prop · G903109 · 1985-12-31 00:00:00 — Motdenna bakgrurvd har det ansetts motiverat med särskildutrednir av förhållandet mellan den föreslagnavideocensuren samt trådsändningsbegreppet och censurförbudeti radiolagen. Kap. 3 i betänkandet ägras åtdetta. Gränsdragningenmellan fria och tillståndspliktiga trådsändningartas upp i kap. 4. Denna fcåga har tidigare utretts två gånger,senast av den parlamentariskt sammansatta massmediekonmitténi dess betänkande (SOU 1984:65) Via satellit och kabel.Konmittén 2 Vid betänkandetsavlämnande lade konmitténföljande samnan- sättning: kanslichefen jidersson, ordförande,sakkunnige , riksdagsledésnöternaGeorg och , direktören samtriksdagsledamöterna föreslogenhälligt att kravet på tillstånd när det gäller trådsändningar av radio- och TV-program till allmänhetenborde begränsas till sändningar som kan tas emot i bostäder; sändningartill andra lokaler än bostäder borde således enligt kommittén få bedrivasfritt. Närregeringen genom prop. 1984/85:199 tog ställningtill koimiitténs betänkande var den inte beredd att förorda ettomedelbart genomförande av det nämnda förslaget. Anledningen var den framlagdavideocensurpropositionen. Mot bakgrund av det förslaget menade föredragandestatsrådet i prop. 1984/85:199 att massmediekoimiitténs förslagskulle leda till att reglerna för offentlig återgivning av ett och samma program skulle blimycket olika beroende på om det var fråga om filmvisning, uppspelning av videogram ellerom trådsändning. Det framhölls också att gränsdragningenmellan uppspelning av videogram och trådsändning då skulle kunna ställa till svårigheter. Motdenna bakgrund har det uppdragits åt mig att göra förnyade överväganden om den lämpliga gränsdragningenmellan fria och tillståndspliktiga trådsändningar. Underarbetet med betänkandet har det hållits sju saimianträden medexperterna. 2 GRUNDLAGSBESTÄMElii5EK OMVTTRANDEFRIHETEN, INFOPMATIONSFRIHETTIiN OCH MÖTESFRIHETEN Enligtregeringsformen (RF, omtryckt 1982:940) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkradbl.a. yttrandefrihet, informationsfrihet och mötesfrihet (2 kap. 1 § RF).Yttrandefriheten definieras som frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sättmeddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor.Informationsfriheten beskrivs som frihet att inhämta och motta upplysningarsamt att i övrigt ta del av andras yttranden. Mötesfrihetenanges bestå i frihet att anordna och bevista sanmankamst förupplysning, meningsyttring eller annat liknande syfte eller för framförande avkonstnärligt verk. Begränsnit\garav yttrandefriheten, informationsfriheten och mötesfriheten får göras genomlag i den utsträckning som RF medger (2 kap. 12 § förstastycket RI?). En sådan begränsning får göras endast för att tillgodose ändijmål som ärgodtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränssningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har förarJ.ett den och inte heller sträcka sig så lårjgt attden utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsensgrundvalar. En begränsning får inte göras entiart på grund av politisk, religiös,kulturell eller annan sådan åsikådning (2 kap. 12 § andra stycket RF). Yttrandefrihetenoch informationsfriheten får begränsas med hänsyn till rikets säkerhet, folkförsörjningen,allmän ordning och säkerhet, enskilds anseerK3e, privatlivets helgdeller förebyggandet och beivrandet av brott. Vidare fårfriheten att yttra sig i näringsverksamhet begränsas. I övrigt får begränsning avyttrandefriheten och informationsfriheten ske endast om särskiltviktiga skäl föranleder det (2 kap. 13 § förstastycket RF). Vid bedömandet av vilka begränsningar som får ske medstöd av återgivna bestämmelser skall s.ärskilt beaktas vikten avvidaste möjliga yttrandefrihet i politiska, religiösa,fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter (2 kap. 13 § andra Som begränsning av yttrandefriheten och informationsfrihetenanses inte meddelande av föreskrifter som utan avseende påyttrandes innehåll närmare reglerar visst sätt attsprida eller motta yttranden (2 kap. 13 § tredje stycket RF). Mötesfrihetenfår begränsas endast av hänsyn till rikets säkerhet,till ordning och säkerhet vid saimankomsten eller till trafiken ellerför att motverka farsot (2 kap. 14 § första stycket PF). RF:snu återgivna bestämmelser fick i allt väsentligt sin utformninggenom lagändringar som trädde i kraft (SFS 1976:871). Bestänmelsernai RF om vilka begränsningar som får göras i yttrandefriheten gäller intetryckfriheten (2 kap. 1 § andra stycket RF). Beträffandetryckfrihten gäller i stället vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen(TF, omtryckt 1982:941). Någon närmare redogörelse för reglerna i TF skall inte lämnas här. Det förtjänar dockatt nämnas att det i förordningen föreskrivs ett kategoriskt censurförbud (1kap. 2 § första stycket TF). Vidare gäller attmyndigheter och andra allmänna organ inte får på grund aven skrifts innehåll, genom åtgärd som inte har stöd i förordningen,hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dess spridning bland allmänheten (1kap. 2 § andra stycket TF). Somskall utvecklas närmare i avsnitt 3.1.1 gällerenligt förordningen (1959:348) med särskildabestämmelser öreställnirvgar m.m., den s.k. biograf förordningen,i princip censur i fråga om offentlig förevisning av biograffilm. Föreskrifternai förordningen innebär en begränsning inte bara av yttrandefriheten (i film) utanockså av mötesfriheten, eftersom de tar sikte just påsammankomster av ett slag som i pricip omfattas av RF:s skydd för mötesfriheten(prop. 1975/76:209 s. 111). Filmcensuren motiveras emellertid av delvis andraintressen än de som enligt 2 kap. 14 § RF får ledatill att mötesfriheten begränsas. Denna bestämmelseger därför inte filmcensuren behövligtgrundlagsstöd. Medhänvisning till att filmcensuren skulle utredas avyttrandefri-hetsutredningen (Ju 1977:10) - se närmare avsnitt 3.1.2 - ansågs detvid tillkomsten av ändringar i RF, att censuren i avbidan påutredningens arbete borde få grundlagsstöd genom en övergångsbestämnelse till RF. Bestänmelsen finns intagen ipunkt 4 av övergångsbestäirmelserna till lagen (1976:871) om ändring iregeringsformen. Det föreskrivs där att vid ikraftträdandet (dvs. den 1 januari1977) föreliggande bestänmelser om att film inte får förevisasoffentligt, om den inte har godkänts för sådanvisning, gäller utan hir«3er av bestänmelserna om mötesfriheten i RF. Biografförordningensexisterande regler gäller alltså enligt denna punkt tills vidare. En skärpning avreglerna kräver däremot grundlagsändring (prop. 1975/76:209 s.170). Någon särskildbestäitmelse med anledning av att filmcensuren innebär en begränsning avyttrandefriheten har inte införts. Det torde ha ansetts att inskränkningsmöjligheternaenligt 2 kap. 13 § RF ger utrynme för filmcensuren (jfr prop.1984/85:83 s. 9). Somnämnts ovan kan enligt 2 kap. 13 § första stycket RF yttrandefriheten ochinformationsfriheten begränsas bl.a. om "särskilt viktiga skäl" föranlederdet. Under denna generalklausul hänfördes vid bestämmelsens tillkomst radiolagens (1966:755) dåvaranderegler om ensamrätt för att bedriva rundradioverksamhet(prop. 1975/76:209 s. 155). Avslutningsvisskall näranas att det genom regeln i 2 kap. 13 § tredje stycket RF står klartatt grundlagsskyddet för yttrandefriheten och informationsfriheten intehindrar en sådan reglering av yttranden som ha: en ren ordningsföreskriftskaraktär.Exempel på sådana föreskrifte;: är de bestänmelser om innehav och användning avradiosändare, säller i fråga om frekvenser och avgifter, samt bestämmelsernaom skyldighet att anmäla innehav av IV-mottagare till (x:h omavgift för innehavet (jfr anf. s. 156). 3 VIDBOCENSUREN, TRÄDSÄNDNINGARNAOCH RADIOLAGENS CENSURPÖRBUD Bestämmelser om filmcensur har funnits ivårt land . De regler som gäller finns i förordningen(1959:348) med särskilda bestämmelser om biograf föreställningar m. m., den s.k. biografförordningen (ändradsenast 1979:213). Reglerna i biografförordningengäller endast film. Någon definition av begreppet "film" lämnas emellertid inte i förordningen. biograf förordning, som upphävdes genom den nu gällande förordningen, talades detursprungligen om "rörliga fotografiska bilder eller så kallade biografbilder". Detta uttryck ersattesvid en företagen ändringi förordningen (SFS 1939:703) med"rörliga fotografiska bilder(biograffilm)". I den nuvarande förordningentalas det endast om "biograffilm" och "film", dvs. utan förklaringen "rörliga fotografiska bilder". I förarbetena till den nuvarande förordningen(prop. 1959:135, L2U 39, rskr 308) sägsmed avseerxSe på bl.a. begreppet bigraffilm, att förordningen, med vissa huvudsakligen redaktionella jämkningar, överensstämmer med den tidigare förordningen. Biografförordningensfilmbegrepp gäller erväast sådana bildersom framställts genom sedvanligt fotografisktförfarande, videogram i form avkassetter eller skivor, där upptagningen återges genom en teknik som utnyttjar elektriskasignaler, omfattas inte av förordningen. Förordningen gäller vidare endast av film. ErJ.igt vad som uttalats iprop. 1984/85:116 s. 14 menas med kravet påoffentlighet att filmförevisningen sker vid en sådan allmän saramankonst som avses i lagen (1956:618) om allmänna samnankomster eller en sådan offentlig tillställning som avses i allmännaordningsstadgan (1956:617). Detta betyder att biografförordnigen inte gällerall filmvisning ;. offentliga miljöer.Som exempel på fall som normalt inte omfattcis avförordningen kan nämnas visningar i skyltfönster, inne i varuhus eller på restauranger. I 2 § biograf förordningen föreskrivsatt det vid en biografföreställning inte får förevisas film, som inte dessförinnanhar godkänts av . Föreskriften är straffsanktionerad; den som Lippsåtligen bryter mot den kan dömas till bötereller fängelse (8 S). Enligt 3 § 1 mom. i förordningen fårbiografbyrån inte godkänna en film eller en del av en film om visandet avden på grund av det sätt som händelsernaskildras på och det sammanhang som de förekommer i kan verka förråande eller skadligt upphetsandeeller förleda till brott. Inte heller får en film eller en del av en film godkännas om visandet av den kan anses olämpligt med hänsyntill rikets förhållande till frännande makt eller kan lända till upplysning om förhållanden,vilkas uppenbarande kan medföra men för försvareteller eljest för rikets säkerhet. Biografbyrån får också i annat fall vägragodkänna en film eller en del av en filmom byrån finner att visandet av denuppenbarligen skulle strida mot allmänlag. Censurgrunderna "förråande" o:h "skadligt upphetsande"torde vara de ojämförligt mest tillämpade. Biografbyråns praxis har beskrivits i filmcensurutredningensbetänkande (SOU 1969:14) Filmen, censuroch ansvar, s. 24. Av beskrivningen framgåratt det stora flertalet ingripanden mot filmer görs i syfte att eliminera grov brutalitet, destruktivitet, råhet och sadism. Bildkategorier som ofta föranleder förbudeller klippning är sålunda t.ex. långvariga råa slagsmålmed inslag av grymhet och blodsutgjutelse, detaljerade eller utdragnaskildringar av grymhet mot människoreller djur, olika former av tortyr, närgångna skildringar av avrättnigar eller avancerade skräckscener med dijdshot, mord, dråp eller självmord. När det gällersexuella förhållanden ingriper man mot skildringar som innefattarsadism eller tvång. - I prop. 1984/85:116 s. 18 har uttalats attdenna beskrivning av praxis i huvudsak torde vara giltig fortfarande. Dehittills behandlade censurgrunderna gäller den s.k. vuxencensuren, dvs. censuren i fråga omfilmer som är avsedda att visas bara för dem somhar fyllt . Härutöver har biografbyrån till uppgift att åldersklassificerafilmer på det sättet att den skall vägra godkänna enfilm för visning som barnfilm i den mån filmen kan vålla barn i aktuell åldersgrupp psykisk skada. Åldersgruppernaärenligt förordningen tre: barn , barnsom fyllt men inte och barn som fyllt 11 men inte (3 § 2 mom.). Kravetpå förhandsgranskning gäller inte om annan film än sådan somberör försvaret eller eljest rikets säkerhetvidkommande förhållanden visas i samband med undervisningen vid läroanstalt.Inte heller gäller kravet om regeringen på ansökanmeddelat befrielse från biografförordningens tillämpning (9 §). Besluteni fråga om godkännande av filmer fattas som nämnts avstatens biografbyrå. Till byrån är knutna två rådgivande organ, ochstatens barnfilmnämnd. Ett beslut av biografbyrån om förbudeller censuråtgärd kan med ett undantag överklagasgenom besvär hos regeringen. Försäljningenav videobandspelare för hemabruk började öka markant i vårt land . En av orsakernatill detta véu: att biograffilm i växandeutsträckning började förekonma påvideokassetter föruthyrning till allmänheten. början förekom det ofta grova våldsskildringari de filmer som fördes över på hyr kassetter. Reglerna om förliandsgranskningi biograf förordningen gäller som nämnts inte videogram och några särskildaregler med sikte på videouthyrningen fanns inte. De missförhållandensom ansågs föreligga på cmurådet ledde till att antog lagen (1981:485)om förbud mot spridning av filmer och videogram med våldsinsLag,den s.k. videovåldslagen (omtryckt 1982:563). Somframgår av dess titel giiller videovåldslagen både filmer och videogram. Medvideogram åsyftas enligl; lagens förarbeten(prop. 1980/81:176 s. 12) - i enlighet med def:Lnitionen i lagen (1978:487) ompliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar, den s.k.pliktexemplarslagen - en anordning, på vilken det finns en upptagning som är avseddatt återges i form av rörliga bilder, med eller utan ljud, genom en tekniksom i något skede utnyttjar elektriska signaler. Anordningen kan vara ett bandeller en skiva. Videovåldslagenshuvudregel i 1 § gäller det s.k, extremvåldsförbudet. Förbudetirmebär att filmer och videogram med närgångna eller långvariga sikildringår av att någon utsätts för rått ellersadistiskt våld inte i yrkesmässig verksamhet eller annarsi förvärvssyfte får spridas till allmänheten genom saluhållningeller annat tillhandahållande eller genom visning. Förbudet gäller dockbara om spridandet med hänsyn till framställningens syfte ochsammanhang samt omständigheterna i övrigt är uppenbart oförsvarligt. Förutomregeln om extremvåldsförbud innehåller lagen i 2 s en särskild bestämnelsetill skydd för barn . Det föreskrivsdär att filmer och videogram med ingående skildringar avverklighetstrogen karaktär som återger våld eller hot cm våld mot människoreller djur inte får i yrkesmässig verksamhet eller annars i förvärvssyfteläranas ut till barn eller spelas upp vid särskiltanordnad visning, när något sådant barn är närvarande. Förbudetenligt 1 § gäller inte filmer som har godkänt enligtbiografförordningens bestämmelser om vuxencensur och inteheller videogram med samma innehåll. FÖrhwdet enligt 2 § gäller intefilmer som biografbyrån har godkänt enligt bestämmelserna om barncensur och inte heller videogrammed samma innehåll (3 §). Undantagnafrån videovåldslagens tillämpningsområde är sådana biografföreställningar som avses i biografförordningen(4 § 1) och sådana sändningar av TV-program som sker med stöd av 5 § förstaeller tredje stycket radiolagen (1966:755) eller med stöd avlagen (1978:479) om försöksverksamhet med närrdio (4 § 2). Videovåldslagengäller således inte de TV-program som sänds avSveriges eller . Inte heller gällerlagen svenska eller utländska rundradiosända TV-program som vidaresänds icentralantennanläggningar. Överträdelse av förbuden enligt 1 och 2 §§ videovåldslagenkan leda till att den skyldige döms till böter eller fängelse (5 §). Radiolagen(1966:755, omtryckt 1972:240, ändrad senast 1985:676) ligger till grund för den rättsligaregleringen av ljudradio- och TV-verksamheten i vårt land. Eftersom det idirektiven till mig -avsnitt 2.3 - lämnas en ganska ingående redogörelse förreglerna i lagen, skall här bara tas upp det som är av särskiltintresse för censur- och våldsskildringsproblematiken. Radiolagengäller inte bara radiosändningar, dvs. elektromagnetiska vågor somfortplantar sig i etern, utan också trådsändningar. Begreppet trådsändning är avcentral betydelse i detta sammanhang. Därmed menas enligt 1 § radiolagen "ljud, bildeller annat meddelande som sänds med hjälp av elektromagnetiska vågor vilkaärobundna vid särskilt anordnad ledare". Enligtsin ordalydelse omfattar denna definition bl.a. all trädbundenbildöverföring sojii sker med hjälp avelektromagnetiska vågor. Om tråden är kort eller lång spelar ingen roll. Av motiven till lagen framgåremellertid att trådsändningsbegreppet inte skall tolkas alldelesbx>kstavligt. Föredragande departementschefen yttrade nämligen följande(prop. 1966:149 s. 36): Detskulle kunna göras gällarde att den rent tekniska innebörden avdefinitionen omfattar även överföringar som uppenbarligen inte bör i förevarandehänseende betraktas som trådsändningar, t.ex. överföring avtal, sång eller musik från en mikrofon till en högtalarevid konsert, folkmcte eller under liknande förhållanden,eller uppspelning av granroofcnskiva eller ljudband. Det har inte visat sig möjligt attkomma fram till en definition scm är på en gång lämpad för lagtext och tekniskt oantastlig och som heltutesluter att begreppet trådsändning får denna vida innebörd. Detta fårgivetvis inte leda till den orimliga tolkningen att lagförslagetsbestämmelser om trådsändning skulle vara tillämpliga på överföringar sådana somde nämnda. Entolkning med ledning av motiven ger alltså som resultat att "uppspelning avgrammofonskiva eller ljudband" inte skall anses som trådsändning iradiolagens mening. Motiven nämner inte videogram bland de upptagningar som kanspelas upp utan att det är fråga om trådsändning. Men det bör inte leda till slutsatsenatt uppspelning av videogram alltid skulle vara att räkna somtrådsändning. Ty när radiolagens regler kom till vid mitten av1960-talet hade videotekniken endast begränsad spridning. Istället är det tydligt att de skäl som föranlettatt uppspelning av grammfonskivor och ljudband inte skall anses som trådsändningtalar i sanma riktning i fråga om uppspelning av videogram. Det äremellertid inte utan problem att utesluta vissa uppspelningar från vad somskall räknas som trådsändningar. Det gör trådsändningsbegreppetoskarpt. Till detta blir det anledning att återkomma. FörutombegrsHJet trådsändning finns det anledning att uppmärksammalegaldefinitionerna av begrepipen ruridradiosärtdning och radioprogram.Vad som särskilt bör understrykas här är attrundradiosärxäningsbegreppet även omfattar trådsändningaroch att med radioprogram också avses en trådsändnings innehåll. En synnerligen viktig regel med tanke på censur- och våldsskildringsproblematikenär slutligen det censurförbud förmyndigheter och andra allmänna organ som efter förebild av 1 kap. 2 § TF har tagits in i 8 § radiolagen.Allmänna organ får enligt denna bestämmelses första stycke "inte i förväg granskaeller föreskriva förhandsgranskning av radioprogram", dvs. blandannat trådsändningars innehåll, och inte heller "förbjuda radiosändningeller trådsändning på grund av dess innehåll". Censurförbudetgäller dock enligt paragrafens andrastycke inte i fråga om bild som återger eller del därav och som innehållerupplysning av betydelse för rikets försvar. Radiolagens censurförbudbetyder att filmer som visas i TV inte omfattas av biografförordningens bestämmelser. Censurförbudet är i första handavsett att vara en garanti för allmänradions och allmäntelevisionenssjälvständighet i det löpande programarbetet. Det underströks av departementschefen när förslaget tillradiolag remitterades till lagrådet (prop.1966: 149 s. 33). Departementschefen betonade i likhet med utredningsmarmen somförst hade lagt fram förslaget,* att förbudetskulle vara ägnat att stärka allmänhetensförtroende för programverksamheten och att det också kunde vara en fördel,om statsmakterna gentemot främmandestater eller inhemska påtryckningsgrupper kunde åberopa att myndigheter gencm lag är förhindradeatt blanda sig i programverksamheten. Departementschefen framhöll emellertid också (s. 33 f) att principen om yttrandefrihet i radio krävde att inte heller innehållet i andra sändningarän utsattes för förhandsgranskningeller belades med sändningsförbud. Efter radiolagens tillkomst har censurförbudet fåttökad räckvidd på flera sätt. En omständighetär videoteknikens utveckling, något som jag skall återkomna till i avsnitt 3.3.5. En annan omständighet äratt det har tillkomnit nya * Betänkandet (SOU 1965:58)Radioansvarighetslag. 6 1985/86. rundradioformer utöverallmänradion och allmäntelevisionen i Rad i o-koncernens regi.Utvecklingen började med närradion, nu främstreglerad i närradiolagen (1982: 459, ändrad : 678). Nästa steg togs med lagen (1981:508) om radiotidningar(ändrad senast 1985:385). Härefter har det genom lagen (1984: 115) om försöksverksamhetmed särskild trådsändning (ändrad 1985: 679) blivit mlöjligt att i kabelnät vidaresända program från s.k. kommunikationssatelliter. senast är det den vid 1984/antagna lagen (1985:; 677) anlokala kabelsändningar som utsträckt censurförbudetsräckvidd (kabelsändningslagen behandlas närmare i avsnitt 3.1.4). (Ju 1977: 10) tillkallades föratt utreda frågan om en nyyt;trandefrihetsgrundlag. Den nya grundlagsregleringen borde eriligt direktivenomfatta alla de medier som kan ha särskildbetydelse för den fria åsiktsbildningen i samhället. För utredningsarbetet skulle TF varaett mönster. I direktiven behandlades bl.a. frågan om filmcensurens vara eller icke vara.Departementschefen yttrade i den delen bl.a. (Kommittéberättelsen 1978del II s. 78): föreslogår 1969 i sitt tidigare nämnda betänkandeatt vuxencensuren helt skulle avskaffas och att eventuella ingripanden motfilmer, i likhet med vad som gäller i fråga om andra medier, skulle ske i efterhand. borde yttrarv3efriheten i film som viseis offentligt ges sammainnehåll och omfattning som yttrandefriheteni radio/TV och pressen. I konsekvens härmedlade utredningen fram förslag till en filmansvarighetslagsom i sak var nära anpassad till TF och formellt istora delar var utformad i anslutning till reglerna i radioansvarighetslagen.Som jag redan har nämnt ledde utredningens förslag emellertid inte till några lagstiftningsåtgärden. Regler som hindrar att yttranSen utsätts för förhandsgranskning av offentliga organ hör till de .allra viktigaste inslagen i ett skydd för yttrandefriheten. För att censur i någon form skall kunna godtas måste därför krävas starka skäl.Det bör ankomma på den kommittésom nu skall tillkallas att överväga om det föreliggertillräckliga skäl att behållanågon form av vuxencensur på filmens område.Att viss barncensur behövs synes vara ganska klart. i likhet medfilmcensurutredningen skulle stanna föratt vuxencensuren bör avskaffas, får den bl.a. överväga cm i stället -såsomfilmcensurutredningen förutsatte - möjligheterna till efterhandsingripanden bör utvidgas i någonmån genom en bestämmelse rörandepornografi och våldsframställningar. Departementschefen berördeockså videogrammens ställning. Han uttalade att de särskilda frågeställningar som ärknutna till en grundlagsreglering av dem inte torde skilja sig på något avgörande sättfrån vad som gäller i frågaom film. Sanma regler torde därför i allt väsentligtkunna gälla. överlämnade betänkandet (SOU 1983: 70) yttrandefriheten. Det innehåller bl.a. ett förslagtill yttrandefrihetsgrundlag (YGL) som avses gälla vid sidan av TF. Lagförslagetbygger på de bärande principerna i TF och avser yttranden som görs offentliga i program i eter- eller trådsändningar,Ijudupptagnigar, upptagningar av rörligabilder (dvs. med nuvarande teknik filmer och videogram) samt sådana sceniska framställningar och utställningar för vilka den som driver verksamheten har valt attutse en utgivare. Utredningen finner det inte nödvändigt attdet i YGL tas in någon definition av begreppet trådsändning. Ibetänkandet yttras (s. 294) att innebörders ärdensamma som i radiolagen: "ljud, bild eller annat meddelande som sänds med hjälpav elektranagnetiska vågor vilka äro bundna vid särskiltanordnad ledare".