prop · G90383 · 1985-12-31 00:00:00 — Möjligheten att kräva ekonomisk ersättning från störande grannar bhr därför större än enligt bestämmelserna i skadeståndslagen. Eftersom rena förmögenhetsskador enligt I § i förevarande lag ersätts endasl om de 53 är av någon betydelse(utom då de har orsakats genom brott), torde det Prop. 1985/86:83 dock äveni fortsättningen bli ovanligt att en hyresgäst eller bostadsarren-dator drabbasav skadesländsskyldighet för miljöskador. Skyldighetatl utge skadestånd enligt denna lag har också den som, utan atl varafastighetsägare, tomträttshavare eUer annan brukare av fastigheten, i egennäringsverksamhet utför eller låter utföra arbete på fastigheten. (Jfr7 § i utredningens förslag) 1denna paragraf behandlas ansvaret för entreprenörer och andra som i egennäringsverksamhet utför eller låter utföra arbete på fastigheten. I praktikenblir paragrafen oftast aktuell vid byggnadsarbeten som utförs på uppdrag avfastighetsägaren eller någon som bmkar fastigheten. Entreprenöreroch andra som avses i denna paragraf har ett strikt ansvar för skador somverksamheten orsakar i omgivningen. Fastighetensägare eller brukare blir normalt inte befriad från sitt ansvar, om även enentreprenör är ansvarig för skadan. 1 sådana fall inträder i stället i regelett solidariskt ansvar dem emeUan i förhållande tiU den skadelidande. Frågan omden slutliga fördelningen av skadeståndet meUan solidariskt ansvariga behandlasi 8 §. Omden som har gett entreprenören uppdraget atl utföra arbetet är en sådan brukaresom avses i 6 § andra stycket, dvs. är en privatperson, ansvarar han endast förskador som han har orsakat uppsåtligen eller genom vårdslöshet, medanentreprenörens ansvar enligt förevarande paragraf är strikt. Om en sådanuppdragsgivare inte har medverkat till skadan uppsåtiigen eUer genomvårdslöshet, går han sålunda fri från ansvar och entreprenören får ensam bärahela ansvaret. Altarbetet skall utföras i egen näringsverksamhet innebär att det skaU vara fråganom en självständig företagare. Om skadan orsakas av en anställd hosfaslighetens ägare eller bmkare, är förevarande paragraf inte tillämplig. Fören sådan skada har den skadelidande möjlighet atl få ersättning avfastighetsägaren eller brukaren enligt 6 § miljöskadelagen. Den skadelidandehar även vissa möjligheter atl få skadestånd av den anställde enligt reglerna i4 kap. 1 § skadeståndslagen. Bestämmelseni förevarande paragraf gör del inte heller möjligt för en skadelidande all fåersättning av en privatperson som, utan alt vara anställd, hjälper enfastighetsägare med ett arbete. Även i det fallet gäUer i StäUetskadeståndslagen. Detsamma gäller möjligheten alt få ersättning av anställdahos en entreprenör, eftersom de inte arbetar i egen näringsverksamhet. Denskadelidande har i sådana fall också möjlighet att vända sig motfastighetsägaren respektive entreprenören för att få ersättning enligtmiljöskadelagen. Innebördenav begreppet näringsverksamhet har berörts i specialmoti veringen lill 6 §, Att en företagare bedriver sin rörelse bara i liten skala hindrar inte alt näringsverksamhet föreligger. Om någon åtar sig 54 attutföra enklare arbeten för vänner och bekanta torde motsatsen gälla. Prop.1985/86:83 Något vinstsyfte fordras inte om bara verksamheten är av ekonomiskart. Undantagsvis torde också ett offentligt organ kunna driva näringsverksamhetav här avsett slag, närmast när man åtar sig att mot ersättning utföra arbeteför någons räkning. Normalt torde dock vid mera varaktigt arbete på annans marki offentiig verksamhet 6 § första stycket andra meningen bli tillämplig. Skalltvå eller flera ersätta samma skada enligt denna lag, svarar de solidariskt förskadeståndet i den mån inte annat följer av atl begränsning gäller i denskadesfåndsskyldighet som åligger någon av dem. Vadde solidariskt ansvariga har betalt i skadestånd skall, om inte annat haravtalats, fördelas mellan dem efter vad som är skäligt med hänsyn till gmndenför skadeståndsansvaret, möjlighetema att förebygga skadan och omständigheternai övrigt. (Jfr8 § i utredningens förslag) Paragrafenbehandlar hur ansvaret skall fördelas när två eller flera ärskadeståndsskyldiga för samma skada. Bestämmelseni första stycket motsvarar 6 kap. 3 § skadeståndslagen. Den har tagits in imUjöskadelagen på gmnd av dess samband med bestämmelsen i andra stycket. Solidarisktansvar enligt mUjöskadelagen kan förehgga l.ex. för en faslig-hetsägare och ennyttjanderättshavare eller för någon av dessa och en entreprenör som svarar församma skada. 1 sådana fall uppstår frågan hur ansvaret skall slutiigen fördelasmellan dem. Delta regleras i andra stycket. Bestämmelseni detta stycke om den slutliga fördelningen av ett solidarisktskadeståndsansvar saknar motsvarighet i skadeståndslagen. Regeln gäller endastvid solidariskt ansvar enligt mUjöskadelagen, Av detta följer att den inte ärdirekt lUlämplig, om en av de skadeståndsskyldiga ansvarar enligt miljöskadelagenoch den andre eller de andra ansvarar enligt t, ex, skadeståndslagen. Då gälleri stället allmänna principer om fördelningen av skadeståndsansvaret meUansolidariskt skadeståndsskyldiga (se SOU 1975:103 s. 49-53). Dessa allmännaprinciper innebär att skadeståndsansvaret, om inte några särskUdaomständigheter förehgger, skall fördelas efter vad som är skäligt. Här bör dockde särskilda synpunkter som ligger bakom förevarande bestämmelse imiljöskadelagen kunna få viss betydelse. Detbör betonas att bestämmelsen i andra stycket endast avser reglering en av skadeståndsansvaret mellan de solidariskt ansvariga inbördes. skadelidande berörs inteav den frågan. Han kan kräva vem som helst av Prop. 1985/86:83 desolidariskt ansvariga på hela skadeståndet. Detta fär betydelse för denskadelidande främst i de fall då någon av de solidariskt ansvariga (men inteaUa) saknar betalningsförmåga. Regelni andra stycket är dispositiv. Framgår den slutliga ansvarsfördelningen av ettavtal meUan partema, t.ex. ett nytljanderättsavtal eller ett entreprenadavtal,gäller vad som anges i avtalet. I annat fall skall skadeståndet fördelasmellan de solidariskt ansvariga efter en skälighetsbedömning. En sådanskälighetsbedömning blir avgörande för fördelningen också när någotavtalsförhållande inte föreligger mellan partema. Det kan vara faUet, t. ex.när två industrier tillsammans har orsakat en störning. Vidden skälighetsbedömning som föreskrivs torde en viss presumtion gälla för attansvaret skall fördelas lika mellan de solidariskt ansvariga, om inteomständigheterna föranleder annat (jfr NJA 1968 s. 387). Bland deomständigheter som skall beaktas nämns i lagtexten särskUt gmnden förskadeståndsansvaret och möjligheterna atl förebygga skadan. Medgrunden för skadeståndsansvaret avses såväl att den skadeståndsskyldige harett strikt ansvar respektive ansvarar endast för skador som har orsakatsuppsåtligen eller genom vårdslöshet som graden av skuld på den ena eller denandra sidan. Dessa faktorer har redan tidigare utan stöd i lag beaktats vid denslutiiga fördelningen av ersättningsskyldigheten mellan solidariskt ansvariga.Om samtliga solidariskt ansvariga bär ett strikt skadeståndsansvar enligt lagenoch ingen av dem har varit vårdslös, motiverar "gmnden förskadeståndsansvaret" knappast ett avsteg från pre-sumtionen omhälftendelning. Om däremot en av de solidariskt ansvariga är skadeståndsskyldigpå grund av bestämmelsen i 6 § andra stycket medan övriga har strikt ansvar,ligger det i och för sig nära till hands att han slutligt får svara för helaskadan eller åtminstone störte delen av denna. Som framgår av fortsättningenkan emellertid faktorer av annat slag ibland tala emot en sådan fördelning. Omtvä solidariskt ansvariga båda ansvarar strikt men det framgår att vårdslöshethar förekommit på ena sidan, föreligger ofta skäl all låta den sidan slutligtsvara för en större del av skadeståndet. Har båda förfarit vårdslöst, får manla hänsyn till graden av vårdslöshet på ömse sidor. Vidarenämns i lagtexten särskilt att möjhgheterna att förebygga skadan skall beaktas.Detta får kanske betydelse främst när det gäller den slutiiga fördelningen avansvaret mellan å ena sidan en fastighetsägare, tomträttshavare eller bmkareoch å andra sidan den som på uppdrag av någon sådan utför arbete påfastigheten. Också när både huvud- och underentreprenör ansvarar kan synpunkterav detta slag inverka, men då torde ofta ett avtal mellan de ansvariga bhavgörande. Isådana situationer får bl. a, rätlen all välja arbetsmetod tUlmälas bety delse vid skälighetsbedömningen. Har exempelvis fastighetsägaren endast beställt ett färdigt resuhat medan entreprenören har svarat för projekte ringen, kan del ligga nära till hands alt låta entreprenören slutligt svara för hela eller större delen av skadeståndet. Detta bör gälla bl, a. i det vanliga fallet då privatpersoner köper en tomt och i anslutning härtill träffar avtal om uppförande av etl grupphus. Har däremot å andra sidan beställaren 56 genomomfattande arbetsbeskrivningar förhållandevis noggrant angett hur Prop.1985/86:83 arbetet skall bedrivas, ligger han närmast till att slutligt svaraför skadeståndet. Del kan i detta sammanhang framhållas att hänvisningen tillmöjligheten att förebygga skadan bl.a. avser att hindra atl entreprenören fårsvara för skador som är normalt förenade med arbetets bedrivande och aUtsåkalkylerbara. Detär inte bara i samband med byggnadsentreprenader och andra anläggningsarbetensom möjligheten alt förebygga skadan blir av betydelse för skälighetsbedömningenenligt förevarande stycke. Även vid t, ex, industriell drift, hantering avgifter och explosiva varor samt anordnande av tävlingar och andratillställningar blir möjligheterna atl förebygga skador av betydelse. Ofta ärdet här fråga om all vidta säkerhetsåtgärder av olika slag eUer atl förläggaverksamheten lämpligt i lid och mm. Slutligenskall ansvarsfördelningen ske med beaktande av "omständigheterna iövrigt". Som exempel på faktorer som härvid kan få betydelse kan nämnas ivems intresse arbetet utförs. Bl,a, när en fastighetsägare ansvarar tiUsammansmed den som bmkar fastigheten torde denna omständighet kunna tiUmätasbetydelse, I sådana fall får verksamheten ofta anses bedriven i första hand ibrukarens intresse. Ocksåsådana faktorer som föreliggande ansvarsförsäkringar och försäkringsmöjligheterkan påverka bedömningen. Allmänt sett bör utgångspunkten vara attentreprenörer skall ha ansvarsförsäkring. Vid fördelningen av ansvaret bör mandärför utgå från atl en entreprenör har eller skulle kunnat haansvarsförsäkring. Endast om entreprenören visar att del inte finns möjlighetatt teckna en ansvarsförsäkring som täcker den ifrågavarande risken, bör manvid skälighetsbedömningen utgå från alt en sådan försäkringsmöjlighet inte harförelegat. Deltorde däremot vara ovanligt att privatpersoner har ansvarsförsäkring somtäcker sådana risker som avses i denna lag. Allmänt sett bör man därför inteulgå från att privatpersoner bör håUa sig med sådan försäkring. Om enprivatperson avser att starta en verksamhet som är särskilt farlig kan det dockfinnas anledning att se saken på etl annat sätt, I sådana fall bör det normaltkrävas atl han utnyttjar de försäkringsmöjligheter som kan föreligga. Det fåremellertid ankomma pä motparten att i så fall påvisa att enförsäkringsmöjlighet har förelegal och all privatpersonen utan störtesvårigheter borde ha kunnat skaffa sig kännedom om det. Vadsom nu har anförts leder i regel till att, om en oförsäkrad privatpersonsvarar strikt tillsammans med en försäkrad entreprenör, del kan finnas skäl attlåta ansvaret stanna på entreprenörens försäkring. Privatpersonen saknar oftaannan egendom av värde än sin fastighet, som därlUl kan vara högt intecknad.Skulle regresskravet framstå som oskäligt betungande, torde i alla händelserprivatpersoner kunna åberopa 6 kap. 2 § skadeståndslagen för att få kravetjämkat. Däremot bör den störteeller mindre sannolikheten för att olika skade görande verksamheter har bidragit tiU skadan inte beaktas vid skälighets bedömningen. Om en prövning enligt den särskilda bevisregeln i 3 § tredje stycket har utfallit i att en viss verksamhet anses tillsammans med en eller flera andra verksamheter ha orsakat en skada, skaU graden av sannolikhet 57 för att denna verksamhethar bidragit till skadan inte tillmätas någon Prop. 1985/86:83 betydelse vidden inbördes fördelningen av skadeståndet mellan dem som ärskadeståndsskyldiga. Ersättningför framtida skador på egendom fråga om skador som avser egendom ersättningens belopp lämpligen uppskattaspåförhand, skall ersättning bestämmas för framtida skador, om en part begärdet. Omdel finns skälig anledning, kan ersättningen bestämmas tUl etl visst årligtbelopp. Ändras förhållandena sedan ersättningen har bestämts på detta sätt, kanersättningen jämkas efter vad som är skäligt med hänsyn till de ändradeförhållandena. (Jfr9 § i utredningens förslag) Paragrafeninnehåller bestämmelser om ersättning för framtida skador och om möjligheternaatl jämka sådan ersättning. Den överensstämmer nästan helt med 31 §miljöskyddslagen, som upphävs. Avlagtexten framgår att bestämmelserna endast avser egendomsskada. När det gällerskada på person lillämpas i stället allmänna skadeståndsregler om framtidaskada (jfr 5 kap. 1 § skadeståndslagen; se även prop. 1969:28 s. 378). Medhänsyn till svårigheten att på förhand bedöma en skada kommer paragrafen liksomhittills sannolikt att tUlämpas endast i begränsad omfattning. Ersättning förframtida skada kan bestämmas som etl engångsbelopp eUer bestämmas att utgå medetl visst årligt belopp. Det är parterna själva och i sista hand domstolen somfår träffa valet mellan engångsbelopp och årliga ersättningar.Engångsersättning bör, liksom enligt mUjöskyddslagen, vara den normalaformen. Harersättning bestämts alt utgå med visst årligt belopp, kan detta jämkas omförhållandena ändras. Den som vill påkalla jämkning får efter stämning föratalan vid domstol. Frågan huruvida ett periodiskt utgående ersättningsbeloppkan jämkas enbart med anledning av försämringar i penningvärdet har behandlatsi förarbetena till miljöskyddslagen (prop, 1969:28 s, 379 f och 397), Ifråga om nedsättning, fördelning och utbetalning av ersättning som fastställsatt utges på en gång för framtida skador på en faslighet och som tillkommerägaren av fasligheten eller en innehavare av tomträtt i denna lillämpasexpropriationslagen (1972:719), Även när det gäller verkan av sådannedsättning, fördelning och utbetalning skall den lagen tUlämpas. Omen borgenär som har panträtt i fastigheten lider förlust genom att ersättning enligt första stycket har blivit för lågt beräknad och ersättningen till följd av överenskommelse mellan den ersättningsskyldige och den ersättningsberätligade eller av annan anledning inte har bhvit prövad av domstol,har borgenären rätt till gottgörelse av den ersätlningsskyldige Prop,1985/86:83 mot atl hans fordran i denna del skrivs av på fordringshandlingen. (Jfr14 § i utredningens förslag) Paragrafenmotsvarar (tUlsammans med forumregeln i 12 § andra stycket) 35 §miljöskyddslagen som upphävs. Vidare föreslås all den någotannorlunda nedsällningsregeln i 3 kap. 6 § jordabalken också skall upphävas. Nedsällningsregelni första stycket gäller bara ersättning för framlida skada. Någon direktmotsvarighet tUl nedsättningsregeln i 3 kap, 6 § jordabalken kommer inte attfinnas, I motsats tiU vad som hitliUs har gällt enligt 3 kap, 6 § jordabalkenblir huvudregeln att ersättning för redan inträffade skador betalas direkt tillden skadelidande även vid skada på fastighet. Den som har panträtt ifastigheten bereds ett visst skydd genom 6 kap, 6 § jordabalken. Medfören verksamhet som avses i denna lag att en fastighet helt eller delvis blir onyttigför ägaren eller att synnerligt men uppkommer vid begagnandet, skallfastigheten eller fastighetsdelen på ägarens begäran inlösas av den sombedriver verksamheten. Ifråga om sådan inlösen tillämpas expropriationslagen (1972:719). Beträffandevärdeökning som har ägt mm före del att talanväcks vid domstol tUlämpas 4 kap, 3 § samma lag, (Jfr10 § i utredningens förslag) Paragrafenbehandlar inlösen av fastighet och motsvarar (tillsammans medrättegångskostnadsreglerna i 14 §) 32 § och 33 § andra stycket miljöskyddslagen,vilka upphävs. Bestämmelseni detta stycke överensstämmer i sak med 32 § miljöskyddslagen. Liknandebestämmelser om inlösen av en fastighet finns i 9 kap. 2 § vattenlagen (1983:291),3 kap, 8 § expropriationslagen (1972:719) och 56 § väglagen (1971:948), Bestämmelsenmotsvarar delar av 33 § andra stycket miljöskyddslagen. Genom hänvisningen till expropriationslagen ges regler om vad som gäUer vid sådan inlösen som nämns i första stycket. Att expropriationslagens bestämmelser gäller i tiUämpliga delar innebär bl. a, atl inlösenbeloppet skall bestämmas efter samma grunder som gäller för fastställande av löse- skilling vid expropriation (se vidare prop, 1969:28 s.284). Rättegången imiljöskademål Prop. Densom vUl framställa anspråk på ersättning enligt denna lag skall väcka talan vidden tingsrätt inom vars område den skadegörande verksamheten i huvudsak bedrivseller har bedrivits. Avserersättningen skada på fastighet eUer på byggnad eUer annan anläggning på annansmark, skall talan dock väckas vid den fastighetsdomstol inom vars områdeverksamheten i huvudsak bedrivs eller har bedrivits. Delsamma gäUer om någonvill begära gottgörelse enhgt 10 § andra stycket eller fordra inlösen enligt 11§. Gemensamt med etl mål som avses i första eller andra meningen fårfastighetsdomstolen handlägga även andra mål mellan samma eller olika parter,om det med hänsyn tiU utredningen och övriga omständigheter är lämpligt. (Jfr12 § och 14 § andra stycket sista meningen i utredningens förslag) Fommfrågomahar behandlats i avsnitt 2.8.1 i den aUmänna motiveringen. Paragrafeninnebär att tvister om ersättning enligt den nya miljöskadelagen skaUhandläggas vid tingsrätt. För tvister som rör fastigheter skall dockfastighetsdomstol vara exklusivt behörig utom i fall då vattendomstol ärbehörig enligt regler i vattenlagen (se 13 kap. 16 och 17 §§ vallenlagen). Isamband med en tvist rörande fastighet kan också andra ersättningsanspråkförekomma, l.ex. ersättning för skada på lös egendom. är detlämpligt atl alla tvistefrågor meUan partema kan behandlas i samma rättegång.Det kan vidare ibland vara önskvärt att olika skadelidandes krav på ersättningav en eller flera skadeståndsansvariga kan handläggas gemensamt, l.ex. omutredningen är hek eller delvis gemensam. Den särskUda kumulalionsregeln iandra styckel tredje meningen gör det möjligt med en sådan gemensamhandläggning, om det med hänsyn till utredningen och övriga omständigheter ärlämpligt. Det saknar därvid betydelse om de olika käromålen stödjer sig påsamma eller olika gmnd. Det avgörande är atl målen har ett sådant samband attdet ter sig naturligt och ändamålsenligt att de handläggs gemensamt. Omen kärande har väckt talan i fastighetsdomstolen om ersättning för t.ex, enpersonskada med hänvisning liU att hans lalan bör handläggas gemensamt med ettmål som redan är anhängigl i domstolen, kan del naturligtvis inträffa attdomstolen finner atl målen inte bör handläggas tillsammans. Domstolen är dåinte behörig alt ta upp målet om ersättning för personskadan. Den talan skalldärför avvisas. Vadgäller forum skall vad som sagts om skada på faslighel även gälla skada påbyggnad eller annan anläggning på annans mark, Densom bedriver eller avser alt bedriva en verksamhet som kan medföra sådan skadasom avses i 3 § kan begära prövning av ersättningsfrågan vid denfastighetsdomstol inom vars område verksamheten i huvudsak bedrivs eUer skaUbedrivas, (Jfr11 § i utredningens förslag) 60 Bestämmelsenmotsvarar 34 § andra meningen miljöskyddslagen, som Prop. 1985/86:83 samtidigtupphävs. Regeln får hksom betydelse främst i samband med att frågor omtillstånd lill miljöfarlig verksamhet prövas. Om tiUstånd meddelas kan del varaav värde alt ersättning bestäms för skador som är förutsebara, Atlden som begär prövning enligt denna paragraf i samband därmed skall ange vilketersättningsbelopp han erbjuder har ansetts självklart. Det har därför ansettsöverflödigt att ta in en föreskrift om det i lagtexten. Ifråga om rättegångskostnader skall i mål enligt 11 eller 13 § tUlämpasbestämmelserna om kostnader i expropriationsmål. Om ett yrkande om inlösenenligt 11 § ogiUas, gäller dock bestämmelsema om rättegångskostnader irättegångsbalken. Dessa bestämmelser tiUämpas också i andra mål enligt dennalag, (Jfr10 § andra stycket och 13 § i utredningens förslag) Förstaoch andra meningarna motsvarar delar av 33 § andra styckel och 37 § förstastycket miljöskyddslagen, vilka delar upphävs. Avtredje meningen följer atl aUmänna regler om fördelningen av rättegångskostnaderlillämpas i mål om ersättning enligt den nya lagen i andra fall än som avses iförsta och andra meningarna. Detta motsvarar vad som gäller. 1, Dennalag träder i kraft , 2, Även om ett skadefall harinträffat efler ikraftträdandet skall lagen inte tillämpas, om skadan är enföljd av en störning som har upphört före ikraftträdandet. 3, Har talan som rör en fråga somregleras i lagen väckts före ikraftträdandet, handläggs målet även efter dennatidpunkt enligt äldre bestämmelser. (Jfrövergångsbestämmelsen i utredningens förslag) Somnämnts i avsnitt 2,9 i den allmänna motiveringen följer det av allmännarättsgrundsatser atl de nya skadeståndsreglerna tUlämpas på skadefall sominträffar efter ikraftträdandet. Ett undanlag från dessa principer föreskrivsdock för faU där skadan är en följd av en stöming som har upphört före dennatidpunkt. Skälen liU detta undanlag har redovisats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2,9), I dessa fall tillämpas alltså äldre regler, Iprocessuellt hänseende följer det av allmänna rättsgmndsatser att de nya forumregler som föreskrivs i 12 § blir tillämpliga när talan väcks efler ikraftträdandet även om talan avser ett skadefall som har inträffat före ikraftträdandet. Har talan redan väckts när den nya lagen trädde i kraft, handläggs målet emellertid även efler den tidpunkten enligt äldre regler, 61 Det innebär bl, a. attfastighetsdomstol i ett sådant mål inte kan tillämpa Prop. 1985/86:83 dennya bestämmelse om förening av mål som har tagits in i 12 § andra styckettredje meningen. 4.2Förslaget till lag om ändring i jordabalken Denskadeståndsregel som finns upptagen i 3 kap. 4 § föreslås bh upphävd. Endirekt motsvarighet finns i stäUet i 5 § andra stycket miljöskadelagen. Ävenbestämmelsen i 3 kap. 6 § om nedsättning av ersättning upphävs. Denna fråga harbehandlats i specialmotiveringen till 10 § förslaget till mUjöskaddag, Densom ämnar utföra eller låta utföra grävning eller liknande arbete på sin markskall vidla varje skyddsåtgärd som kan anses nödvändig för att förebygga skadapå angränsande mark. Besiämmelser om ersättning för skador tiU följd avgrävning eller hknande arbete finns i miljöskadelagen (1986:000). Medförskyddsåtgärd uppenbarligen högre kostnad än den skada som åtgärden avser attförebygga, får åtgärden underlåtas. Skadan skaU dock ersättas enligtbestämmelserna i miljöskadelagen. Om del begärs, skaU säkerhet enligt vad somsägs i 2 kap, utsökningsbalken ställas hos för ersättningeninnan arbetet börjar. Ärbyggnad eller annan anläggning som hör till angränsande mark, lUl följd avvårdslöshet vid uppförandet eller brist i underhåUet, av sådan beskaffenhet attsärskild skyddsåtgärd är nödvändig för att förebygga skada med anledning avarbete som icke sträckes nedanför vanligt käUardjup, skall åtgärden bekostasav den angränsande markens ägare, (Jfr3 kap, 3 § i utredningens förslag) 13 § första stycket första meningen har endast mindre redaktionella ändringargjorts. Andra meningen har med hänsyn till att frågan regleras i 5 §miljöskadelagen ersatts med en allmän hänvisning lUI ersättningsreglerna i denlagen. En sådan hänvisning har även tagits in i andra styckel, 1 övrigt ärandra stycket, liksom tredje slyckel, oförändrat. Ändringarnai jordabalken bör träda i kraft som miljöskadelagen.