prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — Vissa av de föreslag na kriterierna för närstående - t, ex, alt någon slår vederbörande personli gen nära - förutsätter en i viss mån skönsmässig bedömning som inte kan göras på förhand. De bör av detta skäl enligt min mening inte tas med i en straffsanklionerad bestämmelse. Denna synpunkt gör sig däremot inte gällande i fråga om de olika former av svågerlag som förekommer som närsläendekriterium i KL, Jag anser därför att svågerlag bör tas med som 84 kriterium på närslåendeäven i detta sammanhang, 1 fråga om vissa andra släktskapsförhållanden somföreslagits vid remissbehandlingen - såsom f d, make och slyvsyskon - gälleralt de inte utgör kriterium på närstående enligt 29 a § KL. Jag finner inteanledning att då ta med dem i detla sammanhang. 1985/86: 126 Mittförslag: Näringsförbud skall meddelas , lägst tre och högst . Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt (betänkandet s. 311-318). Remissinstanserna:Bara ett fåtal instanser har yttrat sig i frågan, kommun, överåklagaren iGöteborg och kronofogdemyndigheten i tillstyrker förslaget. LO lämnar detutan erinran. RÅ, i . Föreningen Föreningen tillstyrker förslaget om minimitid (bilaga6 avsniti 4). Sammanfattning avskälen för mitt förslag: Näringsförbudet skall ä ena sidan vara undertillräckligt för att få avsedd effekt. Å andra sidan bör del integälla alltför länge ulan atl vederbörande får en ny möjlighel att drivanäringsverksamhet. Skälenför mitt förslag: Näringsförbud kan meddelas för av längst (199b § KL). Någon minsta tid för förbud finns inte, utan etl förbud kan iprincip göras hur kort som helst. Kommittén konstaterar att i praxismaximitiden beslämts i inemot hälften av fallen. Endast i myckel få fallhar liden varit kortare än . Kommitténföreslär att maximitiden även i fortsättningen skall vara fem är. Ingenremissinstans har invänt mot detta. Kommittén föreslår ocksä en minimitid förförbud . De instanser som yttrat sig i frågan har tillstyrktförslaget. Själv vill jaginledningsvis framhålla att förbudstidens längd i del enskilda fallet givelvisbör fastställas under hänsynstagande till samtliga relevanta omständigheter.Det bör då beaktas dels att samhället har ett intresse av att näringsförbudetinte framstår som ett slag i luften, dels att näringsidkaren har ett intresseav att få en ny möjlighet atl driva näring utan att behöva vänta alltför länge.Den som har visat en klar ovilja att bättra sig bör få elt relativt långvarigtförbud. Fem är måste dock anses vara en tillräcklig lid. Jag anser därför attden nuvarande maximiiiden skall behållas. Omett lillfälligt förbud har föregått domen bör, såsom fallet är (prop, 1979/80:83s, 57), liden för det förbudet räknas in i den sammanlagda förbudsliden, somalltså inte får översliga . Somjag har anfört bör näringsförbud tillgripas bara i allvariiga fall.När förutsättningarna för förbud är uppfyllda, är omständigheterna sådanaatt ett mycket kortvarigt förbud normalt bör framstå som otillräckligt. Jaghar övervägt alt föreslå att förbud alltid skall gälla . Man kan dockinte komma ifrån alt det kan finnas en sä avsevärd spännvidd mellan del allvarligasteoch det minst allvarliga av de fall där näringsförbud bör meddelas, atl detframstår som önskvärt att kunna göra skillnad mellan dessa. Jag anser mot denbakgrunden att även en minimUid, som dock inte är alltför kortvarig, börinföras för elt förbud. Den minsta tiden för näringsförbud bör lämpligen . Kommitténbehandlar ocksä frågan huruvida den tid under vilken näringsidkaren avtjänarfängelsestraff skall räknas in i förbudstiden. Jag delar kommitténs uppfattningatt detta bör vara fallet. Omett näringsförbud aktualiseras som näringsidkaren lagfors för brott inäringsverksamhet, kan domstolen vid bestämningen av påföljden i brottmålet iviss mån beakta den olägenhet som näringsförbudet innebär. Det bör dock inteske nägon schablonmässig nedsättning av straffet, utan näringsförbudet färbeaktas alll efler omständigheterna i det enskilda fallet. Min uppfattningligger här i linje med vad högsta domstolen har anfört i domen NJA 1983 s. 163. Jaganser däremot inte att straffet skall påverka bedömningen av frågan huruvidanäringsförbud alls bör meddelas eller förbudet skall gälla.Det är enligt min mening i stället naturligt atl gärningar som leder lill eltlångvarigt fängelsestraff också medför ett långvarigt näringsförbud. Det bör idelta sammanhang anmärkas atl ett näringsförbud kan fylla en betydelsefullfunktion även då näringsidkaren avtjänar ett fängelsestraff ianstalt. Prop, 1985/86: 126 Mittförslag: När domstolen meddelar näringsförbud skall den ta ställning lill omden som avses med förbudet behöver för att avveckla sådan verksamhet m. m,som är förbjuden för honom. Om delta är fallet kan domstolen förordna attbeslutet om näringsförbud inte skall börja gälla genast utan först efter enbegränsad avvecklingstid. Avvecklingen skall ombesörjas av näringsidkarensjälv. Ett beslut om rätt till avveckling får förenas med föreskrifter om bl,a, vilka åtgärder som får vidtas eller som skall vara förbjudna under avvecklingstiden.Avvecklingstiden bör i vissa fall kunna föriängas. Kommitténsförslag: Också kommittén föreslår en regel om avveckling. Kommittéförslagetavviker dock delvis från mitt. Enligt kommittéförslaget skall näringsidkarenalltid ha tvä veckor pä sig att avveckla sin verksamhet, räknat från det attförbudet börjar gälla, om inte domstolen bestämt något annat. Kommitténs tvåexperter föreslär dock en bestämmelse som i huvudsak motsvarar min. - skall avvecklingstiden inte kunna förlängas (betänkandet s. 294-311,413-419 och 447-453), Remissinstanserna:Av de instanser som har ytlral sig i avvecklingsfrågan Prop. 1985/86: 126lämnar två, kommun och Föreningen , kommitténs förslagutan erinran. MD, , i ,kronofogdemyndigheten i , LRF och Föreningen revisorer gårdäremot på experternas linje. RÅ uttalar att förslaget atl tillåta en kortareavvecklingstid synes välgrundat men förordar vid tillfälligt näringsförbud enlösning av det slag som experterna föreslår. LO anser att avvecklingstiden börvara kort och framhåller att detta vid tillämpningen av övrig lagstiftning kanmedföra problem som borde ha belysts, t.ex. förhållandet mellan näringsförbudoch arbetsrättslig lagstiftning. Enligt LO måste dessa frågor utredas innanelt förslag läggs om näringsförbud. Sä bör exempelvis anställningsskyddslagensregler om saklig grund för uppsägning vid ett näringsförbud belysas, Uksomvilken möjlighet arbetstagarna har alt få uppsägningslön efler avvecklingstidenav en näringsidkare som har fåll näringsförbud (bilaga 6 avsniti 4). Sammanfattningav skälen för mitt förslag: För all genomföra en avveckling kan näringsidkarenibland vara tvungen att vidla sådana åtgärder som på grund av näringsförbudetär förbjudna för honom. Om så är fallet skall rällen ge honom tillstånd allvidla åtgärderna, om det kan anses lämpligt med beaktande av näringsförbudetsorsaker och syften. För att avvecklingsmöjligheten inte skall missbrukas börrätten ha möjlighet att i domen särskilt ange vilka åtgärder avvecklingen fåravse eller inte avse. Om rätten inte gör detta bör iprincip vilka normala affärstransaktioner som helst få vidtas. För alt bl. a.underiätta kontrollen av atl en avveckling verkligen genomförs bör rätten l.ex.kunna föreskriva alt den som får avveckla håller kontakt medtillsynsmyndigheten. Skälenför mitt förslag: Jag har tidigare redovisat min syn på vad som bör varanäringsförbudets verkan. Jag påminner alltså om att den som har fåttnäringsförbud inte skall ha rätt att idka näringsverksamhet, inneha vissabefattningar hos juridiska personer, vara bolagsman i handelsbolag eller ägaaktier som ger honom en majoritet av rösterna i aktiebolag, eller på annal sättfaktiskt ulöva ledningen av näringsverksamhet. Han får heller inte varaanställd eller la emot återkommande uppdrag i en näringsverksamhet som drivsav en närstående eller i vilken en närstående har en sådan ställning atl denne,om det förekom oegentligheter i näringsverksamheten, skulle kunna komma ifråga för näringsförbud. Vidare är han förbjuden att vara verksam i den rörelsedär han åsidosatt sina åligganden. Han får alltså inte längre sätta igång enrörelse eller ta en befattning av det slag som förbudet tar sikte på, osv. Menförbudet innebär också, att han är skyldig att avveckla en sådan verksamhet somhan redan driver när förbudet meddelas eller en sädan befattning eller ettsådanl aktieinnehav som han har då. Avvecklar han inte sina förbjudnaengagemang, gör han sig skyldig till överträdelse av näringsförbudet och skallstraffas för delta. Idaggäller enligt 199c§ tredje slyckel KL att domstolen, när den med delar näringsförbud, får fastställa en senare dag från vilken förbudet skall gälla. Syftet med bestämmelsen är enligt förarbetena alt ge näringsidkaren 87 bl.a, en lid föravveckling av uppdrag som han redan har när förbudel Prop. 1985/86: 126meddelas. Av motiven framgår också alt ett beslut om näringsförbud bör kunnautformas så att det träder i kraft sedan det vunnil laga kraft, medden reservationen att åtgärder för avveckling av särskild angiven verksamhetfår vidtas intUI en viss senare dag (prop. 1979/80:83 s. 58). Det bör tilläggasatt det inte finns någon möjlighet att genomföra avvecklingen tvångsvis. lorde det i realiteten alltid krävas för avveckling i defall dä näringsidkaren har en verksamhet som pågår. De anställda måsle kunnages direktiv och vissa kontakter måste kunna las med avtalskontrahenter,borgenärer och andra. Ges inte möjlighet till en ordnad avveckling, torderisken vara stor för att näringsidkaren bara vidtar några snabba skenålgärdersom i verkligheten inte alls innebär alt han avbryter sin inblandning iverksamheten, anför kommittén. Kommitténdiskuterar om det skall krävas elt särskill dispensbeslui för atlnäringsidkaren skall ha rätl att avveckla pågående verksamhei, eller om hanautomatiskt skall ha sådan rätt. För det senare talar enligt kommittén atl, omvederbörande har att frånträda en viss befattning, man i praktiken måste godtaatt han trots förbudet har kvar denna under viss . Om han i ställethar atl göra sig av med en näringsverksamhet som han driver, torde det så gottsom undantagslöst finnas vissa åtgärder som är akut påkaUade. Omdispens erfordras för avvecklingsåtgärder kan detla också enligt kommittén fåolyckliga konsekvenser i etl sådant fall då frågan om dispens inte aktualiserasi målel. Om dispens inte meddelas i ett enskilt fall, gör sig vederbörandeskyldig till överträdelse, även om de ålgärder han vidtar är av uppenbartövergående karaktär och bara syftar lill alt avveckla verksamheten. Kommitténsslutsats blir därför att ett näringsförbud inte bör innebära något hinder förnäringsidkaren att avveckla sin verksamhet och att rätten att avveckla inte börförutsätta dispens. Kommitténtar också upp frågan i vad mån näringsidkarens rätt börbegränsas till alt avse endast avveckling, eller om han skall få fortsätta medverksamheten som vanligt. Densenare tanken har sin bakgrund i att det kan vara svårt att avgöra om en vissålgärd är ett led i avvecklingen eller inte. Nackdelen med att tillåta attverksamheten drivs som vanligt är enligt kommittén att näringsförbudet ipraktiken då får en mycket begränsad verkan under avvecklings-liden. Vidareförsvinner meningen med alt meddela tillfälligt förbud nästan hell. Del är dåockså svårare att få kontroll över avvecklingen och av atl näringsidkaren allsavvecklar sin verksamhet. därför föreslår är att endast avvecklingsåtgärder bör fåvidtas . Med tanke på att det kan vara svårt att dra enbestämd gräns mellan avvecklingsålgärder och åtgärder av annat slag, anserkommittén dock att gränsdragningen vid en prövning av om näringsidkaren hargjort sig skyldig till en överträdelse av ett näringsförbud i tveksamma fallmåste ske till näringsidkarens förmån. Enytterligare fräga som kommittén behandlar är om det skall fastställas en bestämd lid för avvecklingen eller om denna skall fä pågå till dess atl 88 den är avslutad. Om detinte fastställs en fast tid finns risken, anför Prop. 1985/86: 126 kommittén,att näringsidkaren försöker dra ut . Även från rättssäkerhetssynpunktär det lill fördel om det finns en bestämd tid som näringsidkaren har atthälla sig till. Kommittén stannar därför för atl det bör fastställas en bestämdlid för avvecklingen. Domstolen skall ha möjlighel att i varje enskilt fallfastställa en längsta tid under vilken avvecklingen skall få pågå. Om domstoleni ett visst fall inte fastställer någon längsta tid för avvecklingen, får dennaske under viss i lagen angiven lid. Kommittén föreslär att den i lagen angivnaavvecklingsfristen skall vara från del att förbudel började gälla. Kommitténsbåda experter har i fråga om avvecklingsregelns uiformning en uppfattning somdelvis avviker från kommitténs. Experternakonstaterar all kommittéförslaget, till skillnad från nu gällande reglering,innebär alt det skapas etl i lagen angivet generellt undantag frän principenatt näringsverksamhet är förbjuden för den som har näringsförbud. Dettastraffria utrymme skall finnas oavsett om näringsidkaren behöver det eller ej.Enligt gällande regler däremot kan domstol i det enskilda fallet skapa etlstraffritt utrymme som möjliggör en avveckling. Somjag beröri kan det vara svårt att avgränsa begreppet avvecklingsålgärder- som alltså står för sådana åtgärder som kommittén anser bör vara tillåtna -från sådana åtgärder' som bör vara förbjudna. Experterna kritiserar kommitlénsförslag med utgångspunkt i detta förhållande. De framhåller att det, även nären rörelse lojalt drivs mot en avveckling inom utsatt tid, under en affärsdags förloppkan förekomma mängder av förfaranden om vilka man kan hysa tvekan huruvida deutgör ålgärder som är led i en avveckling eller ej. Sammanfattningsvis innebärexperternas kritik, att den av kommittén valda lagstiftningstekniken skaparoklarhet om var gränserna går för det straffsanktionerade området. Enligtexperterna blir oklarheten om näringsförbudets räckvidd, det vill säga detstraffbara områdets gränser, mindre om man i stället använder den lagteknik somidag återspeglas i den tidigare nämnda regeln i 199 c § Iredje stycket KL, dvs.ger domstolen en befogenhet alt besluta alt verksamheten skall fä fortsättaunder begränsad tid, oavsett om något steg mot avveckling därvid tas eller ej.Då uppkommer inget läge där man måste skilja mellan vad som är tillåtet och vadsom är förbjudet - fram till dess atl förbudet börjar gälla är allaverksamhetsåtgärder tillåtna. Vidare bör rätten kunna besluta alt förbudetskall gälla med reservation för att vissa särskilt angivna åtgärder får vidtasintill en viss senare dag. Fleraav remissinstanserna förordar experternas förslag att rätlen i varje enskiltfall skall besluta i frågan om avveckling. Jagvill för egen del inledningsvis konstatera att utformningen av en avvecklingsregel måste ske med utgångspunkt i näringsförbudets bakgrund och syfte. När frågan om avveckling uppkommer är alltså bakgrunden den atl personen i fråga har grovt åsidosatt sina åligganden som näringsidkare och att elt näringsförbud anses påkallat från allmän synpunkt. Förbudet skall förhindra att han kan fortsätta att uppträda som skadehärd eller har ansetts befogat därför att det skulle framstå som stötande om en person som har gjort sig skyldig lill allvarliga oegentligheter i näringsverksamhet -89 trots detla skulle få fortsätta med sådan, Förbudel skallockså kunna Prop. 1985/86: 126 fungera allmänpreventivl. Del ligger mol dennabakgrund i sakens nalur att förbudel bör få verkan , helstomedelbart. torde detta inte medföra något som helst problem. Det är falletom vederbörande då frågan om näringsförbud kommer upp till prövning redan hart.ex, överlåtit sin rörelse eller lämnat den befattning som elt näringsförbudgör det omöjligt för honom att inneha, I åter andra fall kan förbudel avpraktiska skäl inte alltid fulll ut få verkan . Idkar vederbörandefortfarande näringsverksamhet måste han ha möjlighet att lägga ned rörelseneller atl sälja den. Driver han verksamhet i juridisk person måste han lämna deposter som omfattas av näringsförbudet eller se lill alt verksamhelenavvecklas, säljs eller lämnas i någon annans händer att leda. Även i sädanafall kan vissa affärshandlingar vara nödvändiga och ta lid. Detsamma kan gällaom han äger aktiemajoriteten i ett aktiebolag och måste överiåla en del av aktieposten.Är han anställd hos en närstående eller i sin tidigare rörelse, mäste han lämnaanställningen. Men inte heller detta kan kanske alltid ske utan vidare. Det är inte bara rörelsens eller anställningsförhållandetskaraktär som kan vara skäl till alt man i ell visst fall bör tillåta atlvederbörande också efter lagföringen och domen vidtar åtgärder avaffärskaraklär. Ett annal motiv kan vara atl en så gott som omedelbaravveckling - som kanske i och för sig vore praktiskt möjlig - kan leda till kapitalförlustmed negativa verkningar inte bara för näringsidkaren själv utan kanske för hansborgenärer eller anställda. En omedelbar avveckling, i form av att en rörelsehelt läggs ned, i stället för en i tiden framskjuten sådan, genom att rörelseni stället överlåts, kan få negativa verkningar för de anställda och andra. Elt näringsförbud kan således göra vissaavvecklingsåtgärder nödvändiga, däribland affärstransaktioner av olika slag.Förhållanden av praktisk karaktär eller lämplighelsskäl kan också motivera attavvecklingen inte sker utan successivt under en lid. Frågan är då till att börja med vem som skall ulföraavvecklingen näringsidkaren eller någon annan. Som jag har anföriankommer avvecklingen enligt gällande regler i KL på den som meddelas förbudel.Kommittén föreslår ingen ändring i detta hänseende. Av remissinstanserna anser i länatt rätten skall kunna förordna en god man, om avvecklingen inte synes kunna slutföras . Den som har fått näringsförbud skall under avvecklingen samråda med den gode mannen och denne ha i uppgift atl övervaka atl avvecklingen utförs pä ett korrekt sätt. Avvecklingen skall tillålas la den tid som behövs. Ett likartat synsätt ger kronofogdemyndig heten i uttryck åt. anser vidare att en utomståen de likvidator alltid bör förordnas om näringsförbudet har samband med näringsverksamhet i handelsbolag och den som har meddelats förbud inte har uteslutils ur detla. föreslär att det på motsvarande sätt som vid konkurs skall vara möjligt att utse en särskild förvaltare som skall tillvarata tredje mans intressen, framhåller å sin sida atl en avveckling inte bör ske genom myndig hets försorg. Med tanke pä de oegentligheter som har förekommit i verk- 90 , samheten skulle en sädanordning innebära ett orimligt ansvar för myndig- Prop. 1985/86: 126 heten ifråga. Jagvill för egen del framhålla atl förhållandet då näringsförbud meddelas den somär i konkurs inte är hell jämförbart med det då förbudet meddelas utom konkurs.En konkursgäldenär råder inte över sin egendom. Det är i ställetkonkursförvaltaren som har ansvaret för att en verksamhet som gäldenären harbedrivit överläts eller avvecklas. Problemet ställs alltså på sin spels vid detutvidgade näringsförbud som jag nu föreslår. Den ordning som sålunda råder vidkonkurs kan oneJ Densom har fält näringsförbud bör alltså, åtminstone i vissa fall, trots förbudelha rätt atl under en avvecklingslid vidta åtgärder som annars är förbjudna.Frågan är då vilka ålgärder han skall ha rätt att utföra. Detgår inte alltid att dra någon skarp gräns mellan avveckling av ennäringsverksamhet och fortsalt drift av den. Den näringsidkare som har fåttnäringsförbud försöker kanske överlåta verksamheten på annan, och medan dettaförsök pågår kan det länkas vara rimligl att verksamheten, om vi nu bortserfrån de oegentligheter som kan ha begåtts i den, bedrivs pä i huvudsak sammasätt som lidigare, Ocksä om han avser att lägga ned verksamheten, kan detlänkas vara befogat atl denna drivs som vanligt, givetvismed samma förbehåll som . En sådan ordning kan motiveras med en strävan attförhindra eller begränsa de skadeverkningar som näringsförbudet kan få för deanslällda, för borgenärer och för andra tredje män, I och för sig normalaaffärshändelser kan därför i etl fall anses som naturliga inom ramen för ettavvecklingsförfarande, medan de i etl annat fall däremol knappasl kanuppfattas på det sättet. Encentral fråga blir då hur man skall göra det möjligt för näringsidkaren alt bedöma vilka åtgärder han har rätt att vidla och vilka inte. Frågan har givetvis också betydelse för tillsynsmyndigheten och den domstol som har att pröva en påstådd överträdelse av ett näringsförbud, 91 Kommitténs förslag innebäratt endast avvecklingsålgärder får vidtas Prop. 1985/86: 126 underavvecklingstiden och atl det ankommer pä näringsidkaren själv alt utan närmareledning bedöma vilka åtgärder som är atl hänföra till sådana. En nackdel med ensådan ordning är de problem från förutsebarhetssyn-punkt som den inrymmer.Dessa kvarstår även om en sådan lagieknisk lösning förenas med enrekommendation till tillsynsmyndigheterna och domstolarna all i tveksamma fallgöra gränsdragningen lill näringsidkarens förmån. Jaganser mot den bakgrunden alt experternas förslag är att föredra framförkommitténs. Denordning som jag därför föreslär innebär alt rätlen i samband med atl denmeddelar näringsförbud (eller tillfälligt näringsförbud) självmant skall prövaom det finns skäl att fastställa en begränsad tid innan förbudet skall gälla,på den grunden att detla behövs för avveckling av sådan verksamhet elleranställning, eller sådant uppdrag eller aktieinnehav som omfattas avnäringsförbudet. Finner rätten att en frist för avveckling behövs, skall denockså besluta om en sådan. skall näringsidkaren ha rätlatl i princip vidla vilka åtgärder som helst som annars skulle vara förbjudnaför honom på grund av näringsförbudet. Domstolen skall dock, såsom fallet äridag, ha möjlighet alt begränsa rätten till avveckling till åtgärder av visstslag. Förbudet skall i sä fall alltså gälla i övrigt. Rätten bör enligt minmening också ha möjlighet att, om den fmner del lämpligl, närmare ange altvissa åtgärder inte bör vara lilllålna , något som kanlänkas vara alt föredra i elt sådant fall då avvecklingen måste inrymma en vidflora av olika slag av affärstransaktioner. Rätten bör även kunna ange enkombination av såväl tillåtna som förbjudna åtgärder. Domstolen bör vidarekunna närmare föreskriva hur avvecklingen skall gä till och även geföreskrifter i andra hänseenden som har samband med avvecklingen, t, ex, attvederbörande skall hålla tillsynsmyndigheten informerad om sin verksamhet. Jagföreslår alt lagen skall innehålla en särskild bestämmelse om detta. Enfördel med den metod som jag nu förordar och som alltså i huvudsak motsvararden som gäller - är alt del strafffria utrymme som näringsidkaren i delenskilda fallel har till sitt förfogande får skarpare konturer. Antingen är iprincip alla affärstransaktioner tillåtna eller också de som avgränsas genomdomstolens beslut. Jagvill tillägga att den ordning som jag nu föreslår, förutom att tillgodose önskemålet om förutsebarhet och underlätta rättstillämpningen även in rymmer en viss möjlighet till hänsynstagande till tredje man. Domstolen bör alltså i vissa fall kunna medge en frist för åtgärder som förhindrar t. ex, en kapitalförstöring genom att en verksamhet läggs ned i stället för att överlåtas, när en nedläggning i sista hand skulle gå ut över företagets borgenärer eller de anslällda. Jag vill dock på nytt betona att näringsförbudets bakgrund och syfte skall vara utgångspunkter då rätlen tar ställning i avvecklingsfrågan. Behovet av en särskild frist för avveck lingsåtgärder bör noggrant prövas i varje enskilt fall. Vid denna prövning bör även beaktas att intresset av att vederbörande genast avlägsnas ur näringslivet kan vara större än att han fär för avveckling. Jag vill här också beröra en annan aspekt pä frågan omavveckling. En skyldighel atl avveckla en rörelse kanuppenbarligen komma att påverka de lag- och avtalsreglerade förpliktelser somnormalt följer av näringsverksamhet.