstaterar att räddningsljänstverketkommer alt få en viktig roll som samordnare av forsknings- ochutvecklingsarbete inom fredsräddningstjänsten och civilförsvaret. Statskontoretmenar alt detta måste komma till ullryck i verkets organisation. Förslagetatt räddningstjänslverket i stället för styrelsen för leknisk utveckling och statens råd för byggforskning skall svara för finansieringen av statens bidrag till Brandforsk får inte någol uttryckligt stöd hos någon remissinstans, och Svenska kominiinalarbetareför- btindet uttalar sig dock allmänt för atl verket skall få en stark ställning när del gäller samordning och inriktning av verksamheten. Förslaget får kritik av Brandforsk, statens råd för byggnadsforskning, styrelsen för leknisk 180 1985/86:170 och . Statensråd för byggnadsforskning hänvisar till all rådet har det övergripande ansvarelför byggnadsforskningen och atl det därför måste kunna påverka forsknings- ochutvecklingsinsatserna när del gäller byggnadstekniskt brandförsvar. Rådet trorinte all det blir möjligt om beslutanderätten över den statliga finansieringenförs över till räddningstjänslverket. -Styrelsen för teknisk utveckling hävdaratt förslaget skulle innebära att styrelsens stöd lill den tekniska forskningeninom Brandforsk skulle bortfalla. - och Brandforskanser atl man borde överväga att ge räddningstjänslverket ställning somfinansiär vid sidan av statens råd för byggnadsforskning och styrelsen förteknisk utveckling. Statskontoret anför att om räddningstjänstverket taröver statens ekonomiska ansvar i Brandforsk så får det inte innebära att andrastatliga organs synpunkler och behov tillgodoses i mindre utsträckning än vadsom är fallet. Kostnader och finansiering (15) Kommitténsbedömningar av de ekonomiska konsekvenserna av förslagen får kritik av mångaremissinstanser - särskill från kommunall håll. Sammanfattningsvis gårkritiken ul på alt kommittén inte har presenterat något underlag som kan ledatill de slutsatser som kommittén har dragit. Riksrevisionsverketanför atl de av kommittén antydda vinsterna inte kan beläggas. Verket anförvidare bl. Kommittén föreslår vissa ätgärder som kan komma att förorsakaökade koslnader för kommunerna. 1 vilken mån de kan kompenseras är inte närmareutrett. Utfallet kan dock förväntas bli olika för kommunerna. Förslagelförefaller leda lill ökade koslnader för staten. Varken den föreslagnaintegrationen av sjöbevakningen eller det föreslagna är såutredda att det går att bedöma deras ekonomiska konsekvenser på statsbudgeten.Däremot är det uppenbart att de övriga föreslagna åtgärderna leder till ökademedelsbehov. Att undvika olyckor och att begränsa deras verkningar är i och försig angeläget, men resursinsatserna bör i varje fall vägas mot alternativaanvändningar. Kommitténs samlade bedömning ger härvidlag ingen ledning. Slockholmskoinmun konstaterar atl förslaget innebär nya arbetsuppgif ter för kommunerna i form av planering, organisation och information. Även om man bortser frän koslnader i början kan dessa nya uppgifter enligt kommunen troligen inte utan personaltillskott; kommitténs lidigare kartläggning av brandförsvarens sätl alt lösa sina arbetsuppgifter visade atl många kommuner hade svårt att hinna med räddningstjänslpla- neringen och kommunerna har åven svårigheter att hinna med brandsyne verksamheten. Kommunen anför vidare att statliga myndigheters personal och utrustning kan användas som en förstärkningsresurs vid långvariga och svåra insatser. En sådan överberedskap är enligt kommunen nödvän dig men ger inte några besparingar i den löpande verksamheten, Samma resonemang kan enligt kommunen föras när det gäller samutnyltjandet av 181 Kommunen är skeptisk tillmöjligheterna att göra Prop, 1985/86: 170 rationaliseringsvinster iräddningsregionerna. Anledningarna till kommunens tveksamhet är atlförhandlingarna mellan kommunerna i regionen ännu inte har kommit igång, alt deansträngningar som har gjorts har givit så dåligt resultat och att destyrmedel som kommittén föreslår är så svaga. Kommunen framhåller atl omuppgifter förs över från staten till kommunerna så måste kommunerna få fullersättning härför medan motsvarande nedskärning bör göras på den statligasidan. En liknande uppfattning framför . Äsikten att förslaget innebär större utgifter förkommunerna än vad kommittén räknar med framförs också av . , och kommuner. Några av dem menar alt staten bör ta på sigutgiftsökningarna. Särskilt kritisk är kommun. Kommunen finner till enbörjan anledning att uppmärksamma den alltmer framträdandetendensen att undandra samhällsuppgifter från staten och placera dessa päkommunerna utan att dessa får ekonomisk kompensation från staten, I en del fallhar enligt kommunen införts statliga bidrag som har haft en tendens att efterhand reduceras och helt falla bort. Den redan svårt ansträngda kommunalaekonomin kan enligt kommunen rimligtvis inte bära denna ökande belastning.Kommunen finner alt förslaget - oavsett om vissa rationaliseringsvinster kanuppnås - kommer att medföra en besvärande ökning av de kommunala uppgifternaoch anser att förslagets genomförande måste förutsätta att garantier lämnas förfull statlig kompensation för de ökade kommunala kostnaderna. Även anser att kommittén intevisat kostnadskonsekvenserna för kommunerna. Vid en helhetsbedömning finnerförbundet att de föreslagna åtgärderna är rimliga och önskvärda ur allmänsamhällssynpunkt men förutsätter att de endast genomförs så långt som ärmöjligt med nuvarande ekonomiska resurser och de eventuella tillskott somstaten är beredd att ge. Liksom konstaterar i att kommunerna pressade av detekonomiska läge som rått under senare är - redan har gjort de flesta av deinskränkningar och besparingar som kommittén förutsätter att kommunerna kangöra. Avdelningen ser två återstående möjligheter lill besparingar, nämligengemensam räddningschefsorganisation och ytterligare inskränkningar iräddningsstyrkorna. Varje kommun är enligt avdelningen angelägen att slå vaktom den kommunala självbestämmanderätten varför det torde vara svårt för enenskild kommun att avstå från egen räddningschef. Därtill kommer enligtavdelningen att all erfarenhet visar all det är svårt alt genomförapersonalinskränkningar med hänvisning till "storskalighet ochcentralisering" och att de små kommunerna kommer alt ha svårt attacceptera ett sådant synsätt. Inskränkningar i vaktstyrkorna medför i och försig besparingar men avdelningen menar att det inte går alt genomföra dem sålänge det saknas normer för räddningsstyrkornas storlek, effekfivitet,insatstider för räddningsingripanden etc. Om del inte går att genomförabesparingar enligt dessa alternativ blir slutsatsen enligt avdelningen att de utvidgade skyldigheterna kommer att innebära klart ökadekostnader för Prop. 1985/86: 170 räddningstjänsten, vilket kommeratispeciellt drabba kommunerna. Mot bakgrund av den enligt som redovisas i betänkandet förklarar förbundet att del ärtveksamt till om de föreslagna åtgärderna kommer att öka effektiviteten iverksamheten så att det inte behövs något ekonomiskt tillskott. och fmner all utredningens uppfattning om begränsade merutgifterför stat och kommun grundar sig mer på antaganden och i viss mån förhoppningarän en konsekvent genomförd beräkning. Organisationerna håller med kommittén omatt de ekonomiska besparingarna är svåra att uppskatta men anser att det ändåär möjligt och i högsta grad motiverat att göra en bättre uppskattning avförslagets direkta kostnadskonsekvenser. Organisationerna år vidare starktkritiska mot att kommittén inte har beräknat kostnaderna för de delar avförslaget som direkl berör enskilda företag. Organisationerna menar att det på detlastadium endast är möjligt atl göra mycket grova uppskattningar av de ekonomiskakonsekvenser som förslaget för med sig för näringslivet. Organisationernaföreslär därför att utredningen kompletteras med en noggrann prövning avförslagets ekonomiska konsekvenser särskill i fräga om de enskilda företagen, tror inte - trots de rationaliserings- ochsamordningsvinster som kommittén bedömer som möjliga - alt intentionerna ibetänkandet kan genomföras utan alt stat och kommuner och inte minsl enskilda(förelag m.fl.) kan drabbas av påtagliga - i vissa fall kanske avsevärda-kostnader. Några remissinstanser är mindre kritiska mol kommitténsekonomiska bedömningar. menar att förslagetkommer att medföra kostnadsökningar till en början men att ökningarna böraccepteras och alt kommunerna bör få kompensation. Brandmännens Riksförbundanser att kostnadsökningarna bör ställas i relation till den totalasamhällsinsatsen som förslaget innebär och att ökningarna därför myckel väl kanbäras av kommunerna. Förslaget till lag om samhällets räddningstjänst finner att det är positivt att ansvaretatt ingripa inte bara skall gälla vid omedelbar fara för olyckshändelse utan att del även skall gälla då det föreligger fara för olyckshändelse. efter lyser dock en fylligare kommentar till begreppet fara för olyckshändelse än den som förekommer i kommitténs specialmotivering. an ser vidare att begreppet "allvarligare störningar i viktiga samhällsfunk tioner eller fara därför" bör förtydligas ytterligare. pekai därvid på att brandförsvarets uppgifter inte omfattar ingripanden i sam band med vissa polisiära aktioner. vill också ha etl förtydligande av lagtexten i denna del så att det klart framgår att bestäm- Ig3 melseninte är tillämplig vid fackliga stridsaktioner. 1985/86: 170 Svenskakommunförbundel pekar på alt det i I 8 brandlagen finns stadgal fyraförutsättningar som skall vara uppfyllda för att det skall vara frågaom räddningstjänst. Förbundet anser atl man bör bibehålla denna avgränsningmellan samhällets och de enskildas ansvar. anför att en av de viktigaste resurserna för ingripande iräddningstjänst är möjligheterna att omhänderta skadade direkl påolycksplatsen. Enligt brandnämndens mening når man inte bästa möjliga insalseffeklivilelgenom alt skilja ambulanstjänst och räddningstjänst åt operativt. Brandnämndenanser därför atl sjukvårdens ambulanser i första hand bör baseras påbrandstationerna. pekar pä att det av den föreslagna lagtxlen inte framgår atlkommuner även svarar för förebyggande åtgärder mot brand och alträddningstjänsten vid olyckshändelse i kårnkraftsanläggning bör preciseras tillalt avse räddningstjänst vid sådan olyckshändelse i kärnkraftsanläggning somavses i 30 8. menar atl formuleringarna "på etl effektivt sätt" och"inom godtagbar tid" kräver att den cenlrala tillsynsmyndigheten fårtill uppgift att ange effektivitetskrav och målsättning. Gölahovräll anser alt det knappast tjänar något syfte att kortfattat angeinnehållet i de paragrafer i kommunallagen vartill hänvisas i denna paragraf.Det räcker enligt hovrätten att endast hänvisa till angivna paragrafer. Svenskabrandbefälets riksförund anser atl kommittén utan motiv har kastat om begreppeni jämförelse med nuvarande lagstiftning. Förbundet anför att kårbegreppet ärinarbetat inom brandväsendet och att det ulgör en administrativt ochorganisatoriskt sammanhållen enhet medan uttrycket styrka i vanligt språkbrukbetyder en mer tillfälligt sammansatt enhet avsedd för en viss bestämd insats, , , ochSkånes handelskammare anser alt del är nödvändigt alt kommunerna åläggs enskyldighet atl samråda med beröda företag då personal tas ul tillräddningsvärnen så alt riskerna för produktionsstörningar blir så små sommöjligt. 1985/86: 170 anser att kommunen inte bör kunna överiåta räddningschefsskapetpå något annat organ. Förbundet ställer vidare frågan om paragrafen innebär atten gränskommun kan teckna avtal med en kommun i elt annat land. utgår från atl paragrafen avser räddningsverksamhet i den egnakommunen, Förbundel pekar på att också statlig räddningstjänst kan förekomma, t.ex.fjällräddning eller sjöräddning med polischef respektive av sjö- och kuslbevakningsmyndighetenutsedd person som räddningsledare. Förbundet ställer vidare frågan om det ärkommunens räddningschef eller en av sjö- och kustbevakningsmyndigheten utseddperson som är räddningsledare vid fartygsbränder utanför hamnområde i kommunen. saknar en förklaring till del i tredje punkten i paragrafen användauttrycket "räddningsbefäl" och menar att del av räddningstjänstordningenklart bör framgå vilka kompetenskrav som ställs på personalen. anser att räddningstjänstordningarna bör innehållaklara och precisa uppgifter om styrkornas storiek, anställningsform och anspänningstid.Förbundet konstaterar att det i förslaget endast anges att "förstautryckningen" skall ske inom godtagbar tid. Förbundet frågar sig vad sommenas med första utryckningen; är det två man av åtta? Förbundet anser vidarealt räddningstjänstordningarna bör innehålla en räddningstjänsttopografi så attdimensionering och insatstider kan bli föremål för diskussion. i länmenar alt det i räddningstjänslordningen bör tas in bestämmelser om det lägstaantal övningar som skall hållas med för att garantera en vissnivå på råddningskårens kvalité. anser att uttrycket "ödemark" börpreciseras. ställer sig frågande lill belydelseskillnaden i begreppen"till sjöss" (25 8) och "till havs" (27 8). Brandnämndenanser vidare alt formuleringen i sista stycket i specialmoliveringen lill 27 8kan medföra tolkningsvårigheter. anför att sjöräddningsledarensoperativa ledningsansvar intill dess atl sjöräddningstjänslen är avslutad måsleomfatta även egendom och miljö. 13 1985/86. 31 8 Prop, 1985/86: 170 Länsstyrelseni län anser att det inte behöver utses särskild räddningsledare varförbestämmelsen härom i paragrafens första stycke sista meningen bör utgå. Ianslutning till denna bestämmelse om kommunernas medverkan vid planering ochövning i räddningstjänsten vid olyckshändelse i kärnkraflan-läggning pekarSvenska kommunförbundet pä att del finns ett avtal mellan förbundet och statensbrandnämnd enligt vilket kommunerna skall ha full kostnadstäckning för sinmedverkan. Förbundet anser att denna princip bör las in i lagen eller i dentill lagen knutna förordningen. Folksamfinner alt paragrafen, utökad till alt omfatta även allvarlig olyckshändelse,synes ha samma innebörd som 18 8 brandlagen. I den föreslagna paragrafen haremellertid tillkommit orden "vid behov". delar uppfattningenatt man endast skall kalla på hjälp när det verkligen behövs men framhåller attdet kan bli fråga om svåra avgöranden. ställer följande frågor. Skallden som inte vet myckel om brand och brandsläckning först misslyckas i sinaförsök att släcka branden, dvs. ha facit i handen, innan larmas?Skall ett företag som har ålagts att ha egen räddningsberedskap och som alltsåförväntas kunna göra en egen insats vänta och se om man klarar händelsen med deegna resurserna innan man kallar på ? Kommittén övervägde attinföra bestämmelser om skyldighet för allmänheten att ingripa vid vissasituationer men frångick denna tanke med motiveringen alt föreslagentjänsteplikt och viss redan befintlig lagstiftning skulle göra en sädankomplettering onödig. Delta resonemang innebår att man t.ex. år skyldig attförsöka släcka en brand. är emellertid inte övertygad om atl kommitlénsbedömning härvidlag är riktig. anser att det bör klarläggas vad denenskilda människan är skyldig att göra - som privatperson och anställd. Gölahovräll pekar pä de till paragrafen knutna bestämmelserna om straff och omskadeståndskyldighet för kostnader vid onödiga utryckningar och menar atl deti vissa fall kan uppstå svårigheter för den enskilde hur han skall handla.Underlätenhet atl agera enligt förevarande paragraf kan tänkas medförastraffansvar som det inte kan uteslutas alt vidtagande av åtgärdenkan leda till ersättningsskyldighet enligt 80 8. Hovrätten ifrågasätter därförom inte straffansvaret borde begränsas till fall av uppsåt eller grov oaktsamhet. som svenska brandbefälels riksförbund anser att paragrafensinledning bör ges formuleringen "Den som får kännedom om en brand ellerannan allvarlig olyckshändelse ..." 37 8 Prop. 1985/86: 170 För det fall länsslyrelsen övertar ledningen och därvidutser särskild befälhavare för räddningstjänsten pä olycksplatsen får länsslyrelsenenligt brandlagen föreskriva atl ingrepp av vissl slag ej får företas utan länsslyrelsensmedgivande och alt får upphäva eller ändra befälhavarens besluli fråga om visst ingrepp. Göia hovräll anser atl praktiska skäl talar för behåller en uttrycklig lagbestämmelse i denna del. För att missförstånd ej skall uppstå föreslår slalens brandnäinndatt orden "för åtgärder som svarar för" bör utgå iandra siycket sista meningen. Länsslyrelsen i anser atl paragrafen inteklart avgränsar vilka byggnader, lokaler eller anläggningar som denifrågavarande skyldigheten gäller. menar atl det vore bättre att- i likhet med brandlagen föreskriva en generell skyldighel och begränsaskyldigheten till nödvändig utrustning eller den utrustning som behövs medhänsyn till byggnadens, lokalens eller anläggningens karaktär. saknar större kontor i uppräkningen iparagrafen. anser alt lantbruk bör nämnas direkli paragrafen. tolkar bestämmelsen såatt den innebär att försvarsmaktens anläggningar är undantagna från denkommunalt anordnade brandsynen. Om så inte skall vara fallet bör paragrafenenligt förbundet formuleras om. , ,och anser att begreppetorgan har en oklar innebörd. För det fall organ även avser enskilda företagställer sig de tre sistnämnda organisationerna hell avvisande till en såomfattande rätl atl utan ersättning kunna utnyttja enskilda företags räddningsresurser. och Sveriges arbetsgivareföreninganser att den föreslagnalydelsen är alltför vag och att det i andra styckel åtminstone bör anges ivilka fall räddningsledaren kan ta ut personer till tjänstgöring i Skyldigheten alt delta i räddningstjänst han enligtkammarrätten i Sundsvallför den enskilde medföra belydande ölägenheter. ifrågasätter därför om detinte borde tas in en mer omfattande begränsning Prop. 1985/86: 170 avlagtexten. anför att det är meningslöst att behällatjänsteplikten. Förbundet menar att ytterst fä har i sin praktiskayrkesutövning träffat någon som nekat hjälp till livräddning eller brandsläckning. Liinsslyrelseni ifrågasätter om inte skyldigheten alt delta i fredsräddningstjänslmed civilförsvarsplikt bör föranleda en ändring i 12 8 civilförsvarslagen därkriterierna för civilförsvarspliktens fullgörande anges exklusivt. Gölaliovräit anför: I 45 8 finns bestämmelser om ingrepp i annans rätt. Dennamöjlighet är förbehållen "räddningsledare i samband med ledning avräddningsåtgärder". Enligt 14 8 gäller alt när annat organ, t.ex, industribrandkår,medverkar i räddningstjänsten tillsammans med kommunens räddningskår, ärräddningschefen - eller den som är i hans ställe - räddningsledare "ominte annal har överenskommits".