prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Denklagande som menar atl frågan i själva verket inte har behandlats tidigare börgenom besvär kunna få ett ställningstagande i detta hänseende avöverinstanserna. Om dessa emellertid finner att kommunens fullföljdsförbud varriktigt, blir det ingen ytteriigare sakprövning. Om kommunen använder en s. k.flexibel delaljplan i ett första skede och därefter fullföljer beslutsprocessenmed beslut om lov eller en mer definitiv detaljplan, bör besvärsmöjligheternakunna användas på så sätt alt den flexibla planen kan överklagas av deenskilda, om de inte är nöjda med regleringen av de förhållanden som las upp iplanen. 1 det andra skedet bör sakägarna och andra berörda ha rätt attöverklaga besluten om lov och den definitiva detaljplanen. Däremot bör de idetta skede inte med någon framgång kunna ifrågasätta de förhållanden, som ärslutligt reglerade i den flexibla planen. Besvärsprövningen blir därmedinskränkt lill de nya faktorer som behandlas i besluten om lov eller denkompletterande planen, 1 förslaget ligger att enfastighetsägare blir bunden av vad hans företrädare i äganderätten kan hagjort eller underlåtit. Detta blir fallet om fastigheten har bytt ägare undertiden mellan de båda besluten. Jag kan dock inte se några betänkligheter motdetta, eftersom del är en vanlig Prop.1985/86:1 368 princip inom läslighetssrätten att en ny ägare blir bundenav vad myndig- 17 Överklagande heter beslutat under den föregående ägarenstid. Jag vill påpeka att det sist 17.8 17.9 sagda innebär en vissjämkning av min uttalande i lagrädsremissen (s, 294), där jag sade att en nyägare "träder in i rättsförhållandena sådana den förre ägaren har gestaltatdem", 17.9 Samordning mellan officialprövning ochöverklagande Utredningens förslag draroundvikligen med sig problem med samordningen, om ett kommunall beslut bliröverklaga! av någon enskild klagande, som förordnaratt det skall underställas regeringens prövning. Samma ärende kan alltså kommaunder både och regeringens prövning, Enligl den lösning som jag harförordat undgår man däremot nästan helt problem av detta slag. Skulle sammakommunala beslut angripas både genom besvär och med stöd av reglerna om statligkontroll, är det ända sörjt för atl samma instans, nämligen , harhand om prövningen. Det är dä naturligt att gör en samladbedömning och avgör hela saken i samma beslut. Nägon särskild föreskrift omdelta behövs inte. Om beslut överklagasbåde av någon enskild klagande, som vill fä sina enskilda intressentillgodosedda, och av en berörd kommun som yrkar alt godkännandeav planen upphävs därför atl del strider mot något mellankommunalt intresse,skall hela ärendet prövas av regeringen, om det är fråga om en plan. Därmedblir det inga svårigheter att även i sista instans fä till stånd en samladprövning. Däremot kan det diskuteras om detfinns behov av en särskild reglering av samordningsfrågorna i ärenden ombygglov, eftersom även förvaltningsdomstolarna där finns med iinstansordningen. Jag vill då först framhålla alt den situation som eventuelltbehöver regleras kommer att uppstå ytterligt sällan. Jag är nämligen övertygadom atl endast undantagsvis kommer att påkalla prövning enligl12kap. av beslut i ärenden om lov. För den händelse staten harförordnal att reglerna i 12 kap. skall gälla beträffande bygglov inom ett visslområde, kan beslutsgången bli den att lämnar bygglov, varefterlänsslyrelsen beslutar all pröva om bygglovet kan godlas. Om bygglovetsamtidigt överklagas till länsslyrelsen av en enskild klagande, t. ex. engranne, och länsslyrelsen beslutar atl med godkännande av bygglovet avslåbesvären, kan grannen överklaga beslul lill regeringen.Kommunen har däremot ingen besvärsrätt i detta fall. Därmed uppstår ingasamordningsproblem. Det är knappast troligt atl den situationenuppkommer att en sakägare överklagar beslut till kammarrättensamtidigt som en grannkommun finner anledning att överklaga beslulet tillregeringen. Prop.1985/86: 1 369 ning av ärenden mellan regeringen och kammarrätten som jagtidigare har 17 Överklagande redogjort för innebär ju attlokaliseringsfrägorna - som är de enda där 17.9-17.10 mellankommunalainiressen kan beröras - prövas av regeringen. Mol denna bakgrund kan enligl minmening konstateras all del inte heller i ärenden om lov behövs några särskildaregler om samordning av prövningen i.högre inslanser. 17.10 Besvärssystemet och konventionen om de mänskligarättigheterna Lagrådel har i sitt yttrande berörtfrågan huruvida vissa bestämmelser om rätt atl överklaga beslut som innebär attägare av mark vägras rält atl bebygga denna är förenliga med artikel 6: 1 i deneuropeiska konventionen om de mänskliga rättighelerna. 1 denna sägs bl. a, allenvar, när det gäller att pröva hans civila rättigheter och skyldigheter, skallha rätt till en opartisk och offentlig rättegäng inom skälig tid och inför enoavhängig och opartisk domstol, som har upprättats enligt lag. Lagrådets resonemang utmynnar intei något ändringsförslag. Inte heller har lagrådet för sin del tagit bestämdställning lill frågan om ell vägrat bygglov utgör en "civilrättighet" i konventionens mening. Icke desto mindre vill jag klargöra mininställning, när nu lagrådet har väckt frågan. Lagrådet har anfört (yttrandet s, 170: 1 sin dom iSporrong- och Lönnroth-målet, vilket gällde långvariga expropriationstillständoch byggnadsförbud, har - efter alt ha konstaterat attklagandenas äganderätt lill de fastigheter varom var fråga i målet var en"civil rättighet" - bl, a, uttalat att del förelåg en allvariig ivislmellan klagandena och de svenska myndigheterna i frågan huruvida utfärdandetoch förlängningen av de långvariga expropriationsUllslånden var förenliga medlag och alt klagandena var berätUgade atl fä frågan om den nationella lagensinställning härtill prövad av domstol. Artikel 6: 1 i konventionen var därförtillämplig och eftersom regeringens beslut inte kunde överklagas tillförvaltningsdomstol och resningsansökan hos regeringsrätten inte innebar enprövning fullt ut av de åtgärder som påverkade den "civilarättigheten", fann domstolen atl det förelegat en kränkning av artikel 6:I, Räckvidden av artikeln är omstridd.Det framgår inte av lagrådsremissen om det under beredningen avlagstiftningsärendet har övervägts om PBL: s system för överklagande i allaavseenden är förenliga med artikeln. Det nyssnämnda avgörandet i Sporrong- ochLönnroth-målet ger dock anledning lill en närmare granskning. En persons äganderätt till enfastighet är enligt en "civil rättighet". Etl av devanligaste sätten att använda fastigheter pä -och del ofta mesl värdefulla - äratt bebygga dem. För tillgodoseende av främsi allmänna intressen reglerar PBLnyttjandet av fast egendom i detta hänssende. PBL ger - då vissa i lagenangivna förutsättningar är uppfyllda - fastighetsägaren rätt atl bebygga sinfastighet. Sä till vida innebär PBL inte något principiellt nytt, 1 PBL anges vilka åtgärder som generellt skall varabygglovspliktiga. Prop.1985/86:1 370 Det gäller bl, a, uppförande av nya byggnader ochtillbyggnader. Med vissa 17 Överklagande undanlag skall all bebyggelse undergåen allmän lämplighetsprövning, 1 17.10 8 kap. 11 8 behandlas bygglovsprövningeni omräden som inte omfattas av detaljplan. Enligt denna paragraf skall bygglovlämnas om vissa i fyra punkter angivna föruisättningar är uppfyllda. Vidprövningen är bl. a. att bedöma om den tilltänkta byggnaden med hänsyn till 2kap, är lämplig på platsen eller om det s,k, delaljplanekravei i 5kap, 1 8 börmedföra att byggnadsföretaget bör föregås av detaljplaneläggning. Utfallernägon av dessa eller de övriga bedömningar som skall göras enligt paragrafennegativt för fastighetsägaren fär han inget bygglov. Det beslut vari dettakonstaterats kan han överklaga till . Nöjer han sig inte medlänsstyrelsens beslut kan han i de två nyssnämnda situationerna, dålämplighetskravet eller delaljplanekravei ej anses uppfyllt, föra fråganvidare till regeringen. Avgörande för frågan om artikel 6: 1 är tillämplig idessa situationer och fastighetsägaren således är berättigad att få sakenprövad av domstol är om det kan anses föreligga en tvist mellan honom och desvenska myndigheterna som avser utövandet av hans "civila rättighet".Skulle den europeiska domstolen anse att det föreligger en sådan tvist, kandomstolen komma att finna atl det föreligger en kränkning av artikel 6: 1,eftersom någon möjlighet att få saken prövad vid domstol inte finns. Lagrådet har velat fästauppmärksamheten på det nu berörda problemet. Någon ändring avöverklagandereglerna i PBL-förslaget i syfte att anpassa dem till artikel 6: 1föreslär lagrådet inte. Reglerna överensstämmer i sina huvuddrag med svenskrättstradition och med grunddragen av vår slats-och förvaltningsrätt. Fråganvilka ändringar i reglerna som kan aktualiseras av att vårt land har biträttEuropakonventionen hör samman med det större spörsmålet om införande av engenerell domstolskontroll av förvaltningen. Frågan om innebörden i begreppet"civil rättighet" i Europakonven tionen är en av de mera omdiskuterade frågorna i konventionens tillämp ning, I den av lagrådet åberopade domen fäller dock domstolen ett yttran de som kan ge en viss ledning, nämligen alt konventionen avser att garan tera rättigheter som är "praktiskt och faktiskt möjliga att utnyttja ", Detta anförs visseriigen inte i anslutning till domstolensbehandling av artikel 6: 1, men måste ändå ha sitt intresse för bedömningen avvad en civil rättighet i konventionens mening är. Mot bakgrund av dettauttalande av domstolen angående syftet med konventionen, kan det starktifrågasättas om själva bebyggandet av en fastighet utgör en sådan rättighet. För att bebyggelse skall fä skekrävs enligt PBL tillstånd i form av förhandsbesked eller bygglov. Tillkomstenav ny bebyggelse är helt underkastad samhällets kontroll. För atl mark skallfå användas för bebyggelse skall den ju vara från allmän synpunkt lämplig förändamålet. Lämplighetsbedömningen sker vid planläggning eller i ärenden ombygglov eller förhandsbesked, 1 det s, k, kommunala planmonopolet ligger enensamrätt för kommunerna att anta detaljplaner var och när de finner lämpligt.Även om ingen uttrycklig motsvarighet till 5 8 byggnadslagen finns upptagen iPBL-förslagel, är inte avsikten an rubba de principer som är nedlagda i 1985/86:1 371 den bestämmelsen, nämligen att "markens ägare iir medavseende å dess 17 Överklagande användning för olika slag av bebyggelseunderkastad de inskränkningar /7,/0 som stadgas i denna lag eller med stöd avlagen". Det förhällandet alt prövningsgrunderna för bygglov lagtekniskt ärutformade så alt "bygglov skall lämnas", om vissa förutsättningar äruppfyllda kan inte föranleda någon annan slutsats. Skälet lill atl jag har valtdenna teknik i lagrädsremissen är främst att tvinga fram mer utföriigtmotiverade beslut än vad dagens prövningssystem kan leda till. Det är med andra ord varkenpraktiskt eller faktiskt möjligt att utnyttja en byggrätt, förrän denna rätthar konstaterats föreligga enligl elt lagakraftvunnet tillståndsbeslut. Därmedkan artikel 6: 1 i konventionen enligt min mening inte bli tillämplig i de fallsom lagrådet tar upp. Jag finner på grund härav inte något skäl att överge denståndpunkt i fräga om överprövnings-syslemets uppbyggnad som jag intog ilagrädsremissen. Lagrådel har f.ö. inte heller föreslagit någon ändring. har framhållit överensstämmer överklagandereglerna i mitt förslag isina huvuddrag med svensk rättstradition och med grunddragen av vår stats- ochförvallningsrätt. 1985/86:1 372 ,o T- ,. * ..-Il r * L » '* Ersättning till 18 Ersattnmg till fastighetsägare m. m. . , , " o « fasiigheisägare Sammanfattning 18. f o I vissa siiualioner skall denenskilde genom regler om skadeersättning eller inlösen hällas skadeslös om handrabbas av skada till följd av ett kommunall beslut. Vid skadeersättning skalldock ersättning för s,k, förväntningsvärden inte betalas (s, 373) o Flertalei av de krav pä byggnaderm,m, som föresläs i PBL är av del slaget all det allmänna utan vidare bör harätt att fordra av den enskilde att han tillgodoser dem utan någon rätt tillkompensation. Exempel på sådana krav är att de sanitära förhållandena ochsäkerheten måste vara tillfredsställande (s, 374) o Fastighetsägare skall i vissasituationer ha rätt att begära ersättning eller inlösen utan krav på att skadanskall ha en viss minsta omfattning. Exempel pä sådana situationer är om endetaljplan ändras eller om marken i en detaljplanläggs ut för allmän plats (s, 378) o I vissa fall krävs att skadan ärtillräckligt kvalificerad för att kompensation skall kunna utgå. Dessa bestämmelser skall l.ex.gälla bevarande av kulturhistoriskt eller miljömässigt värdefull bebyggelsegenom skyddsbestämmelser i detaljplan eller områdesbestämmelser. De skall ocksägälla när äleruppförande av en riven eller på annat sätt förstörd byggnadvägras eller när rivningslov eller i vissa fall marklov vägras (s, 383) o De materiella reglerna i expropriationslagenskall tillämpas i mål om skadeersättning och inlösen enligl PBL (s, 401) o I mål om skadeersättning ochinlösen enligt PBL skall de processuella bestämmelserna i expropriationslagentillämpas. Om fastighetsägaren väcker talan föreslås emellertid en särskildbestämmelse i fråga om rättegångskostnader (s, 402) o Inte bara tvister om ersättningför gatukostnader ulan ocksä tvister om betalningsvillkor skall prövas avfastighetsdomstolen i första instans. De normala processreglerna ifastighetsdomstolen skall tillämpas i mål om gatukostnadsersättning. För attinie ansvarei för rättegångskostnader skall bli oskäligt betungande förfastighetsägarna införs en särregel om rättegångskostnader (s. 404). Liksom i gällande rätt behövs i PBLregler om i vilka fall och i vilken utsträckning ägare eller innehavare avsärskild rätt till fastigheter vid planläggning, prövning av lov ochianspråktagande av mark bör hällas skadeslösa av det allmänna i form avskadeersättning eller inlösen av Det behöver ocksä övervägas vilka av dessaregler som bönas in i PBL och vilka som eventuellt bör återfinnas i annanlagstiftning. 1 likhet med remissinstanserna godtar jag i huvudsakutredningens bedömning av i vilka situationer det kan bli fräga omkompensation till markägare eller rättighelshavare. Vissa kompletteringar äremellertid nödvändiga. Jag återkommer till dem. m. m. 18.1.1 Ulgångspunkler och lagleknisk lösning Mitt förslag: 1 vissa situationer skall den enskilde genomregler om skadeersättning eller inlösen hållas skadeslös om han drabbas avskada till följd av ett kommunall beslut. Vid skadeersättning skall dock ersättningför s, k, förvänlningsvärden inte betalas. De ersättningsprinciper sombeslutades (prop. 1972:111, bil, 2) innebär atl endasi inträng i denpågående markanvändningen ersätts i de situationer som leder tillskadeersättning. Bortfall av sådana värden som grundas på förväntningar om enändrad markanvändning ersätts säledes inte. Detta är enligl min mening enprincip som bör gälla även enligt PBL. Enligt gällande bestämmelser kanemellertid vid inlösen eller expropriation sädana värden som grundas päförvänlningar om en ändrad markanvändning ersättas i viss uisträckning. Attdessa värden ändå inte ersätts fullt ut följer av den s, k, presumtionsregdn iexpropriationslagen. Denna principiella skillnad i ersättningshänseende mellanskadeersättning och inlösen är enligt min mening rimlig och bör även den gällaenligt PBL, De ersättningsprinciper sombeslutades genomfördes - förutom i byggnadslagen - i flera angränsandelagar, såsom naturvärdslagen, väglagen och byggnadsminneslagen. Principerna ärfrämst anpassade till de situationer som innebär intrång i de areellanäringarna. De är visserligen tillämpliga även pä byggnadsreglerandebestämmelser, men detla utvecklades inte särskill mycket i förarbetena. Detkan naturligtvis mänga gånger vara av värde att ersättningsprinciperna iangränsande lagar är så lika som möjligt. Jag anser dock att de direktbyggnadsreglerande bestämmelserna lill sin natur skiljer sig frän debeslämmelser som i första hand är till för atl skydda naturvårdens ochfriluftslivets intressen. De senare - som i första hand återfinns inaturvärdslagen och skogsvårdslagen - berör oftast de areella näringarna. Deprinciper som beslutades för dessa situationer bör inie förändras. Kommunernas möjligheter att skyddamiljömässigt och kulturhistoriskt värdefull bebyggelse bör - som jag tidigarehar föreslagit - i första hand finnas i PBL, Eftersom bebyggelsereglerandebestämmelser som meddelas för alt skydda sädan bebyggelse till sin naturskiljer sig frän dem som rör naturvård och friluftsliv, är det enligl min meninginte nödvändigt atl ersättningsbestämmelsernai PBL och i naturvårdslagen är samstämmiga. Enligt min mening börkompensationsreglerna vad avser de bebyggelsereglerande bestämmelserna i pä elt annat sätt än vad som är fallet i naturvårdslagen. För attuppnå detta syfte anser jag i likhel med ulredningen all begreppet pågåendemarkanvätidning bör användas i PBL endast när del gäller ersältnmgsfrägor isamband med markreglerande beslämmelser. Sådana beslämmelser liknar nämligenUll sin naiur de bestämmelser som enligt naturvärdslagen kan meddelas medhänsyn till naturvård och friluftsliv. Motsvarandeersättningsbestämmelser i byggnadsminneslagen, som gäller när staten villskydda värdefull bebyggelse, bör anpassas till ersättningsbestämmelserna iPBL, Jag ålerkommer snart till dessa frågor. 18Ersättning till fastighetsägare m. in. 18.1.2I vilka situationer bör ersättning utgå? Mittförslag: Flertalet av de krav på byggnader m, m, som föreslås i PBL är av detslaget att det allmänna utan vidare bör ha rätt atl fordra av den enskilde atthan tillgodoser dem utan någon rält till kompensation. Exempel pä sädana kravär att de sanitära förhållandena och säkerheten måste vara tillfredsställande. För att bedöma i vilka situationer fastighetsägarenbör ha rätt till kompensation måste en vägning göras mellan allmänna ochenskilda intressen, I likhet med utredningen konstaterar jag dä till att börjamed att flertalet av de krav pä byggnader m, m, som skall tas in i 3 kap, är avdet slaget alt det allmänna utan vidare bör ha rätt att fordra av den enskildeatt han tillgodoser dem utan någon rätt till kompensation. Del är t, ex,självklart att de sanitära förhållandena och säkerheten måste varatillfredsställande i bosläder och arbetslokaler. Normalt kan man också utgåfrån att det allmänna och det enskilda intresset sammanfaller i dessa frågor, 1 vissa andra fall kan det vara rimligt atlfasUgheisägaren kompenseras för förluster eller andra olägenheter som uppkommertill följd av kommunala beslut. Kompensationen bör i vissa fall utgå ulankvalifikationsgräns, dvs, utan något krav på alt en skada av viss storiek skallha uppkommit. Exempel på sådana situationer är när mark i en detaljplan avsättsför gator och andra allmänna platser eller när en detaljplan ändras under dessgenomförandetid, 1 andra fall bör fastighetsägaren vara skyldig att tåla enskada av viss storlek, innan ersättning kan aktualiseras. En sädan kvalifikationsgränsbör lillämpas t, ex, när äleruppförande av en riven eller brandskadad byggnadvägras, när rivningslov vägras eller när skyddsbestämmelser för miljömässigteller kulturhistoriskt värdefull bebyggelse meddelas i en detaljplan ellergenom områdesbestämmelser. Till nu berörda och även vissa övrigaersättningssituationer återkommer jag i det följande. 1985/86:1 ''"'- 375 18.1.3 Övriga situationer . Utredningsförslaget innehålleriiigä bestämmelser om éisättning till fas- fasiigheisägare tighetsägare ide fall när kommunen har meddelat markreglerande bestämmelser för områdenavsedda för bebyggelse eller för skyddsområden för atl tillgodose kraven päsäkerhet och skydd för t, ex, energianläggningar. Nägra instanser efterlyserersättningsbestämmelser i dessa situationer. 1 en generalplan kan omräden bl. a.avsättas för bebyggelse. Enligt 17 5 byggnadslagen får schaklning, fyllning,trädfällning eller annan därmed jämförlig åtgärd inie vidlas om åtgärden skulleväsentligt försvära områdets användning i enlighet med en fastställdgeneralplan. Enligt 22 5 har markägaren rätt till kompensation för den skadahan lider till följd härav, under förutsättning att den pågåendemarkanvändningen avsevärt försvåras. Möjlighet atl säkerställaskyddsområden finns i 81 och 82 88 byggnadslagen. Enligt dessabeslämmelser är det möjligt att, i närheten av vissa befintliga eller planeradeanläggningar, förhindra nybyggnader, upplag av olika slag, materialgårdar ochljusanordningar samt schaktnings- och fyllningsarbeten. Enligt 83 8byggnadslagen har markägaren rätt till kompensation för den skada han lidertill följd härav, under förutsättning att den pågående markanvändningenavsevärl försväras. Som jag förut (avsnitt 8,3,2 och8,8,2) har föreslagil bör dessa möjligheter att säkerställa områden avseddaför bebyggelse samt skyddsområden behällas. Säkerställandet av områden förbebyggelse kan ske genom områdesbestämmelser, medan skyddsområden kansäkerställas antingen i detaljplan eller i områdesbestämmelser, 1 detaljplanenkommer skyddsområdena atl redovisas antingen som kvartersmark eller som markför allmän plats, I båda dessa fall finns - vilket jag snart återkommer till(avsnitt 18,2,2) - möjligheter för berörda fastighetsägare alt påkalla inlösenav marken. Därför behövs inte några särskilda kompensationsregler närskyddsområden säkerställs i detaljplaner. När omräden för bebyggelse, ellerskyddsområden säkerställs genom områdesbestämmelser anser jag däremot - imotsats till utredningen - att bestämmelser om ersättning till markägare behövsi vissa fall. Sådan ersättning bör dock - i likhet med vad som gäller f, n, -utgä först om skadan är tillräckligt kvalificerad, 1 lagrädsremissen föreslogjag att kvalifikationsgränsen skall vara densamma som när skyddsbestämmelsermeddelas för miljömässigt eller kulturhistoriskt värdefull bebyggelse.Fastighetsägaren skall m,a,o, vara skyldig an ulan ersättning tåla etl intrångsom motsvarar av värdet av den berörda delen av fastigheten. Tillföljd av lagrådets invändningar mot mitt förslag i denna del, föreslår jag istället att nuvarande ersättningsbestämmelser i dessa situationer överförs lillPBL oförändrade i sak. Detta innebär att rätt till ersättning föreligger om denpågående markanvändningen avsevärt försvåras i de nu berörda situationerna. Jagåterkommer senare (avsnitt 18,2,2) mera utföriigt till denna fråga. 1985/86:1 376 m. m. Utredningen har inte berört fråganom behovet av en motsvarighet till 18 Ersättning till 45 8 byggnadslagen.Enligt denna beslämmelse kan regeringen fastställa en fastighetsägare stadsplanunder villkor att viss i planen ingående mark exproprieras, Enligl gällandepraxis utnyttjas denna möjlighel i de fall regeringen anser alt en plan är säofördelaktig för den enskilde att han inte rimligen skall behöva tåla deolägenheter som planen innebär. Det rör sig alltså om sådana situationer sominte omfattas av ersättnings- och inlösenregler i byggnadslagen, Ulredningenhar i stället vall att göra en uttömmande uppräkning av de ersättningsgillasituationerna, 1 övrigt skyddas fastighetsägaren enligl utredningsförslaget aven allmän hänsynsregel (2 kap, 8S), Några remissinstanser har föreslagit atten motsvarighet till 45 8 byggnadslagen skall tas in i PBL, Enligl min mening är del en fördelom samlliga siiualioner, där del kan bli fråga om ekonomisk kompensation tilllästighelsägaren, finns angivna i PBL. Vid en villkorlig faslsiällelse enligtbyggnadslagens bestämmelser kan det ofta bli svårt atl hinna med atlexpropriera berörda fastigheter inom föreskriven tid, dvs, högst etl år fränplanfastställelsen. svävar dessutom alla i ovisshet omfaslställelsebeslutet kommer all stå sig eller inte. Jag anser därför altövervägande skäl talar för all en motsvarighet lill 45 8 byggnadslagen inteinförs i PBL, 18.1.4 Vem svarar för kompensationen?