prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Liknande bestämmelser finns i naturvårdslagen ochbyggnadsminneslagen. En motsvarande regel bör införas i PBL, Huvudregeln bördock vara att ersättningen skall utgå med etl engångsbelopp. 1 detla sammanhangvill jag också peka på den möjlighet som erbjuds i 5 kap, 27 8expropriationslagen och som innebär att frågor om ersättning för skada eller intrångsom inte lämpligen kan prövas i målet kan tas upp till behandling vid ettsenare tillfälle, dock högst . Jag kommer senare (avsnitt 18,4)att föreslå atl expropriationslagen skall lillämpas vid ersättning och inlösenenligt PBL, Denna beslämmelse bör då kunna tillämpas l.ex, i de fall det inieär möjligl att, när områdesbestämmelser eller delaljplanen antas, förutsekonsekvenserna av skyddsbestämmelser. Vid ändrade förhållanden är detenligt min mening rimligt att man bör kunna ompröva den utdömda ersättningen.Utredningen har föreslagit en sådan möjlighet till omprövning av såvälengångsbelopp som årliga ersättningar. Flera remissinstanser kritiserar dockförslaget, 1 likhel med dessa instanser anser jag att del är olämpligt altöppna möjlighet lill omprövning av utdömda engångsersättningar. Den avutredningen föreslagna ompröv-ningsrälien skulle dessulom kunna innebära attkommunen kan kräva tillbakaen tidigare utbetalad ersättning. Jag föreslär därför all omprövning enligt PBLfår ske endast beträftäricle ärliga belopp. Denhii omprövningsrätt börtillämpas myckel restriktivt. Jämkning av del ärliga beloppet bör naturligtvisinte fä Ullämpas retroaktivt. Redan utbetalade ersättningar skall således intepåverkas av en eventuell jämkning, Länsslyrelsen i har föreslagit attkommunen skall kunna begära omprövning av redan beslutad ersällning, omkommunen beslutar om lättnader i de skyldigheter som åligger fastighetsägaren,Pä grund av vad jag har anfört anser jag atl sädan omprövning endast skallkunna avse årliga belopp. Jag vill i detta sammanhang ta upp en fråga som hängersamman med frågan om kompensationslidpunkten. Som jag har framhållittorde det i första hand vara förlusten av möjligheten att efter rivning uppföraen ny byggnad som kan orsaka sädan skada för en fastighetsägare att han ärberättigad till ekonomisk kompensation till följd av att kommunen vill bevaraen kulturhistoriskt värdefull byggnad. Fastighetsägaren kan i dessa situaUonergöra gällande atl del är mest fördelaktigt att riva byggnaden och ersätta denmed en ny. Kommunen anser emellertid all byggnaden bör bevaras och byggas om.Därvid kan del visa sig atl ombyggnadsallernati-vel är sä myckel mindrefördelaktigt än nybyggnadsalternativel all kompensation bör utgä. Enligt min mening är det myckelangeläget atl nägra ersättningar i dessa siiualioner inie belalas ut förränombyggnaden faktiskt genomförs, I annat fall kan kommunen bli tvungen attkompensera fastighetsägarna i elt slorl antal fall utan att nägon förbättringav byggnaderna kommer stånd. Jag föreslär därior en möjlighel för domstolenatl förordna atl ersättningen belalas ut vid en senare lidpunkt när dessaåtgärder har utförts. Jag återkommer till denna beslämmelse ispecialmotiveringen (15 kap. 5 5), 18 Ersättning lill jasiighelsägare m.m. 18.3-18.4 Min förslag: De materiella reglerna i expropriationslagenskall tillämpas i mål om skadeersättning och inlösen enligt PBL, I gällande rätt återfinns de förfastighetsinlösen och fastighetsintrång grundläggande ersättningsreglerna i4kap, expropriationslagen, 1 vissa lagar l.ex, anläggningslagen ochledningsrättslagen, hänvisas belräffande bestämmande av ersättning helt tillexpropriationslagen. Andra lagar, som t, ex, byggnadslagen och naturvärdslagen,innehåller förutom en hänvisning till expropriationslagen vissa kompletterandeersättningsregler. De ersättningsregler som skall varagenerellt tillämpliga vid olika former av ivångsingripanden bör finnas iexpropriationslagen, I PBL bör dä tas in en hänvisning lill expropriationslagenför de fall då ersällning eller inlösen Sådana ersättningsregler som endastgäller speciella ersäitningssituationer enligt PBL bör lämpligen placeras ianslulning till de anknytande kompensalionsreglerna i PBL, I och för sig skulleäven sådana speciella ersättningsregler kunna placeras i expropriationslagen.En sådan lösning medför emellertid behov av att i expropriationslagen kodifieraäven ersättningsregler som är specifika för ersättningssituationer i andralagar, t, ex, naturvårdslagen. En sädan förändring skulle emellertid föra förlångt i detta sammanhang, 1 lagrädsremissen förutsatte jagatt omfattande ändringar av ersättningsbestämmelserna i 4 kap,expropriationslagen skulle göras i samband med förslaget till PBL, Etl förslagtill sådana ändringar upprättades också inom (Ds Bo 1984:2, Expropriationsersätlning), Förslaget innebar dels en reglering av hurexpropriationsersältningen i olika situationer skulle bestämmas i förhållandetill den i PBL föreslagna genomförandetiden för detaljplaner, dels enlagreglering av gällande praxis i flera avseenden. Förslaget innebar till följdhärav en omfattande omredigering av fjärde kapitlet, Efler remissbehandling av förslagetbeslutade regeringen alt till lagrådet remittera ettförslag till ändringar i expropriationslagen, 1 lagrådsremissen föreslogs dockmycket begränsade ändringar. Anledningen härtill var i första hand atlomfattande kritik riktades mot förslaget i promemorian om hur ersättningen förmark som enligt en detaljplan är avsedd för enskilt bebyggande skullebestämmas. Förslaget i lagrådsremissen innebär ingen ändring av denhuvudprincip som gäller , nämligen atl marknadsvärdet skall ersättas viden expropriation. Denna princip föreslås sålunda gälla oavsett om expropriationsker före eller efter genomförandetidens slut. Jag avser att i samband med övrigaföljdändringar i annan lagsliftning lägga fram förslag till ändringar iexpro-piationslagen som överensstämmer med förslaget i lagrådsremissen. De övriga delarna avpromemorieförslagel fick ett i huvudsak positivt bemötande frånremissinstanserna. Förslagen i dessa delar kommer alt övervägas i samband medatl ställning tas till fastighelsbildningsulredning-ens förslag i betänkandet(SOU 1983: 38) Fastighetsbildning 2, Ersättningsfrågor, 18 Ersällning lill jasiighelsägare m. m. 18.5 Domstolsprövning m. m. 18.5.1 Inlösen av mark m. m. Mitt förslag: I mål om skadeersättning och inlösen enligtPBL skall de processuella bestämmelserna i expropriationslagen tillämpas. Omfastighetsägaren väcker talan föreslås emellertid en särskild bestämmelse ifråga om rättegångskostnader. 1985/86:1 403 ;;). Som jag tidigare (avsnitt 18,4. )har föreslagil bör - pä samma sätl som i 18 Ersättning lill nuvarandelagstiftning (137 5 BL) ''éxjiroprialionslagens regler tillämpas i fastighetsägareinlösen- och ersätlningsmål i den mån avvikande bestämmelser inte ges i PBL. I 141 5 byggnadslagen stadgas atlen fastighetsägare inte skall ha möjlighel atl begära utvidgning av endelexpropriation inom stadsplanelagl område. Detta har motiverats av att detvid planläggning bör tillses atl all mark fär en lämplig användning, varförsynnerligt men för återstående del av fastigheten inte kan uppkomma. Visserligen bör kommunen också vidplanläggning enligt PBL se till att all mark i en detaljplan fär en lämpliganvändning. Dä man emellerUd inte kan bortse frän möjligheten att en fastigheti vissa situationer kan lida synnerligt men vid en delexpropriation, biträderjag utredningsförslaget all möjlighel till ulvidgning av expropriationen skallfinnas även inom omräden med detaljplan. Nägon motsvarighet till 141 5byggnadslagen bör därför inte finnas i PBL, Enligl 138 5 byggnadslagen skallallmänna regler om rättegångskostnader tillämpas, om ett yrkande om inlösenogillas. Detsamma skall enligt huvudregeln i 139 8 byggnadslagen gälla, om ettyrkande om inträngsersättning ogillas på talan av den som framställerersättningsanspråket. Enligt en undantagsregel i den paragrafen kan emellertiddomstolen under vissa förutsättningar förordna att kommunen skall stå förrättegångskostnaderna eller att kostnaderna skall kvittas. Denna särregel harmotiverats av att markägaren är skyldig all tåla ett visst intrång genomsamhällets åtgärder och alt ersättning skall utgä först om intrånget når enviss gräns. Del är därför svårt för den enskilde att veta var den gränsen skalldras. Regeln infördes efler påpekande av en av lagrådets ledamöter ochförutsattes gälla under en övergångstid, tram till dess alt rättspraxisbelräffande kriterierna för ersättningsskyldigheten hade stabiliserats (prop.1972: 111). har föreslagil attdenna särregel skall gälla såväl vid inlösen som i mål om intrångsersättning.Detta har kritiserats av vissa remissinstanser. Några anser att den år alltförgenerös mot fastighetsägaren, medan andra anser att den är alltför restriktiv.De senare föreslår i stället att expropriationslagens regler omrättegångskostnader skall lillämpas. En tillämpning avexpropriationslagens regler kan leda lill alt kommunerna utsätts för onödigaprocesser om inlösen eller ersättning, Å andra sidan anser jag att de allmännareglerna om rättegångskostnader skulle vara oskäligt betungandeför fastighetsägarna. Enligt PBL kommer nämligen skyldigheten för kommunen attlösa in viss mark eller alt betala intrångsersättning i de flesta fall att varaberoende av om en viss kvalifikalionsnivå är uppnådd, vilket ofta kan varasvårt för markägaren alt pä förhand avgöra. Därtor föreslår jag - i likhet medutredningen - alt särregeln i 139 5 byggnadslagen skall föras över till PBL ochgälla även vid inlösen. Mitt förslag: Inte bara tvister om ersättning förgatukostnader ulan också ivister om betalningsvillkor skall prövas avfastighetsdomstolen i första instans. De normala processreglerna ifastighetsdomstolen skall tillämpas i mål om gatukostnadsersättning. För atlinte ansvaret för rättegångskostnader skall bli oskäligt betungande förfastighetsägarna införs en särregel om rättegångskostnader. 18Ersällning lill fastighetsägare m. m. Den arbetsgrupp som har sett överreglerna om galukostnader har ifrågasatt om processreglerna förgatukostnadsärenden har en lämplig utformning såvitt avser tvister omersättning för gatukostnader och om betalningsvillkor. Det bör enligtarbetsgruppen bl. a. övervägas en förenkling av besvärsreglerna, varvid böreftersträvas att samla de skilda betalningsfrågorna i samma besvärsinstans. 1 den promemoria som utarbetadesmed anledning av arbetsgruppens förslag, föresläs att fastighetsdomstolen skallpröva såväl tvisterom ersättning för gatukostnader som tvister ombetalningsvillkor. Vidare föresläs i promemorian alt de normala processreglernai fastighetsdomstolen skall tillämpas i mål om gatukostnadsersättning. För attinte ansvaret för rättegångskostnader skall bli oskäligt betungande förfastighetsägarna föreslås dock i promemorian en särregel omrättegångskostnader. Samtliga remissinstanser godtar denföreslagna processordningen. Några inslanser anser dock att de nuvaranderältegångskostnadsreglerna bör bibehållas och att kommunen även utan rättegångbör vara skyldig alt ersätta fastighetsägarnas utredningskoslnader ochkostnader för ombud eller biträde. För skilda beslut omgatukostnadsersättning finns enligl gällande räll tre olika vägar föröverklaganden. Kommunfullmäktiges beslut enligt 56och 57 55 byggnadslagen om uttag av gatukostnader kan överklagas genomkommunalbesvär enligt 7 kap. 1 8 kommunallagen (1977:179) hos kammarrätten.Besvären kan grundas på omständigheter som innebär all beslulet l.ex. inte hartillkommit i laga ordning, att det står i strid mot lag eller att det vilar påorättvis grund. Kammarrättens beslut kan överklagas till regeringsrätten. Tvist om ersättning förgatukostnader prövas enligt 61 8 byggnadslagen av fastighetsdomstolen på talanav endera parten. Dessa mål kan väckas genom att antingen fastighetsägarenyrkar att fordrad ersättning skall jämkas enligt 58 5 byggnadslagen ellerkommunen yrkar betalning för viss förfallen gatukostnadsersättning.Fastighetsdomstolens dom kan överklagas till hovrätten och vidare till högstadomstolen. I målen inför fastighetsdomstolentillämpas enligt 137 5 andra siycket byggnadslagen rättegångsreglerna iexpropriationslagen (1972:719) och Prop.1985/86:1 405 m. m. även reglerna om rättegångskostnader i samma lag. Deltainnebär bl,a. att 18 Ersättning lill kommunen i fastighetsdomstolen får svaraför sina égtiä ich motpartens jasiighelsägare rättegångskostnader oberoende avutgången i målet, I hovrätten eller högsta domstolen svarar kommunen för sinaegna rällegångskostnader och för kostnader som uppkommit för motparten genomatt kommunen fullföljt talan, ocksä detla oberoende av utgången.Fastighetsägaren får stå för sina egna kostnader endasi om han själv fullföljttalan och hans ändringsyrkande ogillas, Beslul enligt 608 byggnadslagen ombetalningsvillkor kan enligl 71 5 I mom, byggnadsstadgan överklagas genomförvaltningsbesvär hos . beslut fär överklagas hosregeringen. 1 lagrådsremissen återfinnsmotsvarande regler i 6 kap, 405 andra stycket, 13 kap. 78 2 samt 14 kap. 9 8första stycket och 13 8. Förslaget i lagrädsremissen innebärför gatukoslnadsreglernas vidkommande endast en smärre förändring jämfört meddagens ordning. Om fastighetsägarens talan om jämkning vid fastighetsdomstolenogillas, skall nämligen enligl 14 kap. 13 8 i förslaget vad i rättegångsbalkenär föreskrivet om ansvar för motpartens rättegångskostnader i tvistemåltillämpas. 1 sådana fall kan således fastighetsägaren förpliktas all svara förkommunens räitegängskosinader. Om fasUgheisägaren har haft skälig anledningatl få sin talan prövad av domstol, kan domstolen dock efter omständigheternaförordna att kommunen skall ersälla honom hans rättegångskostnader eller attvardera parlen skall bära sina koslnader. Den föreslagna regeln är avsedd attgälla i alla instanser. Som framgår av del anförda kangällande bestämmelser - liksom förslaget i lagrådsremissen - föranleda flera skildaprocesser om gatukostnader sedan kommunen bestämt vilken ersättning som skalllas ut för en viss fastighet och eventuella kommunalbesvär slutligt haravgjorls. Fastighetsägaren kan begära jämkning av ersättningen med stöd av 588 byggnadslagen, vilket prövas av fastighetsdomstolen i första instans.Härefter kan fråga uppkomma om betalningsvillkoren. Om parterna inte kan enasom dessa villkor, överprövas frågan först av . Slutligen kan kommunen- om fastighetsagaren inte betalar förfallen fordran på gatukostnadsersättning- tvingas att väcka talan vid fastighetsdomstolen för alt få enexekutionstitel. Flera sådana "indrivningsprocesser" kan uppkomma ide fall fastighetsägaren givits rätt att betala ersättningen genom avbetalningar,Nägon möjlighet all utverka betalningsföreläggande synes inte finnas i dessafall. eftersom de speciella processreglerna i expropriationslagen skalltillämpas. Enligt gällande bestämmelser saknar kommunen också möjlighet atl fåersättning för sina rättegångskostnader. Det är givetvis nödvändigt altberörda fastighetsägare har möjligheter att fä stånd prövning av ivister omersättning och betalningsvillkor i galukoslnadsfrågor. Gällande ordning äremellertid onödigt komplicerad. att fastighetsägarnas berättigadeintressen åsidosätts bör det vara Prop.1985/86:1 406 möjligt alt ge prövningsreglerna en mer ändamålsenligutformning. Målet 18 Ersättning till bör därvid vara att åstadkomma en såenhetlig prövningsordning som fastighetsägare möjligt och att även i övrigtulforma processreglerna pä elt sädanl säll all onödiga processer undviks. Den lösning som enligl min meningligger närmast till hands är alt i enlighet med promemorieförslaget överföraprövningen av tvister om belalningsvillkor till fastighetsdomstolen. Detskulle medföra bl. a, belydande processekonomiska fördelar i de fall parternaär oense om säväl gatukostnadsersättningens siorlek som villkoren förbetalningen. Domstolen skulle då i elt sammanhang kunna pröva båda dessafrågor, och domen kan göras exigibd, vilket innebär att utdömd ersättning kandrivas in tvångsvis med stöd av ulsökningsbalken. En förebild för en sädan lösningfinns i va-lagen. Tvister om bl, a, fordringar på va-avgift prövas enligt denlagen av statens va-nämnd. Vid prövningen av sådana tvister kan va-nämndenockså ta ställning till betalningsvillkoren. beslut kan överklagastill och vidare till högsta domstolen. Denna ordning har såvittkänt fungerat bra. Eftersom ersättningstvister om gatukostnader har storalikheter med tvister om va-avgifter, borde det finnas goda förutsättningar föratt på motsvarande sätt låta fastighetsdomstolen pröva tvister ombetalningsvillkoren för gatukostnadsersättningar. Del kan naturligtvis hävdas att defastighetsägare som enbart har invändningar mot kommunens beslut angåendebetalningsvillkoren kan anse det vara enklare att, som , överklaga beslulethos än att väcka talan vid fastighetsdomstolen. Denna eventuellaförsämring måste dock betraktas som marginell jämfört med de betydandeprocessekonomiska fördelar som kan vinnas genom den ovan antydda ordningen. Jag anser sammanfattningsvis attprövningsordningen bör ändras så atl inte bara tvister om ersättning för gatukostnaderulan också tvister om betalningsvillkoren prövas av fastighetsdomstolen iförsta instans. När det gäller processreglerna iövrigt, är det i första hand de som rör ersättning för rättegångskostnader somkommer i blickpunkten. F, n, gäller att mål om gatukostnadsersättning - ilikhet med mål om inlösen och intrångsersättning - skall handläggas medtillämpning av expropriationslagens processregler. Som har nämntsinnebär detta bl, a, att kommunen i fastighetsdomstolen fär svara för sina egnaoch motpartens rättegångskostnader oberoende av utgången i målet. Entillämpning av expropriationslagens räitegångskostnadsregler i mål omgatukostnader kan enligl min mening leda till atl kommunerna uisälts föronödiga processer, Å andra sidan bör inte reglerna vara sådana attfastighetsägarna avhålls från att föra befogade processer. Eftersom det oftakan vara svårt för den enskilde fastighetsägaren att avgöra vilkengatukostnadsersättning som kan anses skälig för hans fastighet och vilkabetalningsvillkor som kan anses rimliga för honom, bör domstolen ha möjlighetalt - om fastighets- Prop.1985/86:1 407 ägaren har haft skälig anledning atl få sin talan prövadav domstol - 18 Ersättning till m. m. förordnaatt kommunen skall siå för rätlegångskoslhadef-ntreller att kost- fastighetsägare nadernaskall kvittas även då fastighetsägaren förlorar målet. särregelom rättegångskostnader anser jag vara en rimlig avvägning mellan kommunernasoch fastighetsägarnas iniressen. Att, såsom föreslagits av några remissinstanser, ålägga kommunerna att ersättafastighetsägarnas kostnader utom rättegång skulle enligt min mening föraalltför långt. 1 övrigi synes de normalaprocessreglerna i fastighetsdomstol väl kunna tillämpas i mål om gatukostnadsersättning.Detta innebär att processregler i huvudsak blir tillämpliga.En sådan ordning medför också att kommunerna ges möjlighet all utverkabetalningsföreläggande för indrivning av fört"allna fordringar pägatukostnadsersättning. 1985/86:1 408 o PBL skall träda i kraft den (s, 408) o Avstyckningsplaner skall upphöraatt gälla lill de delar de omfattas av förordnande enligt 168 8 byggnadslagen,1 övrigi skall avstyckningspla-nerna fortsätta alt gälla som detaljplanerenligt PBL (s, 410) oStomplaner skall upphöra atl gälla (s, 411) o De regionplaner som harfastställts efter utgången av är 1981 skall fortsätta atl gälla. Äldre planerskall upphöra all gälla (s, 411) o Fastställda generalplaner skallfortsätta att gälla som områdesbestämmelser enligt PBL (s, 412) o Alla stadsplaner ochbyggnadsplaner skall fortsätta att gälla som detaljplaner enligt PBL(s, 414) o Stadsplaner och byggnadsplanersom har fastställts efter utgången av är 1978 skall fä en viss genomförandetid.Äldre planer får ingen genomförandetid (s, 416) o Fastighetsägare skall under vissaförutsättningar kunna kräva all kommunen löser fasligheten, om en delaljplansom inte fär någon genomförandetid ändras eller upphävs (s, 418) ö Tomtindelningar skall forlsäliaatt gälla som fastighetsplaner enligt PBL (s, 424) o Nybyggnadsförbuden skall - mednägra få undantag - upphöra all gälla (s, 425) o Rivningsförbuden skall upphöra att gälla (s. 427) O Alla kommuner skall före den 1januari 1990 ha antagit en översiktsplan (s, 429), 19.1 Ikraftträdande m. m. Mitt förslag: PBL skall träda i kraft , Utredningen har föreslagil att PBLskall träda i kraft den Ijanuari 1985, Tidpunkten har bestämts så all tidenmellan lagens antagande och dess ikraftträdande skall bli väl tilllagen. Jag föreslog i remissen den 20oktober 1983 all PBL skall träda i kraft den Ijanuari 1987 och i en ny remissden att ikraftlrädandet skall ske den Ijanuari 1986, Skälettill atl tidigarelägga ikraftträdandet var främsi att det från kommunalt hållbedömts som angelägel att de nya reglerna träder i kraft och kan börjatillämpas sä snarl som möjligt. En förutsättning för förslaget attPBL skall träda i kraft var atl skulle kunna laslällning lill förslaget 1985/86:1 409 Detta är inte längre möjligt. Jag föreslår därföratl lagen skall träda i 19 Övergångs- kraft den . Vid införandet av ett nyttplaneringssystem som till väsentliga delar skiljer sig från dagens aktualiserasetl flertal övergångsfrågor. Jag delar utredningens uppfattning alt enhuvudprincip vid övergängsregleringen bör vara all göra sä få ingrepp sommöjligt i gällande planer och i stället genom övergångsbestämmelser anpassa degällande planerna lill PBL:s syslem. 1 PBL finns ingen motsvarighet tilldagens nybyggnadsförbud, Övergängsregleringen bör därior som ulredningen harföreslagil syfta till att sä långt möjligt avlösa dessa förbud i samband medövergången lill PBL:s planeringssystem. Dessa principer förövergångsregleringen har i huvudsak accepterats av remissinstanserna. 19.2 Planer från tiden före byggnadslagen När byggnadslagen trädde i kraftden upphävdes dä gällande stadsplanelag (1931: 142). Enligtbestämmelserna i 1595 byggnadslagen skulle emellertid de i stadsplanelagenmeddelade övergångsbestämmelserna alltjämt i tillämpliga delar gälla. Den huvudsakligabetydelsen av detla stadgande är att fortfarande gäller s, k. av ålderbestående stadsplaner, stadsplaner fastställda före den Ijanuari 1908 ellerdärefter enligt 1 kap, 2 5 lagen (1917:269) om fastighetsbildning i stad ellermotsvarande äldre stadgande samt s, k, bondplaner. De senare, som närmast kanbetraktas som förenklade stadsplaner för områden på landsbygden, skall enligt83 5 övergångsbestämmelserna lill sladsplanelagen med visst undantag ha sammaverkan som byggnadsplan. Med "stadsplan som av ålder består" avsessädana stadsplaner som vid tiden för ikraftträdandet av byggnadsstadgavar av ålder bestående. Enligt 80 5 stadsplanelagen skall vidare tomlindelningsom av ålder beslår eller har fastställts före stadsplanelagens ikraftträdandefortfarande gälla, 1 byggnadslagen finns ingaövergångsbestämmelser om de stadsplaner, byggnadsplaner och lomtindelningar somfastställdes enligl sladsplanelag. Eftersom motsvarande institutbehölls i byggnadslagen ansågs det tydligen som överflödigt, och man harsålunda betraktat dem som fortfarande gällande. Enligt stadsplanelagkunde även byggnadsplaner lomtindelas. Denna konstruktion övertordesemellertid inte till byggnadslagen, Enligl bestämmelserna i 169 5 byggnadslagengäller emellertid även sådana tomtindelningar fortfarande. Som framgår av det nu anförda ärmånga detaljplaner frän tiden före byggnadslagen hell eller till vissa delarjämställda med planer enligt bygg- Prop.1985/86:1 410 nadslagen, 1 likhet med utredningen anser jag däiför attde i princip inte 19 Övergångs-bör särbehandlas i övergångsregleringen.När jag i del följande talar om fnigor stadsplaner och byggnadsplaner avserjag därför, med ett undantag som jag strax skall komma in på, även äldredetaljplaner som fortfarande gäller,