prop · G903109 · 1985-12-31 00:00:00 — Utredningarna har sålunda föreslagitatt krav på tillstånd bara skall gälla i fråga an sändningartill bostäder. kabel-TV-proposition har föredragandestatsrådet instämt i utredningarnas förslag att en sådan förändring är önskvärd. Att förändringenskjutits beror pk det kort förekabel-TV-propositionen framlagda förslaget om filmcensurens utsträckandetill att gälla också offentligt visade videogram (prop. 1984/85:116). 1984/85:116 har presenterats i kap. 3 (avsnitt 3.1.2). Mitt förslag idet kapitlet irmebär i förhållande till propositionen att biografförordningenskall utsträckas till att cmfatta också vissa trådsändningarför offentlig förevisning av filmer och videogram. Biografförordningensregler, som går ut på att motverka bl.a. "förråande"och "skadligt upphetsande" framställningar, förutsätts alltså kommaatt gälla också dessa trådsändningar. Föredragandens grundläggande krav i 1985 årskabel-TV-proposition för att slopa tillståndstvånget i fråga om. trådsändningartill andra lokaler än bostäder synes därmed ha tillgodosetts. Föredragandensandra krav för en sådan liberalisering gällde problemet med gränsdragningenmellan uppspelning av videogram och trådsändning. Mitt förslag i kap. 3 innebär att denna fråga intekonmer att ha någon betydelse när det gällerbiografförordningens räckvidd. Idet stora hela anser jag således att mina förslag i kap. 3 tillgodoserde krav som har ställts för att man skall kunnna genomföra enordning med sändningsfrihet gentemot det allmänna i fråga om häraktuella trådsändningar. Låt ossitot denna bakgrund gå igenom direktivens önskemål när det gäller trådsändningartill iindra lokaler än bostäder. Direktivengör en distinktion mellan två grupper av sändningar. För det första anges att tillstånd inte bör krävas för sändningartill t.ex. kunderna p)å ett varuhus, patienterna på ettsjukhus eller gästerna på ett hotell, liksom inte heller till passagerare på olika färdmedel. Heladenna grupp av sändningar har i radiolagens förarbetenuttryckligen - med ur>dantag för sändningar till hotellgäster -angetts falla utanförbegreppet rundradiosändning och därmed kravet på tillstånd. Det är alltså endast i fråga om sändningar till hotellgäster som man sakligt setthar anledning att överväga om det behövs en lagändring för att tillgodose direktivens önskemål. Direktivensäger för det arwra att alla direktsändningarfrån idrottsevenemang, gudstjänster, massmöten och andra liknande evenemang till andra lokaleränbostäder bor vara fria från tillståndstvång. Eftersom detta slags särdningarf.n. i princip är tillståndspliktiga såsom varande rundradiosändningar är det här nödvändigt meden lagändring. Detenklaste sättet att tillgodose direktivens önskemål skulleuppenbarligen vara att - som jag redan varit inne p>å - heltslopa tillståndskravet för trådsändningar till andra lokaler än bostäder. Frågan är därför närmast omdet anföras några skäl mot en sådan reform. Detäri sammanhanget särskilt en kategori sändningar som intresserar.Jag tänker på vidaresändningar i offentlig miljö avkommunikationssatellitdistriouerade filmer och videogram. Somframgår av kap. 3 föreslår jag att biografförordningen av praktiska skäl inteskall gälla här. I så måtto koraner det alltså att saknas särskildainnehållsreijler för dessa filmer och videogram, otti man slopar kravet på tillstånd för att fådistribuera dem genom rundradiosändning till andra lokaler än bostäder. Frågan ominnehållsregler för satellitdistribuerade filmer och videogramerbjuder också p>å andra sätt särskilda problem. Såsom videovåldslagen ärutformad - och av mig förutsätts vara utformad -skulle den visserligen formelltvara tillämplig här. I verkligheten lär det dock bli annorlunda.Det beror pk att den som i vidaresänder ensatellitsändning normalt inte torde kunna överbevisasom uppsåt eller oaktsamhet i fråga om att ge en objektivt sett straffbar extremvåldsskildringspridning. Motsvarandeläge torde föreligga i fråga om framställningar scm objektivt sett ärstraffbara såsom överträdelser av gränserna för yttrandefriheten (jfr prop. 1984/85:208 s. 9). Betydelsenav de nu nämnda omständigheterna synes dock inte böra överdrivas.Dagens satellitdistribuerade programutbud är huvudsakligen avsett förmottagning i henmen och torde allmänt sett vara väl förenligt med reglerna i t.ex. biografförordningenoch videovåldslagen. Man bör vidare lägga märke tillett förhållande som nämns i direktiven till mig (avsnitt 3.5), nämligenatt och övriga medlemsstater i harinlett ett samarbete som syftar till att skapa vissa garantier i fråga aninnehållet i sändningar till satelliter, de s.k. upplänkarna.Det kan antas att det internationella samarbetet koraner att leda till att desom svarar för sammansättningen av satellitprogramutbudet förmås atttillgodose skäliga anspråk i frågs om att t.ex. undvika extremvåld. Vadbeträffar upplänkar som sker från svenskt territorium bör också armiärkas attdet i mitt uppdrag ingår att överväga frågan om särskilda innehållsregler. Den frågan återkoimerjag alltså till . Avnu anförda skäl anser jag att man inte bör göraskillnad i tillståndshänseende mella". kommunikationssatellitdistribueradefilmer och videogram. och andra trådsändningar i offentlig miljö. Jagförordar därför att iran helt avskaffar tillståndstvånget för trådsändningartill andre lokaler än bostäder. Jag vill emellertid understryka att jag gör denna bedömningmot bakgrund av dagens situation påkoranunikationssatellitcmrådet och de framtidsplaner som olikaföretag har gett till känna. Om det skulle visa sig att verklighesten bliren helt arman och att det inte går att förhindra att deit etableras satellitkanaler med ettkoncentrerat utbud av grovt våld - t.ex.filmer av det slag som i vårt land inte får visas viöbiografföreställningar - ser jag det som en politisk uppgift att ta initiativ tillatt motverka sådana kanalers spridning i offentligmiljö. Fr.o.m, kaimer trådsändningartill bostäder, bortsett från vidaresändningav rundradiosändningar, att omfattas av kabelsändningslagens koncessionssystem, om sändningarna 1) nårfler än cirka 50 bostäder och 2) äratt anse scm rundradiosändningar enligt radiolagen. Önskemålet i direktiven till mig är som nämntsatt här aktuella sändningar - i överensstämnelse med vad som får anses vara fallet - böromfattas av ett principiellt krav påtillstånd oavsett er. bostäderna innehas med äganderätt, hyresrätt eller bostadsrätt. Direktive-n kan inte anses ställa något krav på att kabelsänöTiingslagens ordning ändras. EJnellertid tillkom direktiven innan hade beslutat omkabelsändningslagen. Eftersom jag anseratt det finns sakliga skäl för att gå in på frågan om den undre gränsen förtillståndsplikten, känner jag mig därför oförhindrad attgöra det. I och för sig kandet som jag nämnt diskuteras hur man egentligen bör förstå justering till "cirka" 50 bostäder. Är detmeningen att vissa sändningar som når färre än 50 bostäderskall anses tillståndspliktiga? Eller skall bestänmelsen snarare uppfattas så att ocksåvissa s.ändningar som når fler än50 bostäder får bedrivas fritt trots att de höranses utgöra Det sistnämnda förefaller mest sarmolikt. Cmregeln bör förstås på det sättet uppkoraner emellertid frågan ivilken utsträckning sändningar som når fler än 50 bostäder får bedrivas fritt. Hurbeteckningen cirka i kabelsändningslagen bör förstås har inte angetts. Slutsatsen måste därför bli attdet inte går att besvara frågan i vilken utsträckning sändningarsom når fler än 50 bostäder får bedrivas fritt. EnJigtmin mening är det inte tillfredsställandeatt en offentligrättslig regel om tillståndspliktför viss verksamhet har en så oklar innebörd. Jag tror knappast att man någonannanstans kan finna en tillståndsregel som har formulerats påmotsvarande sätt. Särskilt är att märka attden aktuella regeln är straffsanktionerad genom bestänmelsen i10 § första stycket 4 radiolagen. I fråga omlagbestämmelser, som, or. de överträds, kan leda till straff, synes det vara särskiltangeläget att man bemödar sig om tydlighet i utformningen. CmTTian, som massmediekoranittén avsåg, vill göra det helt klart att sändningarsom når ett begränsat antal bostäder fårbedrivas fritt, bör man därför bestämia antalet på ett otvetydigt sätt. Vilkensiffra man bestämmer sig för hänger emellertid nära samman med om man också skalllaborera med begreppet rundradiosändning eller någon ersättning för det för att avgränsa tillståndsplikten. ,skall framgå av avsnitt 4.3.4 är det min åsikt attbegreppet rundradiosändning i den radiorättsliga lagstiftningen bör inskränkas så att detinte konmer att omfatta några trådbundne överföringar. Jag vill således reservera begreppetrundradiosändning för sådana etersändningar som bör anses kräva särskilt tillstånd. viden sådan förändring uppkcraner frågan om man i lagtexten i stället bör tala omt.ex. trådsändningar som kan tas emot av "allmänheten"i bostäder. I £;itt slutbetänkande föreslog ju radiorättsutredningen detta. uttalanden rörande uttrycket allmänheten i samband med trådsändningartill bostäder (se ovan s. 82) framgåremellertid att detta uttryck är gariska oskarpt i konturerna. Detta pjåpekadesockså vid remissbehandlingen av utredningens betänkande.Till saken hör vidare att bedömningen i de tveksanmafallen skulle ankomma inte bara på den som tänker sända utan även på kabelnämnden i samband med tiUståndsgivningoch på åklagare och allmän domstol i samband med frågan om åtal för brottmot radiolagen. Det skulle vara olyckligt - inte minst i kabelsändningsverksamhetensuppbyggnadsskede - om det rådde betydande osäkerhet röraiKäe tillståndskravetsräckvidd. Jaghar mot denna bakgrund funnit att övervägande skäl talar mot att man använder sigav uttrycket allmänheten i detta sanmanhang och att det är enklastoch bäst att uteslutande låta tillståndsplikten anknyta till att det är fråga om sändningarsom når mer än ett visst bestämt ,äntal bostäder. Detförefaller scm om ansett att massmediekonmitténs ochpropositionens förslag till uindre gräns - 50 bostäder -varit väl snålt tilltagen. Man bör därförknappast gå tillbaka till detta antal utan hellre välja en högresiffra. bör det tal man bestämmer sig för intevara så högt att grunden för det beslutadekoncessionssystemet rycks undan. Denenligt Skönstaholmsmålet :fria mottagarkretsen utgjorde som bekant 150hushåll. Som jag framhållit ka-, einsllertid utgången idetta mål inte tolkas så att det generellt skulle vara tillåtet attbedriva trådsändningar till bcjstäder, om, mottagarkretsen är begränsad till150 hushåll. Huvudregeln får snarare anses vara denmotsatta med tanke på att det mellan Skönstaholmskretens medlemmar rådde en så påtaglig -och antagligen ganska ovanlig - gemenskap. Jaghar kanmit fram till att kravet på tillstånd bör anknyta till att sändningarna når fler än 100bostäder, sändningar som når högst 100 bostäder bör således få bedrivas fritt. Beträffande frågan om ensådan regel kan anses innebära någon ändring i sak av tillståndspliktensomfattning, får man inte stirra sig blind på att 100 är ettdubbelt så högt tal som 50. Dagens gräns består ju intebara av kriteriet cirka 50 bostäder utan också av begreppet rundradiosändning. Detäralltså även fråga om huruvida mottagargruppen kan anses utgöra ensluten krets eller ej. Som sagts är det inte enbart antalet bostäder somkan nås av en kabelsändning som avgör om mottagarkretsen skall anses sluten. Det är dockuppenbart att en sändning som bara når några få bostäder intekan anses avsedd för allmänheten, sannolikt får man också säga attdetta gäller för flertalet sändningar som når färre än 50 bostäder. A andra sidan kan konstateras att bortsett från renaundantagsfall är sändningar som kan tas emot i flera hundra bostäder attbedöma som rundradiosändningar. Mellan dessa relativt klara kategorierfinns en gråzon där man med ledning av omständigheternai det enskilda fallet får bedöma om mottagarkretsen är sluteneller ej. Tveklöst rör en stor del av dessa fall sändningarsom kan tas emot i mellan 50 och 100 bostäder. Attuttryckligen undanta de tveksamna fallen från krav på tillstånd irmebärknappast någon entydig utvidgning av det fria sändnings-utrynmet.Det blir i alla händelser inte fråga om någonbetydande utvidgning. Till en viss del blir det tvärtom eninskränkning. Sändningarna i Skönstaholmsmåletskulle ju ha krävt tillstånd om den av mig föreslagna regeln gällt. Attdetta blir en effekt av mitt förslag ser jag dock inte son någonbetydande olägenhet eftersom tillstånd tilltrådsändningar kommer att kunna ges i betydande utsträckningefter . Densakliga innebörden förslaget måste i första hand anses vara att tillståndspliktensOTifattning blir helt klar. Man slipper gå in på alla de omständighetersom f n. måste beaktas för att man skall kunna ta ställning. Och man kan ge klart besked i förväg om en visssändning kräver tillståndeller inte. Det bör t.ex. bli helt klart attboendeformen i det enskilda fallet inte spelar någon roll. Cm en sändning når fler än100 bostäder är den således tillståndspliktig oavsett om det rör sig om hyreslägenheter,bostadsrättslägenheter, villaboerde etc. Till uttrycket bostäderskall jag återkomma i sp>ecialmotiveringentill förslaget till ändring i radiolagen. 4.3.4 Den lagtekniska lösningen Mina förslag i dettakapitel innebär att de radiorättsliga etableringsreglerna ändras såatt 1) trådsändningar till arvdra lokaler änbostäder blir helt fria och 2) kravet på tillståndför trådsändningar till bostäder ändras tillatt gälla sändningar som når fler än 100 bostäder. Nyckelfrågan när det gällerdet lagtekniska genomförandet av dessa förslag ärbegreppet rundradiosändning; som jag redan nämnt anser jag att detta begrepp inte bör omfatta någratrådbundna överföringar. I internationell terminologi :menas med uttrycketrundradio ("broad-casting") endast en viss form av trådlösa sändningar, dvs. Att radiolagens innebörd är en arman beror på förhållandena i vårt land och de ställningstaganden som statsmakterna gjorde genom attanta lagen. Enligt det till grund förradiolagen liggande utredningsbetänkandet(SOU 1965:46 Radiolag) skulle begreppet rundradiosändning endast avse vissa radiosändningar, alltsåsändningar i etern.Departementschefen ville emellertid (prop. 1966:149 s. 28) "låta sam:ra regler gälla" vare sig isändningensker trådlöst eller med tråd. Enligt departementschefen bordedärför rundradiosändning användas gemensamt begrepp för vissa slags radio- och trådsändningar. Departementschefenanförde vidare (s. 29) att programverksamheten på radio-och i vårt land alltsedan tillkomsten av AB Radiotjänst den 1januari 1925 hade onbesörjts av ett enda företag och att det inte bordeske någon ändring i den principen. Företagetsensamrätt sades böra avse att bestämma vilka program som skallförekomma "i rundradiosändning från sändare här i landet", dvs. både radiosändare ochtrådsändare. Det angavs dessutom (s.32) att företagetsensamrätt i princip även borde omfatta vidaresändning avprogram. Attbegreppet rundradiosändning i radiolagen även har avseende på trådsändningarberor således på de mediepolitiska värderingar som var förhärskandevid lagens tillkomst. Visserligenärdet, om man bortser från det mycket speciella fallet med radiotidningar försynskadade, fortfararväe bara somfår bedriva rikstäckande sändningar av radio- och TV-program till allmänheten.Men den verklighet som regleras med hjälp av de radiorättsliga begreppen har ändock förändrats,bl.a. genom, lagen om lokala kabelsändningar. Kravet på tillstånd för vissatrådsändningar kan upprätthållas utanatt trådsändningar behöver kunna klassificeras sorr. Enligtmin mening är det nu ett naturligt steg att begreppetrundradiosändning reserveras för sådana sändningari etern som det krävs särskilt tillstånd för. 5 VISSA KONSEKVENSER AV FÖRSLAGEN Den helt övervägande delen av programmaterialet i radio och TV åtnjuter skydd mot obehörigt utnyttjande genom föreskrifternai lagen (1960:729) om upphovsrätt tilllitterära och konstnärliga verk (upp*iovsrättslagen, ändrad senast 1982:1059) och lagen(1960:730) om rätt till fotografisk bild(fotografilagen, ändrad senast 1982:285). Det starkaste skyddet försina verk har upphovsmännen, dvs. främst författare,kompositörer och konstnärer. Lagstiftningen skyddar emellertid också prestationer av fotografer, artister, musiker, skådespelare, framställareav ljudupptagningar och radio- och TV-företag. En upphovsman har ensamrätt att bestämna över bl.a. varje s.k. offentligt framförande av sitt verk (2 § upphovsrättslagen). Ett offentligt framförande kcin ha bl.a. den formen att verket sänds ut i radio eller TV till allmänheten. Ensamrättengäller då oavsett ar. utsändningenäi- en originalutsändning eller en återutsändning. Med offentligt framförande jämställs framförandesom. i förvärvsverksamhet anordnas infören större sluten krets. Också artister, musiker, skådesp>elare och andra s.k. utövande konstnärerhar ensamrätt att bestämma över utsärvdning i radio eller TV av sina prestationer (45 § upphovsrättslagen).Rätten OTifattar både direktutsändningoch återutsändning. vad nu sagts gäller för s.k, live-framföranden. Om originalutsändningen sker på grundval av en inspelning av framförandet föreliggerdäreiWt ingen ensamrätt utan bara en rätttill ersättning och denna rätt gäller desutombara i fråga om ljudupptagningar (47 § upphovsrättslagen).vid återutsändning gällerinte ens någon rätt till ersättning - vare sig för den utövandekonstnären eller för framställarenav ljudupptagningen. Radio- och TV-företaghar en ensamrätt att bestämma över återutsändningav deras utsändningar (48 § upphovsrättslagen). Fotografer, slutligen, har en ensamrätt att visa sina bilder offentligt, exempelvis iTV-sändning till allmänheten (1 § fotografilagen). Att närmare beskriva det upphovsrättsliga regelsystemet faller utanför ramen fördet här betänkandet; jag får hänvisa till de redogörelser somhar lämnats i radiorättsutredningens slutbetänkande (SOU 1981:19) Översyn av radiolagen, avsnitt 2.9, i den av en nordisk arbetsgrupputarbetade rapporten (NU 1983:12) i kabel och i massmediekaimitténs betänkande(SOU 1984:65) Via satellit och kabel, särskiltavsnitten 7.2.2 och 7.2.7. Det kan ocksånämnas att det i en inav.justitiedepartementet utarbetad promemoria (Ds Ju 1985:7) Återutsändningav radio- och TV-program har lagts fram förslagtill lösning av vissa upphovsrättsliga frågori samband med trådlös eller trådbunden återutsändningav radio- och TV-program i . Jag vill däremot ikorthet beröra förhållandet mellan mina förslag i kap. 4 och den upphovsrättsliga lagstiftningen. Också radiorättsutredningen behandlade förhållandetmellan radiorätten och den upphovsrättsliga lagstiftningen. Bl.a. framhöll utredningen (SOU 1981:19 s. 66) attradiolagstiftningen tillkoimit och utformats från helt andra utgångspunkter än den upphovsrättsligalagstiftningen. Medan det förraregelkonplexet hade koimit till av offentligrättslige hä.nsyn, bl.a, för att säkerställa en rationell användning av tillgängliga radiofrekvenser, syftadeupphovsrättslagstiftningen till att skyddavissa kategorier av rättighetshavare mot obehörigt utnyttjande av deras prestationer. Upphovsrättslagstiftningen var således av privaträttslignatur. Med hänvisning till detta fannutredningen att de olika rättigheterna enligt den upphovsrättsliga lagstiftningen inte nödvändigtvis behövde påverkas av ändringar i raäiolagstiftningen. 10 1985/86. I ettavseende skulle dock enligt utredningen dess förslag få en direkt inverkan på den upphovsrättsligalagstiftningen. Det gällde bedömningen av vilka radio- och TV-företag som borde få möjlighet att användasig av den s.k. avtalslicensen i 22 §andra stycket upphovsrättslagen och motsvarande regel i 9S fotografilagen. Avtalslicensbestänmelsernaär tillämpliga på svensktradio- och TV-företag resp, svenskt TV-företag som regeringen bestämner, dvs, - enligt vad som framgår av 15 § förordningen (1961:348) med tillämpningsbestänmelsertill upphovsrättslagen och fotografilagen -programföretag som avses i 5 § första stycketradiolagen, Avtalslicensbestämnelsernakan således användas av men inte av exerrpelvis de sammanslutnirvgarsom sänder inärradio. Utredningen framhöll att man om 5 §radiolagen ändrades måste göra en bedömning huruvida avtalslicensbestäimelserna borde fåtillä:ipning på de företagskategoriersom avsåg,5 med utredningens förslag till ändringi 5 § rädiolagen. Radiorättsutredningenpåpekade slutligen attavtalslicensbestämnelserna genom, dess förslag skulle få minskadräckvidd därigenom att kravet på tillstånd för trådsändningar endast skulle gällasändningar till bostäder. 1 frågaom trådsändningar till andra lokaler änbostäder rörde det sig enligt utredningen oi:tast om överföring avenstaka evenemang där det borde vara lätt att träffaerforderliga avtal och inte, som i den vanliga sändningsverksamheten, om roassutnyttjande av verk och prestationer,vilket kan motivera särskilda regler för att säkratillgång till materialet. Den angivnakonsekvensen syntes därför utredningen inte vara ägnadatt inge betänkligheter. (Ju 1976:02) kcMnenterade i sitt rem.issyttrande radiorättsutr«ingensnu återgivna synpunkter. Utredningen förklarade att den delade radiorättsutredningens uppfattning att ändringar i frågaom de radiorättsliga begreppen inte borde få någri: direktaupphovsrättsliga konsekvenser. Beträffande recjlerna om avtalslicens i uppihovsrättslagen och fotografilagen höll upphovsrättsutredningen med om att en ändring i 5 §radiolagen skulle få följder beträffande vilka radio- och TV-företag som skall omfattas av avtalslicensbestänmelserna. Det var enligt upphovsrättsutredningen av vikt att denna konsekvens uppmärksammades. förklarade slutligen att den intehade någon erinran mot ställningstagandet att avtalslicensbestämnelserna endast borde gälla i frågaom trådsändningar till bostäder. Mina förslag i kap.4 ansluter sig i sak mycket nära tillradiorättsutredningens förslag. Vad utredningen uttalat om de upphovsrättsliga konsekvenserna av dess förslag gälleri lika hög grad om mina förslag och uttalandena får anses alltjämtvara relevanta. Scm framgår av kap. 4anser jag att den undre gränsen för tillståndspliktennär det gäller trådsändningar till bostäder skall vara 100 bostäder. Jagvill därför också något beröra följderna från upphovsrättslig synpunkt av det förslaget. Begreppet offentligt framförande i upphovsrätten bör ses mot bakgrund av att upphovsmannens rätt principiellt omfattar alla framföranden som. inte ägerrum inför helt slutna kretsar. Det betyderatt en radiorättsligt fri trådsändningmycket väl kan vara förbehållenupphovsmannens ensamrätt. Det gäller oavsett om man till grund för bedömningen lägger gällanderadiorätt, kabelsändningslagen i dess nuvarande lydelse eller mitt förslag. 1 förstahand vill jag därför hävda att mitt förslag till undre gräns, dvs. 100 bostäder, inte påverkar det skydd som upphovsmän och visse andra kategorier har enligt den upphovsrättsliga lagstiftningen. Jag är emellertid inte främmande föratt rättighetshavarna och derasorganisationer skalle kunna hävde att dennya gränsbestämningen kan medföravissa praktiska olägenheter för dem. Utiftånkabelsändningslagens nuvarande undre gräns - cirke 50 bostäder jämte att det är fråga om. rundradiosändning - kan de kémskeförmodas inskränka sin rättighetsbevakningtill dem som sänder med stöd av tillståndenligt lagen. Med mitt förslag säger de sig kanske däremot att fler radiorättsligt friasändlningar skulle vara föremål för deras ensamrättoch att det således skulle krävas en störrebevakning av den fria sektorn från derassida. Ävenom detta resonemang skulle ha fog försig anser jag dock, att det inte representerar någon vägande invärväning motmitt förslag. De radiorättsliga reglernas utformning kan inte baseras i första hand påönskemålet att underlätta för rättighetshavarna att bevaka sinaintressen. Bl,a, kan det ju erinras om att yttrandefrihetsutredningen föreslagit att det inte alls skall krävas tillståndav myndighet för att få bedriva trådsändningar till allmänheten.