prop · G9039 · 1985-12-31 00:00:00 — Genom dessa kan de komma till talsmed de ansvariga cheferna. I viss utsträckning har de också t. ex. förbandsvisbildat egna sammanslutningar för att tillvarata sina intressen gentemotmyndighetssidan. De värnpliktiga förtroendemännen har här viktiga uppgifter. Oaktatden utveckling som har skett och som kan förväntas ärdet helt klart att de värnpliktigas samverkansorgan och egna sammanslutningarinte har en omfattning och stabilitet som kan mäta sig med de fackligaorganisationerna. Det är därför inte en realistisk tanke att de värnpliktiga idisciplinärendena alltid kan få tillräckligt med stöd och hjälp av sina egnaförtroendemän och organisationer. Det är alltså nödvändigt att finna ocksåandra former för hjälpen till de värnphktiga. Åklagarmyndigheteni föreslår i sitt remissvar att den som är föremål för ettdiscipHnförfarande bör kunna få biträde av en jurist under utredningen.Förslaget berör frågan om rättshjälpslagens (1972:427) tillämplighet på demilitära disciplinärendena. I och för sig lämnar rättshjälpslagen utrymme förallmän rättshjälp åt t. ex. en värnpliktig som är föremål för ettdisciplinförfarande. Det torde dock i ett disciplinärende inte komma i frågaatt en värnpliktig annat än undantagsvis bedöms ha sådant behov av juridisktbistånd som avses i rättshjälpslagen. Behovet av sakkunnig hjälp får därförtillgodoses på något annat sätt. Enlösning är därvid att lill de värnpliktigas förfogande ställa ekonomiska medelsom kan användas för att bekosta t. ex. generella insatser för att stärka devärnpliktigas ställning i disciplinärendena. Lämpligen bör ett visst beloppkunna disponeras av de värnpliktigas centrala förtroendeorgan, dvs. Det bör ankomma på regeringen att meddela närmareföreskrifter om användningen av beloppet. Dennalösning är enligt mitt synsätt det lämpligaste sättet att åtminstoneinledningsvis tillgodose de värnpliktigas behov av särskilda stödåtgärder. Närdet nya ansvarssystemet har varit i tillämpning någon tid kan det finnasanledning att på nytt ta upp denna fråga. Mittförslag: - Beslut om disciplinpåföljd skall verkställas så snart detkan ske sedan beslutet har vunnit laga kraft. -Beslut om extratjänst eller utegångsförbud får verkställas fastän beslutet intehar vunnit laga kraft, om det behövs av hänsyn till ordningen inomförsvarsmakten eller av någon annan särskild anledning. MAK: s förslag:Överensstämmer med mitt förslag (Betänkandet s. 79- Prop. 1985/86:9 81). Remissinstanserna:Flera remissinstanser anser att beslut om disciplinpåföljd alltid skall fåverkställas utan hinder av att beslutet inte har vunnit laga kraft(Remissammanställningen s. 167 f). Skälenför mitt förslag: F. n. gäller att ett beslut om disciplinstraff skallverkställas utan hinder av att beslutet inte har vunnit laga kraft. Samma regelfinns beträffande ålagda tillrättavisningar. Grunden för dessa bestämmelser ärdels att en snabb verkställighet i hög grad anses bidra till att upprätthålladiscipUnen, dels att den felande har ett intresse av att verkställigheten inteskjuts framåt i tiden. De nuvarande reglerna har dock kritiserats häftigt,varvid det bl. a. har hävdats att besvärsrätten i betydande utsträckningsaknar praktiskt värde, vilket självfallet är otillfredsställande frånrättssäkerhetssynpunkt. MAKhar som motivering för sitt förslag att disciplinpåföljderna normalt fårverkställas först sedan beslutet vunnit laga kraft pekat på att inskränkningari de värnpliktigas fritid relativt sett har blivit mera kännbara än de var närnuvarande lagstiftning tillkom. MAK hänvisar till att de värnpliktigas fritidgenom lediga och ständig nattpermission nu är betydligt längre ochdärmed värdefullare . Dessa aspekter medför enligt MAK atträttssäkerhetshänsynen när det gäller de "fritidsinskränkande"påföljderna väger tyngre nu än vad de gjorde tidigare. Somskäl mot en omedelbar verkställighet av discipUnbesluten anför MAK också attkunskapen om de nuvarande möjligheterna tiU inhibition av verkställigheten avdiscipUnstraff och tillrättavisningar är otillräcklig bland såväl befäl somvärnpliktiga. Detta har enligt MAK lett till att möjligheterna inte utnyttjas isärskilt stor utsträckning. Med nuvarande tidsramar är det också orealistisktatt ens tänka på att pressa in en tillräckligt omfattande information omrättsvårdssystemet på schemat, hävdar MAK. Det är följaktligen enligt MAK: smening nödvändigt att tillskapa särskilda rättssäkerhetsregler i stället föratt förlita sig på att de inblandade har tillräckliga kunskaper för att kunnatillvarata sina egna intressen. MAK:s förslag innebär alltså att disciplinpåföljder enligt huvudregeln inte fårverkställas förrän beslutet har vunnit laga kraft. Klagotiden bör enligtförslaget vara . Remissinstansernahävdar nästan genomgående att disciplinbeslut bör kunna verkstäUas omedelbart.I annat fall är risken för förhalningsförsök från t. ex. värnpliktigas sidapåtaglig. Minuppfattning är att ett miUtärt discipUnsystem skaU avvika så Utet som möjligt från motsvarande regler för samhället i övrigt. Särlösningar för de militära förhållandena bör inte väljas, om det inte finns starka skäl. Jag har inte blivit övertygad om att ett krav på lagakraftägande beslut före verkställigheten i ett discipHnärende kommer att få sådana konsekvenser som remissinstanserna har uttryckt farhågor för. Jag tror tvärtom att de allra flesta som efter ett förfarande, som uppfattas som rättvist, åläggs en disciplinpåföljd för en förseelse som de vet med sig att de har gjort är beredda att underkasta sig påföljden. Om sedan klagotiden görs kortare än vad t. ex. förvaltningslagen föreskriver, anser jag att risken för onödiga 71 dröjsmålmed verkställigheten kan förhindras ytterligare. Dessutom finns enligtförslaget en möjlighet att förordna om omedelbar verkställighet i de fall dådet finns särskilda skäl till det. Jag ställer mig alltså bakom MAK: s förslag1 principfrågan när en myndighets beslut om disciplinpåföljd får verkställas. Några remissinstanser tarupp frågan om verkställigheten av fritidsstraff . Manpekar på att MAK: s förslag att kortare utegångsförbud inte får verkställas påtjänstefria dagar kan få egendomliga konsekvenser och dessutom är ägnat attminska den preventiva effekten av påföljden. Enligtmitt förslag i avsnitt 2.2.4 kan utegångsförbud inte åläggas . Någon särskild regel som begränsar verkställigheten tilltjänstgöringsdagar kan därför inte komma i fråga, eftersom verkställighetenskall ske i en följd. Mittförslag: En krigsman som uppträder berusad eller som stör den allmännaordningen eller ordningen inom försvarsmakten eller utgör en fara fördisciplinen får omhändertas. - Alkolholhaltiga drycker eller andra berusningsmedelsom påträffas hos den som har omhändertagits på grund av bemsning skall kunnatas ifrån honom. - Krigsmän får underkastas kroppsvisitationoch undersökningar med avseende på skåp och andra förvaringsutrymmcn föreftersökande av föremål som de oiovligen bär på sig eller eljest innehar istrid mot gällande föreskrifter. MAK:s förslag: Överensstämmer med mitt utom att MAK inte lämnar något förslag omkroppsvisitation och undersökning av skåp m. m. MAK föreslår även att enomhändertagen som är misstänkt för brott skall få hållas kvar under högst 24timmar i avvaktan på överlämnande till poUsen (Betänkandets. Remissinstanserna:Inte någon remissinstans ifrågasätter behovet av att kunna omhänderta personersom uppträder berusade eller störande på annat sätt. Ett par remissinstanserifrågasätter om inte tvångsmedel bör kunna tillgripas också i andra fall än vadMAK föreslår (Remissammanställningen s. 168-170). Skälenför mitt förslag: I det nu förordade nya ansvarssystemet skall de militäramyndigheterna inte ha några befogenheter att ålägga straffrättsliga påföljder.Enhgt MAK synes det från systematiska utgångspunkter lämpU-gast att ocksåavskaffa den särskilda rätten att tillgripa straffprocessuella tvångsmedel somtillkommer militära befattningshavare enligt militära rättegångslagen. MAKpekar i sammanhanget också på att ingen annan myndighet utanför rättsväsendethar några sådana befogenheter enligt gällande lag. Försvarsmaktens verksamhetär av sådan natur att vissa möjligheter att Prop. 1985/86:9 ingripa medtvångsåtgärder mot personer som gör sig skyldiga till allvarligaredisciplinbrott måste finnas. Som MAK har föreslagit bör detta ske genom attvederbörande blir föremål för ett omhändertagande. Ocksåi enlighet med MAK: s förslag finns det alltjämt ett behov av en motsvarighettiU det nuvarande institutet tagande i förvar med i huvudsak samma rekvisit somfinns i 36 § militära rättegångslagen. Detav MAK föreslagna förfarandet vid omhändertagande överensstämmer i stora dragmed vad som gäUer nu vid omhändertagande enligt 13-17 §§ poUslagen (1984:387)och lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m. m. MAKtar upp frågan om också anställd militär personal i fredstid bör omfattas av deföreslagna reglerna om omhändertagande. Med hänvisning till att det är mycketsällsynt att tvångsmedel av denna art riktas mot anställd personal och till attdet också på detta område bör råda likställighet meUan anställd militär resp.civil personal har MAK stannat för att låta de föreslagna reglerna gälla endastför dem som omfattas av de nya disciphnbestämmelserna. Domstolsverketanser att tvångsmedel bör kunna tillgripas mot all personal som störordningen, bl. a. för att den som avser att göra ett ingripande inte skallbehöva ställas inför identifikationsproblemen. Jagdelar MAK: s uppfattning att det i fredstid inte finns anledning att gemöjlighet att tillgripa tvångsmedel mot anställda inom försvarsmakten. Jag trordärvid inte att identifikationsfrågan kommer att vålla några särskilda problem. EnligtMAK: s förslag skall endast personal i uniform kunna tas om hand på allmänplats. Ett par remissinstanser föreslår att också civilklädda värnpliktiga skaUkunna tas om hand om de uppträder störande på allmän plats. Densistnämnda frågan har varit aktueU i åtskilliga sammanhang, bl. a. medanledning av att civilklädda värnpliktiga uppträtt störande på t. ex. tåg och flygplanunder veckoslutsresor. " Att ge militär personal befogenhet att ingripamed tvångsmedel mot civilklädda värnpliktiga på allmän plats är förenat medåtskilliga principiella och praktiska svårigheter. Det främsta skälet mot enutökning av de militära befogenheterna rör identifikationsfrågan. Det äruteslutet att utöver den mycket begränsade befogenhet som finns , ge militärpersonal rätt att på allmän plats avkräva civila medborgarelegitimationshandlingar. Därigenom blir det i praktiken omöjligt för den somingriper att skilja ut de värnpliktiga från övriga. Det är också principielltviktigt att låta samhällets civila organ svara för ordningens upprätthållandepå allmänna platser. Jagkan därför inte ställa mig bakom kravet att ingripande skall kunna ske motmilitär personal som uppträder civilklädd utanför militärt område. MAK:s förslag att den som är misstänkt för brott, för vilket kan följa fängelse iminst , får hållas kvar för att överlämnas tillpolismyndigheten har föranlett en del kritik från remissinstanserna. JOmenar således att man inte alltid kan utgå ifrån att en brottsmisstänkt kan överlämnas till polisen . Under krig och andra utomor- 73 Prop.1985/86:9 dentliga förhållanden bör nuvarande regler om förvarsarrestdärför behållas enligt JO. Överåklagareni pekar på att det enligt 24 kap. 7§ andra stycket rättegångsbalkenföreligger rätt för var och en att gripa den som har begått brott, på vilketdet kan följa fängelse, om den brottslige anträffas på bar gärning eUerflyende fot eller den som är efterlyst för brott. Den gripne skall skyndsamtöverlämnas till närmaste polisman. Någon tidsgräns är inte utsatt.Överåklagaren ifrågasätter på grundval av detta om MAK: s föreslagna regel omkvarhållande behövs, särskilt som den enligt överåklagaren synes utgöra eninskränkning av bestämmelsen i . Överåklagaren anser detvidare - liksom ett par andra remissinstanser - vara stötande för rättskänslanatt den som har begått ett grovt brott måste försättas på fri fot, om han t.ex. på grund av brister i samfärdseln eller andra hinder inte kan överlämnastill polis . Jaginstämmer i den kritik som överåklagaren har fört fram beträffande denföreslagna regelns innebörd mot bakgrand av gripandereglerna i rättegångsbalken.EnUgt min mening bör dessa sistnämnda regler täcka de situationer som avses medMAK: s förslag. Jag anser därför att den särskilda regel om överlämnande tillpolisen som MAK har föreslagit skall utgå. JOframhåller i sitt remissvar att militära chefer under krig,beredskaps-tillstånd och även under längre övningar borde kunna besluta ombeslag, kroppsvisitationer och kroppsbesiktning. Civila myndigheter finns då enligtJO inte alltid att tillgå med tillräckligt kort varsel. JOberör ett problem som har uppmärksammats alltmer , nämligen attvapen, ammunition, sprängämnen, rökfacklor m. m. oiovligen förs ut frånmilitära områden och därefter förorsakar skador eller risk för skador ute isamhället. I vissa fall som främst har gällt rökfacklor har också omfattandeskador åstadkommits. Ett särskilt problem i sammanhanget är att sådana föremålsom nu avses har medförts på allmänna färdmedel dvs. även på flygplan - avvärnpliktiga på permissions- och utryckningsresor m.m. Därvid har det uppkommiten påtaglig risk för säkerheten ombord. Beträffanderesorna har det också förekommit att enskilda värnpliktiga varit berusade efterförtäring av medförda alkoholdrycker. I åtskilliga fall har dessa värnpliktigasbeteende helt naturligt upplevts som störande av övriga resenärer. Under främstflygresor har också i enstaka fall säkerheten äventyrats av berusadevämpUktiga. Enviktig princip i vårt samhälle är att det i första hand ankommer på polisen attsvara för ordning och säkerhet. Genom särskilda föreskrifter har det dessutomlagts på befälhavare på tåg, fartyg och flygplan att ha motsvarande ansvar ochbefogenheter vad gäller verksamheten ombord. Det är således inte någon uppgiftför försvarsmakten att övervaka och vid ordningsstörande verksamhet ingripa motvärnpliktiga när de på fritid vistas utanför kaserngrindarna. Vissa undantaghar dock gjorts vad gäller militär personal i uniform. Den principiellaansvarsfördelning som gäller f n. meUan poUsen och försvarsmakten bör enligtmin uppfattning inte ändras med anledning av de 74 problem som jag nu har redovisat. Detta får dockinte innebära att för- svarsmaktenundandrar sig att inom ramen för sina uppgifter och befogenheter medverka tillatt problemen bemästras. Jag vill framhålla att en hel del redan har gjorts föratt förhindra att militär materiel kommer till felaktig användning. Genomsådana åtgärder har t. ex. vapenstölderna ur militära förråd reduceratsavsevärt. Närdet emellertid gäller att förhindra att värnpliktiga bryter mot reglerna ocht.ex. tar med sig sprängmedel, rökfacklor m.m. från de militära anläggningarnahar den hittillsvarande lagstiftningen inte tillåtit annat än ytligakontrollåtgärder. Det har sålunda ansetts tillåtet för de militära cheferna attföreta skåpvisitationer och att undersöka väskor i samband med in- ochutpasseringar vid kasernvakten. Den rättsliga grunden för dessa åtgärder haremellertid bedömts bräcklig och inte medgett mera ingripande åtgärder. Dettahar också påtalats av JO i en framställning till regeringen. Enligtmitt synsätt är det nödvändigt att ge de militära cheferna sådana befogenheteratt de kan söka igenom personer som misstänks ha något föremål på sig i stridmot gäUande föreskrifter. De bör också utan att någon misstanke finns i detenskilda faUet få undersöka väskor och annat handbagage stickprovsvis eller ianslutning till större undersökning som företas av särskild anledning.Befogenheterna bör gälla bara inom militära områden och andra områden somdisponeras av försvarsmakten. Medhänsyn tiU det anförda bör den lag som reglerar det nya disciplinansvaretkompletteras med regler om rätt för militära förmän att i den omfattning somjag har förordat genomföra kroppsvisitation m. m. Föratt det inte skall råda någon tvekan om det rättsenliga i de visita-tioner avskåp och andra särskilda utrymmen m. m. som det av säkerhetsskäl är nödvändigtatt genomföra bör också regler härom föras in i den nya lagen. 2.2.10Klagan över beslut om disciplinpåföljd Mittförslag: Myndighetens beslut om disciphnpåföljd får i vissa fall omprövas avmyndigheten. - Beslut om disciplinpåföljd får i övrigt överklagashos tingsrätten. Tingsrättens beslut får överklagas till hovrätten. Mothovrättens beslut får talan inte föras. - Besvärstiden vid överklagande av myndighetensbeslut skall vara . - Vid domstolarnas prövning av besvärentillämpas lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden. MAK: s förslag:Överensstämmer med mitt utom att kommittén föreslår att besvär mot myndighetensbeslut skall föras . (Betänkandet s. 74-78). Remissinstanserna: Fleraremissinstanser förordar att besvären prövas av en särskild disciplinnämnd somär knuten till försvarsmakten. Någon remissinstans anser att besvären skallprövas av en överordnad militär Prop.1985/86:9 myndighet. Ett par remissinstanser vänder sig mot att besvären skallhandläggas enligt ärendelagen i domstolarna (Remissammanställningen s.170-172). Skälen för mitt förslag: Enligt nuvarande regler fullföljs talan motbeslut . i disciplinmål genom besvär till allmän domstol och mot ålagdtillrättavisning i de flesta fall genom klagan hos högre chef i ett nyttsystem bör det självfallet finnas en rätt att överklaga myndighetens beslut omdisciplinpåföljd. Jag delar den av MAK uttryckta uppfattningen attfull-följdsordningen bör vara enhetUg. Vadförst gäller frågan om överprövning inom myndigheten av disciplinbeslutenföreslår MAK att beslut av bataljonschefen och kompanichefen skall kunnaomprövas av myndigheten. Jaghar också den uppfattningen att beslut av lägre chefer inte skall kunnaöverklagas direkt till ett utomstående organ utan att det i sådana fall börfinnas en möjlighet att göra en omprövning av beslutet inom myndigheten. Jaghar dock i det föregående (avsnitt 2.2.6) förordat en enklare modeU än MAK fördelegering av beslutsbefogenheter inom myndigheten. Som en konsekvens av dettaanser jag att en omprövning av ett discipUnbeslut skall kunna ske inommyndigheten i alla de fall då beslutet har fattats av någon annanbefattningshavare än myndighetschefen eller dennes stäUfö-reträdare. 1praktiken torde MAK: s och mitt förslag ha samma innebörd. I omprövningsärendetbör beslutet självfaUet fattas på myndighetens vägnar av myndighetschefen ellerdennes ställföreträdare. Ifråga om rätten till fullföljd av talan mot myndighetens beslut anser MAK atten sådan rätt bör finnas oavsett om beslutet har fattats efter omprövning avett tidigare beslut eller om det är sådant att omprövning inte är tillåten. Jaghar samma synsätt som MAK i denna fråga. Denprincipiellt viktigaste frågan i detta sammanhang gäUer vilket organ utanförmyndigheten som skall pröva besvären. MAK diskuterar tre olika modeller. En äratt det skall finnas en lägre disciplinnämnd i varje militärområde och enhögre sådan landet i anslutning till försvarsstaben. Den andramodellen bygger på att en högre militär myndighet är besvärsinstans. I dentredje modellen slutligen prövas besvären av allmän domstol, MAKfinner att de starkaste skälen talar för den tredje modeUen. Man pekar särskiltpå att kostnadsaspekten är av avgörande betydelse. Fleraremissinstanser anser att den första modellen, dvs. ett system med disciplinnämnder,är att föredra. Viden samlad bedömning av de oUka fullföljdsalternativen anser jag att valet stårmellan någon form av disciplinnämnd och de allmänna domsto-lama. Detnya militäransvaret hör hemma inom förvaltningsrätten och har i viktiga avseenden likheter med anställdas disciplinansvar enligt lagen om offentlig anställning. Det partsförhållande som råder mellan arbetsgivare och anställda antas också föreUgga mellan försvarsmaktens myndigheter och dem som är tjånstgöringsskyldiga där på annan grund än genom ett anställningsavtal. Det arbetsrättsliga synsättet att frågan huruvida en disci- 76 plinpåföljd är påkallad delvis är att se som entvist mellan arbetsgivare och arbetstagarekan dock knappast tillämpas utanför anställningsförhållan- Prop. 1985/86:9dena. Från sådana rättssystematiska utgångsjiunkter är det därför mycket somtalar för disciplinnämndsalternativet. En besvärsordning med disciplinnämnderhar också den fördelen att nämnderna kan ges en sammansättning som är lämpligmot bakgrund av behoven av juridisk kunskap, erfarenhet av militäraförhållanden, medverkan av företrädare för värnpliktiga och andra som omfattasav militäransvaret osv. Domstolsmodellenhar den fördelen att den inte fömtsätter tillskapandet av nya organ. En domstolsprövningav besvärsärendena torde också bättre än en prövning i en discipUnnämndtillgodose de värnpliktigas önskemål att disciplinfrågorna skall handläggas avorgan utanför försvaret. Enligtmin bedömning talar de starkaste skälen för att besvärsfrågorna handläggs av deallmänna domstolarna. MAKföreslår att besvärstiden vid överklagande av myndigheters beslut skall . Den korta besvärstiden får ses mot bagrunden av att discipUnbeslutensom huvudregel inte får verkställas förrän de vunnit laga kraft. Jaghar i det föregående (avsnitt 2.2.8) ställt mig bakom MAK: s princi-pieUa synpå verkställigheten av disciplinbesluten. Jag anser emellertid att enbesvärstid om endast är för kort i många faU. a. kan det varasvårt för värnpliktiga att under fältförhållanden kunna få tid att rådgöra meden förtroendeman eller någon annan om ett disciplinbeslut bör överklagas. Enalltför kort besvärstid kan därför ge upphov till onödiga överklaganden. Enförlängning av besvärstiden i förhållande till MAK: s förslag bör inte hellermedföra några avgörande nackdelar i fråga om möjligheterna att kunna verkställadisciplinbeslutet utan dröjsmål. Möjligheten fill omedelbar verkställighet ivissa situationer bör framhållas i detta sammanhang. Jag förordar därför enbesvärstid . Närdet sedan gäller förfarandet vid domstolen i ett disciplinärende föreslår MAKatt ärendelagens regler i huvudsak skall vara tillämpliga. Ett parremissinstanser ifrågasätter det lämpliga i detta. Rättegångsutredningenifrågasätter sålunda om inte förfarandet borde följa reglerna om rättegången ibrottmål. Rättegångsutredningenutvecklar inte närmare skälen mot att handlägga de aktuella besvärsärendenaenligt ärendelagen. Utredningen gör dock gällande att ärendelagen är såkonstraerad att den inte passar för straffrättsliga frågor. JagviU än en gång framhålla att det föreslagna nya ansvarssystemet bygger påförvaltningsrättslig grand. Det hör alltså inte hemma inom straffrätten.Utgångspunkten bör därför också vara att disciplinärendena viddomstolsprövningen inte bör behandlas som brottmål. Givetvis kan det finnasskäl som gör att brottmålsformen likväl är den lämpligaste när domstolen prövarbesvärsärendena. Sådana skäl skulle t. ex. vara att andra handläggningsformervid en jämförelse skuUe erbjuda sådana processtekniska svårigheter att enomfattande särreglering skulle bli nödvändig. Jaghar inte övertygats om att en handläggning av besvärsärendena enligt ärendelagen kommer att vålla några principiella eller andra problem av särskild betydelse. Däremot kan jag inte finna annat än att en handlägg- 77 ningenligt brottmålsreglerna - bortsett från de principiella betänkUgheter-na motprocessformen - skulle kräva åtskilliga avvikelser från rättegångsbalkensbestämmelser. Jag vill bara erinra om reglema för talans väckande, försvarare,avgörande av mål i den tilltalades utevaro, rättegångskostnader, formen försakens avgörande m. m. Jaghar därför kommit till den uppfattningen att reglerna om handläggning avdomstolsärenden bör tillämpas vid domstolsprövningen av disciplinförseelserna. EnligtMAK: s förslag får tingsrättens beslut överklagas tiU hovrätten, vars beslutinte får överklagas vidare.