prop · G903110 · 1985-12-31 00:00:00 — förvaltningav kronoholmar tillgodoser flera syften, bl.a. naturvård, uthyrning avfritidsbostäder och utarrendering av mark. De flesta av kronoholmarna saknardock statlig sektorverksamhet eller annat särskilt intresse utöver att de kanha ett värde för yrkesfisket eller friluftslivet. Dessa öar står underkammarkollegiets tillsyn. På regional nivå svarar länsstyrelserna för att destatliga intressena tillvaratas och samordnas i fråga om kronoholmarnasutnyttjande. De nu nämnda myndigheterna har varit föremål förkronoholmsutred- Prop. 1985/86: 110 ningens överväganden i fråga om valetav en central statlig förvaltningsmyndighet för kronoholmarna. Jag skalldärför som bakgrund för mina kommande förslag presentera dem något närmare frånde synpunkter som är av intresse. För att övervaka och skydda svensktterritorium disponerar fortifikationsförvallningen öar utmed kusterna. På endel av öarna finns byggnader som hyrs ut till privatpersoner eller föreningar.På några av dem förekommer det också arrendeupplåtelser. På vissa av öarnaråder helt eller delvis tillträdesförbud. förvaltar flerabebyggda öar som varit fyr- eller lotsplatser. En del av dem är detfortfarande. I och med att fyrarna har automatiserats har behovet av faststationerad personal för fyrteknisk tjänst bortfallit. Verket har dock behålliten viss bemanning på en del av fyrplatserna. I övrigt hyrs bostäder ut tillbl.a. har även upplåtelseavtal med mångabostadsarrendatorer. De flesta har förvärvats . 1 många fall har enöverföring skett till naturvårdsfonden från andra statliga markfonder. Pämånga av öarna äger staten byggnader som används av personal som utövar tillsyneller har andra uppgifter. En del hyrs även ut till privatpersoner ellerföreningar. På några öar finns privatägda byggnader. , eller pådess uppdrag domänverket, har som regel träffat upplåtelseavtal med ägarna avdessa byggnader. Kammarkollegiet har enligt sininstruktion (1982: 1037) bl.a. till uppgift att se till att sådan statens fastaegendom, vars vård och tillsyn inte ankommer pä någon annan, inte disponerasmot givna föreskrifter. Kollegiet skall också avgöra ärenden omnyttjanderättsupplåtelser, i den mån detta inte är någon annan myndighetsuppgift. Eftersom de flesta kronoholmarna inte har varit av särskilt intresseför någon annan statlig myndighet har tillsynen över dem huvudsakligen legathos kammarkollegiet. I sammanhanget kan påpekas attkammarkollegiet, till skillnad från vissa andra statliga myndigheter, inte harregeringens bemyndigande att sälja mark på kronoholmarna. Länsstyrelserna företräder statensintressen i länet. De är samordningsorgan mellan olika samhällssektorer ochbevakar i denna egenskap de centrala statliga myndigheternas intressen på detregionala planet, således även på kronoholmarna. Avsikten är att dennasamordnande roll skall förstärkas genom den för föreslagna plan- ochbygglagen samt naturresurslagen. Länsstyrelsernas uppgift är iförsta hand att utreda, samordna och planera. De har dock även vissamyndighetsutövande funktioner som tillständs- och dispensmyndighet i bl. a.plan- och byggärenden, fastighetsbildningsärenden, naturvårdsfrågor, fiske-och jakträttsupplåtelser m.m., dvs. i frågor som ofta rör kronoholmarna.Däremot saknar de formell kompetens i frågor som rör markförvaltning. Eftersom kammarkollegiet saknarregional organisation har lokala för valtningsfrågor rörande kronoholmar som står under kollegiets tillsyn 12 Dessa har som regel medverkat i beredningen Prop.1985/86: 110 och verkställigheten av åtgärderna medan det slutliga beslutsansvaret,med ett undantag, har legat hos kammarkollegiet. Det nämnda undantaget är iNorrbottens län som, genom ett särskilt regeringsbeslut, harsjälvständigt beslutsansvar för nyttjanderättsupplåtelser på kronoholmarna ilänet. Några markförvaltande uppgifter i övrigt har inte ingått i detutvidgade kompetensområdet. Inom vissa andra län finns en motsvarande men intelika långt gående delegation. är regionalt organiserat. I varjeregion finns ett varierande antal revirförvaltningar. Även pånyttjanderättsområdet finns en regional uppdelning. har som huvuduppgift bl. a. attförvalta den fasta egendom som redovisas under domänfonden. harocksä verksamhet inom sektorn för turism och tomtexploatering. Verket upplåterca 4000 fritidsbostäder och arrenderar ut ca 4800 tomter för fritidsbebyggelseoch anläggningar av olika slag. Upplåtelserna löper som regel på fem är.Avgifterna är indexreglerade. Ett antal tomter fastighetsbildas och säljs varjeår. Verket har även ca 2800 fiskerättsupplätelser, varav ca 100 tillyrkesfiskare. Därutöver driver domänverket ca 70 kortfiskeområden omtillsammans 150000 ha vattenområde. Ett stort antal områden av värde för bl.a. natur-och kulturminnesvården eller för landskapsbilden har avsatts som s.k.domänreservat. Enligt överenskommelse med och länsstyrelsernautövar domänverket även tillsyn över vissa nationalparker. n.nyttjanderättsupplåtelser på ett femtontal kronoholmar. Av visst intresse i detta sammanhang är även denregionalt avgränsade förvaltning som bedrivs av som delvis ägs av det allmänna har ett omfattande ägoinnehav av öarsom är spridda inom . Stiftelsen har som en viktig uppgiftatt hävda naturvårds- och friluftsintressen i en levande skärgård. Avslutningsvis vill jag nämna att förvaltningen ivissa fall sköts av en myndighet medan en annan myndighet, som har ett egetintresse av kronoholmen exempelvis som naturvårdsobjekt, för försvarsändamåleller för väderobservationer, lämnar ekonomiskt bidrag till förvaltningen. Dåen statlig myndighet inte längre har något intresse kvar att bevaka på ön sökt att avveckla förvaltningen. Så är fallet med strävanatt avveckla förvaltningen av gamla fyrplatser som blivit obemannade. revisorer har i ett till riksdagenöverlämnat förslag (1983/84: 18) angående användningen av avbemannade fyr- ochlotsplatser i huvudsak framfört följande. Revisorerna har undersökt hur sjöfartsverketförfarit med mark och byggnader som blivit disponibla efter avbemanning av fyr- och lotsplatser. Förslaget grundar sig på granskningsrapporten (1983/84:3) Användningen av avbemannade fyr- och lotsplatser samt över denna avgivna yttranden. Granskningen har visat att i stor utsträckning har lyckats i sin strävan att skilja sig från förvaltningen av egendomen i första '3 hand genom att denna har överförts till en annan statligmyndighet. Trots detta kvarstår en icke obetydlig mängd egendom vid avbemannadefyr- och lotsplatser i ägo. Avvecklingen av denna egendom tarenligt revisorernas uppfattning i många fall alltför i anspråk.Revisorerna föreslår att mark och byggnader som blivit obehövliga efteravbemanning av fyr- och lotsplatser förs över till domänverkets förvaltning,om inte någon annan statlig myndighet med behov av egendomen efter kortremissförfarande förklarat sig beredd att inträda som förvaltare. Den från till domänverket överfördaegendomen bör enligt revisorerna vara jämställd med annan egendom somdomänverket förvaltar. Detta innebär bl. a. att domänverket efter övertagandetbör sälja ut mark och byggnader som inte kan inrymmas under en effektiv fastighetsförvaltning.1 den mån de principer som kronoholmsutredningen föreslagit för försäljning avmark och byggnader pä kronoholmar till privatpersoner läggs fast, bör dessa itillämpliga delar kunna vara vägledande för hela del fastighetsbestånd somdomänverket kan komma att överta av . 1 detta sammanhang vill jagslutligen erinra om att frågan om affärsmässig förvaltning av statens egendomhar varit föremål för prövning även i ett annat sammanhang. 1 prop.1980/81: 158 om avveckling av statens bestånd av uthyrningsbostäder uttaladesålunda det föredragande statsrådet bl. a. att statliga fritidsbostäder bordehyras ut enligt affärsmässiga principer, så att statsverket inte drabbas avextra kostnader för underhåll och förvaltning. 2.2 Riktlinjer för den framtida dispositionen avkronoholmarna 2.2.1 Överlåtelse med äganderätt Mitt förslag: Kronoholmar eller mark på dessa, varssamhällsekonomiska nytta täcker den samhällsekonomiska kostnaden för dem, börbehållas i statlig ägo. Annars bör en avyttring övervägas. Om en statlig myndighet behöver enkronoholme för sin verksamhet eller om en kronoholme är riksintressant ur deaspekter som en myndighet har att bevaka, får den samhällsekonomiska nyttan somhuvudregel anses täcka den samhällsekonomiska kostnaden. En kommun bör ges företräde tillförvärv, helt eller delvis, av en kronoholme, som inte bör behållas av staten. Om statens intressen eller kommunens önskemål om köp intehindrar det, bör enskilda personer efter fastighetsbildning kunna få förvärvamark på en kronoholme. I tveksamma fall bör presumtionen vara att egendomenbehålls i statens ägo. Utredningen: Utredningens förslag överensstämmer i sak medmitt. Förslaget omfattar dock endast bebyggda kronoholmar. (Se betänkandet s.107-130.) Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrkereller har inte nå- Prop. 1985/86: 110 gon erinran mot att enskilda får friköpamark under de av utredningen angivna förutsättningarna. kammarkollegiet, och i länmotsätter sig dock helt friköp medan bl. a. i och anser att varje försäljningsärende bör prövas förutsättningslöst (se bilaga1.2 avsnitt 2). Skälen för mitt förslag: Huvudregelnbör vara att kronoholmar där det bedrivs statlig verksamhet eller där statenhar särskilda intressen att bevaka skall vara kvar i statens ägo. Så är fallett.ex. på de öar där fortifikationsförvaltningen för totalförsvarets räkninghar uppfört försvarsanläggningar eller där öarna ligger inom eller näramilitära övningsområden. Kronoholmar, som kännetecknas av enmiljö med betydande naturvärden och som i den fysiska riksplaneringen harutpekats som riksintressanta bör ägas av staten och förvallas avnaturvårdsverket. De ligger vanligen i den yttre skärgården. En del ingår inationalparker eller naturreservat. De flesta är obebodda. De har ofta ocksåett stort värde för friluftslivet. För de öar som är av ett mera begränsatregionalt eller lokalt naturvårdsintresse bör gälla att prövningen av enavyttring till andra intressenter än kommuner skall ske restriktivt. Pä motsvarande sätt bör dekronoholmar som i den fysiska riksplaneringen utpekats som riksintressanta förkulturminnesvården ägas av staten. Avyttring av kronoholmar av väsentligkulturhistorisk betydelse i övrigl bör ske restriktivt. Det får ankomma pålänsstyrelsen att bevaka statens intressen i detta sammanhang. En annan grupp av kronoholmar är degamla fyr- och lotsplatserna. Som jag har nämnt har sjöfartsverketskiljt sig från förvaltningen av många avbemannade fyr- och lotsplatser iförsta hand genom att öarna förts över till en annan statlig myndighet.Fortfarande finns dock ett inte obetydligt antal av dessa öar kvar undersjöfartsverkets förvaltning. revisorer har i dettidigare nämnda förslaget pekat på att en effektiv förvaltning av statensfastigheter kan vara svär att upprätthålla för myndigheter som, i likhet medsjöfartsverket, inte längre har behov av fastigheten för sin verksamhet och atten sådan egendom därför bör avhändas. Jag delar revisorernas inställning ochanser i likhet med dem att avvecklingsprocessen bör påskyndas. Utgångspunkten vid prövning avansökningar om friköp bör vara att staten skall behålla äganderätten till all mark på kronoholmarna som staten har ett intresse av. Denna princip bör emellertid inte tillämpas så rigoröst att en rationell förvaltning av statens fastighetskapital omöjliggörs. Friköp av tomtmark bör alltså kunna tillåtas i fall några nämnvärda samhällsin tressen rimligen inte står på spel. Om det exempelvis finns en enstaka byggnad eller enstaka grupper av hus på en stor kronoholme vilken är av intresse för staten, harjag svårt att se något avgörande principiellt hinder för en kommun eller privat husägare att i nämnd ordning få förvärva lämpligt anpassad tomtmark förutsatt att en avstyckning inte medför in trång på detta intresse. Jag vill dock inte sträcka mig så långt som länssty relsen i som hävdar att varje försäljningsärende bör prövas alldeles förutsättningslöst. Om således naturvårdens, kultur- 15 minnesvårdens,friluftslivets, fiskenäringens eller något allmänt intresse i Prop.1985/86: 110 övrigl är berört i ett försäljningsärende, bör enligl min meningpresumtionen vara att egendomen inte säljs. Om initiativet i ett sådant fallhar tagits av en enskild köpare får denne således visa att de nämnda intressenainte nämnvärt skulle beröras av en överiåtelse. 1 en del fall kan det vara förenligt medsamhällsintresset att bosättningen på en kronoholme underlättas. Jag hartidigare framhållit att mänga arrendatorer vill friköpa tomtmark för att kunnabelåna fastigheten. Belånings-behovet i förening med angelägenheten frånsamhällets sida att stödja en yrkesverksamhet eller ett året-runt-boende på enkronoholme för t.ex. bevaknings- eller sjöräddningsändamål bör därför vägas invid prövningen av en ansökan om friköp. Om del införs en rätl att inteckna huspå ofri grund (se avsnitt 2.1.2) bör å andra sidan de belåningsmöjligheter somdå öppnas också beaktas vid prövningen av en ansökan om friköp. Del finns flera skäl för atl ge kommunerna enjöreträdesräii till förvärv av en kronoholme eller del därav då frågan omförsäljning till en enskild person aktualiseras. Mot bakgrund av kommunernasinflytande på bedömningen av lämpligheten av en fastighetsbildning och därmeden planerad försäljning av tomtmark är det naturligt att dessa genom enförvärvsföreträdesrätt även kan få beslutsansvaret för en sådan försäljning.Kommunen kan som ägare även tidsmässigt anpassa en eventuell vidareförsäljningav tomtmark med hänsyn till de krav på utbyggd service m. m. som kanfölja pä sådana överlåtelser. Skyldigheten för den markförvaltande myndighetenatt först erbjuda marken på en kronoholme till kommunen bör gälla inle bara dådel är tveksamt om mark lämpligen bör överiåtas till enskilda personer utanäven när några statliga intressen inte kan anses vara berörda. Bl.a. länsstyrelseni är kritisk till en företrädesrätt i allaförsäljningsärenden och menar att denna endast innebär en onödig administrativomgång. För egen del anserjag dock att kommunen genom förvärvsföreträdesrättenbör ges reella förutsättningar att ta sitt ansvar i nämnda hänseenden förmarkfrågorna på kronoholmarna i samband med konkreta ärenden om friköp. En förutsättning för försäljning av bebyggd ellerobebyggd mark på kronoholmarna liU enskilda bör vara att fastighetsbildning kanske. Initiativet till fastighetsbildning bör därvid ligga hos staten ellerkommunen som markägare. Detta innebär att stat och kommun redan på ett tidigtstadium kan pröva om del finns tekniska förutsättningar för en avstyckning ochom denna är lämplig med hänsyn till byggnads-, fastighetsbildnings- och naturvårdslagstiftningensamt den på riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen grundade kommunalaöversiktsplaneringen. Vidare bör det vara möjligt för markägaren att underlåtaatt ta initiativ till fastighetsbildning i det enskilda fallet om t. ex.intresset för friköp pä orten inle är så stort att en kostnadskrävandefastighetsbildning genom statens försorg är motiverad. Mot bakgrund av det inflytande som stat och kommunhar vid prövning en av frågor som rör markanvändningen av kronoholmarna harjag för min del en mindre kategorisk inställning mot friköp än vad en del myndigheter och kommuner har gett uttryck åt under remissbehandlingen. t.ex. i starkt kritisk tillkronoholmsutred- Prop. 1985/86: 110 ningens principiella utgångspunkt, att staten över huvudtaget skulle ha ett intresse av att avhända sig mark på kronoholmar och attfrån denna utgångspunkt sedan diskutera vilka hinder som kan finnasmot en sådan För egen del harjag denprincipiella uppfattningen att det i en rationell förvaltning av statens fastaegendom ingår att samhällsnyttan med att behålla egendomen i statlig ägo totaltsett, dvs. inkl. natur- och kulturvårdens och andra samhällsintressen, iprincip bör täcka den samhällsekonomiska kostnaden för innehavet. Medsamhällsekonomisk kostnad menar jag i princip dels statens förvaltningskostnad,dels den uppoffring av möjligheter till alternativa fastighetsinnehav som detinnebär att binda fastighetskapital på en kronoholme. Om denna kostnadöverstiger nyttan bör egendomen få avyttras. Jag är medveten om svårigheterna atti del enskilda fallet ge denna princip en konkret innebörd. En utgångspunktför bedömningen bör dock vara att statlig verksamhet eller ett riksintresseenligt riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen får anses medföra en samhällsnyttasom normall täcker den samhällsekonomiska kostnaden. Då ett sådant intresseinle är för handen och förvaltningen medför kostnader som inte kan finansierasmed löpande intäkter, bör en avyttring alltså kunna övervägas. Ett i principlikadant synsätt låg för övrigt till grund för den ändring (1981: 1124) somgjordes i 10§ av fastighetsförsäljnings-förordning med innebörden attbyggnader på statlig egendom som endast i begränsad omfattning används förstatliga ändamål får säljas om statens lokalbehov i stället kan tillgodoses päett mindre kostnadskrävande eller eljest mera rationellt men ändå betryggandesätt. , och framför alltunder arbetet med kronoholmsutredningen, har osäkerhet rått om de kommanderiktlinjerna för försäljning av mark på kronoholmarna. I några få fall harregeringen fattat beslut i sådana ärenden. Detta har lett tillatt en del av marken på vissa kronoholmar kommit i privat ägo.Kronoholmsutredningen har fört fram uppfattningen att detta förhållande i ochför sig skulle vara ett skäl för att även återstående delar av marken på ensådan kronoholme borde överlåtas. Enligt min mening bör dock den tidigareförsäljningen i och för sig inte vara tillräckligt skäl för ytterligareförsäljning. Jag återkommer i det följande tillfrågan om samrådsskyldighel mellan statliga myndigheter i försäljningsärenden(se avsnilt 3.2). 2 1985/86. Mittförslag: Vid upplåtelse av mark på kronoholmarna bör arrendet även i framtidenvara den vanligaste upplåtelseformen medan det mer komplicerade ochkostnadskrävande tomträttsinstitutet endast bör övervägas då flera för såvälsamhället som enskilda husägare angelägna behov kan tillgodoses . Arrendeavtalen skall ha skriftlig form.Arrendeavgifterna bör vara marknadsmässigt anpassade och ge fullkostnadstäckning. Arrendetiden bör vara . bör ha ensamordnande roll i upplåtelsefrågor. Utredningen: Utredningens förslag och riktlinjeröverensstämmer i huvudsak med vad jag har föreslagit (se betänkandet s.131-173). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker ihuvudsak. Nägra anser dock att arrendetiden bör vara längre än (sebilaga 1.2, avsnitt 4). Däbebyggd mark på en kronoholme behålls i statens ägo, bör den om möjligtupplåtas med en för ändamålet lämplig nyttjanderätt. Tomlrällen och bostadsarrendetär därvid de nyttjanderättsformer som närmast kommer i fråga. Tomträttenstår äganderätten närmast. Upplåtelse med tomträtt har, till skillnad frånarrendet, mycket sällan kommit till användning för fritidsbebyggelse ellerannan bebyggelse utanför tätorterna. Tomträtt får endast upplåtas i helfastighet medan arrende kan avse en del av en fastighet eller flerafastigheter. kan alltså endast användas då markområdetavstyckats. Jag har i det föregående behandlat frågan om fastighetsbildning.Även i andra hänseenden råder det en skillnad mellan tomträtt ochbostadsarrende. a. gäller att tomträtt men inte arrende - kan inlecknas. Del som enligl min mening gör tomträttsinstilutelintressant både för markägaren-staten och den enskilde nyttjanderätlshavaren ärom det finns flera problem rörande mark- och bebyggelseanvändningen på en kronoholmesom kan lösas inom ramen för en sådan upplåtelseform. På enkronoholme med bofast befolkning och en samhällsliknande bebyggelse som bådeär kulturhistoriskt värdefull och i behov av kostnadskrävande underhåll, börsålunda tomträtten i princip kunna övervägas som upplåtelseform. Vid en genomgång av de bebyggda kronoholmarna visardel sig att flera av de nu nämnda behoven endast i ett fåtal fall är samtidigtförekommande. och i Göteborgs- och läns skärgård ärdock tvåtypiska exempel på sådana kronoholmar. Jag skall därför något närma- Prop.1985/86: 110 re beröra förhållandena på dessa öar, närmast som enprincipillustration. Självfallet blir del den centrala förvaltningsmyndighetenssak att göra den slutliga bedömningen av lämplig upplåtelseform i dessa två,liksom i alla andra, särskilda fall. och i Orustkommun intar på sitt sätt en unik ställning bland kronoholmarna genom sinkulturhistoriskt särpräglade bebyggelse och miljö. På , som är denstörsta av öarna, finns ett hundratal året-runtboende personer varav många är yrkesverksammapå ön. är alltså i hög grad ett levande kustsamhälle. ,däremot, är väsentligen en semesterort med mycket starka kulturminnesbevarandeintressen. Även där finns ett antal bofasta personer. De flesta är dock intelängre yrkesverksamma. Förhållandena på Käringönkaraktäriseras främst av att de boende är starkt intresserade av att kunna bokvar på ön året om. Möjligheterna atl genom inteckning få lån för finansieringav underhåll och modernisering av bostadshusen är därför en väsentligangelägenhet som bebyggelsens betydelse från kulturhistorisksynpunkt gör den riksintressant att bevara. 1 enlighet med de riktlinjer somjag har föreslagit är således ett exempel på en kronoholme som man kanöverväga att behålla i statlig ägo. talar flera samverkande skäl föratt man bör överväga en upplåtelseform som möjliggör att bådebevarandeintressena och belåningsmöjligheterna kan tillgodoses, dvs. tomträtt.Detta är kronoholmsul-redningens förslag, liksom i huvudsak även de närmastberörda remissinstansernas. För finns f n. en kommunalöversiktsplan och ett förslag lill områdesplan. Det bevarandeprogram somlokalbefolkningen har varit med om att ta fram skulle med tillämpning av 38 §byggnadsstadgan kunna ge en tillfredsställande grund för atl i elllomträltsavial ta in sådana villkor som tillgodoser samhällsinflytandet överden kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen och miljön. Områdesplanen behöverdock först kompletteras med någon form av planulredning som underiag förfastighetsbildning och för de föreskrifter i tomträttsavtalen som kan behövastill skydd för miljön. kommun har uttryckt intresse för att få förvärvade hamnområden och strandområden med tillhörande sjöbodar som finns på Käringön.Kommunens strävan har uppgivits vara att genom arrendeupplåtelse i första handfrämja yrkesfisket eller andra maritima fång. 1 enlighet med de allmännariktlinjer som jag föreslagit ser jag inte något principiellt hinder för att ensådan överenskommelse mellan staten och kommunen skulle kunna övervägas. Det bör ankomma på den centralastatliga förvaltningsmyndigheten att ta slutlig ställning i denna fråga samtatt i övrigt vidta de åtgärder som behövs för att en upplåtelse avmarken på skall kunna ske pä lämpligt sätt. är fullt utbyggd. Någotstörre intresse för friköp av tomt mark på har inte uttalats. Däremot är husägarna på ön starkt angelägna om att den kulturminnesvärda bebyggelsen bevaras. Den riks intressanta miljön på gör att staten i enlighet med de nu 19 föreslagnariktlinjerna kan ha skäl att fortsätta att äga ön. Bevarandeintres- Prop.1985/86: 110 set ensamt, trots att det är mycket starkt framträdande, torde,mot bakgrund av vad jag tidigare framhållit, dock inte utgöra tillräckligtskäl för att motivera upplåtelse med tomträtt. Vid en sådan bedömning skulleman genom föreskrifter i arrendeavtalen få klargöra de begränsningar som gällerför bebyggelsen med hänsyn till miljökravet. Som jag framhållit skullearrendenämnden vid en rättslig prövning av skäligheten i sådanabevarandeföreskrifter sannolikt söka stöd i den detaljplanläggning som finnsför området. För del har en bevarandeplanering pågått i olikaformer . F.n. håller en byggnadsplan på att färdigställas. 1denna planläggning är del möjligt alt beakta kravet på hänsyn till miljön.Härigenom torde del vara möjligt atl hävda motsvarande krav i arrendeavtalen.