prop · G90355 · 1985-12-31 00:00:00 — Omfattningen av lokal skattemyndighets egna befogenheter att tillsätta tjänster bör därför tillåtasvariera i betydligt större utsträckning än . Detta kan, utöver vadsom instruktionsregleras, lösas genom delegation från länsskattemyndigheten.Det är också angeläget att enhetscheferna vid länsskattemyndighetentar aktiv del i de tillsättningsärenden som rör dera. De bör normalt vara så att en enhetschef lämnar förslag på tjänst inomenheten. Av arbetsordningen bör framgå att enhetschef deltar i den slutliga handläggningenav tillsättningsärende vid enheten. Ifråga om rekrytering ger utredningens förslag RSV ett styrandeinflytande på chefsnivåerna. Särskilt beträffande tjänst som chef för länsskattemyndighet finns det anledning att nogaformulera kravbilden. Detta bör åvila RSV. Chefstjänsten får ettvidare innehåll vad gäller det administrativa ansvaret ochledningsrollen för hela länets skatteförvalt- ning jämfört med dagens befattningar som chef för skatteavdelning. När det gäller rekrytering på handläggarnivå får RSV genomförslagen en samordnande roll. Det är här av viktmed en enhetlig syn på de krav som skall ställas vid bottenrekrytering av handläggare men ocksåbetydelsefullt att RSV tar fram gemensamma kravbilder exempelvis beträffande kvalificerade revisors- eller intendentstjänster. En annan väsentligpersonalpolitisk fråga är utbildning och personalutveckling. RSV har redan nu enligt sininstruktion till uppgift att planläggaoch anordna utbildning av personal inom verksamhetsområdet och betydande resurser nedläggs inom detta område. Den snabba förändringstakten och det alltmer komplicerade regelsystemet gör det angelägetatt vid sidan av grundutbildning ha en omfattande fortbildning, såväl interntsom externt. Utredningen har erfarit att RSV i samarbete med länen påbörjat en ökadsatsning på dessa frågor. Lönesättningen är ett medel för arbetsgivaren att premiera förtjäntamedarbetare på alla nivåer. Med den roll RSV tilllagts i övrigt ärdet för utredningen naturligt att RSV gesett starkare inflytande i fråga ora des.k. Hur detta skall lösas är.emellertid inte en fråga för utredningen utan för parterna.När det gäller L-ATF-för-handlingarnakonstaterar utredningen att de, som en följdav förslagen, på länsnivå kommer att drivas av länsskattemyndigheten som arbetsgivarpart. Enligt 53 § länsstyrelseinstruktionen får länsstyrelsenförordna tjänstemän vid att tjänstgöra vid lokal skattemyndighet ellerkronofogdemyndighet. Det är att märka att tjänstemän vid lokal skattemyndighet inte på motsvarande sättkan förordnas tjänstgöra vid länsstyrelse. 1985/86: 55 Attlänsstyrelsen förordnar tjänstemän att tjänstgöra vid lokal skattemyndighet och därvid rentfysiskt byta arbetsställe är en ovanlig åtgärd. Däremot förordnas regelmässigt tjänstemän vid taxeringsenheterna att utföraarbetsuppgifter som ankommer på lokal skattemyndighet i fråga omskattetill-lägg och förseningsavgifter samt bestämmande avpensionsgrundande inkomst. Utredningenföreslår att länsskattemyndigheten ges formella möjligheteratt förordna tjänsteman vid länsskattemyndighet eller lokal skattemyndighet atttjänstgöra vid annan myndighet inom skatteförvaltningeni länet. Det ligger i sakens natur att det är fråga omundantagsföreteelser, som syftar till att lösa akutaarbetsmässiga problem av rent tillfällig art. I de enskilda fallen är detockså fråga om beslut som kan bli föremål för förhandlingmed berörd facklig organisation. instruktion bör anges att länsskattemyndighetenfår förordna tjänsteraän vid länsskatterayndighe-ten att tjänstgöra vidlokal skattemyndighet och tjänsteraän vid lokal skattemyndighet att tjänstgöra vid länsskattemyndigheteneller vid annan lokal skattemyndighet i länet. RSVbör ges till uppgift att fastställa arbetsordningar för länsskattemyndigheteroch lokala skattemyndigheter. Man kan säga att RSV härigenom får en tillsynsfunktion. Det är väsentligtatt verksaraheten bedrivs på ett enhetligt sätt i riket.Arbetsordningarna bör återspegla detta förhållande.Det bör enligt instruktionen ankomraa på RSV att utarbeta s-k normalarbetsordningar och attpå förslag av länsskattemyndigheten fastställaarbetsordning för denna och för länets lokala skattemyndigheter. Man bör däremot hastor frihet att på regional och lokal nivå närmarereglera den inre arbetsfördelningen. bör normalt utarbetas på enhetsnivå och fastställas avlänsskattemyndigheten. Handläggningsordning för lokal skattemyndighet bör fastställas av vederbörande fögderichef. Prop.1985/86:55 III NÄRMARE OM LEKMANNAMEDVERKAN 9 ALLMÄNT OMMOTIVEN FOR LEKMANNAMEDVERKAN Motivenför lekraannainflytandet i ledningen av statliga myndigheter, såsom deangetts i offentligt tryck, är i regel angivna i vaga ordalag. Det är inteovanligt med formuleringar som att lekmannainflytande anses "lämpligt"eller "välmotiverat". Förvaltningsutredningenkonstaterar i betänkandet (SOU 1983:39) Politisk styrning -administrativ självständighet att motiven, i de fall en mera utförligargumentation förekommit, dessa i huvudsak utgått från några sedanlänge gängse raotiv. I kort sammanfattning, anför förvaltningsutredningenvidare, är dessa att myndigheten tillförssakkunskap som breddar och förstärker dess kompetens, att partsrepresentanter bör beredasutrymme och att det allmänna medborgerliga oradömet bör tas ianspråk - medborgerlig insyn, kontroll och beslutsmedverkan anses värdefull.Det framhålls också ofta att ett lekmannainflytande kan bidra till attskapa förståelse och förtroende hos allmänhet och organisationer för myndighetensbeslut och agerande - verksamheten kan få en annan samhällsförankring. Angående detmedborgerliga omdömet som motiv för ett lekmannainflytandeanför förvaltningsutredningen. Ettförstärkt allmänt medborgarinflytande och en med-borgarkontroll avförvaltningen anges ofta som grundläggande motiv för att inrättalekmannastyrelser. Det "allmänna medborgerliga omdöraet", "lekmannaförnuftet"eller "det praktiska lekmannaförståndet" raåste få på- Allmänna medborgarrepresen-tanter skall tillsammans medparti- och organisationsföreträdare genom sin bakgrund utgöra ettfolkligt värn mot byråkratisk formalism och tjänstemannavälde. Motivav denna karaktär har särskilt betonats i fråga om politiskt ochdemokratiskt känsliga områden. Det åberopas också vid diskussioner om utformningen av statligaregionala eller lokala beslutsorgan och i fråga om nämndmyndigheteröverhuvud taget. I dessa myndigheters uppgifter ingår ofta löpande ärendehanteringmed inslag av myndighetsutövning. Besluten kan rymma inslag av skönsmässiga bedömningareller lagtillämpning huvudsakligen med utgångspunkti lagens syften. Sådana överväganden har ansetts ofta krävapersonlig mognad och livserfarenhet lika väl som juridisk skolning ochhar därigenom ansetts väl lärapa sig för raedborgarinflytande. Andra argument förmedborgarrepresentation har varit att raan bör ta hänsyn tillden allmänna opinionen, att det finns ett behov av att stödja myndigheternasauktoritet eller att raan bör hos allmänheten skapa en känsla för att avstatsmakterna beslutade åtgärder är en hela folkets sak, i vars utformning folket självt fårdeltaga. Motivenför lekmannainflytande i statliga regionala myndigheter har behandlatsav flera utredningar. I länsderhokratiut-redningens betänkande(SOU 1968:47), Förvaltning och folkstyre, har lämnats enredogörelse över hur lekraannainflytandet har tagits upp av föregåendeutredningar. summerade skälen förlekmannainflytandet på följande sätt, bet. Sarrananfattningsviskan irtan efter denna genomgång av motiven bakom införandet avlekmannanämnder i den statliga länsförvaltningenkonstaterar, att dessa utgjort två olika grupper. Utifrån den förstamotivgruppen ville man med lekmannamedverkan bidraga till att ökastatsorganets kompetens, genora att bredda dess erfarenhetsunderlag och sakkännedom.Samtidigt ansågs en lekmannamedverkan av detta slag bidraga tillatt sprida kännedora ora och popularisera myndigheternas åtgärder. Idet andra fallet var syftet att tillförsäkra medborgarna ett direkt inflytande, raotiveratav önskvärdheten av en utvidgad insyn och kontrollspeciellt i de frågor där "skönsavgöranden intaga en betydande plats". Det varalltså då fråga om ett direkt krav pådemokratisk medbestämmanderätt. Den relativa betydelsen av dessa tvåmotivkretsar för lekmannainflytande har förändratsgenom åren. I början var syftet, efter förebilderfrån affärsverken, att bredda kompetensen och minskastelheten, i myndigheternas bedömningar. ändrats, via krav på partsrepresentation, tillatt syfta till en reell medbestämmanderätt av mera allmänt demokratiskt slag. Dennautveckling har också uttryckts i de olika nämndernaskonstruktion där landstingen, som bedömts utgöra den lämpligastevalkorporationen med regional bas, har fått allt större betydelse. Det kan t. ex. noteras att i de trenämnder, som inrättats eller omorganiserats , nämligen länsskolnämnden,planeringsrådet och lantbruksnämnden, utserminst hälften av ledamöterna. Länsförvaltningsutredningenanförde i betänkandena (SOU 1967:20, s. 145), Den statliga länsförvaltningen,som skäl för lekmannainflytande i länsstyrelsenbl.a. Utredningenansluter sig till de skäl för en lekmanna-raedverkan i länsstyrelsensom anförts i de officiella förslag och i den allraänna debatten, näraligenbl.a. att tillförts värdefullorts- och personal-kännedora men också särskildfackkunskap, att ett mera allmänt medborgerligt omdöme blir representerat i länsstyrelsenoch att allmänheten får insyn i verksamhet vilket ökar förtroendetför , avgöranden. De betänklighetersom uttalats mot lekmän i - bl.a, att ärendenaskulle fördröjas genom en tungrodd och omständlighandläggning och merarbete uppkomma för tjänstemännen - torde, framhåller utredningen, ta sikte pånuvarande förhållanden med begränsade möjligheteratt leda de statliga länsmyndigheternas arbete för samhällsbyggandet.Betänkligheterna torde också, anför utredningen, bygga påmissuppfattningen att medborgarrepresentanter skulle delta i detaljärendeneller frågor av. Departementschefenanförde i propositionen 1970:103, s. 136, i saraband med att länsstyrelsenföreslogs få ökade beslutsbefogenheter bl.a. följandeangående lekmannamedverkan. Orofördelningeninnebär nämligen att viktiga beslutsfunktioner flyttas över frånlekmannanämnder till . Om lekraannainflytandet i dessa ärendeninte skall minska måste lekmännen i få en annan ställning än den som tillkommer planeringsrådet. Dekan inte ha en enbart rådgivande funktion, utan deras medverkan måste tasig uttryck i att de deltar i besluten och har del i ansvaret för dessa.En sådan förändring bör emellertid enligt min mening inte ses bara som enformell anpassning till den omfördelning av beslutanderätten somjag närande. En lekmannamedverkan i beslutsfattandetligger i linje med utvecklingen mot en alltmer planeringsinriktad länsförvaltningoch är en Prop.1985/86: 55 naturligkonsekvens av den ställning, som delvis redan har fått somregionalpolitiskt samordnande organ i en integrerad länsorganisationför samhällsplanering. - Medborgarrepresentanternasmedverkan bör begränsas till sådana frågor där deras insatser kan antas bli av verkligbetydelse. - - - Frågor av övervägande juridisk, teknisk eller expeditioneli natur bör emellertid- - - avgöras på tjänstemannaplanet. 9.1 Allmänt om lekmannastyrelsers kompetens m.m. Instruktionernaför myndigheter med lekmannastyrelser anger i regel tämligenlikartat vilka ärenden som skall avgöras av styrelsen. De olika ärendetypernaöverensstämmer oftamed de som anges i statsrådsberedningens förebild förmyndighetsinstruktioner (PM 1982:1). Utöverstyrelseärenden anges i de flesta instruktionerna attmyndigheten leds av styrelsen. Detta gäller både och . Innebörden avdetta begrepp är inte klart. Det kan möjligenkopplas ihop raed uppräkningen av vilka ärenden som styrelsen skallavgöra och att begreppet härigenom preciseras. Vadgäller den andra sidan av befogenheterna, ansvaret, finns det angivet för myndighetschefen.I 5 § allmänna verksstadgan (1965:600) anges myndighetens chefsåsom i första hand ansvarig för fullgörandet avmyndighetens uppgifter. Lekmannasty-relsens eller ledamöternasansvar finns inte reglerat. Sammanfattningsvisgäller för styrelsen att den skall leda verksamheten hosmyndigheten medan myndighetschefen har ansvaret. 9.1.1 Tillkomsten av styrelserna på central och regional nivå inomskatteförvaltningen m.m. Prop.1985/86:55 9.1.1.1 inrättadesden efter förslag från landskontorsutredningen. , centrala folkbokförings- och uppbördsnämnden samt kontrollstyrelsen. Till verket fördes ävenuppgifter som tidigare ankommit påkupongskattekontoret, sjömansskattekontoret och det allmänna ombudet hos den raellankoramunala provningsnämnden. Verket blev dessutom central valmyndighet. förslag innebar att det skulle bildas en central myndighet,riksskattestyrelsen. att de fiskala uppgifterna i frågaora taxering, uppbörd ra.m. skulle sammanföras i den nya myndigheten medan riksskattenämnden skulle bibehållas för de döraande uppgifterna, förhandsbesked m.m. anfördes endast att riksskattestyrelsenborde stå under ledning av en generaldirektör som verkschef. Någon förra av "styrelse" diskuteradesinte. Av de i prop. 1969:127 redovisade remissvaren framgår emellertid att styrelsefrågan observerats. Följande har noterats i'propositionen (s. 32-33). Några remissinstanser anser att dencentrala organisationen bör ha en annan utformning än utredningen tänktsig. Man menar bl.a. att den centrala myndigheten bör ha en verksstyrelse. Sålunda finner statskontoret flera skäl tala föratt den högsta ledningen av riksskattestyrelsenbör utövas av en verksstyrelse med lekmanna-inslag. Med hänsyn till den stora betydelse sora beskattningsväsendet har inom samhället med därav följande behov av kontakter med åtskilligaandra sektorer inom såväl den allmänna som den enskilda verksarahetssfären skulle det, anför statskontoret, otvivelaktigt vara till en fördel om sådanakontakter skulle kunna tillgodoses och främjasäven genom en sådan verksstyrelse. Därigenom skapar man också förutsättningar för en mer allsidig bedömning av viktiga frågor inomriksskattestyrelsens omfattande verksamhetsfält.Statskontoret framhåller också att den koncentration av ansvar och befogenheter på skatteväsendetsområde, som inrättandet av en riks-skattestyrelse är ett uttryck föroch som statskontoret finner vara av väsentligbetydelse för att nå eftersträ- vadeffektivitet i beskattningen, talar för att raan har en verksstyrelse med bred förankring. CFUhåller för visst att riksskattestyrelsen i hög gradkommer att anlitas, som utrednings- och remissinstans inom sitt verksamhetsområde.Styrelsen kommer att fortlöpande meddela många och omfattandeanvisningar av olika slag. För dessa uppgifter måste det enligt CFU:s meningvara betydelsefullt för chefen att vid sin sida ha en styrelse medrepresentanter för arbetsmarknadens parter och sakkunniga inom de ämnesområden därstyrelsen skall vara verksara. Presidenteni anser att centralorganet i likhet med andra på senaretid tillkomna eller reorganiserade rayndigheter bör ha enverksstyrelse. Detta synes här kanske mer påkallat än eljest, eftersom skatteväsendet avmånga rent instinktivt omfattas med misstroende. Enverksstyrelse med lekmän förordas också av samt länsstyrelsernai Söde'rmanlands, och . Föredragandedepartementschefen anförde bl.a. att centralorganets uppgifter avjudiciell eller fiskalisk karaktär inte borde överbetonas utan att dess väsentligasteuppgift, nämligen att sörja för att verksamheten hos de olika skattemyndigheternablir effektiv och att beskattningen blir riktig och likformig i ställetborde framhållas. Han föreslog att ärenden rörande förhandsbesked, bindande förklaringarm.m. skulle avgöras inom verket av en särskild nämnd. Angåendeverksledningen anslöt sig departementschefen till de remissinstansersom förordat en styrelse med lekmän som företräder olika intressen. Dessa ledamöter bordeinte kunna ingå i den särskilda nämnden. Omorganisationenav den centrala skatteförvaltningen förbereddes ytterligare av en organisationskommitté (). I kommitténs betänkande. Ds Fi 1970:3, redovisades huvudlinjernatill en organisation av RSV. I den efterföljande propositionen 1970:55 berördesstyrelsefrågan inte närmare. Enligt instruktionen för RSV (1970:752) leds verket av enstyrelse med generaldirektören som ordförande. Styrelsen skall bestå av minstsex ledamöter utsedda av regeringen. är antalet ledamöter tretton.Bland ledamöterna finns såväl politiker som företrädare för olika intresseorganisationer.Styrelseärendena överensstämmer med de som anges i den av statsrådsberedningenframtagna förebilden för myndighetsinstruktioner (SB PM 1982:1). Styrelseärendenautgörs bl.a. av viktigare frågor om författningar, organisation och ekonomisamt frågor som av generaldirektören hänskjuts till styrelsen. Det gäller bl.a.frågor om föreskrifter och anvisningar samt planeringen av skattekontrollen. befattning raed beskattningsväsendet harkännetecknats av genoragripande organisatoriska förändringar väsentligenföranledda av nya eller ändrade arbetsuppgifter. En redogörelse för denna utveckling lämnas i kap. I. Fråga ora lekraannamedverkan vid avgörandet av ärendeninom väcktes . Vid riksdag ifrågasattes i enmotion ora inte borde ha en uppsättning sora motsvarade nämnden ihäradsrätterna. Motionären erinrade om den sakkännedom om ortens förhållandensamt den i allmänhet goda karaktär och rättrådighet, sora kännetecknat allmogemannensdeltagande i doraarkallet vid häradsrätten och som, rätt använda, säkert skullekomma även den administrativa lagskipningen till gagn. Frågan om lekmannamedverkan i aktualiserades1930-1931 i samband med förslag till lag om bl.a. frihets-berövande(vanartslag). Socialvårdskomraittén föreslog i betänkande angåendesocialvårdens organisation m.m. (SOU 1942: 56) att utrymme skulle beredas förlekmannainflytande inom socialvårdens länsorganisation. Enahanda synpunkterframfördes också i propositionen 1947:243 angående ålderdomshemsvår- 145 10 1985/86. Bilaga I och 2 den.I betänkandet (SOU 1948:23) med förslag till lag om nykterhetsvård föreslogsvid handläggningen av tvångsbehand-lingsärenden att särskildaledamöter skulle delta. Behovetav lekraannaraedverkan i behandlades utförligt av1948 års länsstyrelseutredning i betänkandet(SOU 1950:28) Länsstyrelsernas organisation och ställninginom länsförvaltningen. Utredningen anförde bl.a.(bet. s. 107 f). Denallmänna grunden för lekraannamedverkan i länsstyrelsenärenligt utredningens mening att möjligheter till samråd och samarbete vidgas ochatt samrådet blir obligatoriskt och därmed meralikformigt. Detta samråd har i och för sig stor betydelse förbelysningen av förekommande problem och bör skapa bättre förutsättningarför objektivt riktiga respektive ur skälighetssynpunkt rättvisaavgöranden. kan det emellertid otvivelaktigt bidraga till attbefästa ett allmännare förtroende för och dess beslut. Behovetav att det mera allmänna medborgerliga omdömet genom lekmän fårrepresenteras i kan föreligga jämsidesmed behov av talesmän för särskilda fack-och intresseområden. Men även i frågor där behovav sistnämnda slag icke förefinnes, kan med hänsyn tillönskemålet attskapa bättre förutsättningar för ett allmännare förtroende en lekmannamedverkan böra konstitueras.Dylika önskemål kunna hänföras icke blott till ärenden, som angå enskildaparter, utan också i lika hög grad till mera allmänna frågor.Lekmannamedverkan av förevarande art är särskilt ägnad att tillgodose önskemålen orainsyn och kontroll särat att bevara den goodwill som länsstyrelsenotvivelaktigt besitter. Urdenna synpunkt torde lekmannamedverkan böra ses sora ett led i strävandenaefter att hos allmänheten bibehålla förtroendet för . Detta förtroende är särskiltbetydelsefullt med avseende på sådana områden, där skönsavgörandena intaga en betydande plats. Icke minst idylika fall framstår det med hänsyn till ställning och viktiga uppgiftersom angeläget att man skapar verksamma garantier motobefogade angrepp. Medett allmänt förtroende för åtgärder bör också kunna följa vidgad förståelse för de strävanden, som det på olika områdenankommer på att fullfölja. Det är enligtutredningens mening av vikt,att man på allt sätt söker understryka och även hos allmänheten skapa känslaför att av statsmakterna beslutade åtgärder äro en hela folkets sak, i vars utformningfolket själv får deltaga. Över huvud kan väl sägas, att en organiseradlekmannamedverkan i bör innebära att former skapas för ettordnat saraarbete mellan och för dess uppgifter intresseradelekmän. Lekmannamedverkan bör därför - om den ordnas och begagnas på ettändamålsenligt sätt -koirana att utgöra ett värdefullt stöd för idess verksamhet. Genom att deltaga i och vinna förtrogenhet medlänsstyrelsearbetet kunna lekmännen bidraga till att utåt sprida störreförståelse för detsamma och att inom ställa mindre lämplig praxiseller handläggningsordning under diskussion. Angående formen för lekmannamedverkan anförde länsstyrelseutredningen bl.a. (5. Lekraannaraedverkani kan tänkas i såväl rådgivande sora medbeslutande form. Och denrådgivande medverkan kan i sin tur konstrueras som obligatorisk ellerfakultativ. En endast rådgivande medverkan skulle föga skilja sig frånnuvarande ordning. Redan nu torde många länsstyrelser använda sig därav vidolika tillfällen och för skilda ändamål. Det står givetvis varje länsstyrelsefritt att på det sätt den finner raest lärap-ligt inhämta erforderliga råd ochupplysningar. Därest man vid sida skulle ställa ett antallekmannakollegier med uppgift att vid behov lärana råd och upplysningar, tordevisserligen kunna förväntas att vederbörande beslutande befattningshavare ilänsstyrelsen skulle känna sig förpliktad att i största utsträckning tagahänsyn till åsikterna inom dessa kollegier. Det kan dock befaras, attlekmannakollegierna skulle anlitas i mycket olika omfattning av skildalänsstyrelser. Mången gång skulle lekmännens medverkan säkerligen komma attpåkallas allenast i form av enstaka underhandssamråd. I vart fall är detknappast sannolikt att lekmännens inflytande skulle få avgörande betydelse. Ettnågot starkare inflytande skulle beredas lekmännen, om deras rådgivandemedverkan gjordes obligatorisk. Eraellertid torde det förhålla sig så, attsyftena med lekmannamedverkan skulle bli mindre väl tillgodosedda vid enallenast rådgivande lekraannaraedverkan. Bland annat kan det befaras, attlekmännens insats icke skulle bli helhjärtad eller så ansvarsmedveten soraönskvärt vore. Det torde också i längden bli svårt att på dylika villkor förvärva tillräckligt kvalificerade lekraän. 1985/86: 55 Utredningenärför sin del av den bestämda uppfattningen, att lekmannamedverkan i länsstyrelsenbör innebära att lekmännen deltaga i besluten. Det kan enligtutredningens mening i vart fall icke ifrågakomma, att den medverkan av lekmän, som nuägerrum i de fristående länsorgan, vilka av utredningen föreslåsinordnade i , därmed skulle få förändrad karaktär. Under sådana omständigheter saknas anledning att på de övriga områden, därmedverkan av lekmän erfordras, ge lekmännen en annan ställning.Det bör då icke heller ifrågakomma att införa annanbeslutsordning än enligt majoritetsprincipen med utslagsröst för ordföranden. Någonmotsvarighet till den för allmän underrätt gällande ordningen, enligt vilken ordförandensmening blir gällande, därest icke minst visst antal' lekmän ena sigom annan mening, synes icke böra ifrågakomma beträffande . Ibehörighetshänseende ansåg utredningen att vissa begränsningarborde göras. I det utkast till länsstyrelseinstruktion ra.ra. som lämnadesbegränsades lekmännens medverkan till följande ärenden frågor angåendebostadsförsörjnings- och bostadsförbättringsverksamhetensocialvård, nykterhetsvård, m.ra. bebyggelseplaneringoch därmed sammanhängande frågor frågor angående vägväsendet och trafikväsendet. Attjust dessa ärendegrupper valdes berodd.e bl. a. på det förslagtill ett införlivande av bl.a. länsarbetsnämnden ochlänsbostadsnämnden i .