prop · G903115 · 1985-12-31 00:00:00 — I vart fall bör man närmast - i fråga ombåda dessa paragrafer pröva alternativet att direkt ta fasta på det som avsesgenom en exemplifierande uppräkning av vissa trafiköverträdelser, såsomallvarliga hastighetsöverskridanden, körning mot rött ljus, underlåtenhet attiaktta stopplikt och omkörning vid övergångsställe. I ett sådant sammanhangbör också klargöras vilka närmare ändringar i sak som åsyftas i förhållande tillgällande rättsläge. Sammanfattningsvisvill lagrådet beträffande den föreslagna ändringen i 16 § anföra följande. Förden händelse förslaget är avsett att medföra en indring i gällande rätt måstedet bestämt avstyrkas. Skall en sådan ändring genomföras krävs att detta kommertill betydligt klarare uttryck i såväl notiv som lagtext. Även om avsiktenendast är att genom en redaktionell ämkning förtydliga lagens innebörd, talarövervägande skäl av såväl prin-:ipiell som praktisk natur mot att förslaget nugenomförs. Detandra förslagel i remissen avser som nämnts att genom införande av en 47a % gede allmänna ombuden befogenhet att själva besluta om varning. Förslaget hargenomgående mottagits positivt vid remissbehandlingen, och mot den ytterligarekonkretisering som har skett därefter har lagrådet endast smärre erinringar avlagteknisk natur. Detfinns i och för sig goda skäl att genomföra detta förslag. Förutsättningarnapåverkas emellertid av den förut behandlade frågan, om avsikten är att nu få tillstånd en ändring av varningspraxis. Förslaget i förevarande del bygger pä attombuden har visat sig förtrogna med rådande praxis. Om denna skall ändras, dvs.tillämpningsområdet för varning begränsas mer eller mindre kraftigt, börbeslutanderätten ligga kvar hos länsrätterna tills nya principer harstabiliserats, som man kan vara övertygad om att ombuden behärskar. a. hänvisa till remissyttrande i ären det. Styrelsen säger sig dra slutsatsen att någon osäkerhet om praxis i varningsmål inte bedöms föreligga och att ombuden har tillgodogjort sig den praxis som länsrätterna tillämpar. Antalet regeringsrättsavgöranden får också anses ha stabiliserat rättstillämpningen. Mot denna bakgrund har styrelsen inga erinringar mot förslaget. Lagrådet anlägger samma synsätt. Detbör i detta sammanhang ocksä anmärkas, att förslaget uteslutande Prop. 1985/86:115 motiveras med önskvärdheten att minska antalet körkortsmål vid länsrätterna.De bestämmelser det gäller åsyftar dock främst att garantera trafiksäkerhetenoch rättssäkerheten. Att riksdagsutskottet - till skillnad motpropositionen - gick in på frågan om länsrätternas arbetsläge berodde på enjust då aktuell krissituation som är för handen. är detnärmast så, att man kan se en möjlighet till besparingar. Även om sådana ärangelägna, bör de enligt lagrådets mening anstå, i den mån statsmakterna inteär nöjda med tillämpningen av gällande bestämmelser. Det bör i så fall istället noteras som en tillgäng, att det för en gångs skull faktiskt finnsresurser redan inom ramen för befintlig organisation för att åstadkomma enförbättring. Det är ocksä långt kvar till de högsta siffror som har noteratsför körkortsmål i länsrätt: 42 141 inkomna och 43 145 avgjorda (Statistisk årsbok 1986 s.343, Rättsstatistisk årsbok 1981 s.211). Antalet35449 inkomna mål innebär i själva verket en ganska ringa ökningjämförtmed omkring 33400 båda . Endast , 1982, har antaletvarit väsentligt lägre. Omdepartementschefen gör bedömningen, att nuvarande varningspraxis inte ärtillfredsställande utan bör ändras bör alltså den nu föreslagna reformen anståtills vidare. I annat fall kan förslaget enligt lagrådets mening genomföras. Lagrådetavstyrker av skäl som har anförts i det föregående att förslaget genomförs. Omdet likafullt sker, bör orden "i annat fall" behållas i den nyapunkten 3. Underden förutsättning om oförändrad varningspraxis, som har utvecklats i detföregående, tillstyrker lagrådet denna paragraf i sak. Lagrådet förordaremellertid vissa lagtekniska förbättringar. Bestämmelserna bör disponeras om,och även i övrigt bör vissa justeringar göras. Något krav på skriftlighet ifråga om godkännande behöver exempelvis knappast framgå av lagtexten.Paragrafen kan ges följande lydelse: "Omdet allmänna ombudet anser att varning är en tillräcklig åtgärd, får ombudetutfärda ett föreläggande om varning för godkännande av körkortshavaren inomviss tid. Harett föreläggande utfärdats, får ansökan enligt 41 § inte göras förrän tiden förgodkännande har gått ut. Ett godkännande är utan verkan om det sker sedan ensådan ansökan har avsänts. Ettgodkänt föreläggande gäller som ett domstolsbeslut vilket har vunnit lagakraft." Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , R. , , ,, , , Proposition om ändring i körkortslagen (1977:477) 1Anmälan av lagrådsyttrande m. m. Föredragandenanmäler lagrådets yttrande (beslut om lagrådsremiss fattat vidregeringssammanträde ) över förslag till lag om ändring ikörkortslagen (1977:477). Föredraganden redogör för lagrådets yttrande ochanför. Lagrådethar kritiserat förslaget om ändring av I6§ körkortslagen främst från densynpunkten att det av remissen inte framgår i vilka avseenden nuvarande praxisangående körkortsåterkallelser anses otillfredsställande och vilken ändring somåsyftas. Om nuvarande praxis inte anses tillfredsställande utan bör ändras, ärdet enligt lagrådet naturligt att frågan övervägs av den särskilde utredaresom skall tillkallas för att se över körkortsförfattningarna. har anfört ger mig anledning att ytterligare utveckla min syn påtillämpningen av reglerna om körkortsåterkallelse och behovet av ändringar. Sombakgrund vill jag därvid först lämna några färska statistiska uppgifter omtrafikolycksfallen. Antaletolyckor i trafiken har ökat . omkom 51personer i vägtrafiken. Medelantalet trafikdödade var 39. omkom 736personer i trafiken mot 697 personer under den närmast föregående . Enbetydande del av trafikolyckorna beror på att förarna inte följer från trafiksäkerhetssynpunktväsentliga regler, främst hastighetsbegränsningarna. Det är allmänt omvittnatatt respekten för dessa har minskat både ute på vägarna och i tätorterna.Trafikrytmen har blivit hårdare. Denna utveckling kan självfallet inteaccepteras. Regeringen prövar därför fortlöpande olika åtgärder, i samverkanmed berörda myndigheter och organisationer, för att bryta olycksutvecklingen. Motdenna bakgrund har jag ansett det naturiigt att också undersöka 22 bl.a. om de bestämmelser i körkortslagen som har särskild betydelse för Prop.1985/86:115 trafiksäkerheten är ändamålsenligt utformade och om de tillämpas påett sätt som svarar mot dagens krav. Engenomgång av regeringsrättens avgöranden angående körkortsåterkallelser pågrund av hastighetsöverträdelser visar följande. Grundför återkallelse av körkortet har ansetts föreligga, om körkortshavarenöverskridit den högsta tillåtna hastigheten med . Vid endylik, enstaka hastighetsöverträdelse har oftast varning ansetts vara en tillräckligtingripande åtgärd. Rör det sig om ett ännu större hastighetsöverskridande (50km eller däröver) har körkortet i flertalet fall återkallats - i vartfall om överskridandet ägt rum inom .tätbebyggt område. Bedömningen avkörkortsfrågan har också gjorts mot bakgrund av hastighetsöverskridandets storieki förhållande till den tillåtna hastigheten. Sålunda har etthastighetsöverskridande med medfört återkallelse av körkortet,dä fordonet ej fick framföras med en hastighet överstigande . Förupprepade, ringa hastighetsförseelser, som begås inom loppet av , ärvarning den normala reaktionen. Har körkortshavaren meddelats varning på grundav upprepad trafikbrottslighet, kan han påräkna återkallelse av körkortet omhan något senare gör sig skyldig till en allvariig hastighetsöverträdelse (över30 km ). Rör det sig om flera förseelser, krävs inte samma mått av överskridande,utan regeringsrätten har återkallat körkortet när körkortshavaren vid tvåtillfällen överträtt gällande hastighetsbestämmelser med . Iremissprotokollet framhöll jag att vissa avgöranden i återkallelsefrågor enligtmin mening inte stod i överensstämmelse med de uttalanden som gjordes i sambandmed att antog riktlinjer för en körkortsreform. Jag ser detinte som meningsfullt att nu gå närmare in på den frågan. Oavsett vilkenuppfattning man kan ha på den punkten anserjag att läget nu är sådant att manmåste vidta åtgärder för att bryta den dystra olycksutvecklingen, till vilkenden ökade medelhastigheten ute på vägarna är en viktig förklaring. Det ärdärvid naturligt att man omprövar förutsättningarna för körkortsingripandenvid överträdelser av för trafiksäkerheten viktiga bestämmelser. Vadjag främst vänder mig mot är att varning som får tillgripas i stället för återkallelse,om varning av särskilda skäl fär anses vara en tillräcklig åtgärd normaltanses tillräcklig även vid så grava hastighetsöverskridanden som med itimmen. I flera fall har varning tillgripits vid ännu allvarligarehastighetsöverträdelser. Uppenbarligen råder ett samband mellan vad som ärpraxis i mål om återkallelse av körkort och respekten för viktiga trafikregler.I själva verket är körkortsingripandet för många människor den allvarligastepåföljden vid en överträdelse av dessa regler. Enligtmin mening är en ökad användning av återkallelseinstitutet en viktig åtgärd ikampen för att nedbringa antalet trafikolyckor. Den föreslagna ändringen av 16§körkortslagen syftade till att söka åstadkomma en skärpt praxis hosdomstolarna, främst genom de uttalanden om hur reglerna borde tillämpas somjag gjorde i samband med remissen. Som jag ser det har det emellertid sakligtsett inte så stor betydelse om man väljer den vägen eller om man istället gör mer ingripande ändringar i de aktuella Prop. 1985/86: 115lagbestämmelserna, om resultatet blir det åsyftade. Idet följande går jag först in på hur förslaget med beaktande av lagrådets synpunkteri övrigt kan förbättras. Jag kommer därefter att beröra frågan huruvida denändring av 22 § körkortslagen som jag kommer att förorda kan förenas medförslaget i remissen om att de allmänna ombuden skall få rätt att utfärda föreläggandeom varning. Somjag antydde gjorde jag vid remissen den bedömningen att den redaktionellaändringen i 16 § som jag föreslog i förening med mina uttalanden skulle varatillräcklig för att åstadkomma den skärpning av praxis som jag anser behövlig.Lagrådet har emellertid avstyrkt att en ändring i detta syfte sker på det sättsom föreslagits. Lagrådet har dock i och för sig vitsordat att den i remissenföreslagna dispositionen av 16 § har vissa fördelar. Jaggodtar de invändningar som lagrådet har fört fram mot förslaget från lagteknisksynpunkt. Som framgår av vad jag har anfört vidhåller jag emellertidförslaget i sak. Lagrådethar inte gått närmare in på frågan hur en ny lagtext bör utformas. Av yttrandetframgår emellertid att det enligt lagrådets mening erfordras ändringar också i22 §. Vidare anser lagrådet att man direkt bör ta fasta på det som avses genomatt i lagtexten göra en exemplifierande uppräkning av vissa trafiköverträdelser,såsom allvarliga hastighetsöverskridanden, körning mot rött ljus,underlåtenhet att iaktta stopplikt och omkörning vid övergångsställe. Medhänvisning till vad jag har anfört om behovet av åtgärder och medbeaktande i möjlig mån av vad lagrådet har anfört föreslårjag att lagtextenutformas pä följande sätt. lagrådsremissen föreslagna dispositionen av 16 § behålls. görs,utöver en smärre redaktionell ändring enligt vad lagrådet förordat, etttillägg i den föreslagna punkt 3, varigenom uttrycket "från trafiksäkerhetssynpunktväsentlig regel" förtydligas genom att hastighetsöverskridanden, körningmot rött ljus, underlåtenhet att iaktta stopplikt och omkörning vidövergångsställe uttryckligen nämns som exempel på överträdelser som börmedföra återkallelse av körkortet. Även andra trafikförseelser än de somräknas upp i lagtexten omfattas givetvis fortfarande om de är väsentliga förtrafiksäkerheten. Vidareföreslår jag en bestämmelse i en ny andra mening i 22 § första stycket som tar sikte pä grövre hastighetsöverträdelser. Enligt den före slagna bestämmelsen krävs för att varning skall få träda i stället för återkal lelse vid grövre hastighetsöverträdelser att det finns synnerliga skäl för det. Utrymmet för varning i dessa fall kommer därigenom att minska. Ordet "avsevärt" skall relateras till den hastighetsbegränsning sområdde på platsen eller för fordonet i fråga. I remissprotokollet har jag närmare utvecklat min ståndpunkt i frågan vilka hastighetsöverträdelser som bör medföra återkallelse. Dessa uttalanden bör tjäna till ledning 24 vidtolkningen av ordet "avsevärt". Att den nya bestämmelsen i22§ endast nämner avsevärda hastighets- Prop. 1985/86:115 överskridandeninnebär inte att jag menar att en skärpt praxis inte skulle vara påkallad ocksåi fråga om de andra överträdelser som enligt mitt förslag uttryckligen nämns iden nya punkt 3 i 16 §. Att i fråga om dessa överträdelser generellt krävasynnerliga skäl för varning i stället för återkallelse skulle emellertid föraför långt. Dennaändring i förhållande till det remitterade förslaget medför att det behövs enövergångsbestämmelse. Den äldre lydelsen av 22 § bör fortfarande tillämpas ifråga om överträdelser som har ägt rum före ikraftträdandet. Jag föreslår attändringarna av 16 och 22 §§ träder i kraft . 1.3 Allmänna ombudens rätt att förelägga varning Lagrådethar tillstyrkt förslaget i denna del under förutsättning att varningspraxisförblir oförändrad. Medde förtydliganden jag förordar i fråga om 16 och 22 §§ bortfaller till stor delde av lagrådet påtalade olägenheterna med att praxis torde komma attändras. Jag ser därför inte något hinder mot att redan nu ge de allmännaombuden befogenhet att utfärda föreläggande om varning, särskilt inte omändringarna i denna del får träda i kraft än ändringarnaav 16 och 22 §§. Jag föreslår att den nu aktuella ändringen träder i kraft den1 . Jaggodtar lagrådets förslag till lydelse av 47a§, dock att ordet "körkortshavaren"i första stycket bör utgå. En varning kan nämligen riktas också mot den sominnehar ett körkortstillstånd (se 22 §). Jagvill härefter anmäla en ytterligare fråga som har samband med frågan om körkortsåterkallelser. 2 Omhändertagande av körkort vid misstanke om trafiknykterhetsbrott Iavvaktan på prövningen av frågan om återkallelse av ett körkort kan polismyndigheteller åklagare besluta att körkortet skall omhändertas. Bestämmelser om dettafinns i 23 § körkortslagen. Enligt första slyckel i den paragrafen skallkörkortet omhändertas bl. a. om körkortshavaren vid förande av motordrivetfordon eller spårvagn har gjort sig skyldig till grov vårdslöshet eller visatuppenbar likgiltighet för andra människors liv eller egendom eller företetttydliga tecken pä påverkan av starka drycker eller annat ämne. Ettkörkort skall också omhändertas om körkortshavaren misstänks för brott mot 4§ lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott och han före färdens slut förtärt starka drycker i sådan mängd att alkoholkoncentra tionen i blodet uppgick till . Körkortet skall då omhändertas 25 sedananalysbeviset har erhållits. Om det är fråga om ett brott mot 4§ 2 Prop.1985/86: 115 mom, trafikbrottslagen skall dock körkortet inte omhändertas omalkoholkoncentrationen inte uppgick till och omständigheterna vidbrottet kan anses mildrande. Bestämmelser om detta finns i 23 § andra stycketkörkortslagen. Bestämmelser om hur ett beslut om omhändertagande skallverkställas finns i 50 och 51 §§ körkortsförordningen (1977:722). Enligtlagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov får sådana prov företas på den som skäligenkan misstänkas för brott mot bl. Alkoholutandningsprovfår också rutinmässigt företas på bl. a. förare som stoppas vid en i förväganordnad trafikkontroll, som varit inblandade i en trafikolycka eller som kanmisstänkas för vissa andra brott enligt trafikbrottslagen eller vissaförseelser enligt väglrafikkungörelsen (1972:603). I förordningen (1976:1091)om föreskrifter rörande alkoholutandningsprov har ()bemyndigats att meddela föreskrifter för verkställighet av lagen om alkoholutandningsprov. Alkoholutandningsprovbygger på principen att det finns ett bestämt samband mellanalkoholkoncentrationen i utandningsluften och i blodet. Sådana prov kan företaspå olika sätt. Vanligen används enkla s.k. såll-ningsinstrument eller ampullersom mäter med tillräcklig grad av säkerhet kring den nedre straffbarhetsgränsen.Den moderna teknikutvecklingen har lett fram till konstruktionen av instrument,som med stor noggrannhet kan mäta alkoholkoncentrationen i utandningsluften. RPShar fastställt en kravspecifikation som skall läggas till grundför typgodkännande av sådana s. k. evidensinstrument. Förberedelser förtypgodkännande har inletts hos statens provningsanstalt. 2.2 skrivelse m. m. skrivelse till justitie- och kommunikationsdepartementen den 17 februari1986 har RPS tagit upp frågan om ökade befogenheter för polisen att ingripa medåtgärder som riktar sig mot körkortsinnehav i de fall en förare gör sig skyldigtill en allvarlig hastighetsöverträdelse eller trafiknykterhetsbrott. RPSföreslår sålunda att polisen ges befogenhet att omhänderta körkortet vidhastighetsöverträdelse med viss bestämd hastighet. Enligt RPS: s mening skulleen sådan åtgärd bidra till att den pågående utvecklingen mot allt högrehastigheter kan brytas. Vidmisstanke om trafiknykterhetsbrott skulle det enligt RPS innebära en avsevärd rationaliseringsvinst om ett beslut om omhändertagande kan grundas på resultatet av ett utandningsprov som tagits med ett evidensin strument. Ett beslut att omhänderta förarens körkort skulle då kunna delges den misstänkte och körkortet omhändertas i anslutning till utandningsprovet. slipper dä från den omgång och tidsutdräkl som följer av att blodanalysbeviset är tillgängligt försl någon vecka efter körningen. Det kan då vara svårt att nå den misstänkte för delgivning av beslutet om omhändertagande. Omhändertagandel försvåras också ofta av atl den misstänkte vid det tillfället anmäler förlusl av körkor- 26 tet.Genom det föreslagna förfarandet torde man ocksä enligt RPS uppnå Prop.1985/86: 115 en avsevärd preventiv effekt. Ifråga om tillförlitligheten av evidensinstrumenten hänvisar RPS till en rapporttill , avgiven av utredningen (Ju1980:5) angående alkoholutandningsprov som bevismedel vid misstanke om trafiknykterhetsbrott. 'Av rapporten framgår bl. a. följande. Detråder delade meningar mellan utredningsmannen och utredningens experterhuruvida man kan övergå till att använda analysresultat från evidensinstrumentsom bevismedel i mål om åtal för trafiknykterhetsbrott. Utredningsmannen ansersig inte kunna tillstyrka atl så sker medan flera av experterna menar alt detlabör vara möjligt. Utredningsmannens ståndpunkt grundar sig dock inte på atlinstrumenten i och för sig skulle vara otillföriitliga ulan på att enligtutredningsmannens uppfattning en s.k. statistisk efterkonlroll av mätresultatenför korrigering av felavdrag alltid måste göras. Med en sådan efterkonlrollskulle emellertid de fördelar som utandningsprov uppvisar i förhållande lillden vanliga blodanalysmeloden gå förlorade. - Jag har från chefen förjustitiedepartementet inhämtat aU statens mät- och provråd tillsammans medstatistisk expertis har anmodats att avge yttrande i den fråga som föranlettmeningsskiljaktighet inom utredningen. Utredningenär emellertid enig om alt analysresultat från evidensinstrument kan användassom underlag för beslut om omhändertagande av körkort enligt 23 §körkortslagen. Enligt utredningens mening har evidensinstrumentenotvivelaktigt tillräckligt goda mätegenskaper för att läggas till grund för ensä pass ingripande åtgärd som elt omhändertagande av körkortet ändå är.Förutsättningen för detta är all proven har analyserats i för ändamåletgodkända instrument. Utredningen anser dock att promillegränsen i sä fall börläggas på en nivå som inte obetydligt överstiger den som gäller förobligatoriskt omhändertagande efter blodanalys (0,), förslagsvis 1,0promille. Härigenom skulle den misstänkte kompenseras inte bara förinstrumentets mätfel utan också för den alkoholförbränning som i allmänhethinner äga rum mellan ett utandningsprov och ett blodprov. RPS:sförslag atl analysresultat från evidensinstrument skall få läggas till grundför provisoriska ingripanden enligt 23 § körkortslagen har som jag ser det godaskäl för sig. Det innebär att etl omhändertagande med stöd av 23 § andrastycket vid misstanke om s. k. promillekörning skulle kunna ske isamband med att misstanken uppkommer, t. ex. i samband med en trafikkontroll.Härigenom förstärks den preventiva effekten av ingripandet, lill gagn förtrafiksäkerheten. Dessutom är det inte tillfredsställande atl polisen f n.inte har möjlighet alt omhänderta körkortet ens 'Utredningsman: d. borgmästaren . Experter: Professorerna ger Bonnichsen, och , avdelningsdirektören samt rådmannen . vid klara misstankar om promillekörning,såvida inte ett ingripande kan Prop. 1985/86: 115 ske med stöd av 23 §första stycket körkortslagen. En ändrad ordning härvidlag skulle utgöra ettbetydelsefullt steg i kampen för ökad trafiknykterhet. Enligtuiredningen har evidensinstrumenten otvivelaktigt tillräckligt goda mätegenskaperför att analysresultatet skall kunna läggas till grund för beslut omomhändertagande av körkortet. Jag har på den punkten inte nägon annanuppfattning än utredningen. Jag föreslär därför atl 23 § andra stycketkörkortslagen ändras så att ett sådant förfarande blir möjligt. Somnämnts anses analysresultat från utandningsprov f. n. inte kunna användas sombevis i mål om ansvar för promillekörning. Delsamma gäller i fråga omstrafföreläggande. I den mån en körkortsåterkallelse grundas på brott enligt 4§trafikbrottslagen (jfr 18 § körkortslagen) får denna ståndpunkt betydelse ävenvid prövningen av frågan om återkallelse. Det kan därför diskuteras om det frånrättssäkerhetssynpunkt är försvarligt atl grunda ett beslut om omhändertagandepå analysresultatet från etl evidensinstrument, om det senare inte i enrättegång kan styrkas att alkoholhalten i blodet uppgått lill straffbartvärde, . Jag vill i sammanhanget erinra om attomhändertagande av körkortet inte får ske om alkoholhallen i blodet visserligenuppgick till 0,5 men inte till , om omständigheterna vid brottetkan anses mildrande. Föratt förebygga att omhändertagande beslutas i fall då blodprovet -som kan kommaatt las en eller annan timme efter utandningsprovet visar lägre värde änsistnämnda prov bör enligt utredningen promillegränsen för omhändertagandegrundat på utandningsprov läggas på en högre nivå än den som gäller förobligatoriskt omhändertagande (0,). Härigenom kompenseras denmisstänkte inte bara för mätfel hos apparaturen utan också för denalkoholförbränning som i allmänhet hinner äga rum mellan ett utandningsprov ochetl blodprov. Föregen del menar jag att frågan om vilken marginal som behövs i sammanhanget intebör avgöras lagstiftningsvägen. Så sker inte heller f. n. när det gällerblodanalyserna. Del får ankomma på berörda myndigheter alt se lill att man vidbestämningen av analysresultatet har en betryggande säkerhetsmarginal och altanalysen företas endast med hjälp av apparatur som provals och godkänts förändamålet. Föreskrifter om detta kan utfärdas av RPS. Sammanfattningsvisförordarjag att del nu öppnas möjlighet till att lägga analysresultatet från evidensinstrumenttill grund för omhändertagande av körkort enligt 23 § andra stycketkörkortslagen. Lagteknisktbör detla ske genom att orden "sedan analysbevisel har erhållits" i 23 § andra stycket första meningen får utgå och att ordet "uppgick" byts ut mot "kan anlas ha uppgått". Enmotsvarande ändring görs i styckets andra mening. Härigenom blir det möjligt all omhänderta körkortet utan att resultatet av en blodanalys behöver avvaktas. Ändring en medför inte någon skillnad för de fall då endast blodprovstagning sker.