prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Mitt förslag: Avstyckningsplaner skall upphöra att gällatill de delar de omfattas av förordnande enligt 168 5 byggnadslagen, I övrigtskall av-styckningsplanerna fortsätta alt gälla som detaljplaner enligt PBL, Syftet med avstyckningsplanerna.som tillkom , var att förhindra en olämplig jorddelning somkunde motverka en framtida planläggning, 1 avstyckningsplanerna angavsgränserna mellan byggnadsmark, trafikleder och andra allmänna platser,Avstyckningsplanerna skulle godkännas av länsslyrelsen eller, i stad, avmagistraten. Någon prövning av områdets lämplighel för bebyggelse skeddeemellertid inte. Därför förelåg inte heller något förbud mot atl bygga i stridmot planen. Det kan noteras all kommunen inte hade nägol garanterat inflytandeöver planens tillkomst eller utformning. När byggnadslag infördes,bestämdes att gällande avstyckningsplaner i viss utsträckning skullejämställas med byggnadsplaner (168 5 byggnadslagen och 181 5 i 1947 årsbyggnadsstadga, numera 83 5 byggnadsstadgan), Någol hinder mol tätbebyggelseskulle inte föreligga inom en sädan plan, om inte förordnadeannorlunda. Eftersom någon prövning av markens lämplighet för lälbebyggelseinte ägt rum vid planens tillkomst, ansågs det lämpligl alt länsslyrelsen fickmöjlighel att förbjuda tätbebyggelse inom planen. Sådana förordnanden enligl168 8 byggnadslagen har utfärdats för etl stort antal avstyckningsplaner ellerför delar av sådana planer. Utredningen har föreslagil att allaavstyckningsplaner skall gälla som detaljplaner enligt PBL. Mot detta har fleraremissinstanser reagerat och föreslagit att avstyckningsplanerna skall upphöraall gälla vid lagens ikraftträdande. För egen dd anser jag atl man härbör göra skillnad mellan sädana avstyckningsplaner. där lätbebyggelseförbud harutfärdals, och sådana där detta inte har skett, I del förra fallet ärförutsättningarna för fastighetsägaren alt få bebygga sin mark desamma som förmark uianför planlagt område. I ersältningssammanhang har marken i principjämställts med sådan mark. Jag kan därför inte finna nägra skäl till att sådanaavstyckningsplaner skall få fortsatt giltighet. De bör alltså upphöraautomatiskt vid lagens ikraftträdande. Avstyckningsplaner utan förordnandeenligt 168 5 lorde däremot värdemässigt vara att likställa med byggnadsplaner.De bör därför behandlas på samma sättsom byggnadsplanerna i övergängsregleringen. För de ofta förekommande fall däförordnande enligt 168 5 byggnadslagén har meddelals för en del eller delar aven avstyckningsplan bör molsvarande gälla för de delar som inte omfattas avnägot förordnande. Även dessa delar bör alltså behandlas som byggnadsplaner. Min förslag: Stomplaner skall upphöra att gälla. Inom stad infördes genomstadsplanelagen (1931: 142) möjlighet att för omräden utanför detstadsplanelagda området fastställa stomplaner. Sådana planer avsåg att angegrunddragen för områdets framtida utnyttjande och underlätta en framlidasladsplaneläggning genom ett i lagen infört generellt förbud mot nybyggnad istrid mot stomplan. Staden fick också lösenrätt till viss mark. Enligt 161 5 övergångsbestämmelsernaUll byggnadslagen skall stomplaner som har fastställts före byggnadslagensikraftträdande jämställas med fastställd generalplan. Även utredningenjämställde stomplanerna med fastställda generalplaner, vilket innebar att deefter lagens ikraftträdande skulle gälla som områdesplaner. Endast några enstaka stomplaner ärnu gällande. Med hänsyn härtill och till de goda möjligheter att reglerabebyggelsen som ges i PBL, bör stomplanerna upphöra atl gälla vidikraftträdandet. 19.3 Planer enligt byggnadslagen Min förslag: De regionplaner som har fastställts efterutgången av skall fortsätta att gälla. Äldre planer skall upphöra altgälla. Enligl byggnadslagen skall ettregionplaneförbund vara huvudman för regionplaneringen. Det statligainflytandet garanteras genom all det är regeringen som bestämmer om enregionplan skall finnas, regionplaneområdets omfattning och i vilka hänseendensom gemensam planläggning skall äga rum, Regionplaneorganets verksamhet kanutmynna i en regionplan, som fastställs av regeringen. Jag har tidigareföreslagit (avsnitt 9,2,2) att regionplanering skall finnas även enligt PBL,Det statliga inflytandet skall dock avsevärl begränsas. Jag har ocksä somhuvudregel föreslagit att ell kommunalförbund skall vara regionplaneorgan. Del finns endast några fäfastställda regionplaner. Deras rättsverkningar är mycket begränsade och de ärsom regel inaktuella. regionplan, nämligen för . har fastställtsunder de senaste aren. Jag ansluter mig därför till utredningens avremissinstanserna godtagna förslag all endasi sådana regionplaner som harfastställts före PBL:s ikraftträdande skall fortsätta att gällaunder en övergångstid och aulomaiiski upphöra från den tidpunkt dåplanen fastställdes, Detiii innebär alt de regionplaner som har fastställtsföre automatiskt upphör atl gälla vid PBL:s ikraftträdande. som enligl beslämmelserna i byggnadslagen existerar vidPBL:s införande bör dä upplösas i den ordning som lagen (1957: 281) omkommunalförbund föreskriver, Nägon övergångsbestämmelse om detta behövs inte.Om del bedöms som behövligt att den fortsatta mellankommunala planeringsverksamhetenbedrivs i form av regionplanering, bör ett regionplaneorgan förordnas enliglPBL, För handläggningen av frågor omregionplan för kommunerna i gäller speciella beslämmelserenligt lagen (1968:598) angående handläggning av frågor om regionplan förkommunerna i , Ulredningen har föreslagit atl lagen upphävs ochatt landstingskommun skall anses vara förordnad somregionplaneorgan enligt PBL, Enligl vad jag har föreslagil (avsnilt9,4) bör emellertid särreglerna för behällas. Jag kommer senareatt lägga fram förslag lill en reglering av den innebörden att länslandstingskommun automatiskt blir förordnad som regionplaneorgan enligl PBL,Någon särskild övergångsbestämmelse om detta behövs därför inte i PBL, Min förslag: Fastställda generalplaner skall fortsätta attgälla som områdesbestämmelser enligt PBL, Mycket fä generalplaner harfastställts , Utredningen har föleslagit att fastställdageneralplaner skall utgöra områdesplaner enligt PBL, På skäl som jag tidigarehar redovisat (avsnitt 7,3) ingår inte områdesplaner i PBL:s plansystem. Jagförordade inledningsvis att så fä ingrepp som nöjligt görs i gällande planeroch att dessa i stället anpassas till PBL:s system. Eftersom fastställdageneralplaner närmast kommer alt moisvaras IV områdesbestämmelser enligt PBL. ligger del närmasttill hands att de pVaner som gäller vid PBL:s ikraftträdande därefter skallutgöra områdes-besvimmelser. har emellertid (yttrandets. 130) anmärkt att en förutsättning för at fastställda generalplaner skalltransformeras till områdesbestäm-melsr ar atl planerna - såsom de regleras ibyggnadslagen eller åtminstone såoin de i praktiken kommit att utformas - ifråga om generell tillämp-barh: ej ät att anse som normer. Med hänvisning Ullvad jag har 1985/86:1 413 anfört beträffande PBL-planer i det hänseendet (avsnilt 4)anser jag all de 19 Övergångs- fasisiällda generalplaner som gäller inte kan betraktas söm normer, frågor Fastställda generalplaner bördärför fortsätta atl gälla som områdesbestämmelser enligl PBL, Om engeneralplan har blivii faslsiälld endasi lill en viss del bör planen - somlagrådet har påpekat - gälla som omrädesbe-stämmdser endast i den delen. Den lösningsrätt m, m. som enligt18, 18a, 19 eller 205 byggnadslagen kan föreligga pä grund av någon generalplanoch som inte har utnyttjats när PBL träder i kraft, kommer därmed all förfalla.Detta lorde dock inte leda till nägra olägenheter, eftersom kommunen enligtexpropriationslagen har möjlighel att expropriera den mark som kan behövas. Förbud mol schaktning, fyllning,trädfällning m.m,, som gäller enligt 17 8 första stycket eller som harmeddelats med stöd av 17 8 tredje stycket byggnadslagen, bör dock fortsätta altgälla under en övergångstid av för att kommunerna skall fä tillräckliglid att reglera dessa frågor med tillämpning av de nya reglerna om marklov. En fastställd generalplan kan enligt22 5 byggnadslagen i vissa fall medföra ersättnings- eller inlösenskyldighetför kommunen gentemot fastighetsägarna. Om generalplanerna, som jag harföreslagit, skall utgöra områdesbestämmelser enligt PBL, bör det under ettövergångsskede finnas möjlighet att föra talan om ersättning eller inlösenenligl 22 5, Den möjligheten bör stå öppen av efterikraftträdandet. Bestämmelserna i 22 8 om ersättning med anledning av förbudenligl 17 5 byggnadslagen bör i konsekvens härmed galla under etl är efter detatt förbuden, enligt vad jag har föreslagit, upphör att gälla, 1 detta sammanhang bör ocksäbestämmelserna i 10a5 byggnadslagen uppmärksammas. Enligt detta lagrum kanregeringen besluta atl för ell visst område skall finnas en generalplan somtillgodoser ett i beslutet angivet intresse. Sådant förordnande har meddelats inågra fall. Det finns dock enligt min mening knappast någon anledning atl etlförordnande om upprättande av generalplan skall gälla efter PBL:s ikraftträdande.Nägra särskilda övergångsbestämmelser i lagen behövs därför inte i denna del. Lagrådel har (yttrandet s. 130)efterlyst ett klarläggande av vilken funktion icke fastställda generalplanerskall ha efter ikraftträdandet. Jag vill därför nägot kommentera dessa planer. Mänga kommuner har antagitgeneralplaner, utan att dessa har blivit föremål för fastställdse. Många planerhar också, utan atl ha benämnts generalplaner, antagits enligt former somliknar dem som gäller för generalplaner. Exempel på detla är kommunöversikter,markdispositionsplaner, omrädesplaner och centrumplaner m, m. De nu nämnda planerna saknarrättsverkan . De kan därför inte i övergångshänseende jämställas medområdesbestämmelser enligl PBL, Eftersom de saknar rättsverkan finns det ingetbehov av atl föreskriva all de skall upphöra att gälla vid ikraftträdandet. Deflesta av de nu berörda planerna innehåller riktlinjer för markanvändningen inomolika områden av kommunen och är ofta grundade på utredningar som har slortsakligt värde vid olika markanvändningsbeslut. Som uttryck för kommunens avsikteri fråga om huvuddragen av den framlida markanvändningen kan de naturligtvisinte fränkännas all betydelse. någon uttrycklig bestämmelse härom bördärför dessa planer - i den män de är förenliga med 2kap. PBL - kunna utgöraunderlag för markanvändningsbeslul under liden fram till dess all den förstaöversiklsplanen har antagits. Sammanfattningsvis föreslår j;ig således attgeneralplaner, i den inän de är fastställda, skall utgöra områdesbestämmelserenligt PBL, atl kommunens inlösenrätl på grund av dessa planer upphör allgälla, alt förbud enligl 17 5 byggnadslagen skall gälla av tre årefler ikraftträdandet, samt atl talan om ersättning skall, beträffande förbudenligt 17 5 byggnadslagen, väckas före utgången av är 1990 och i övrigt föreutgången av , I fråga om sådan talan skall beslämmelserna i 22 och 23 SSbyggnadslagen tillämpas. 19 Övergångsfrågor 19 J.2-19.3.3 19.3.3 Stadsplaner och byggnadsplaner m. m. Min förslag: Alla stadsplaner och byggnadsplaner skallfortsätta att gälla som detaljplaner enligt PBL, Som jag tidigare nämnde har undertidens lopp alla gamla detaljplaner förts över lill de nya systemen vidförändringar i byggnadslagstiftningen. Många äldre planer har dock lill sittinnehåll inte bara speglal ett annorlunda samhälle med andra värderingar ochförhoppningar utan har också inneburit helt andra regler för olika partersansvar och rättigheter än vad som gällt enligt det nya regelsystemet, Detta haremellertid inte kommit lill uttryck i övergångsbestämmelserna till de olikareformerna. Däremot har i förarbetena betonats angelägenheten avatt man söker rätta till tidigare planläggningsmisstag. Upphävande av äldreplaner har emellertid skett i ganska begränsad omfattning, 1 stället har underden nuvarande byggnadslagens tid nybyggnadsförbud tillgripits i storuisträckning för atl hindra en icke önskad bebyggelseutveckling. På detla sätlhar en stor del av de gamla planerna kommit atl finnas kvar - åtminstoneformellt sett -men kompletterade med olika slags förbud. Om någon har velatgenomföra slörre projekt, har de gamla planerna nästan aldrig varil styrandeför den nya bebyggelsens utformning utan endast varit en utgångspunkt för förhandlingarmellan kommunen och den byggande. Många av de detaljplaner som gälleruppfattas därför som inaktuella, inte bara av kommunerna. Inom planer för fritidsbebyggelsedär det föreligger risk för permanent-bosällning anses problemen för kommunernavara särskilt markanta. Många av dessa planomräden, som lill största delentillkom Prop.1985/86:1 415 1930-1960, är varken till belägenhet, detaljutformningeller teknisk stan- 19 Övergångs-dard avpassade för boende åréf öm..Permanentbosätthihg som sker i jragor sädana områden medför krav päupprustning av bl, a, vägar, , avlopp och service i enomfattning som kommunerna inie kan Ullgodose, i varje fall inte i takt med enoreglerad permanentbosättning som sker i många områden, 1 brist på andra styrmöjligheterhar kommunerna sökt utnyttja planlagstiftningen genom att begränsa den högstamedgivna byggnadsarean i detaljplaner avsedda enbart för fritidsbebyggelse. Från samhällets sida har det ävenfunnits andra skäl att begränsa bebyggelsen, t, ex, om det skulle strida motden fysiska riksplaneringens riktlinjer att bygga i enlighet med planen. 1 många fall har dockfastighetsägarna själva varit ointresserade av att genomföra planerna.Kostnaderna för exploateringen av t, ex, fritidsbebyggelseområden påverkargivetvis efterfrågan på tomter. Förutom alt va-försörjning är kostsam att ordnakan t, ex, terrängförhällandena vara besväriiga och ge så högautbyggnadskostnader atl tomterna inte skulle gä att sälja. Mänga planer harredan frän början varit orealistiska, vilket har gjort att förhoppningar vidplanläggningen inte har kunnat infrias. Det kan i det här sammanhangetfinnas skäl att ocksä något beröra vilka möjligheter som finns att ändraeller upphäva detaljplaner. Enligt 23 8 byggnadsstadgan skall reglerna omantagande och fastställande av stads-och byggnadsplaner i princip också gällavid ändring eller upphävande av sädana planer. Vilka materiella förutsättningarsom skall föreligga för att ändring eller upphävande skall få beslutas finnsdet däremot inte nägra regler om. Inte heller finns det nägraersättningsbestämmelser knutna till dessa situationer. Jag vill emellertid nu -utöver vad jag anförde i lagrådsremissen - erinra om att departementschefenvid lagens tillkomst utgick frän all upphävande eller ändring av slads- ochbyggnadsplaner skulle fä ske när del fanns behov av det. Han anförde i fräga omstadsplaner följande (prop, 1947:131 s, 115), Jag har i ett annat sammanhangberört olägenheterna av att stadsplan fastslälles för alltför slora omräden.Det torde därför i byggnadsstadgan böra föreskrivas, atl sladsplan icke mäfastställas för större område än som kan förväntas bliva bebyggt eller eljest tageti anspråk inom överskådlig lid. Såsom sladsplaneutredningen funnit är delvidare önskvärt, all redan fastställda planer, som omfatta alltför storaområden, bli föremål för revision. Frågan om upphävande av fastställdstadsplan är ej reglerad i gällande lag. Det är emellertid klart, atl ensladsplan kan upphävas i samband med alt ny plan fastställes. Hinder lorde ejheller möta att utan samband med sädan ändring upphäva stadsplan. Nägotsärskill lagstadgande härom synes emellertid icke påkallat, Kungl, Maj:l läreräven utan att detta uttryckligen angives i lagen äga befogenhet att upphävastadsplan i samma ordning som gäller för anlagande och fastställdse av sädanplan. Trots detta har del rått en vissosäkerhet om vilka möjligheter kommunerna har att ändra eller upphävainaktuella detaljplaner. Olika uppfattningar har också i skilda sammanhangframförts i frågan. Någon enhetlig regeringspraxis kan inte heller sägasföreligga. Det finns sålunda exempel bäde pä alt långt gående begränsningar hargodtagits mot fastighetsägarens bestridande och pä att relativt manligabegränsningar inte har tillåtits. Som jag har förordat börnuvarande slads- och byggnadsplaner anpassas till PBL:s plansyslem, Ulredningenhar föreslagit all samtliga dessa planer skall få fortsatt giliighel somdelaljplaner enligl PBL, Mot en sådan ordning har fleraremissinstanser riktat kritik och föreslagil atl många av de äldsta planernaskall upphävas automatiskt vid PBL:s ikraftträdande. Jag har föreslagit att vissa avstyckningsplaner börhell eller delvis upphöra alt gälla vid lagens ikraftträdande. Sannolikt finnsdel också bland övriga planer många som hell saknar aktualitet och därför börupphävas. Jag är emellertid inte beredd alt förorda en lösning som innebär altalla planer av en viss typ eller ålder automatiskt upphör att gälla vid PBL:sikraftträdande. Det skulle träffa en mängd planer, inom vilka en förändring avmarkanvändningen visserligen inte är aktuell, men som innehåller andra byggnadsreglerandebeslämmelser av vikt som bör fortsätta alt gälla. Den lösning som utredningenhar föreslagit är därför enligt min mening att föredra. Det innebär atl allastads- och byggnadsplaner som gäller vid ikraftlrädandet därefter skall utgöradelaljplaner enligt PBL och gälla tills de upphävs. De kommer därmed ocksä attomfattas av de bestämmelser om upphävande av detaljplaner som jag harföreslagit i det föregående (avsnitt 8,6), Enhetliga regler kommer således allgälla i dessa avseenden för sådana planer och för nya delaljplaner som anlasenligt beslämmelserna i PBL, Mitt förslag: Stadsplaner och byggnadsplaner som harfastställts efter utgången av skall fä en viss genomförandetid. Äldreplaner får ingen genomförandetid. En avgörande skillnad mellan nugällande detaljplaner och de detaljplaner som antas med stöd av PBL är attdagens planer gäller utan någon uttrycklig begränsning i tiden, medandetaljplaner enligt PBL skall förses med genomförandelid. När nu gällandedetaljplaner skall anpassas till PBL:s system, uppstår frågan i vilkenutsträckning dessa planer skall påföras genomförandetid. En tänkbar lösning är att låtakommunerna inventera alla sina detaljplaner och inom ange i vilkenuisträckning dessa bör fä genom- 1985/86:1 417 föras, Detla skulle emellertid, som ocksä utredningenkommit fram till, 19 Övergångs- siailaalliför stora krav pä komniuhérnas resurser, Darföriloreslår jag att .frågor det i övergångsbestämmelsernainförs en generell regel om vilka planer som skallfå genomförandetid. Visserligen kan ibland relativt nya planer redan varaomoderna av nägol skäl, medan vissa äldre planer fortfarande kan ansesvara aktuella, 1 fräga om det hell övervägande antalet fall kan man emellertid utgå frän att planernas ålder är ett bramått på deras Utredningen har föreslagil attplaner som har fastställts före ikraftträdandet skall påföras engenomförandetid av tio är. räknat från den dag dä beslutet att fastställaplanen vann laga kraft, Förslagei har fäll etl positivtmottagande frän flertalet av de remissinslanser som har yttrat sig i frågan,Nägra remissinstanser, däribland i ochNäringslivets byggnadsddegation, har emellertid kritiserat förslaget ochdärvid framhållit alt det får alltför negativa konsekvenser för ägare tillsådana fastigheter som inte är bebyggda enligt gällande plan, särskilt omplanen inte fär nägon genomförandetid. Kommunerna kommer atl alltför lättkunna upphäva dessa äldre planer och härigenom beröva fastighetsägarna denrätt till förändring av markanvändningen som planerna medger. Om man vill ha en planmässigtlämplig samhällsutveckling är det väsentligt all endast aktuella planer färgenomförandetid. Enligt min mening lillgodoser utredningens förslag väl detlakrav. Äldre planer än vad ulredningen har föreslagil bör därför inte fägenomförandetid. Inom t, ex, förnyelseområdena runt storstäderna harutnyttjandet gradvis ökat intill gränsen för sanitära ölägenheter eller helloacceptabla trafiksituationer. Om bebyggelse medgavs enligt gällande planerinom områden av denna typ, skulle utvecklingen snabbt leda till en situationdär omfattande investeringar i vägar, vatten och avlopp skulle blinödvändiga inom ett stort antal områden. Varken bosladsbyggnadsbehoven ellerefterfrågan ger dock ens tillnärmelsevis förutsättningar för fulltkapacitetsutnyttjande inom rimlig tid. Det skulle i sådana fall många gångervara ekonomiskt oförsvarligt atl genomföra planen. Jag ansluter mig därför tillprincipen bakom utredningens förslag i fråga om vilka planer som skall påförasgenomförandetid. Det innebär bl,a,, som jag påpekade, att kommunen förplaner utan genomförandetid fär möjlighel all ändra eller upphäva dessa i sammautsträckning som PBL-planer, för vilka genomförandetiden har gått ut. Jag görför egen del den bedömningen alt del i etl stort antal fall inte föreliggernågra hinder mot att den markanvändning som har medgelts i planen ändå kommeratt få genomföras, eventuellt efter sädana ändringar som behövs för att planenändå skall kunna anpassas lill nya förutsättningar, 1 vissa situationer böremellertid fastighetsägare ha ett ekonomiskt skydd vid ändring eller upphävandeav äldre planer. Jag övergår nu lill att behandla hithörande frågor, 14 1985/86. Mitt förslag: Fastighetsägare skall under vissaföruisättningar kunna kräva att kommunen löser fastigheten, om en detaljplansom inte får någon genomförandetid ändras eller upphävs. Utredningens förslag innebär atlnågon kompensation inte skall kunna utgå till fastighetsägarna, om en sådanplan som inte får genomförandetid upphävs eller ändras. Mot förslaget harkritik riktats från framför alll fastighetsägarhåll. Kritikerna anser attförslaget kan leda till stötande resultat för vissa fastighetsägare. Jag har förståelse för kritiken.Den nu föreslagna ordningen innebär att kommunerna får stora möjligheler altefter PBL:s ikraftträdande upphäva eller ändra stads- och byggnadsplaner,fastställda eller tidigare, vilket i vissa situationer kanmedföra atl enskilda fastighetsägare drabbas oskäligt hårt. En ändring av enplan kan t,ex, få följd att en fastighet, som enligt den ursprungligaplanen fick bebyggas på visst sätt, efter ändringen inte alls får bebyggas. Jagbortser givetvis här från sådana fall då kommunen på grund av 6 kap, kan varaskyldig all lösa fastigheten, därför att den t, ex, har avsatts som mark förallmän plats. Jag anser det med hänsyn härtillnödvändigl att PBL innehåller bestämmelser som medger kompensation tillfastighetsägare som drabbas oskäligt hårt av att en sladsplan eller byggnadsplanupphävs eller ändras efter PBL:s ikraftträdande. De fall som därvid i första handbör komma i fråga är sådana där fastighetsägaren till följd av långvariganybyggnadsförbud har varit hindrad att bygga i enlighet med planen, ochupphävandet eller ändringen av planen leder till att hans faslighet inte allsfär bebyggas. Effekten blir i sådana fall att marken blir i slort settvärdelös. Effekter av likartat slag kan uppkomma om en planändring innebär atten tidigare medgiven byggrätt kraftigt begränsas. För alt detta skall medförarätt till kompensation skall det emellertid, som jag nämnde, vara fråga omfall där fastighetsägaren drabbas oskäligt hårt. Det gäller l.ex. inte omkommunen för att undvika olämplig permanenthosättning sänker den tidigaremedgivna byggrätten. Jag ålerkommer ispecialmotiveringen (17 kap. 8 8) lill frågan om vad som i olika fall kan varaett skäligt utnyttjande. När del gäller avgränsningen av denkompensationsberättigade kretsen av fastighetsägare, uppkommer till att börjamed frågan om rätten till kompensation skall vara beroende av det ändamål förvilket fastigheten i fråga fick bebyggas enligt planen. Förslaget ilagrådsremissen innebär att kompensationsbestämmelserna skall avse endastfastigheter för bostadsändamål. Beträffande fastigheter som får användas förandra ändamål. 1985/86:1 419