prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — LO har i sitl remissyttrande pekat påvissa problem som kan sammanhänga härmed på det arbetsrättsliga fältet, bl.a.skyldigheten all utge uppsägningslön i samband med att ett anställningsförhållandeavvecklas på grund av arbetsbrist. Jag kan hälla med LO om atl dessa frågor medfördel hade kunna bli mera belysta under utredningsarbetet, I flertalet falltorde emellertid de antydda problemen kunna lösas genom atl de beaktas vidprövningen av frågan om avvecklingslid och vad som enligt domstolensbestämmande skall iakttas , I andra fall bör de kunna lösas inomramen för ett dispensförfarande (avsnitt 4,4,7), Jag vill också tillägga altfrågor av del slag det här gäller kan uppkomma , nämligen i sädanafall då frågan om näringsförbud aktualiseras först efter en avslutad konkursoch näringsidkaren - inte konkursförvallaren - har alt ombesörja avvecklingen.Skulle emellertid problemen inte kunna av i rättstillämpningen börgivetvis frågan om särskilda regler på områdel tas upp till övervägande. Kommittén berör frågan om förlängning av den lid som harmedgetts för avveckling. Enligt kommittén skall liden inte kunna förlängas. Enremissinstans, , anser att förlängning bör kunna ske av synneriigaskäl. Rätten att vidta avvecklingsåtgärder innebär ett undanlagfrän näringsförbudets verkan. Frågan när ett sådanl undantag skall medges bör,som jag har berört, prövas med utgångspunkt i !ett ganska restriktivtsynsätt. Etl sådant bör anläggas även dä del gäller avvecklingstidens längd.Detta talar mot att avvecklingstiden skall kunna förlängas. Man kan å andrasidan inte bortse från atl det kan uppslå situationer då en föriängning tersig myckel angelägen, t. ex, därför alt del skulle vara till fördel för deanställda. Jag anser därför att en förlängning skall kunna ske om det finnsmyckel starka skäl för en sådan. Jag föreslår således en särskild bestämmelseom förlängning av avvecklingstiden. 4.4.7 Möjlighet att ge dispens från näringsförbudet förviss verksamhet, m.m. Mittförslag; Näringsförbudet skall gälla generellt och inte begränsas till vissverksamhei m. m. Om del finns särskilda skäl, skall den som har näringsförbuddäremot kunna få dispens för viss näringsverksamhet, viss anställning, visstuppdrag, visst delägarskap i handelsbolag eller visst aktieinnehav. En dispensskall kunna förenas med villkor. En dispens' skall också kunna återkallas. Förförfarandet rörande prövning av frågor om medgivande och återkallelse avdispens skall samma regler gälla som för meddelande av näringsförbud. Kommitténsförslag: Överensstämmer i sak med mitt utom pä en punkt. Kommitténanser inte atl en dispens skall kunna förenas med villkor Prop, 1985/86:126 (belänkandet s, 277-281, 287-293 och 425-431). Remissinstanserna:Bara juridiska fakultetsnämnden vid anser atl etlnäringsförbud bör kunna begränsas lill visst verksamhetsområde eller vissverksamhetslyp. Ingen annan instans har erinrat mot alt näringsförbudet alltidär generellt. Av de instanser som har berört frågan om dispens tillstyrksförslagel av RÅ, och Föreningen auktoriserade revisorer.Föreningen anser alt en dispens inte skall kunna förenas medvillkor (bilaga 6 avsnitt 4). Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Den som har grovt åsidosatt sina åligganden inäringsverksamhet så all ett näringsförbud är påkallat får anses ha visat sigvara generelll olämplig att verka som näringsidkare. Det hindrar inte att han ivissa fall bör kunna beviljas dispens om han exempelvis annars får svårigheteratl försörja sig. Det bör också vara möjligt att genom särskilda föreskrifter iviss män styra och skapa möjlighet att följa den verksamhet som vederbörandedriver på grund av dispens. Näringsförbudets bakgrund och syfle talar för atten dispens skall kunna återkallas om vederbörande missbrukar det förtroende somdispensen innebär. Det är lämpligt alt samma regler gäller för förfarandet vidprövningen av en fräga om dispens som för meddelande av näringsförbud. Skälenför mitt förslag: Det näringsförbud som kan meddelas med stöd avbestämmelserna i är i princip generellt, dvs. det gäller - med de lidigareberörda undantagen för grundlagsskyddad verksamhet samt jordbruk och skogsbruk(avsnitt 4.4.1) - alla former av näringsverksamhet (prop. 1979/80:83 s. 37).Kommittén föreslår att ett näringsförbud också i fortsättningen skall varagenerelll. vid har en avvikande uppfattning.Fakullelsnämnden anför alt det inte torde föreligga tillräckliga skäl altexempelvis hindra en person som har fått näringsförbud på grund av atl hanvarit verkställande direktör för elt aktiebolag och som sådan gjort sig skyldigtill allvarliga broll mol miljöskyddslagstiftningen frän att som enskildnäringsidkare verka som ekonomisk konsult. Jaganser för egen del all näringsförbudet också i fortsättningen bör vara generellt. För detta talar till att börja med alt de oegentligheter som förbudet är avsett alt slävja ofta torde kunna förekomma i vilket slag av näringsverksamhet som helst. Det skulle därför stämma illa med närings förbudets syfte alt begränsa dess giltighet i ett enskilt fall till vissa typerav näringar. Man kan naturligtvis hysa tvekan i den situationen dä de oegent ligheter som ligger till grund för näringsförbudet bara kan förekomma i näringsverksamhet av visst slag. Jag vill emellertid erinra om atl närings förbud bara skall meddelas om en näringsidkare har grovt åsidosatt sina åligganden. Det skall i princip vara fråga om systematiska illojala förfaran den. Även om oegentligheterna i fråga bara kan förekomma i viss verksam het - t, ex, sådan där man kan bryta mot miljöskyddslagstiftningen - måsle de normalt därför anses vara tecken på att vederbörande kan kom- 94 maatt missköta sig också i annan näringsverksamhet som är förknippad Prop.1985/86: 126 med åligganden av annal slag. Även allmänprevenliva skäl talar föratt i ett sådant fall näringsförbudet utformas generellt. Detfinns enligt de gällande bestämmelserna (199c§ andra stycket KL) en möjlighetatt, om särskilda skäl föreligger, undanta viss bestämd näringsverksamhet fränförbudet, alltså att ge dispens för verksamheten i fråga (ordel dispens användsdock inte i KL), Däremol kan man inte forordna om en så vidsträckt dispens attallt utom viss angiven verksamhet undantas. Näringsförbud som gäller enbart fören bestämd typ av rörelse kan alltså inte meddelas. En likartad regleringgäller enligt rådgivarlagen (3 § andra styckel). Somskäl för etl dispensinstitut anförde departementschefen i samband medlagstiftningsärendet rörande näringsförbudsregleringen i KL alt, om man kanundanta en viss typ av verksamhet från förbudel, den situationen inte behöveruppstå alt man i gränsfallen avstår hell från all meddela i och för sigbefogade förbud. Inte heller behöver ett näringsförbud få alllför drastiskaåterverkningar för den enskildes möjligheter att försörja sig (prop. 1979/80:83s.37). Kommitténföreslår atl det också i fortsättningen skall finnas en möjlighet att meddeladispens om det föreligger särskilda skäl för en sådan. Avremissinstanserna har endast kommun uttalat tveksamhet mot möjlighetenalt bevilja dispens. i anser atl dispensinslilutelskall behandlas restriktivt. Jaghar i olika sammanhang i det föregående berört situationer då en dispens kanframstå som befogad. Jag kan här erinra om vad jag lidigare har uttalat om personersom utövar jordbruk och skogsbruk, om s.k. fria yrkesutövare (avsnitt 4.4.1),om möjligheten till dispens för anställning i en underordnad befattning i ettföretag i vilken en närstående tillhör ledningen (avsnitt 4,4,4) och ommöjligheten atl genom dispens lösa vissa problem som kan uppstå på den grundenatl den som har fått näringsförbud är tvungen alt avveckla dennäringsverksamhet som han driver (avsnitt 4,4.6). Ett näringsförbud som intevid behov kan förenas med dispens i situationer av det slag jag nu har nämntkan i praktiken ligga nära ett yrkesförbud och bör således undvikas. Enligtmin mening talar övervägande skäl därför för att det också skallfinnas en möjlighet alt meddela dispens från ett näringsförbud. Jagvill betona att bakgrunden till näringsförbudet (de grova åsidosätlandena) liksom förbudets syften (i första hand att undanröja en skadehärd) måste bilda utgångspunkt för bedömningen av om dispens alls skall beviljas och hur dispensen skall avgränsas. Frågan huruvida i ett visst fall dispens skall ges och vilken omfattning dispensen skall ha har elt nära samband med den tidigare (avsnitt 4.2,6) diskuterade förutsättningen för näringsförbud, nämligen alt ett sådant är påkallat från allmän synpunkl. Dispens skall således inte alls beviljas om det finns skäl att befara att vederbörande kommer atl göra sig skyldig till oegentligheter i den verk samhet som dispensen skall avse. Det senare leder till att del därför knappast bör kunna bli aktuellt all undanta den verksamhet i vilken mer parten av de oegentligheter har förekommit som legat till grund för förbu- 95 Dispens skall hellerinte ges om vederbörande har möjlighet att försör- Prop. 1985/86: 126 jasig även ulan dispens och starka allmänpreventiva skäl talar mol en sådan. Omdispens bedöms kunna komma i fråga, kan det ofta, mot bakgrund av vad jag nysshar sagt, finnas skäl att göra denna förhållandevis snäv och preciserad. Somförutsättning för dispens bör i lagtexten anges att det skall föreligga särskildaskäl. Jag kommer att i specialmoliveringen ytterligare beröra förutsättningarnaför alt dispens skall kunna medges. Kommitténdiskuterar vilka regler som bör gälla för förfarandet vid och forum fördispensprövningen. Av intresse är därvid närmast vad som skall gälla omdispensfrågan anhängiggörs inte i det mål som avser prövningen av frågan omnäringsförbud utan , då prövningen alltså får ske i etlsärskilt mål. Kommittén föreslår här en reglering som motsvarar den som gällerför hävande av näringsförbud enligt 199f § andra siycket KL, Jag ansluter migtill förslaget. Innebörden av detla är sammanfattningsvis att de regler förförfarandel som gäller för prövningen av en fråga om näringsförbud också skallgälla vid prövningen av en fråga om dispens. Jag återkommer längre fram lillförfarandel för prövningen av frågor om meddelande av näringsförbud (avsniti4,5), I199f § KL andra styckel finns också enforumregd. Mål om hävande skall tas uppav den tingsrätt som har handlagt målet om näringsförbud eller avrätten i den ort där sökanden har sitt hemvist, om rätten med hänsyn tilluiredningen samt kostnader och andra omständigheter finner del lämpligt.Motsvarande bör gälla för mål om dispens. Ettpar remissinstanser - RSV och - anser atltillsynsmyndigheten skall höras innan dispens meddelas. Förnäringsförbud enligt KL gäller att tillsynsmyndigheten i konkurs (TSM) skallvaka över efterlevnaden av förbud. Som jag skall återkomma lill förordarjagalt den ordningen behålls även vid ett utvidgat näringsförbud. Dådispensfrågan aktualiseras i samma mål som det i vilket frågan om näringsförbudhandläggs, torde TSM - särskill förstås dä rekvisitet ombetalningsunderlåtelse åberopas - även bidra till underlaget för prövningen avdet ifrågasatta näringsförbudet och dä också för prövningen av frågan omdispens. Det är uppenbart att TSM ofta bör kunna bidra också till belysning avom det finns skäl som talar för eller mot dispens även då denna fråga prövasvid en senare tidpunkt. Enligt min mening är det därför naturiigt att domstoleni ett sådant fall normalt inhämtar yttrande frän TSM, Jag anser dock inte attnågon särskild bestämmelse om detla är nödvändig. Kommitténföreslår alt en dispens under vissa förhållanden skall kunna återkallas. KLinnehåller ingen motsvarighet till förslaget. Kommitténanser att återkallelse skall kunna komma i fråga i två situa tioner. Dispensen skall för det försia kunna återkallas om den som har fått näringsförbud överträder detta. En återkallelse av denna anledning skall enligt kommittén kunna aktualiseras vid en överträdelse av såväl förbudet att idka eller faktiskt leda näringsverksamhet som av närstäendeförbudet. För det andra skall enligt kommittén dispensen kunna återkallas, om 96 vederbörandeåsidosätter vad som åligger honom i den verksamhei som Prop. 1985/86: 126han på grund av dispensen har rätl atl bedriva. Ingenremissinstans har anfört någon erinran mot kommitténs förslag i denna del. Endispens bygger på all man, trots bakgrunden till näringsförbudet, visarvederbörande ett förtroende. Som jag lidigare har anfört bör dispensen grundaspå antagandet alt vederbörande kommer att avhålla sig från oegentligheter i denverksamhet som dispensen avser. Jag.delar kommitténs uppfattning alt endispens bör kunna återkallas om vederbörande överträder förbudel. Jaganser också atl en dispens bör kunna återkallas om den som har näringsförbudåsidosätter vad som åligger honom i den verksamhet som han tack vare dispensenhar rätt all driva. Jag delar kommitténs uppfattning all man måsle ha en lågtoleransnivå när det gäller sådana oegentligheter. Självfallel böråterkallelse dock inte ske vid minsta förseelse. Omförfarandet får prövningen av en fråga om återkallelse av dispens anförkommittén följande. Om frågan om återkallelse uppkommer i samband med attvederbörande åtalas för broll mol näringsförbudet, måsle samma förfarandereglergälla som för målet i övrigt. Om den däremot skall prövas i etl särskilt mål,får lalan om återkallelse väckas av åklagaren och vanliga brollmålsregler gällai tillämpliga delar. Frågan bör tas upp av den domstol som medgav dispenseneller av den domstol där näringsidkaren har sill hemvist, om detla ärlämpligare. Någon möjlighet alt återkalla dispens utan huvudförhandling börinte finnas. Kronofogdemyndigheteni anser all frågan om återkallelse av dispens alltid bör avgöras av dendomslol som har meddelat beslutet om dispens. Myndigheten anser också allkronofogdemyndighet skall ha samma rätt som åklagare atl föra talan omåterkallelse av dispens. Föregen del finner jag inte skäl all, vad gäller forumregeln, avvika frånkommitléns förslag. Detsamma gäller i frågan om vem som skall föra lalan i målom återkallelse av dispens. Jag får anledning att senare återkomma till mittslällningslagande generelll till lalerätten i frågor om näringsförbud, liksomtill angränsande frågor, då jag diskuterar vad som bör gälla om förfarandet imål om näringsförbud (avsnitt 4.5). Kommitténhar övervägt om det borde finnas en möjlighet för domstolen alt förenadispensen med vUlkor. sådant viUkor kunde vara atl den som har beviljatsdispens blir skyldig att tillåla viss insyn i sin verksamhet. Om villkoret inteuppfylldes, skulle dispensen kunna återkallas. Kommitténavvisar tanken på i huvudsak följande grunder. Ettsyslem med villkor framstår som väldigt delaljreglerat. Det kan dessutom blikomplicerat. .Även andra personer än den som har fått förbud kan behöva blandasin. För att etl villkor knutet till dispens från närstäendeförbudet skall blieffektivt, lorde del således ofta fordras visst samarbete från arbetsgivaren,vilket kan bli lill en påtaglig belastning i anställningsförhållandet. Ettvillkor kan upplevas som mycket ingripande. Kontrollaspekten blir dominerande. Stockholmstingsrätt anser till skilfnad från kommittén atl del i vissa fall kan vara lämpligl all förena elt dispensbeslut med villkor, exempelvis 97 7 1985/86. Jag tyckerför min del alt kommittén överdriver de ölägenheter som är Prop. 1985/86: 126förbundna med att man gör det möjligt att föreskriva att den som får dispensskall uppfylla vissa villkor. Del kan för del första sägas atl ettdispensbeslut som sådant innefattar vissa villkor. Beslutet innebär ju att baraviss närmare angiven verksamhet får bedrivas, att vederbörande bara får ha enanställning av visst slag i etl förelag som' drivs av annan, att han fär laemot vissa uppdrag eller inneha aktiemajoriteten i lidigare nämnd mening i ettaktiebolag. Alt förena ett sådant beslut med villkor som innebär att manytterligare preciserar förutsättningarna för näringsverksamheten,anställnings- eller uppdragsförhållandel eller aktieinnehavet, ligger i linje medvad jag har berört om att en dispens i princip bör vara så avgränsadoch preciserad som möjligt. Del torde i själva verket vara svårt att heltskilja villkor ay detta slag från dispensbeslutet i övrigi. Detta torde i vissmån gälla också sådana villkor som föreskriver atl vederbörande skall vidtavissa ålgärder för alt underlätta kontrollen av att han inte överträderförbudet, t. ex. förete bokföringshandlingar för TSM. Det ter sig enligt minmening också ganska naturligt atl förena en dispens med villkor av sådanl slag.Soni jag har berört innefattar en dispens ett förtroende frånsamhällets sida mot den som har näringsförbud, och det är då också rimligt allsamhället söker säkerställa att det finns fortsatt grund för förtroendet. Jag anser alltså till skillnad från kommittén alt ettdispensbeslut bör kunna innehålla atl vederbörande har att iaktta ett visstbeteende, t. ex. tillhandahålla visst material eller fortlöpande lämnauppgifter om den verksamhet m. m. som avses med dispensen. Givelvis skall inteföreskrifter av sådant eller annat slag sältas upp slentrianmässigt, utanbehovet får prövas frän fall till fall. Likaså fär föreskrifterna inte utformaspå ett sätl som kan vara överdrivet besvärande för den som har fått näringsförbud. Om vederbörande inte handlar i överensslämmelse med ettvillkor som rätten har satt upp skall dispensen kunna återkallas. 1985/86; 126 Mittförslag: Den som efter överklagande frikänns för sådant brott som har utgjorten förutsättning för etl näringsförbud, skall få näringsförbudet upphävt, ominte domen grundas även på en sådan betalningsunderiålelse avseende skatt m.m.som kan uigöra en alternativ förutsättning för näringsförbud. Om brottetbedöms mildare, skall förbudel i vissa fall upphävas eller ändras. Om ett konkursbeslulsom har varit förutsättning för näringsförbud upphävs, skall näringsförbudetockså upphävas. - Även den som har fått näringsförbud på grund av alt han harlåtit bli att betala skatter m. m. skall i vissa fall efter särskild ansökankunna få förbudel upphävt, om betalningsskyldigheten upphävs eller sätts ned.Detsamma gäller när del, efter det atl beslutet om näringsförbud meddelades,framkommit alt näringsidkaren i själva verket inte var ansvarig hell ellerdelvis för de oegentligheter som låg till grund för bedömningen alt han hadegrovt åsidosatt sina åligganden i näringsverksamhet, - Då frågan om upphävandeav förbud prövas på ansökan av den som har fått näringsförbud bör i fråga om förfarandetsamma regler gälla som för lalan om förbud. Kommitténsförslag: Kommittén föreslår ingen motsvarighet till den nu gällande regeln ikonkurslagen om att etl beslut om näringsförbud i vissa fall kan hävas helt(betänkandet s. 318-320), Remissinstanserna:LRF ifrågasätter om inte möjligheterna all häva ett näringsförbud på grund avändrade förhållanden bör kvarstå. Överåklagaren i anser all nuvaranderegler om hävande av förbud bör bibehållas. Remissinstanserna i övrigt har intehafl någon erinran mot kommitténs förslag (bilaga 6 avsnitt 4). Sammanfattning avskälen för mitt förslag: Om de formella förutsättningarna för förbud fallerbort måsle förbudel kunna upphävas helt. Skälenför mitt förslag: I 199f § första stycket KL föreskrivs att etl lagakraftvunnelbeslul om näringsförbud, pä begäran av den som det avser, kan hävas helt ellerdelvis, när ändrade förhållanden eller något annat särskilt skäl föranlederdel. Imotiven lill de gällande reglerna uttalades att hävande t.ex. borde kunna kommai fråga, om den som meddelats förbud ärver en mindre rörelse i slutet avförbudsliden och det inte finns anledning alt befara all han ger sig in i någraotillbörliga transaktioner. Vidare ansågs särskilda skäl till hävande kunnaföreligga, om vederbörande åberopar andra väsentliga omständigheter ellerbevis som inte förebragls tidigare (prop. 1979/80:83 s. 61 saml SOU 1979: 13 s.90 och s. 106). Kommittén föreslår ingenmotsvarighet till den nu berörda regeln om atl ett beslut om näringsförbud i vissafall kan hävas helt. den alt partiell hävningskall kunna ske genom beslut om dispens från ett Prop. 1985/86: 126 förbud.Utformningen av ett dispensinslilul har jag behandlat i det föregående(avsnitt 4.4.7). Somgrund för sin inställning anför kommittén följande. För att ett näringsförbudskall kunna ändras sedan det vunnil laga kraft bör det naturligtvis krävas attsärskilda omständigheter av något slag föreligger. Sådana omständigheter böribland kunna göra att dispens för viss verksamhet med delas. Däremol är detsvårt alt tänka sig sådana omständigheter som kan göra det motiverat atl hellhäva förbudet. Redan elt partiellt hävande innebär ju en inskränkning iprincipen om domens rättskraft. En möjlighet lill fullständigt hävande stridernaturligtvis i än högre grad mot denna princip. Oinskränkta möjUgheter atl föratalan om hävande är för övrigt processekonomiskt oförsvarbara. En eventuellregel om hävande torde därför behöva kompletteras med en avvisningsmöjlighel, exempelvisför del fall all inga nya omständigheter tillkommit. En sådan regel kan i sigmedföra komplikationer. fall som även nämndes i motiven till nu gällande reglering - atl den somhar fått förbud ärver en mindre rörelse bör det vara tillräckligt alt medgedispens för just den verksamhelen. Kommittén tillägger att de gällande reglernaom hävande synes ha tillämpats i myckel liten utsträckning. Baraell par remissinstanser har hafl någon erinran mot vad kommittén anfört i dennadel. Jagkan för egen del i huvudsak ansluta mig till kommitténs synsätt. Delöverensstämmer enligt min mening bäst med näringsförbudets syfle atl etlmeddelat näringsförbud skall gälla under den ursprungligen fastställda tiden.De undantag från denna princip som i praktiken kan visa sig befogade bör oftakunna göras inom ramen för ett dispensinstitut. Fördelen med endispensmöjlighel i förhällande till en hävningsregel är att ett dispensbesluikan preciseras till alt avse viss verksamhet. Det jag nu har anfört hindraremellertid inte all jag anser att ell beslul om näringsförbud bör kunnaupphävas i vissa undantagsfall, nämligen då grunden för näringsförbudet harfaUil bort. Somjag har framhållit är näringsförbud en ingripande åtgärd och förutsättningarna för förbud bör därför vara restriktiva. Det ligger i linje med en sådan inställning atl en person som har fåll näringsförbud med hänvisning lill olika oegentligheter inte skall behöva lyda under ett sådant om förutsättningarna för förbudel ändras. En sådan ändring kah ske genom all han frikänns för den brottslighet som utgjort en nödvändig förutsättning för förbudel. En annan möjlighel är att del konkursbeslul som varit förut sättning för förbud upphävs av högre rätt. En ytterligare ändring är att den som har fått näringsförbud förklaras vara icke betalningsskyldig för de skalleskulder som har varit en nödvändig förutsättning för förbudel. Även den situationen kan inträffa alt näringsidkaren efter det att förbudel med delades visas vara utan ansvar för andra slags oegentligheter som har legat till grund för bedömningen alt han grovt åsidosatt sina åligganden i närings verksamhet. Även i etl sådanl fall kan del finnas skäl att upphäva närings förbudet, nämligen om näringsidkaren därigenom kan anses ha 100 kvalificerat sig för en sådan bedömning. Ifall som de nämnda bör det enligt min mening finnas en möjlighel atl Prop,1985/86: 126 upphäva förbudet. Den regel om hävning som finns i KL har iprincip en sådan innebörd. Den dispensregel som jag tidigare föreslagit har däremoten annan karaktär, Dispensinslilutel är avsett för sådana fall dåförutsättningarna för förbud är uppfyllda men del finns skäl att på visst sättbegränsa förbudels verkan. Delfinns här också skäl all anmärka atl den införda lagen (1985:354) omförbud mot yrkesmässig rådgivning i vissa fall, m, m, innehåller en särskildbestämmelse för det fall dä den brottmålsdom som har legal lill grund för etlförbud all utöva rådgivningsverksamhet ändras helt eller delvis sedan den haröverklagats.