prop · G903170 · 1985-12-31 00:00:00 — har bifogat yttranden frånförbundets lånsavdelningar i och . och har bifogat etl yttrandefrän Kemiska Industrikontor (Kemikontorel). iSverige har överlämnat ett yttrande från Svenska Transportarbelareförbundel. Yttrandenhar även inkommit från sjölagsutredningen (Ju 1977: 16), nä ringsfrihetsombudsmannen, , statens råd för byggnadsforskning, , , , och Ar- .j-. 1985/86: 170 län. , , ' , , i , ,, , , , i småhus,samt enskilda faslighets-ägare i ochVällingby. I del följande lämnas en redovisning av remissinstansernasyttranden över förslagen i betänkandet. Siffrorna i vissa rubriklexler hänför sig tillbetänkandets kapitelindelning. Många remissinstanser förklarar alt de delar den grundsynsom kommer till uttryck i betänkandet. Bland de som uttalar sig positivt omhuvuddragen i kommitténs förslag kan nämnas ,civilförsvarsslyrelsen, slalens brandnämnd, , lufifarisverket,, planverket,sprängämnesinspektionen, länsstyrelserna I , län ochJönköpings län, , , , , , ,, , . , och Kungulvs kommuner. Svenska kommunjörbundel,, , Jämllands länslandsting. i förbundet, , . Brandmännens Riksjörbund och Svenskahandelskammarförbundel. Av dessa instanser finns det emellertid åtskilliga som harinvändningar mot detaljer i kommitténs förslag. Kritiska synpunkter - särskilti fråga om förslagens ekonomiska konsekvenser - framförs också av många av deövriga remissinstanserna. Härom hänvisas lill del följande. Invändningar av mera principiell natur framförs , slalens och . konstaterar att utredningenhar kartlagt räddningstjänstens läge genom enkäter, intervjuer, diskussioner och vissa försök inom några utvalda regioner. Resultatet av kartläggningen har ut redningen sammanfattat så atl räddningstjänsten i allmänhet väl klarar av mindre och relativt vanliga olyckor, men alt del kan vara betydligt svårare att klara av händelser med myckel stora verkningar. Forskningsanstalten menar att denna slutsats i viss mån kan bero på utredningsmetoden. Det kan nämligen vara så att den som ombeds alt ge elt omdöme om sin egen verksamhet i allmänhet svarar att vardagsproblemen av medan mera udda problem kan ge bekymmer. Forskningsanstalten anför vidare atl den för kommitténs räkning gjorde en studie av olyckor med många döda som visade att antalet sådana olyckor låg på en relativt nivå under en 154 En ökande tendens för mindre och mer vardagliga olyckor Prop. 1985/86: 170framkom emellertid. Enligt forskningsanstaltens mening har kommittén genomvalet av utredningsmetod och genom tolkningen av forskningsanstaltensstudieunderlag i alltför hög grad betonat de stora olyckornas problem. Värdelav de organisatioriska förändringar som kommittén föreslår kan därför enligtforskningsanstalten vara mindre än det synes vara i kommitténs betänkanden.Även anser alt kommittén lagt alllför stor tonviktpå de stora och ovanliga olyckorna trots alt del är den stora mängden"normala" olyckor - särskill bränder med personskador som följd - somdominerar. Föreningen anser att kommittén i alllför liten omfattning harbeaktat atl del krävs åtgärder med inriktning på dessa bränder för attbrandskadorna skall minska. pekar på att den nuvarande organisationen bygger på altansvaret åvilar lokala myndigheter och alt det är möjligt att förslaget fårtill följd atl de lokala organens ambitioner kommer att sänkas till men förverksamheten. Den föreslagna reformen skulle då resultera i en sämreeffektivitet. Kommissionen anser dock att förslaget lill lag om samhälletsräddningstjänst innebär en förbättring i jämförelse med nuvarande bestämmelseroch föreslår därför atl förslaget antas med uteslutande av de fåtal punkter somberör statens räddningsijänslverk. Erfarenhet skulle då vinnas om detföreligger ett hehov av ett centralt verk eller om samordningsuppgifternaskulle kunna lösas inom den decentraliserade organisationens ram. Statskontoretanser att kommittén inte tillräckligt har belyst sambanden mellanräddningstjänsten och ansvaret för löpande drifl m, m. av olika verksamheter.På central nivå ser statskontoret risker för olyckliga överlappningar i ansvarmellan det föreslagna räddningsljänstverket och t.ex. arbetarskyddsstyrelsen,statens slrålskyddsinsitut och . Den kommunala räddningstjänstens uppgifter (6) Förslagetom utökade skyldigheter för den kommunala räddningstjänsten att ingripa tasemot positivt av statens hrandnämnd, arbeiarskyddssiyrelsen, länsstyrelserna iVästmanlands län och , , , , ,, , , Fatköpings och Kumla kommuner. Svenskakommunjörbiindets länsavdelning i . Från bl.akommunalt håll saknar man emellertid en bedömning och belysning av deekonomiska konsekvenser som det utvidgade ansvaret för med sig. Svenskakommunförbundel och uttalar alt etl eventuellt beslut om ökatkommunalt ansvar måsle föregås av en bedömning av de ekonomiska konsekvensernaför kommunerna. i , Gno.sjö ochFalköpings kommuner förutsätter att kommunerna får full ekonomisk ersättningför de nya uppgifterna. Närdet gäller själva utformningen av förslaget finner kom mun och alt begreppet "fara för olyckshändelse" är för vagt. Kommunen menar atl del måste förtydligas i 155 förhållandetill beslämmelsen om alt räddningstjänsten inte omfattar så- Prop. 1985/86: 170dana tillfällen då den enskilde själv kan ingripa tillräckligt snabbt för atthindra eller begränsa skada. känner stortveksamhet inför kommitténs förslag atl kommunen inte skall vara skyldig atlingripa i den mån enskilda har skyldighet att hälla egen beredskap förräddningsåtgärder. Enligt förbundet framgår det inte klart vilken begränsning ikommunens skyldighet att ingripa som kommittén åsyftar. Förbundet anser atl detvore bättre att betrakta de enskildas egen beredskap som enspecialistkompetens som utgör en del av den totala resurs som den kommunala räddningstjänstenhar alt tillgå. Den omständigheten att l.ex, ett företag ålagts skyldighet atthålla viss egen beredskap skulle enligt förbundet dä inte utgöra någonbegränsning i den kommunala räddningstjänstens skyldighet att ingripa vid enolyckshändelse. anför vidare att en avgränsning måste görasmot polisens ansvarsområde vid t.ex, trafiksvårigheter och allmänfarligvårdslöshet och liknande situationer. pekar på att förslaget innebärbl, a, all ett bombhol är en sådan händelse som motiverar ingripande avräddningstjänsten medan del är så att del är polisens sak atlsöka efter bomber och uppgift att ingripa först när en eventuellbomb har exploderat. saknar en tillräckligmarkering av polisens särskilda ansvar för räddningstjänst i samband medbrott. Del bör enligt organisationen klart framgå av lagen att samhälletstotala räddningsresurser kan tas i anspråk även när behovet av räddningstjänstär orsakat av rent polisiära ingripanden. Kumla kommun anser alt skyldighetenatl rädda djur i likhet med vad som är fallel endast bör kommaifråga när de är någons egendom. Vilda djur bör enligt kommunen lämnas utanförregleringen. Göteborgskommun anser att det bör framgå av lagtexten att räddningstjänsten inte skallingripa om vikliga samhällsfunktioner anses hotade av fackliga stridsålgärder. Siaiskonioretär negativt till kommitténs förslag om den kommunala räddningstjänstensuppgifter. Statskontoret menar att det är oklart när räddningstjänsten ärskyldig att ingripa. Såvitt statskontoret kan bedöma föreslås en allmäninsatsskyldighet vid alla typer av olyckor eller fara för olyckor. Även ombagatellarlade händelser undantas och t, ex, anläggningsinnehavaresskyldigheter i vissa avseenden utökas anser statskontoret att alltför storaarbetsområden öppnas för den kommunala räddningstjänsten. Regeln om attansvara för "planering, ledning och samordning av skadebegränsandeingripanden vid allvariiga störningar i viktiga samhällsfunktioner" ärenligt statskontoret svårt att tillämpa i praktiskt arbete och ovanligasituationer. Statskontoret anser atl det på grundval av del underlag somkommittén har redovisat inte är möjligt att la ställning lill förslagets effekter.Om förslaget läggs till grund för beslut bör enligt statskontoret skyldighetenförden kommunala räddningstjänsten att ingripa med förebyggande ellerskadebegränsande insatser endast gälla händelser och områden som inte omfattasav någon annans skyldighet. anser också atl de föreslagna före skrifterna om kommunens uppgifter är oklart utformade och att de kan 156 medförakollisioner mellan olika kommunala förvaltningars iniressen och Prop,1985/86: 170 ansvarsområden. Förbundel vill dock inte motsätta sig ell utvidgatansvarsområde för den kommunala räddningstjänsten. och anför att kommittén inte haranföri något sakskäl till varför kommunerna inte skall kunna få överiåtaskötseln av den kommunala räddningstjänsten i dess helhel på enskilda företag.Mot bakgrund av utredningens strävan att reformen skall kunna genomföras medbegränsade merutgifter finner organisationerna att det är uppseendeväckande attutredningen inte har diskuterat möjligheterna för kommunerna all låta enskildaföretag utföra räddningstjänst i entreprenadform. Det förefallerorganisationerna som om uiredningen med enskilda resurser främst avserföretagens verkskydd eller s.k.industribrandkårer. Organisationerna menar atlinte minst erfarenheter från visar att räddningstjänsl i enskild regikan bidra till att spara på de offentliga utgifterna. Svenskahandelskammarförbundel anför liknande synpunkter och hänvisar bl, a, till ettuttalande av tjänsteexportutredningen i betänkandet (SOU 1984:33) Handla medtjänster, 1 uttalandet sägs bl.a.att det för atl stimulera den privatasektorns tjänsteexport kan vara intressant att i tillämpliga delar föra överavsnitt av den offentliga förvaltningens serviceuppgifter tillentreprenadverksamhet i regi av privata eller offentligt ägda bolag. SvenskaKommunalarbelareförbundei har en annan uppfattning. Förbundet menar atträddningstjänstens effektivitet i alla avseenden förutsätter all sävälplanering som handhavande av räddningstjänsten är en angelägenhet.Även om kommittén slår fast detta menar förbundet att vissa formuleringar ibetänkandet kan leda till slutsatsen att andra möjligheter står öppna genom ellentreprenadförfarande. Förbundet varnar för en sådan utveckling och menar attdel av lagstiftningen måste framgå alt sådana möjligheter inte står till buds. Samordning och ledning av den kommunala räddningstjänsten(7) Deflesta remissinstanser, som har yttrat sig om kommitténs förslag om räddningsregioner, stöder förslaget och delar kommitténs bedömning atl regionsamverkan kommer att medföra effektivitets- och resursvinster. Några instanser varnar emellertid för överdrivna förväntningar, Slaiskon torel pekar på att erfarenheter från räddningstjänsten och andra områden visar atl det finns åtskilliga problem som måste lösas innan den nya organisationen har nätt avsedd effektivitet. anför atl kommitténs tankar om räddningsregioner har aktualiserats tidigare i olika sammanhang. I har många försök gjorts alt få till stånd en större samverkan mellan brandförsvaren. Bakgrunden härtill är den sammanhängande bostadsbebyggelsen och alt vissa objekt är gemen samma, t.ex, tunnelbanan. Tillsammans skulle kommunerna kunna bilda en mycket resursstark och slagkraftig organisation. Trots detta har enligt kommunen något utvecklat samarbete av större omfattning inte kommit lill 157 stånd ochmöjligheterna atl göra större rationaliseringsvinster är sämre nu Prop.1985/86: 170 än för 10-15 är sedan eftersom brandförsvaren redan "byggtfast sig" i nya brandstationer med egna heltidsstyrkor efter den storabostadsproduktionen , Länsslyrelsen i pekar påatt små och stora kommuner i vissa fall inte har kunnat komma överens vidbildandel av regioner i länel. Detta har enligt länsslyrelsen lett till ett förstort anlal regioner inom länet vilket har haft till följd alt tillgångligaresurser inte kommer att uttnyttjas pä bästa möjliga sätt, kommunmenar att vinsterna av regionbildning blir mindre i glesbygd än i tätbebyggdaområden, Landslingsförbundel och Jämllands läns landsling ärkritiska till regionbildningen. De finner visserligen alt ett utbyggtsamarbete mellan såväl kommuner och landsting som andra organ är önskvärt ochbehövligt för atl uppnå en effektiv räddningstjänst. De menar emellertid attorganisationsformer mellan primärkommunala och landstingskommunalaverksamheter ofta har varit svåra alt administrera och styra och att införandetav särskilda samverkansregioner i delta sammanhang inte skulle medföra någrapåtagliga fördelar. , i Slockholms län,Slockholms och Göieborgs kommuner och Svenska kommunförbundel förespråkarprincipen om att regionbildningen skall bygga pä frivilliga överenskommelser.Kommunerna och förbundet hävdar att regeringens möjlighet att mot en kommunsvilja förordna om viss indelning måste användas restriktivt. ärhelt negativ till tanken pä tvångsvisa regionbildningar. Regionernas geografiska utseende berörs av någrainstanser, och menaratt det är nödvändigt att regionerna för freds- och krigsräddningstjänstensammanfaller. i län uttalar samma uppfattning. pekar på att del inom flera regioner är naturiigt med ettsamarbete mellan kommuner i olika län och att det medför problem eftersomräddningstjänsten i fred och civilförsvaret bör ha samma regionindelning.Förbundet understryker med skärpa vikten av att samarbetet mellan kommuner ocholika län inte bryts. När det uppslår en konflikt mellan verkligheten, dvs,befolkningens behov och en befintlig organisation är det enligt förbundetsmening alltid organisationen som måsle ändras, anser ocksäatt kommuner i olika län skall kunna ingå i en räddningsregion. anför att vid en regionbildning bör en samordning medberörda statliga myndigheters -främst polisens - distriktsavdelningareftersträvas. Siaiskonioret föreslår att begreppet räddningsregionersätts med uttrycket "räddningsområde" för atl uppnåöverensstämmelse med civilförsvarets begrepp och för att i enlighet med övrignomenklatur i den offentliga förvaltningen reservera begreppet"region" för geografiska områden som omfattar minst etl län. avvisar tanken på attlänsslyrelsen skall kunna ingripa när räddningstjänsten vid en olyckshändelse kräver samordning mellan räddningsregioner. Vid behov bör enligt förbundet i stället få ansvaret för att samordna räddningsinsatserna '58 och utse räddningsledare. Dimensioneringen av den kommunala räddningstjänstensresurser Prop. 1985/86: 170 Bland remissinstanserna understryker man allmänt behovetav riktlinjer för dimensioneringen av den kommunala räddningstjänstens styrkor.Brandmännens Riksförbund anser atl det förhållande som råder är mycketotillfredsställande. anser att uiredningenborde ha diskuterat förutsättningar för normerade insatsstyrkor, Länsslyrelseni beklagar atl uiredningen inte har fört frågan omdimensioneringen närmare en lösning. Samordningen av den kommunala räddningstjänsten på centralnivå Statskontoret ser en fara i att föriita sig på en slorsektormyndighets möjligheter till goda insatser inom hela silt ansvarsområde.Enligt statskontoret gäller detta särskilt del föreslagnaräddningsljänstverket som kommer alt sakna säväl ekonomiska resurser föroperativt arbete som operativt ansvar för räddningstjänsten. En sådan lösningfordrar enligt statskontoret atl verket får andra maktmedel i sitl arbete iform av rätt att uifärda föreskrifter och råd. Statskontoret konstaterar attkommittén vill ge verket sådana maktmedel huvudsakligen i fråga om förebyggandeåtgärder men att verket i övrigi får förlita sig på informations- ochsamverkansmedel av olika slag. Statskontoret menar atl sådana uppgifter i betydandeutsträckning kan fullgöras av frivillig- och intresseorganisationer, t.ex.Svenska Brandförsvarsföreningen och . pekar på att arhetarskyddsstyrelsen inom sittverksamhetsområde kan ge ul föreskrifter som berör räddningstjänst och dessmotsvarighet inom företag m, fl. Även om styrelsen därvid endast kan reglerasådant som berör arbetstagarnas förhållanden kan enligt sådana frågormånga gånger beröra även andra personer än arbetstagare. menar att delinte kan vara ändamålsenligt att två myndigheter var för sig ger utföreskrifter inom samma område. Arbetarskyddsstyrelsens verksamhet i detlaavseende bör därför enligt samordnas med eller inordnas i denverksamhet som det nya skall svara för. Statlig tillsyn över den kommunala räddningstjänsten Förslaget om alt slopa skyldigheten atl underställaräddningstjänstordning tillstyrks av länsstyrelserna i ,och , . Svenska kommunförbundeloch dess länsavdelning i . anför att det behövs en övergripandesamordning och att del därför bör utarbetas en normalräddningstjänstordning.Centralorganisationen /SR uttalar samma uppfattning. Några remissinstanser är kritiska mot förslaget.Brandmännens Riksförbund anser alt det inte kan accepteras. Enligt förbundetfinns det kommuner som enbart ser till ekonomin och som inte tar hänsyn tillde faktiska behoven av räddningstjänsl. anseralt underställningsskyldigheten måste finnas kvar intill dess acceptabla 1985/86: 170 erinrar omatt etl förslag med liknande innebörd har avslagits av medhänvisning till bl.a, behovet att garantera en viss minimistandard inomräddningstjänsten och katastrofberedskapen. Förbundet anser att kommittén intehar anfört några skäl som i sakligt hänseende leder lill någon annan slutsats.Oskarshamns koinmun anser att den garanti för en viss minimistandard som enutomstående myndighets prövning utgör väger tyngre än det avkall pä denkommunala självstyrelsen som underställningsskyldigheten innebär. Den statliga räddningstjänstens arbetsuppgifter och resurser(8) anser att det är tveksamt om detbehövs ett centralt räddningsverk för att följa utvecklingen inom den statligaräddningstjänsten. Verket menar att del bör ankomma på varje ansvarigmyndighei alt självständigt utforma de planer som verkligheten kräver och altta erforderliga samråd. Svenska kommunförbundel anser del självklart att olikastatliga och kommunala räddningstjånstorgan samverkar och vid behov hjälper varandra.Under förutsättning att staten ekonomiskt kompenserar kommunerna förmerkostnaderna tillstyrker förbundet i fråga omansvarsavgränsningen mellan statlig och ochbelräffande samverkan mellan olika räddningstjänstorgan. Förslaget att polisen bör ha kvar ansvaret förfjällräddningstjänsten ifrågasatts inte av någon remissinstans. anför att oklarheten är stor i vissa fallom del är statliga eller kommunala räddningsorgan som skall omhänderta skadadepersoner i fjällområdet t, ex, intill skidbackar. Verket anser atl gränsdragningenmellan statliga och kommunala räddningsinsatser bör göras klarare. Generallullstyrdsen och Tjänstemännens centralorganisationpekar på att kommittén har förbisett personella och materiellaresurser för fjäliräddningstjänst. anför attbevakningsverksamheten vid gränsbevakningen enligt tjänstgöringsreglementetför tuUstaten även omfattar deltagande i fjällräddning. Från fjälltrakterna inorra och längs gränsen mot och förfogar över125 man för gränsbevakningstjänst, varav 60 man helt eller delvis är avdeladeför röriig bevakning. Luflfartsverkel biträder förslaget att verket skall haansvaret för undsättning vid flyghaveri till havs, i kustvattnen och i ,och , Även ocUlänsstyrelsen Prop. 1985/86: 170 / Norrbotlens län biträder ocksäuttryckligen förslaget, Generaltullstyreisen anser att de speciella problem somuppstår vid haverier till havs inte har belysts tillräckligt i utredningen.Enligt styrelsen bör man skapa en fastare organisalion av flygräddningen tillhavs. Särskilt bör sjöräddningstjänstens medverkan i flygräddningen preciserasvarvid, det enligt styrelsen klart bör framgå att sjöoperativ ledning avräddningsinsatserna skall utövas från sjöräddningscenlral. En annan lösningsom styrelsen fmner intressant är det alternativ om samgruppering av flygräddningscentralenmed en av sjöräddningscentralerna som kommittén övervägt. Kommitténs tanke om samordning av det kommunalabrandförsvaret med luftfartsverkets brand- och räddningstjänst biträds avluflfartsverkel, i Norrbotlens län. Gollands och kommuner.Svenska Kommunalarbetareförbundet och Svenska Försäkringsbolags Riksförbund.Umeå kommun anser dock att flygplalsbrandkåren inte kan användas i någon högregrad inom övriga delar av samhållet på grund av dess bundenhet tillflygplatsen, anför samma uppfattning och menar alt förslagetvisserligen ligger i linje med strävandena lill ökad samverkan men att det intefår överskattas. Även pekar påsvårigheterna att vid vissa flygplatser integrera flygplatsens räddningstjänstmed den kommunala räddningstjänsten, ser ingasamordningsvinster och avvisar därför tanken, Samma ståndpunkt intarBrandmännens . Några remissinstanser understryker att det är angelägetatt får tillgång till en tung räddningshelikopter dygnet runt.Överbefälhavaren förklarar att han är beredd atl mot kostnadsläckningtillgodose kommitténs förslag under förutsättning att verksamheten begränsastill att omfatta (måndag - fredag) på alternativt F 21 ellerF 15, avstyrker förslaget att försvarsmaktenskall ställa bandvagnar lill förfogande vid vissa flygplatser. Försvaretsbandvagnar är organisationsbestämmande materiel för kvalificerade förband ochmobili-seringssäkerhelen för dem bör enligt verket inte minskas genom ullåningav materiel utanför försvarsmakten. Verket anser att behovet av band vagnar istället bör tillgodses genom att den myndighet som är ansvarig förräddningstjänsten svarar för anskaffningen. Sjölagsulredningen, Sjöfarisverkei, Scandinavian TugownersAssociation (STA), och Sjöräddningssällskapel,vänder sig mot förslagel att staten skulle svara för bärgning av egendom tillsjöss (25 8 förslaget till lag om samhällets räddningstjänst), STA och anför bl, a. Bärgningär en inlerna verksamhet som fordrar kapitalkrävande utrustning och särskild- personal. Vid större och komplicerade bärgningsföretag samverkar yrkes mässiga bärgare, ofta från olika länder. Yrkesmässig internationell bärg ning utförs i de flesta fall på grundval av kontraktsformuläret Lloyds"Open '61 11 1985/86. Form, senast reviderat1980. En av huvudprinciperna inom bärgningsverk- Prop. 1985/86: 170 samheten ärprincipen "no cure - no pay", dvs. bärgarlön kan krävas endast dåbärgningen lyckats. Bärgarlönen blir härigenom ett incitament lill en lyckadbärgning. - Den svenska staten har ingen organisation, utrustning ellerpersonal för att utföra kvalificerade bärgningsuppdrag. När så behövs, brukarstaten anlita bärgningsföretag. Detta samarbete fungerar bra utan lagreglering.Del är inte ekonomiskt eller praktiskt genomförbart för staten alt bygga upp enbärgningsorganisation, vilket skulle medföra nedläggning av motsvarande privataverksamhet. Kommittén antyder atl staten skulle lämna över lill en kommersiellbärgare och fullfölja ett bärgningsföretag när partsilualionen upphört, dvs. idet ögonblick när del inte längre finns några förutsättningar för att erhållabärgarlön. Denna tanke är helt orimlig. - Kommittén påstår alt det inteföreligger någon obetingad rätt för enskilda att bärga. Påståendet ärofullständigt och missvisande. Den som har kontrakt på bärgningsarbetet ellersom försl har ingripit och som har erforderliga resurser för atl utföra arbetethar rätt att fullfölja bärgningsföretaget. Den svenska staten har rätt attingripa enligt speciallagstiftning, t. ex. lagen (1980:424) om ålgärder motvattenförorening från fartyg. Sådana ingripanden görs emellertid i samråd ochsamverkan med bärgaren och några konflikter har därför inte uppstått.Det är av fundamental betydelse atl bärgningsinstitutet inte utsätts för sådanaingrepp att bårgarna mister intresset av atl bärga. Sjöfartsverkethar i allt väsentligt samma synpunkter. ,, och anför vidare bl. a.Bestämmelser om bärgning finns i 9 kap, sjölagen. De har tillkommit i samverkanmed , och och motsvarande lagregler finns i dessa länder.Lagstiftningen bygger konvention om bärgning, har, liksomde övriga nordiska länderna, lillträtt konventionen och är såledesfolkrättsligt förpliktat att till-lämpa de materiella reglerna i denna,Förslagel alt staten skulle svara för räddning av egendom till sjöss, dvs.