prop · G90390 · 1985-12-31 00:00:00 — lagrådet att del bordeuppmärksammas alt även annan än kommun kan Prop, 1985/86:90 vara huvudman fören va-anläggning, I den nu föreslagna bestämmelsen anges all del är"huvudmannen" som är skyldig att belala tillbaka erlagda BUaga 8avgifter. Förändringen har inte motiverats. Enligt lagrådets mening bordespecialmotiveringen innehålla en närmare belysning av hur enskilda huvudmänkan komma atl drabbas, t, ex, om uppburna avgifter redan investerats ianläggningen, I de fall då anläggningen har en enskild huvudman -lagrådetsyftar på del fall alt anläggningen enhgt 31 § förklarats för allmän - är detinte givet alt det är den enskilda huvudmannen som skall svara för allfastighetsägaren återfår vad som eriagts, I sammanhanget måsle nämligenbeaktas all del är kommunen som råder över planinslituten. Del är därför inteorimligt att kommunen håller fastighetsägaren skadelös om denne på grund av atlbygglov vägras inte kan använda faslighelen så som fömlsaltes när avgiften logsul, Lagrådel förutsätter atl vad som har anförts leder till närmareöverväganden innan proposition föreläggs . Vidareföreslår lagrådet atl ordel "engångsavgift" ersätts med"avgift". De avgifter varom är fråga kan nämligen erläggasperiodiskt. Även dessa avgifter bör självfallet omfattas avålerbelalningsskyldigheten, Slulhgen bör lagtexten utformas så alt huvudmannenär skyldig all belala tillbaka "avgiften i den mån skada uppkommer"etc. Därmed markeras att återbetalningsskyldighelen skall vara relaterad tiUskadans storlek, Lagrådelhänvisar till vad lagrådet anfört under 12 § va-lagen om dispens frånnalurvårdsföreskrifler. Belräffandedenna paragraf hänvisar lagrådel tiU sitt yttrande under 29 a § va-lagen. Idenna paragraf, vari någon ändring ej föreslagils, bör i punkt 6 anges att målom fråga om avses i den nya 30a § skall prövas av va-nämnden. ParagrafensIredje stycke bör - ulan att ändring i sak uppkommer - kunna förenklas och gesföljande lydelse, Ulöverförsta och andra styckena gäller belräffande lägsta godtagbara standard atthuset ej har sådana brister i fråga om håUfaslhet, brandsäkerhet ellersanitära förhåUanden som inte skäligen kan godtas. 3kap, 2 § Bilaga8 Enligt 8 § lagen om införande av vattenlagen (VP) skall vad som i 3 kap, 2§ första stycket nya vattenlagen stadgas om byggnadsplan också gällaavstyckningsplan. Ifrågavarande beslämmelse i vattenlagen kommer emellertidefter den i remissen föreslagna ändringen inte längre att innehålla någon regelom byggnadsplan. Någon ändring av 8 § VP föreslås inte i lagrådsremissen. Byggnadsplanerskall enligt 17 kap, 4 § första stycket PBL-förslaget i fortsättningen gällasom detaljplaner. Vad som skall ske med avstyckningsplaner blirenligt PBL-förslaget beroende på om planen omfattas av förordnande enligt 168§ byggnadslagen eller ej. Har förordnande getts att tätbebyggelse inte får ägamm, upphör avstyckningsplanen att gälla när PBL träder i krafl. Omfattas enavstyckningsplan däremot ej av sådant förordnande, skall planenfortsättningsvis gälla som detaljplan. Med hänsyn till del sagda bhrbestämmelsen i 8 § VP svårförståelig och lagrådet förordar därför atl lagrummetupphävs. Delta ställningstagande stämmer väl överens med atl departementschefenföreslagit alt 12 § första slyckel första meningen i FBLP skaU upphävas,eftersom den blir onödig. Enligtförslaget lill ändringar i lagen (1902:71 s, 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (el-lagen) skall samordningen mellan denna lag och NRL göras genom etl tillägg till 2§ 3 mom, andra slyckel alt även skall tiUämpas när koncessionsmyndighelen föreskriver villkor för anläggningens utförande och nyttjande, Molsvaran de konslmktion föreslås för samordningen mellan lagen (1978:160) om vissa rörledningar (rörledningslagen) och NRL, För rörledningslagen före slås sålunda all 6§ första styckel kompletteras med en regel som innebär atl även NRL skall lillämpas när villkoren för koncession skall meddelas, I förslagen till ändringar i vattenlagen och miljöskyddslagen föreslås där emot atl tUlämpningen av NRL skaU ske vid tillståndsprövningen av etl vatlenföretag (3 kap, 1 §) resp, vid prövningen om miljöfariig verksamhet (4a§), Avvikelsen i sättet atl hanlera anknytningen tiU NRL har endast knapphändigt kommenterats i remissprolokollet. Enligt lagrådels mening är det naturligt atl, såsom föreslagits beträffande vattenlagen och miljö skyddslagen, NRL skall lillämpas redan när ell förelag resp, en verksam het prövas med avseende på tillåtiigheten. Vid föredragningen har antytts alt en anledning till alt en annan konstruktion valts för el-lagen och rörled ningslagen skulle vara all del belräffande ledningar enligt dessa lagar är mer eUer mindre givet atl ledningsdragning skall ske mellan leverantör och avnämare, varvid tillgodoseendet av motstående intressen får ske genom föreskrifter om alternativ sträckning eUer genom att koncessionen förenas med olika villkor. Enligt lagrådets mening är delta betraktelsesätt inte riktigt, I prop, 1977/78:86 s, 75 ff diskuteras ingående vad koncessions- prövningen skall innefatta när del gäller rörledningar. att koncession fårmeddelas endast om ledningen är lämplig från allmän Prop. 1985/86:90 synpunktoch den som söker koncessionen kan antas vara i stånd atl uppfylla villkor somär förenade med denna. I kravet på all en ledning skall Bilaga 8 vara lämpligfrån allmän synpunkt ligger, framhåller departementschefen i propositionen s.77, all nyttan av ledningen skall vägas mol de negativa effekter den kan få påskilda samhälleliga intressen. Detta kan konstateras först efler en omfattandeoch ingående prövning där en mångfald allmänna intressen, som exemplifierats ipropositionen, skall beaktas. Det är aUtså inte på förhand givet alt enkoncessionsansökan skall bifallas, även om del i stor utsträckning lorde varamöjligt all tillgodose allmänna iniressen genom villkor. Det må framhållas allbl. a. riktiinjerna för den fysiska riksplaneringen - vilka ersätts avbestämmelserna i - nämns bland de omständigheter som skall beaktas redanvid tillståndsprövningen. Vad nu har sagts beträffande koncessionsprövningenligt rörledningslagen synes också gälla vid molsvarande prövning enligtel-lagen. Fömlom atl pröva att en anläggning behövs och alt den är förenlig meden planmässig elektrifiering har del också ansetts åligga denkoncessionsprövande myndigheten alt beakta övriga omständigheter i delenskilda fallel (NJA II1938 s. 807 f). Med hänsyn lill vad sålunda haranförts förordar lagrådet att också i el-lagen och rörledningslagenanknytningen skall ske genom en föreskrift i de lagrum som reglerar koncessionsprövningen,dvs. 2§ 2 mom. el-lagen och 4§ rörledningslagen. Enligtdel remitterade förslaget skall det inte föreligga något hinder mot byggnadsminnesförklaring belräffande en byggnad för vilken skyddsbe stämmelser enligt PBL beslutats i detaljplan eller områdesbestämmelser. I detta avseende skiljer sig remissen från förslag (SOU 1979:66 s. 643), Utredningen ansåg att speciallagstiftningen inte skulle få användas för en byggnad om skyddsbestämmelser enligt PBL redan hade utfärdats för denna. Flera motiv angavs härför, motiv är alt beslut med motstridiga materiella föreskrifter annars skulle kunna fattas. Utredningen framhöll vidare alt man skulle kunna få problem med ersättningsfrågor och pekade på alt både byggnadsminneslagen och PBL innehåller kompensa- lionsregler för sådana fall där föreskrifterna innebär en större belastning för fastighetsägaren än han rimligen bör tåla, Skyddsbeslulen kan var för sig länkas bli utformade så atl de inte utiöser någon ersättningsskyldighet. Den sammanlagda effekten för markägaren kan dock bli sådan, framhöll utredningen, att han skulle ha varit ersättningsberältigad om alla föreskrif ter hade utformats enligt samma lag. Risken för tvister är påtaglig och den enskilde kan bli lidande, anförde utredningen, som - efter alt ha berört möjligheten att låta PBL ta sikte uteslutande på den yttre miljön medan ambitionerna att bevara invändiga kultur- och miljövärden skulle hämta sitt stöd i byggnadsminneslagen - också uttalade att det lämpligaste syntes vara alt ge PBL samma räckvidd i fråga om skyddsmöjligheler som bygg nadsminneslagen. Under remissbehandlingen avvisade flera remissinstanser tanken att 370 skyddsbeslutenligt byggnadsminneslagen inte skulle få omfatta byggnad för vilkenskyddsbestämmelser utfärdals i detaljplan eller markförordnande. Del bör,framhöll , vara den statliga kulturminnesvårdens uppgiftatt slutiigl avgöra de nödvändiga skyddsbestämmelsernas omfattning och all ståför de ekonomiska konsekvenser som följer därav (SOU 1982:9 s, 675 f), Ilagrådsremissen erinrar departementschefen om att PBL-förslaget inte innehållernågol hinder för kommunen atl besluta skyddsbestämmelser för byggnader som harförklarats som byggnadsminnen, Någol motsvarande hinder bör inte hellerföreskrivas i byggnadsminneslagen, framhåller departementschefen, som bedömeratl det föreligger myckel liten risk för ölägenheter av del slag somutredningen befarar. Han pekar på atl del, innan beslut enligt PBL eller byggnadsminneslagenfattas, är nödvändigl att samråd sker inte bara med byggnadens ägare utan ocksåmed bl, a, kuhurhistorisk expertis, varigenom motstridiga eller dåligtsamordnade beslut bör kunna undvikas, Lagrådel finner för sindel all de av utredningen anförda motiven för att låta en redan förelagenlUlämpning av endera lagstiftningen belräffande en byggnad utesluta atl denandra tillämpas på samma objekt är väl gmndade. För den händelsedepartementschefen vill vidhålla alt skyddsbestämmelser enligt PBL skall kunnabyggas på med föreskrifter enligt byggnadsminneslagen eller omvänt vill lagrådelberöra ersättningsfrågan. Denna har inte närmare berörts i remissen, Lagrådelhar därför hafl svårigheter med atl överblicka vilka problem som kan uppslå omdepartementschefens förslag följs. Klart är emellertid atl, omskyddsföreskrifter för en byggnad meddelas först enligt PBL och därefter enligtbyggnadsminneslagen, besluten var för sig kan komma all utformas så altuppställda kvalifikationsgränser inte uppnås. Byggnadens ägare kan då, somutredningen framhållit, gå miste om en ersällning som han skulle varitberättigad lill om alla föreskrifterna meddelats med stöd av samma lag, Ellsätt att komma till rätta med denna risk är att, när ersättningsfrågan prövasmed anledning av del senare skyddsbeslulel, den sammanlagda effekten av bådabesluten får utgöra gmnd då del gäller alt bedöma om kvalifikationsgränsen förersättning uppnåtts, jfr emellertid 14 kap, 8§ fjärde slyckel PBL-förslaget. Isammanhanget må påpekas den komplikation som ligger i att ersättning enligt byggnadsminneslagenbetalas av staten medan ersättning enligt PBL-förslaget utges av kommunerna,jfr lagrådels yttrande ovan under 43 § naturvårdslagen. Ilagrådsremissen föreslås all ersättningsreglerna i 5 § byggnadsminneslagenskall ändras så alt de stämmer överens med motsvarande regler i PBL, dvs, 14kap, 8 § första och andra styckena PBL-förslagel (prop, 1985/ 86:1), Istället för all kvalifikationsgränsen såsom i del lill lagrådel remhterade PBL-förslagetoch i lagrådets yttrande anges med ett bestämt andelstal föreskrivs således ,både i PBL-förslaget och i byggnadsminneslagen att fastighetsägare i desituationer varom är fråga - i PBL åleruppförande av riven byggnad vägras,rivningslov vägras eller skyddsbestämmelser meddelas och i byggnadsminneslagenskyddsbestämmelser meddelas - skall Prop, 1985/86:90 BUaga8 varaberättigade till ersättning endast om skadan är belydande i förhållan- Prop,1985/86:90 de till berörda delar av fastigheten. Som bakgrund till de sålundaföreslagna reglerna redovisar departementschefen på s, 29-32 dels i korthetinne- BUaga 8 börden i förslaget lill ersältningsreglering i lagrådsremissen omPBL och lagrådets yttrande däröver, dels sitt eget anförande lill propositionenom PBL i frågan. Det andelslal som i lagrädsremissen (PBL) föreslogs utgörakvalifikationsgräns var, som framgår av redovisningen, en femtedel (tjugoprocent), Efler ett ingående resonemang (prop, 1985/86:1, bilagedelen s,217-220) fann lagrådet att en gräns på tjugo procent fick anses slå i mindregod överensslämmelse med i rättsordningen tillämpade ersättningsprinciper.Med hänsyn härtill och då departementschefens motivering för en Ijugoprocenligkvalifikationsgräns inte var invändningsfri (a, a, s, 218) kunde det enligtlagrådets mening med fog sättas i fråga om en fastighetsägare, som genomkommunala beslut drabbas av inskränkningar i rådigheten över sin fastighel, skaUbehöva tåla en härigenom uppkommen skada på en femtedel av i de flesta fall -faslighelens värde. Lagrådet fann för sin del att en kvalifikationsgräns på tioprocent i de skadesiluationer, varom var fråga, inte kunde anses oförenlig medvad som tidigare i lagstiftning och praxis ansetts godtagbart, I propositionen om PBL säger sig departementschefen intekunna ansluta sig till lagrådels förslag i denna del, genomförande avförslaget skulle, framhåller han, försvåra arbetet med bevarande avmiljömässigt eller kulturhistoriskt värdefull bebyggelse och försämramöjligheterna att efler rivning kräva alt ny bebyggelse anpassas till denbefintliga miljön. Han är emellertid beredd att någol jämka sill förslag ilagrådsremissen och ansluta sig lill en av lagrådel framförd tanke om ensärskild kvalUikations-gräns för de bebyggelsereglerande beslämmelserna. Hanframhåller atl avsikten ju är atl fastighetsägarens ställning i de nu berördasituationerna inte nämnvärt bör förändras när PBL införs. Med hänsyn lill altsituationerna enligt PBL inte är direkt jämförbara och med hänsyn lill attgällande rätt inte är helt entydig, föreslår han etl mera nyanserat synsätt.Någon bestämd procentsats för kvalifikationsgränsen bör därför inte anges i lagtextenanför han, I stället bör föreskrivas all fastighetsägare i de nu avseddasituationerna dvs, om åtemppförande vägras, rivningslov vägras ellerskyddsbestämmelser meddelas - bör vara berättigade lill ersättning endast omskadan är belydande i förhållande till värdet av berörda delar av fastigheten.Vägledande för bedömningen av vad som skall anses utgöra en betydande skada ärenligt departementschefen vad fastighetsägaren enligt dagens praxis ansesskyldig alt tåla när det gäller begränsningar i byggrätten. mening är del olyckligt att förslaget om en preciserad kvalifikationsgräns frångåtts. Lagrådet, som behandlat frågan i sitt yttran de över lagrådsremissen om PBL (s, 221 i prop, 1985/86:1 bilagedelen) framhöll där att vissa negativa Iröskeleffekter visserligen följer med en sådan stel regel men all det både för parter och rättstillämpande myndighe ter är en vinsl atl gränsen ges en klart preciserad innebörd. Departements chefens nu framlagda förslag (14 kap, 8 § andra slyckel PBL-förslaget) innebär att kvalifikationsgränsen i fråga om markreglerande ålgärder anges 372 eflermönster av bl, a, 26 § naturvårdslagen, dvs, all ersättning utgår när Prop.1985/86:90 den pågående markanvändningen avsevärt försvåras. För byggnadsreglerandeåtgärder skall, som framgår av det anförda, rätt till ersättning förelig-Bilaga 8 ga om skadan är belydande i förhållande till värdet av berörda delarav fastigheten. Tanken bakom alt bestämma gränserna pä etl sådanl sätt lordevara att markera all en skada genom byggnadsreglerande ålgärder för all vara ersättningsgmndandeskall ligga pä en nivå som är högre än en skada lill följd av markreglerande ålgärderoch alltså - med departementschefens synsätt - högre än . När delgäller alt avgöra hur stort intrånget skall vara för alt den pågåendemarkanvändningen skall anses ha avsevärt försvårats finns det, som lagrådelframhöll i yttrandet över PBL-remissen (prop, 1985/86:1, bilagedelen s, 217),inga entydiga rättsfall som kan ge vägledning, I de två rättsfall som finns medavseende på tolkningen av nämnda uttryck har (NJA 1981 s, 351)uttalat all frågan om en skada i relation till en viss enhet är alt anse som ersättningsgiUfår bedömas med hänsynstagande tiU omständigheterna i del enskilda fallel. Enregel som uttrycker kvalifikationsgränsen på angivet sätt måsle således bhmyckel svår all tUlämpa i praktiken. Det må erinras om all departementschefen ilagrådsremissen om PBL i annat sammanhang (s, 298) också log avslånd från altanvända begreppet pågående markanvändning i PBL när det gällerersättningsfrågor, jfr emellertid prop, 1985/86:1 s, 398. Del sätt atl bestämmakvalifikationsgränsen på som föreslås för skador genom byggnadsreglerandeåtgärder har lagrådel inte kunnat återfinna i tidigare lagstiftning påfastighetsrättens område och någon praxis all falla tillbaka på finns inte. Attavgöra vad som skall anses vara en betydande skada i förhållande tiU berördadelar av fasligheten lorde i del enskUda fallel innebära stora svårigheter.Vägledande skall enligt departementschefen vara vad faslighelsägaren enligtdagens praxis anses skyldig att tåla när det gäller begränsningar i byggrätten,TUl en början må framhållas att den praxis som åsyflas är svårtillgänglig.Regeringens avgöranden i planärenden publiceras inte och såväl enskilda sommyndigheter är därför hänvisade att göra efterforskningar i regeringens() arkiv. Det är vidare svårt att av etl beslul omreducerad byggrätt bedöma vad skadan blir för den drabbade fastighelen. Enreducering av byggrätten med tjugo procent behöver självfallel inte innebära atlden ekonomiska skadan också blir tjugo procent av faslighetens värde. Skadankan beroende på omständigheterna bh större eller mindre. Slutsatsenav vad som har anförts måste för lagrådels vidkommande bli alt lagrådet intefinner anledning all frångå den uppfattning som lagrådet i första hand gavuttryck åt i sill yttrande över del remitterade PBL-förslaget när det gällerall bestämma kvalifikationsgränsen, Lagrådel förordar således alt en preciseradgräns anges, varvid också i detta sammanhang måste anses vara välavvägt, Lagrådel håUer inte för troligt att, såsom departementschefen befarar,denna gräns skulle ha någon avgörande inverkan på kommunernas möjligheter attslå vakt om bebyggelsemiljön, I5 § Iredje stycket har lagils in en bestämmelse om inlösen av minne. Frågan om inlösen av byggnadsminne aktualiserades under förär- 373 betenalill byggnadsminneslagen i anledning av atl några remissinstanser Prop,1985/86:90 påpekat att byggnadsminnesulredningen inte föreslagit någolstadgande om rätt för ägare av byggnad eller område, som blir föremål för skyddsfö-Bilaga 8 reskrifler, alt i särskilda fall kunna påfordra inlösen av faslighelen.Departementschefen framhöll (prop, 1960:161 s, 57) atl ägaren väl i allmänhettorde bli i tillräcklig mån gottgjord för skada och intrång genom den ersällninghan kan erhålla på grund av den i 5 § upptagna ersättningsregeln. De med allsannolikhet ytterst sällsynta undantagsfall, där annat kunde tänkas bliförhållandet, lorde enligi departementschefen vara sådana atl någon förklaringför byggnadsminne inte kan meddelas, om ej byggnadens fortbestånd säkras genominköp eller på annal sätt (jfr 15 §), Något stadgande om rätt för faslighelsägarenall påfordra inlösen av faslighelen ansåg departementschefen således inte erforderiigl,Byggnadsminneslagen har därför inga regler om inlösen. Skälet till all del i byggnadsminneslagennu föreslås inlösenmöjlighet har inte närmare utvecklats i lagrådsremissen.Motivet har angetts vara att uppnå överensstämmelse med PBL-förslaget, Enligt14 kap, 8 § tredje styckel i PBL-förslagel är kommun skyldig all på ägarensbegäran lösa faslighet om beslut som avses i paragrafens första stycke medför atlsynnerligt men uppkommer vid användningen av faslighel. Enligt sin bokslavomfattar denna inlösenbe-slämmelse också skada som uppkommer till följd av attskyddsbestämmelse meddelas i detaljplan eller områdesbestämmelser förbyggnader som avses i 3 kap, 12 § PBL-förslagel, Härmed avses byggnader av ihuvudsak samma slag som faller under byggnadsminneslagen. Att skyddsbestämmelserenhgt PBL blir så betungande all de kan utiösa krav på inlösen är emellertidinte troligt och synes enligt motiveringen knappasl vara fömtsall (se prop,1985/86:1 s, 396 f och 581), Öppnas möjlighet till inlösen enligt byggnadsminneslagenkan delta antyda en tillämpning av lagen som mindre väl stämmer överens medlagstiftningens främsta syfle (prop, 1960:161 s, 40), nämligen att främja ett fmktbärandesamarbete mellan företrädare för byggnadsminnesvården och ägarna avkulturhistoriskt märkliga byggnader, Lagrådel vill i delta sammanhang erinra omden möjlighel som redan finns alt nå samma praktiska resultat som genominlösen, 12 kap, 8 § expropriationslagen anges således som expropriations-ändamålbl, a, all bevara historiskt eller kulturhistoriskt märklig bebyggelse. Dettalagrum har för övrigt ersatt en bestämmelse i byggnadslagen om rätt för kommunatt inlösa område med äldre bebyggelse som det av historiska ellerkulturhistoriska skäl är angeläget all hålla i värdigt skick (44 a §byggnadslagen - den s,k, ), Till del sagda bör också fogas denanmärkningen alt överensstämmelsen meUan PBL-förslagel och byggnadsminneslageninte är något självändamål. Överensstämmelsen är inte heller fullständigtgenomförd. Således finns i byggnadsminneslagen ingen motsvarighet tillstadgandet i 14 kap, 8 § Qärde stycket PBL-förslagel om verkan av successiva beslul.Vidare har de särskilda nedsältningsbestämmelserna i 11 § byggnadsminneslageningen förebild i PBL-förslaget, Vad som anförts föranleder lagrådel attförorda att byggnadsminneslagen ej ändras i nu förevarande avseende, Overgångsregleringen Prop, 1985/86:90 Enligtremitterade förslagel skall mål om ersättning som anhängiggjorts föreikraftträdandet prövas enligt äldre bestämmelser, ' De nyaersättningsbestämmelserna innebär bl, a, atl utgående ersällning skallreduceras med den del av skadan som i fortsättningen skall tålas ulanersättning. Rätt till ersällning enligt förslaget föreligger endasl om skadanär belydande i förhållande liU värdet av berörda delar av faslighelen. Bara denskada som går utöver denna kvalifikationsgräns kommer alltså atlersättas. Fastighetsägaren kommer sålunda efler den nya lagens ikraftträdande iersällningshänseende i ett sämre läge. Förarbetena till byggnadsminneslagenunderstryker det önskvärda i alt uppgörelse om ersättning kan nås på frivilligväg. Om överenskommelse angående ersällning emellertid inte kan träffas följerav 10 § alt fastighetsägaren har en lidsfrist för all väcka lalan mol staten avett år från del all del beslul varpå anspråket gmndas har vunnil laga kraft.Enligt lagrådels mening bör en lagändring som infaller under denna tidsfristinte medföra alt fastighetsägaren sätts i en försämrad situation. Enligt förslagelblir hans förhand-hngsläge emeUertid förändrat genom all han i praktiken kantvingas till en mindre förmånlig uppgörelse före dåbestämmelsen om en ny kvalifikationsgräns slår till. Lagrådet förordar därförall äldre ersättningsbestämmelser skall tiUämpas om det aktuella beslutetmeddelats under den gamla lagens giltighetstid. Övergångsregeln kan gesföljande lydelse. Harbeslut om skyddsföreskrifter eller beslul om förbud enligt 7 § meddelats föreikraftträdandet, skall äldre bestämmelser om ersättning lillämpas. 2kap, 4 § Idetta lagmm ges bestämmelser om marks indelning i olika ägoslag vid fastighetstaxering: tomtmark, exploaleringsmark, , skogsmark etc, Andra-Qärde styckena i lagmmmet anger de faU då mark skall anses som tomtmark. Under del all andra och tredje styckena i huvudsak avser bebyggd mark, handlar Qärde slyckel om mark till obebyggd faslighel.