prop · G903121 · 1985-12-31 00:00:00 — väl utvecklad konsumentpoUtik borde som en självklarhet ingå ocksä en rätloch en möjlighel för konsumenten att fritt kunna välja mellan olika produkter.En väl fungerande marknad med ell tillräckligt brett sortiment av varor ochtjänster är därför ett angelägel mål. Ocksåi detta avseende skiljer sig den privata sektorn från den offentiiga. Särskill framträdande är detta inom bostadssektorn. Politikerna och de ansvariga myndigheterna har ofta visat etl aUtför begränsat intresse av atl ta reda på och rätta sig efter bostadskonsumentemas önskemål, eller, uttryckt i mera alldagliga termer, efter "hur folk viU bo". Detta har medfört, att bostadsproduktionen särskik under del s.k. miljonprogram met fick en inriktning - och bostadsbeståndet härigenom fått en samman sättning - som inte alls motsvarar önskemålen ifråga om bostadstyp och upplåtelseform. fler än som bor i småhus skulle vilja bo i småhus. Endast en tredjedel så många som hyr sin boslad skulle vilja hyra. Många bostadskonsumenler är hänvisade lill bosläder som de själva inte önskat men som myndigheterna beslutat om. vill med det anförda endasl understryka, att Prop.1985/86: 121 behovet av en stärkt ställning för den enskUda människan i dessaavseenden är myckel slort, och alt önskemålen om förbättringar i de avseendensom utredningen behandlat måsle ses i relation till detta. Delverkar som om kommittén i huvudsak byggt upp sina ståndpunkter efler synpunkterpå och hörsägner från konsumentpolitikens företrädare. Några egna undersökningarpresenteras inte. Om sådana hade presenterats, skuUe det varit etl plus förulredningsresukalet. VivUl gärna betona att konsumentpolitiska kommitténs markering av"hushållning" som ett övergripande konsumentpoUliskt mål stämmer väl överensmed den inriktning MöbeUnstitutels arbete har. Funktionsanalyser ochfunktionsprovningar tillsammans med objektiv produktinformation av del slagsom Möbelinslilutel utvecklat syftar lill en sådan optimering för konsumentensom väl låter sig beskrivas som hushållning med resurser. Denframtida konsumentpolitikens inriktning är en oerhört viktig fråga förhushållen i . Vi finner det därför märkligt alt de politiskaorganisationerna ställts utanför krelsen av remissinstanser. Betänkandetger en gmndlig beskrivning av konsumentpolitikens utveckling och nuvarandeinriktning. Det är bra. Denoffenlliga "gemensamma" sektorn tas inte alls upp i betänkandet.Detta anser vi vara en allvarlig brist, eftersom den berör konsumenterna mycketpåtagligt. De offentUga tjänsterna måste i sin konsumentvänlighel bli enförebild för andra som liUhandahåller privata tjänster. 3 Konsumenternas kunskaper 3.1 Allmänt Statskontoret,som är myckel tveksamt tiU ökade centrala resurser för konsumentpolitiken, vill hävda alt en ökad fokusering på det lokala konsu mentpoUliska arbetet öppnar möjligheter för en förbättrad undervisning inom hela skolväsendet. Genom atl utnyttja den resurs som kommunema beskter i form av konsumenlrådgivare eller dyUkt kan konsumentfrågor integreras i undervisningen och även i lärarfortbildningen. Den senare skall främst vara en angelägenhet. SÖanser i likhet med kommittén alt det är genom utbildning och förbättradinformation som konsumenlemas kunskapsbehov i hushållet och på marknaden måstebli bättre tillgodosedda. Ävenom konkreta kunskaper och etl konsumentekonomiskt synsätt är viktigt för atlskapa medvetna konsumenter måsle skolan också lägga vikt vid att främjaelevemas utveckling mot personlig stabilitet. Införandet av mediaämnen igymnasieskolans utbildning är ett exempel på all skolan strävar efter attstärka elevernas förmåga all kritiskt bedöma den påverkan de utsätts för frånolika media, främst film och video. Även svenskämnet kan liU eleverna förmedlamedvetenhet om texters påverkande och styrande effekt. BUdämnet kan göra demobservanta på dolda budskap och symbolvärden. Sombetänkandet föreslår kan skolan vidare se till att samverkan kommer till ståndmed andra gmpper i samhället som har konsumentfrågor i inlressefället, l.ex.Konsumentverket, kooperationen och Sparfrämjan-del, bl.a. för framtagande avläromedel. Samverkanmed hemmen bedöms som myckel viktig. Ungdom lär inte enbart genom atl inhämtaordkunskap utan väl så myckel genom känslo-konlakter med vuxna som förebilder.Med förvärvsarbetande föräldrar minskar tiden för ungdomamas föräldrakontakter.Lärarnas roll som vuxenförebilder ökar i betydelse. SÖ instämmer i kommitlénssynpunkt att det är värdefullt att satsa på läramtbildning och lärarfortbUdningi konsumentfrågor. Detta är viktigt både från ren faklainlärningssynpunkl ochför attitydbildningen. Videlar kommitténs uppfattning att utbildning i konsumentfrågor är synnerligenangelägen om konsumentpolitikens målsättning skall kunna förverkligas. Behovetav kunskaper om t. ex. sambandet kost - hälsa och om hushållsekonomi ochhushåUning har framhållits av tidigare utredningar (Ds Jo 1984:9 och SOU1984:38). Del är angeläget atl konsumenlfrågoma ges det utrymme iundervisningen på olika stadier och i oUka skolformer som läroplanerna anger.Vi ställer oss dock tveksamma till den starka betoning kommittén gör avkommunernas ansvar i detta sammanhang. Vi vill understryka det övergripandeansvar som SÖ skaU ha för innehållet i undervisningen. Enligtvår uppfattning är KOV: s främsta uppgift i detta sammanhang inte att producerastudiematerial utan att stimulera läromedelsförlag, branschorganisationer,myndigheter m.fl. att utarbeta läromedel. Det är viktigt med elt varierat utbudav malerial producerat av olika intressenter. Arbetsgmppenkonstaterar med tillfredsställelse att kommittén anser att konsumentkunskap måsle fåen given plals i de nya läramtbildningarna. vill erinra om att ämnetkonsumenlkunskap är väl etablerat vid institutionerna förutbildning av hushålls- och lextillärare vid universiteten i , ochUppsala. Vid dessa institutioner finns omfattande kunskapoch lång erfarenhet av undervisning i delta ämne som bör utnytt- Prop.1985/86:121 jas i de nya lärarutbildningarna. Detär i första hand högskolans ansvar atl utforma och genomföra fortbUdningskurserför lärare, men det är kommunerna/skolstyrelserna som beslular om vUka kursersom skaU prioriteras för kommunemas lärare. Vi vill dock med skärpa betona attSÖ har etl stort ansvar i detla sammanhang för att påverka de lokalabeslulsfaltama så alt fler lärare erhåller fortbUdning i konsumenlkunskap. Delfinns f.n. aUt för många lärarkategorier både i gmnd- och gymnasieskolorna medbrister i den egna utbildningen på detta område. Många lärare saknar heltutbildning i konsumenlkunskap till stort förfång för behandlingen avkonsumentfrågorna i undervisningen. Detförtjänar alt påpekas, atl även i fortbildningen av lärare bör de resurser ocherfarenheter som finns vid instkulionerna för utbildning av hushålls- ochtextillärare utnyttjas. Göteborgsuniversitet, samhällsvetenskapliga fakultetsnämnden Linjenämndenför barnavårds-, hushålls- och textillärarlinjerna samt Unjer för kost ochnäringsekonomi Nämndendelar utredningens uppfattning om vikten av fortbildning av mycket storalärargrupper i ämnet konsumentkunskap. Lärarfortbildningen bör givetvis varakontinuerlig med hänsyn till de förändringar som ständigt sker på marknaden ochinom lagstiftningen. Det är vidare positivt att kontakten mellan skola och hemförstärks när vikliga vardagskunskaper prioriteras i skolan. Detär, anser nämnden, viktigt all Konsumeniverkei arbetar för och medverkar i -produktionen av aktuellt studiematerial för skolan, anpassat till olikaskolstadier. Behovel av läromedel för olika stadier i konsumentkunskap (l.ex.slordiabilder, ljudbildband etc.) är slort, och sådan produktion behöver alllstöd. Detär vidare viktigt alt arbetar för, och medverkar i,fortbildning i konsumenlkunskap för olika lärargmpper genom kurser, studiedagaroch dylikt, samt alt försöksprojekt för olika skolor far stöd. Detär bra att konsumenlkunskapen får en given plals i den nya lärarutbildningen,och bör kunna medverka i arbeiei på alt utarbeta metoder förarbete med konsumentfrågor inom olika ämnesområden. Linjenämndenvill i detta sammanhang peka på att ämnet är väl utvecklat vid landetsinstitutioner för huslig utbUdning, varför lärarutbildare vid dessainstitutioner bör kunna användas som resurs vid ulbUdningen av grundskollärarei framtiden. Påsamma säll bör hushålls- och lextillärare kunna användas som resurspersoner iskolorna, då de sannolikt kommer all ha de djupaste och mest omfattandekunskaperna i konsumentekonomi vid respektive skolor. Institutionernaför huslig utbildning vid universiteten i , och Prop.1985/86:121 Videlar kommitténs uppfattning atl utbildning i konsumentfrågor är synnerligenangelägen om konsumentpolitikens målsättning skall kunna förverkligas.Konsumentfrågorna bör ges utrymme i undervisningen på olika stadier och inomolika skolformer. Vi viU dock understryka atl undervisande lärare bör hautbildning och fortbildning i ämnet konsumentkunskap. De lärare som hittUlshaft huvudansvaret för undervisningen i konsumentfrågor - hushåUslärare ochtextillärare - bör även i fortsättningen ha huvudansvaret och vara en resursför andra lärare. Enav skolans vUctigasle uppgifter är att fostra eleverna tUl självständigt ochkritiskt länkande. Delta får en allt större betydelse i dagens konsumtionssamhälle.Ständigt ökande utbud av varor och tjänster ökar kunskapskraven påkonsumenten. Utbildning i konsumenlkunskap är en angelägen uppgift både inomgmndskola och gymnasium. Vi menar därför atl del är väsentUgt att elevernaredan på gmndskolenivå både teoretiskt och praktiskt lär sig hushålla.Undervisningen i konsumenlkunskap är en viktig del i detta arbete. Dessutom ärdel av slor vikt atl eleverna praktiskt lär sig hushålla med skolans resurser.Om eleverna i högre utsträckning blir delaktiga i detta arbete tror vi att deblk bättre mstade i sin roU som konsumenter. Detär viktigt att de framlida konsumenlema, dvs. dagens barn och ungdomar redan iskolan får lära sig atl hushålla med sina och andras resurser och också blimedvetna om den påverkan de utsätts för i olika sammanhang. Alt fostra tillkritiskt tänkande går som en röd tråd genom de delar av den nya läroplanen, LGR80, som berör konsumtionsfrågoma. För skolan har detla i slor omfattning bUvilett nytt område all undervisa om och vet av erfarenhet attbehoven är stora inom skolväsendet när det gäller såväl lärares gmnd- somfortbUdning på konsumenlområdel. delar uppfattningen alt elevernapå gymnasiet på lämpligt säll bör ges utbUdning i konsumentkunskap. Sådan utbUdningbör inriktas på områden som är av direkt betydelse för ungdomarnas förmåga atlhushålla med sina resurser. Länsslyrelsenansluter sig således till kommitténs förslag atl satsa på utbildningssidan inomkonsumentområdet på alla stadier inom ungdomsskolan. () har enligt sina direktiv att - som elt komplement tUl gäUande lagsliftning om produktsäkerhet överväga frå gan om en lagstiftning för att möjliggöra återkallelse av farliga varor och 142 tjänster,begreppet återkallelse därvid använt i en mycket vid bemärkelse. Prop.1985/86:121 I direktiven erinras om att lagstiftning riktad mot farliga varorfinns på en rad områden och all flera myndigheter är engagerade i arbeiei påproduklsäkerhel. Därvid nämns, utom KOV/KO och , bl. a.socialstyrelsen, livsmedelsverket, och arbeiarskyddssiyrelsen.Flera andra myndigheter skulle lika väl ha kunnat nämnas, l.ex. Del anges i direktiven också, atl bl.a. resursskältalar för atl de myndigheter som inom en viss sektor f.n. har ansvarel förproduktsäkerhelsfrågor också utnyttjas för uppgifter i en utbyggdproduktsäkerhetsreglering. PÅK har funnit mycket tala för en sådan ordning menhar i sill arbete mött betydande svårigheter, när del gällt attåstadkomma en god lösning av problemen. Detfaller sig naturligt för PÅK all i silt yttrande över konsumentpoliliskakommitténs betänkande begränsa sig tUl frågor som rör produktsäkerhet. Frånkonsumentpoliliska ulgångspunkler bör produktsäkerhelsfrå-goma anses vara avstor vikt. I del remitterade betänkandet har de knappasl fått del utrymme somde förtjänar: de har kortfattat berörts i samband med frågorna omkunskapsutveckling och lokal konsumentpolitisk verksamhet samt i ekonomiskaresonemang om hur man skall fördela tillgängliga resurser. Detla är i och försig förklarligt med hänsyn lill det sätt varpå kommitléns arbetsuppgifterbegränsats i direktiven. LivsmedelsverketvUl också understryka betydelsen av ytterligare utbildning påkonsumenlområdel. Denna bör sättas in redan i gmndskolan och fortsätta igymnasiet. I högskolan har konsumenlproblemaliken f.n. en undanskymd ställning.Det gäller både i fråga om undervisning och forskning. Konsumenlemaskunskaper är i markant underiäge gentemot förelagensinformationsflöde som ofta dessulom saknar för konsumenlema belydelsefullinformation. Då konsumentkunskapen är den plattform man står på, är delnödvändigt att lgr 80: s intentioner genomföres. De praktiska kunskaperna börbörja redan iförskolan för att sen successivt övergå tUl teori i gymnasie- ocheftergymnasial utbildning. Obligatoriskt ämne i alla linjer, även vuxenutbildningen. Kommunendelar kommitténs uppfattning att grunden till konsumenternas kunskap skall läggas i skolan. Detta innebär att i första hand de synpunkter på konsumentutbUdning som finns i LGR 80 skall ges bättre genomslag. Dessulom behövs verkligen förstärkta insatser för utbildning och fortbild ning av lärare, gymnasieundervisning och vuxenutbildning i studieförbun dens regi. Vidplaneringen av den nya läramlbUdningen anser kommunstyrelsen att en viktiguppgift blir atl ge konsumenlfrågoma en sådan plats i utbildningen atl lärarnafår goda kunskaper i och intresse för ämnet samt idéer för undervisningensuppläggning. UlbUdningeni konsumenlkunskap har blivk bättre men stora brister är fortfarande synligframför allt på gymnasienivå. Här bör om möjligt insatserna ökas. En tänkbarmöjlighet för ökning av utbildningen till vissa konsumentgrupper är alt pånågot sätt prioritera sludiecirkelverksamheten med inriktning på konsumentkunskap. Konsumentnämndeninstämmer i alt ansvaret för att konsumentfrågorna las upp i skolarbetet iförsta hand är en lokal angelägenhet. Enangelägen målgmpp atl påverka är skolledarkolleklivet. Här måsle konsumentnämndoch skolstyrelse visa en klarare viljeinriktning och exempelvis genom en merlångsiktig fortbUdningsplan ange att åtminstone någon av de fem årligenåterkommande studiedagama används för fortbildning kring konsumentfrågor. Tillsammansmed lokala och centrala personalutbUdningsgmpper inom skolan avgörs hur oftadenna konsumentfortbildning kan återkomma. Lyckselekommun viU särskilt betona värdet av atl konsumentkunskap bUr elt obligatorisktämne inom samtliga utbUdningslinjer vid gymnasieskolan samt att konsumenlfrågomakommer in i högskoleutbildningen. viU betona vikten av kunskaper hos konsumenten. För atl deninformation som finns inom konsumentområdet ska nå fram i del enorma utbud avinformation som människor av utsätts för, krävs kunskap för atl kritisktkunna värdera informationsflödet. Med den minskning av resurser som undersenare år drabbar är det mycket svårt att kunna hävdakonsumentinformationen i konkurrens med företagens marknadsföring. Konsumenlnämndenstöder helt förslaget om att myckel måste satsas på skolan. Del är dock ett slort ansvar alt lägga utbildningsansvaret lokalt. Nämnden anser atl de största resurserna bör satsas på högskolan och dess läramtbildning. Det är naturligt atl skola och hem går hand i hand. Vivill dock påpeka, alt föräldrarna ofta själva saknar de baskunskaper de skallförmedla. Det är dem vi möler i den lokala verksamheten, när debåde behöver hjälp med reklamationer och klagomål på marknadsföring ochavtalsvillkor etc. Konsumentfrågorna har i gjorts till ettämnesövergripande område. De hör med andra ord hemma överallt och ingenstans. Föralt de inte skall komma bort i mängden av aUa andra angelägna ämnen som skolanockså skall hanlera är del nödvändigl, atl lärarna genom en aktiv fortbildningförstår all detta är viktigt. I vår verksamhei ser vi många exempel påotillfredsställande kunskaper i konsumentfrågor. Del handlar då inte bara ombrist på kunskaper i konsumenträtt ulan också i praktiska frågor - hur mantvättar, sköter sill hus, lagar bra och nyttig mat liU lågt pris, hur mansköter sin ekonomi. Utbildningen i konsumenlkunskap måste utökas pä allastadier i ungdoms-och vuxenskolan. Även andra medier än skolan måsle engageras.Varför inte undervisning i konsumentkunskap i radio och TV? Nämnden hälsar med tillfredsställelse de förslag somkommittén ger ang. satsningar på konsumentutbildningen inom främst grundskolan.Även en förstärkt utbildning och fortbildning av lärare, gymnasieundervisningoch vuxenutbildning i studieförbundens regi föresläs. Många kommunala försökhar gjorts i syfle all stärka kunskapen hos bara och ungdom omkonsumentfrågor. Del är konsumentnämndens bestämda uppfattning att utbildningär ett myckel viktigt instrument i konsumentpolitiken. Det är en uppgift för skolan att ge gmndläggandekonsumentkunskap. Konsumentkunskap bör finnas med i lim- och kursplaner på allastadier och ingå som en del i lärarutbildningen. TCO vill särskill understrykavikten av atl blivande gmndskollärare ges goda kunskaper inom ämnesområdet.Del är nämligen angelägel alt skolan redan på dessa stadier kan ge elevernagmndläggande insikter i ekonomiska sammanhang med utgångspunkt ifamiljeekonomin och hjälpa dem atl förstå hur olika konsumtionsmönsterpåverkar hälsa, miljö och familjeekonomi. Även på gymnasieskolan behöver konsumentfrågornas stäUningstärkas. Kommittén anser all konsumentkunskap bör ingå i allautbildningslinjer. TCO delar denna uppfattning, men vill framhålladet väsentliga i att gymnasieskolan dämlöver erbjuder någon utbildningsväg, därfördjupade och mer omfattade kunskaper inom ämnesområdet kan erhållas, blandannat som gmnd för vidare yrkesutbildning och yrkesutövning. När det gäller vuxenutbildning vill TCO särskilt peka påde vuxna kortutbildades behov av utbildning i konsumentekonomi inom ramen förgrundvux. CentralorganisationenSACO/SR Prop. Ilikhet med kommittén anser att konsumenternas kunskapsbehov måstetillgodoses genom ökad utbildning och information. Förbundet stöder också deålgärder som kommittén föreslagit när del gäller utbildning i konsumentfrågor iskolan, studier efler och vuxenstudier. Det är här av särskUtinlresse att utbildningen når gmpper som kan föra konsumenlkunskaper vidare t.ex. lärare m.fl. Molförslagen om hur gmndskolans läroplan bör fullföljas när det gällerkonsumentfrågor och om hur bor bevaka vuxenutbildningens ochhögskoleutbildningens behov finns inget atl invända. Tillräckliga skälredovisas dock inte varför utbildning i konsumenlkunskap mäste bli obUgaioriskpå gymnasienivå. ställningstagande lill förslaget försvåras av att det ejär kant vUket eUer vilka andra ämnen som skall reduceras eller om kommittén tänkersig att skoltiden skall utökas för att bereda tid för ämnet konsumentkunskap. Kunskaperi hushållning ger inte bara del enskilda hushållet handlingsfrihet, det är enakut nödvändighet i dagens samhälle. Uiredningen påslår atl antalethemkunskapstimmar har ökat något i gmndskolan sedan början av 1960-talel. Deltaär en missuppfattning. Detförhåller sig så att hemkunskapen är ell av skolans minsta ämnen. Av de totaltca. 11000 timmars undervisning en elev får under sin grundskolelid är ca. Dethar aUtså, tvärtemot var uiredningen påslår, alltsedan 60-lalel skett ensuccessiv nedmstning inom hushållsundervisningen. Delta har skett parallelltmed alt hemmens roll som kunskapsförmedlare har reducerats tiU etl minimum, ochden större delen av hushållens produktion flyttats ul i samhället. Vi har fåttflera kullar av ungdomar som fostrats i andan atl hushållning inte behövs, atlman kan köpa alll för pengar. Man kan dock inte köpa den kunskap vi nu så välbehöver i av åtstramning för både enskilda hushåll och samhället. Detär skolan som måste ge denna kunskap, helst för allgmndlägga goda konsumenlekonomiska vanor. I hemmen finns denkunskapsreserv som förr gick i arv från generation lUl generation. I hemmenfinns inte heller någon tiU hands som kan förmedla kunskaper eftersom familjenoch samhället är beroende av alt båda föräldrarna förvärvsarbetar. Utredningenpåslår att det tidigare var främst i ämnet hemkunskap som konsumentfrågornabehandlades. Vihävdar all del fortfarande i huvudsak i ämnet hemkunskap som aUa 145 eleverfår sina kunskaper i hushållning. Hemkunskapen är del enda ämne Prop.1985/86:121 somhar huvudmomentet Konsumentekonomi. Vinoterar med tillfredsstäUelse förslagel om samarbete meUan Skolöverstyrelsenoch . Tyvärr måste vi konstatera alt rollsom centralt organ för skolfrågor reducerats, och inflytandet på lokal nivåhar minskal. Kommitténframhåller bl.a. nödvändigheten av all konsumenterna får ökade kunskaper ochökad medvetenhet om produkter och produktutformning och vilka krav som kansläUas på dessa. Man tänker sig exempelvis all KOV liksom de kommunala konsumenlvägledarnaskall kunna förse de olika läroanstalterna med material och expertis förundervisningen i konsumentfrågor. Vi instämmer i detla och frågar oss också omman inte i detta sammanhang skulle kunna få med information om jämställdhet ochkönsroller och hur dessa frågor framträder i reklamen. Detkrävs mycket för atl lärare och politiker ska bU medvetna om altkonsumentkunskapen är en nödvändig plattform atl stå på för atl fungera som enallsidig vuxen människa. Vi anser därför alt kommunema bör få än mer stöd ochvägledning från SÖ, än vad som här föreslås, så alt intentionerna i Lgr-80verkligen genomförs. Föreningenvill således, mer än uiredningen, betona vikten av alt både praktisk ochteoretisk konsumenlkunskap kommer in i skolan på aUa stadier. Uiredningenframhåller vidare myckel starkt betydelsen av de friviUiga organisationernasmedverkan i konsumentpolitiken och utbildningen. Uppfattningen är i sig riktigmen att organisera frivilligorganisationernas engagemang lokall är engrannlaga uppgift. Den kommer med all säkerhel all stå och falla med huruvidaden kommunala konsumentverksamheten tar sig an uppgiften. I denna viktigafråga ter sig avsaknaden av resursresonemang för den kommunala verksamheten änmer allvarligt. Mänga vägledare har stora erfarenheter av de frivilligaorganisationernas engagemang på konsumenlområdel. Myckel har åsladkommks, menlack vare alt organisationerna sökt sig till eller blivit uppsökta av den kommunalakonsumentverksamheten. Om inte kommunens vägledare lagil lag i uppgiften hadeförmodligen Utel eller inget bUvil uträttat. avstår en del vägledare atlla utökade kontakter med frivUligorganisationerna eftersom man ej orkar lafler arbetsuppgifter ulan alt få ökade personella resurser. Arbetet medfolkrörelser och organisationer är oerhört tidskrävande. Vardagskunskaperoch praktiska färdigheter betonas i Lgr 80 och förbun det anser dessa vara en förutsättning för människors förmåga atl klara sig '47 självaoch sina vardagsmiljöer. Det är därför betänkligt när den praktiska Prop.1985/86:121 undervisningen i hemkunskap naggas i kanten, när den i ställetborde ökas. Hemmen har inte längre samma betydelse som naturlig läroplats avpraktiska färdigheter och livsmedelshantering. IaUa klasser och stadier av skolan borde hemkunskap vara obligatoriskt ämne ochden lagstadgade skollunchen bättre utnyttjas som schemalagt läromedel.Konsumlionslinjernas kurser måsle få ökad status. Del borde vara en merit ochett minimikrav, helst i alla fortsatta utbildningar, men särskilt inom sektornvård - socialservice och konsumtion, med minsl en 20-veckors kurs.Nedläggningen av de skolor som lidigare benämndes lanthushållsskolor måslestoppas omgående. I stället borde man satsa betydUgt större resurser på denutbildning som här bedrivs i form av hushållsundervisning och ekonomi. Ibelänkandet (sid. 51) sägs alt "hushåUens kunskapsresurser är ofta hellavgörande för tillgången till och användningen av resurser som tid, arbete ochpengar".