prop · G90390 · 1985-12-31 00:00:00 — vårdslagen.Jag vill också erinra om alt , som oftast är beslutsmyndighetenligt naturvårdslagen, förutsätts delta aktivt vid upprättande och ändringarav översiktsplanen genom det samrådsförfarande som föreskrivs i PBL, Jagföreslår alltså - i överensstämmelse med vad jag anförde i propositionenangående NRL - alt naturvårdslagen anknyts lill NRL, Somjag nämnde innebär åtskilliga beslul enligt naturvårdslagen avgöranden omden framtida markanvändningen. En anknytning mellan naturvårdslagen och NRLinnebär - fömlom möjligheten till en samordning med de överväganden somkommunen gör atl de allmänna iniressen som enligt 3 § naturvårdslagen skallbeaktas vid beslul enligt lagen anges på etl tydligare sätt. Mitt förslag:Regeringen eller myndighet som regeringen besiämmer får, om det finns särskildaskäl, förordna atl ett strandområde som avses ingå i en detaljplan elleromfattas av områdesbestämmelser inte skall omfattas av slrandskydd. Somjag föreslog i propositionen om PBL (s, 104) skall slrandskyddsreg-lerna finnaskvar i naturvårdslagen. Tillskydd för friluftslivet gäller strandskydd vid havet, insjöar och vattendrag,Strandskyddel omfattar land- och vattenområdet intill 100 m frän strandlinjenvid normall medelvallenstånd (slrandskyddsområde). kan förordnaall ett strandområde som uppenbarligen saknar betydelse för bad ochfriluftsliv inte skall omfattas av strandskydd. fär också utvidgastrandskyddsområdet, när det behövs för alt tillgodose syftet medstrandskyddet, dock högsl intill 300 m från strandlinjen. Vid fastställelse avgeneralplan, stadsplan eller byggnadsplan kan, när det föreligger särskildaskäl, förordnas atl i planen ingående strandområde inte längre skall omfattasav slrandskydd. Attell område är slrandskyddal innebär all det råder förbud mol atl uppföra heltnya byggnader (lill-, pä- eller ombyggnad omfattas således ej av förbudet), attändra befintliga byggnader för all tillgodose ett väsentligt annat ändamål äntidigare, atl vidta förberedelsearbeten för helt ny bebyggelse samt attuppföra andra anläggningar eller anordningar varigenom allemansrätten inomstrandområdet inskränks (16 §), Sistnämnda förbud kan gälla t, ex, vägar,bryggor och båtuppläggningsplalser saml anläggningar för camping, sport ellerklubbverksamhel. Demed strandskyddel förenade förbuden gäller inte anläggningar eller åtgärder sombehövs för jordbruket, fisket, skogsskölseln eller renskölseln och ejtillgodoser bostadsändamål. Förbudet gäller således dessa näringarsbostadsbyggnader men inte ekonomibyggnaderna. Länsstyrelsenfår medge undanlag från förbuden inom strandskyddsområden när särskilda skälföreligger. Av43 § naturvårdslagen och 28 § nalurvårdsförordningen (1976:489) följer alllänsstyrelsen får förordna att styrelsens beslutanderätt i vissanaturvårdsärenden i stället skall ankomma på myndighei. Sådandelegation kan bl, a, avse rätlen att medge undanlag från de förbud som gällerinom slrandskyddsområden samt all i samband med sådant medgivande bestämma ivilken utsträckning mark får las i anspråk som tomt eller eljest användas fördet avsedda ändamålet. Delegation av beslutanderätt i nu angivna avseenden harskell i en ganska stor utsträckning. Vidföredragningen av PBL-förslaget (propositionen s, 104) log jag upp frågan omslrandskyddsbestämmelsernas samordning med PBL, Jag uttalade då som minuppfattning, atl allemansrätten, som ju ligger bakom strandskyddel, är entillgång som del ligger i hela landets intresse atl slå vakt omkring och attlänsslyrelserna på del stora hela har skött denna uppgift mycket bra. Jagframhöll också att enbart den åtgärden alt flytta reglerna bort frånnaturvårdslagen skulle kunna uppfattas som en förändring av strandskyddetsstyrka. Min slutsats var all övervägande skäl talar för atlslrandskyddsbeslämmelserna skall vara kvar i naturvårdslagen och attlänsstyrelsen i princip skall fatta beslul i slrandskyddsfrågor. Jag uttaladeockså alt den möjlighet att delegera beslutanderätten till kommunerna som nufmns bör bibehållas. När nu kommunerna enligtPBL-förslaget skall i ökad utsträckning själva besluta om planläggning åliggerdet kommunerna atl följa den restriktivitet i fråga om ianspråktagande avstränder som gäller enligt naturvårdslagens strandskyddsregler. I likhet medvad som är fallet med vissa stads- och byggnadsplaner kommer detaljplaneroch områdesbestämmelser i vissa fall all omfatta strandområden. Somföredragande departementschefen anförde i samband med all del generellastrandskyddet infördes i naturvårdslagen (prop, 1974:166 s. 95) är delangelägel atl strandskyddet så långt möjligt upprätthålls även inom planlagtområde, I den mån man i samband med upprättande av planer hos en kommun finnerall ell område som omfattas av slrandskydd bör få las i anspråk på visst sättför bebyggelse eller andra åtgärder som enligt 16 § naturvårdslagen normaltinte får komma till stånd inom området är del - bl, a, med hänsyn lill PBL:sregler om genomförande av detaljplaner lämpligt att strandskyddel ierforderlig utsträckning upphävs innan kommunen antar planen. Jag föreslårdärför atl del i naturvårdslagen las in en bestämmelse som ger regeringen ellermyndighei som regeringen bestämmer möjlighet all, om del fmns särskilda skäl,förordna att ett strandområde som avses ingå i en detaljplan eller omfattas avområdesbestämmelser inte skall omfattas av strandskydd. Prop,1985/86:90 2.4.3 Kommunalanaturreservat och naturvårdsområden Mittförslag: Befogenheten att besluta om naturreservat och naturvårdsområden skallkunna delegeras till en myndighei. PBL-ulredningenföreslog att kommunerna skall ges möjlighet atl inom ramen för PBL beslutamarkförordnanden, motsvarande dagens naturreservat, för atl tillgodosefriluftslivets intressen. Enligt förslaget skall del inte vara möjligt all medstöd av naturvårdslagen förklara områden som omfattas av ett sådantmarkförordnande som naturreservat. Utredningsförslaget väckte en vissremisskritik, bl,a, från och Svenska naturskyddsföreningen.Man kan sammanfatta kritiken på så sätt att remissinstanserna finner delolämpligt alt dra upp en gräns mellan friluftslivels och den vetenskapliganaturvårdens intressen, likaså mellan vilka frågor som skall vara en kommunaloch vilka som skall vara en statlig angelägenhet. Man har också menat all delföreslagna förbudet att inrätta etl nalurteserval för ett område medmarkförordnande skulle vara olämpligt bl, a, med hänsyn lill de skillnader imotiv som kan ligga bakom valet av olika skyddsformer för ett visst område. Jagvill här erinra om all i en framställning lill regeringen den16 har föreslagit att kommunernas möjligheter att bevarafriluftsområden förstärks. anser atl delta bör åstadkommasgenom att kommunerna ges möjlighet all inrätta nalurteserval såvitt avserområden av lokal betydelse för allmänhetens friluftsliv. Verket framhåller,atl det då blir möjligt för kommunen atl besluta om inskränkningar i markägaresoch andra sakägares rätt all förfoga över marken, t, ex, restriktioner i frågaom avverkning av skog (8 §), om rätt för kommunen all ulföra anläggningar förfriluftslivet och rätt att vårda naturmiljön (9 §), i förekommande fallbesluta om vad allmänheten har all iaktta (10 §) saml alt interimistisktbesluta om skydd (11 §), Isitt förslag fömtsätter all kommunen också skall ha delekonomiska ansvaret för tillkomsten och skötseln av kommunala nalurteserval. gäller del för kommunen främst att skydda närmiljön, t, ex,närslrövområden intill tätorter, men också intill kommunala friluftsbad,campingplatser, stugbyar, motionsanläggningar o, dyl. Verket framhåller atldessa strövområden i regel har begränsad omfattning och att de därför normallhar liten betydelse för skogsproduktionen. Befogenhetenför kommunen att inrätta naturreservat bör enligt införasgenom en ändring av delegationsreglerna i 43 § naturvårdslagen. Naturvårdsverketsframställning har remissbehandlats. Flertalet remissinstanser har ställt sigpositiva till förslagel. Ungefär en tredjedel av remissinstanserna har haftinvändningar av olika slag. Åtskilliga av dessa invändningar bygger på attförslagel till PBL bör avvaktas för atl man skall kunna närmare överblickabehovet av reformen, Endasl några få remissinstanser, främst företrädare förskogsintressen, har ställt sig direkt avvisande till naturvårdsverkelsförslag. Somjag angav i propositionen om PBL (prop, 1985/86:1 s, 104) instämmer jag iremisskritiken beträffande del tidigare redovisade förslaget ommarkförordnanden. Jag framhöll då också atl en bättre och enklare lösning avproblemen är all vidga kommunens möjligheter alt använda de medel som finns i naturvårdslagen och föreslog alt kommunerna skall Prop,1985/86:90 gesmöjlighet att inrätta kommunala naturreservat och naturvårdsområden med stöd avbeslämmelserna i naturvårdslagen, Förslagel om kommunala naturvårdsområdeninnebar en förändring i förhällande lill del av lagrådet granskadePBL-förslaget. Enligt detta skulle nämhgen områdesbestämmelser kunna användasför att avsätta mark som friluftsområden. Vidare skulle marklovsplikt kunnainföras så all kommunerna inom dessa områden skulle kunna pröva ansökningar omträdfällning och skogsplantering. Tanken bakom denna gränsdragning mellan PBLoch naturvårdslagen kan i korthet anges på så sätt att områdesbestämmelser avdetta slag skulle få användas av kommunen för atl säkerställa markens ändamålför friluftsliv i anslutning till bebyggelse. Reglering av åtgärder som krävermarklov, t, ex, trädfällning, skulle dock inte få vara så ingripande att denpågående markanvändningen avsevärt skulle försvåras, Ville kommunen införa meringripande bestämmelser skulle naturreservat väljas, I denna fråga anförde jagvidare bl, a, följande (prop, 1985/86:1 s, 105f,), Vadjag förslog beträffande PBL innebär en begränsning av de möjlighe- ter attavsätta mark som friluftsområden som dagens byggnadslagstiftning ger. Genomfastställda generalplaner kan ju markanvändningen bestämmas till friluftsliv(9 § andra styckel BL), varvid bl, a, trädfällning inte får ske utan prövningav (17 § BL). Genom fastställd generalplan kan regleringen avskogsbruket göras mer eller mindre ingripande. Inget hindrar dock att detmeddelas föreskrifter som är så långtgående alt pågående markanvändningavsevärt försvåras eller t.om, atl synnerligt men uppkommer vid användningen aven faslighel. För sådana fall finns regler om ersättning eller inlösen (22 §BL), Det bör även framhållas att del i dagens ordning inte finns något krav påatt dessa friluftsområden skall ha någon anknytning lill bebyggelse. Emellertidhar det visat sig att den i lagrådsremissen föreslagna begränsningen avkommunernas regleringsmöjligheter har skapat oklarhet beträffande minaavsikter, bl, a, hos skogsintressenlerna. För all syftet med regleringen skallframgå på etl tydligare sätt än i del remitterade förslaget har jag eflersamråd med jordbmksministern funnit det vara en bättre lösning att kommunernasbehov av att kunna skapa lokala friluftsområden tillgodoses genom en ändring inaturvårdslagen. Institutet nalurvårdsområde i den lagen (19 §) har nämligentillkommit bl, a, i syfte all möjliggöra för atl skapa lokalafriluftsområden. Jag återkommer till regeringen med förslag lill denna ändringi samband med atl jag lägger fram förslag till följdlagstiftning lill bl, a,PBL, Ändringen bör innebära alt kommunerna med stöd av delegation frånlänsstyrelserna skall kunna falla beslul om inrättande av naturvårdsområdenhelt enligt de regler som redan gäller för beslut i sådanafrågor. Detta innebär bl, a, all regleringen av t, ex, plantering ochavveckling inte får vara så ingripande alt pågående markanvändning avsevärtförsvåras. Dennalösning ligger väl i linje med det tidigare framlagda förslagel alt kommunernabör ges möjlighet att inrätta kommunala naturreservat med stöd avbeslämmelserna i naturvårdslagen. Systematiskt hör också dessa frågor bättrehemma i naturvårds- än i byggnadslagstiftningen. Ett viktigt skäl som harbidragit till min ändrade inställning är att man bör undvika att skapa nya beslutsformernär det redan finns sådana för samma ändamål, Atl nalurvårdsfrågorna samlas inaturvårdslagen i stället för atl vara splittrade i flera lagar har också denfördelen alt man slipper ha flera lillsyns-och överprövningsmyndigheler. Denenskilda markägaren kan överklaga dekommunala besluten till . Statens kontrollmöjligheter när detgäller t, ex, skogshushållningen blir fullgoda genom att systemet bygger pådelegation från länsslyrelserna. Enligt19 § naturvårdslagen kan förklara ett område somnalurvårdsområde, om särskilda åtgärder behövs för att skydda eller vårdanaturmiljön och området med hänsyn till den begränsade omfattningen avåtgärderna eller andra omständigheter inte lämpligen bör avsättas till nalurteserval.Denna möjlighet är tänkt all användas i de fall skyddsbehovet är mindreframträdande och kan tillgodoses genom vård- och kontrollåtgärder som vanligenkan förenas med ett normall jord- eller skogsbmk, av syftena medbestämmelsen är som jag nämnde atl möjliggöra för att skapalokala friluftsområden. För all trygga ändamålet med ett beslut omnaturvårdsområde kan föreskrivas olika inskränkningar i nyttjandet avfastigheter såsom förbud mot eller föreskrifter i fråga om byggnader, upplag,schaktning, plantering och avverkning samt skyldighet för ägaren alt tåla attpå hans mark utförs röjning, plantering eller annan liknande åtgärd.Föreskrifterna får dock inte vara så ingripande all pågående markanvändningavsevärt försvåras. Behövs sådana mer ingripande föreskrifter skall i ställetdet berörda området avsättas som nalurteserval. Jagvill i detta sammanhang erinra om att - på grund avbemyndigande i 21 § skogsvårdslagen (1979:429) och 21 § skogsvårdsförordningen(1979:791) - får meddela föreskrifter om den hänsyn som skall tas tillnaturvårdens iniressen vid skötseln av skog, I likhet med vad som gäller ifråga om naturvårdsområden får sådana föreskrifter inte vara så ingripande atlpågående markanvändning avsevärt försvåras. Om del för ett visst område behövsmer ingripande föreskrifter än skogsvårds-styrelsen får meddela, måsle även iett sådanl fall området avsättas som naturreservat. Jagföreslår således nu alt naturvårdslagen ändras så atl kommunerna ges möjlighetatl inrätta kommunala naturreservat och nalurvårdsområ-den. Gränsdragningenmellan PBL och naturvårdslagen vill jag i korthet ange på så sätt attområdesbestämmelser bör få användas av kommunen för erforderligbebyggelsereglering, medan naturvårdslagens bestämmelser om nalurvårdsområdeoch nalurteserval bör användas om kommunen vill avsätta mark förfriluftsändamål. Delär naturligtvis i främsta mmmet för alt tillgodose friluftslivsintressen somkommunerna kan ha behov av all använda reglerna om nalurteserval ochnalurvårdsområden. Kommunala naturreservat eller nalurvårdsområ-den tordedärför främst vara aktuella i tätbefolkade kommuner, där det kan vara nödvändigtatt reglera markanvändningen i områden i anslutning till bebyggelsen för atltillgodose tälortsinvånarnas behov av friluftsaktivi-teler. Eventuellt kanockså vissa glesbygdskommuner där man vill satsa på turism vara intresserade avatt inrätta nalurteserval eller nalurvårdsområden i anslutning lill t. ex.fritidsanläggningar. Delbehov som finns av att inrätta kommunala naturreservat och nalurvårdsområdenbör, som jag nämnde, tillgodoses genom alt det öppnas en möjlighet inaturvårdslagen alt delegera beslutanderätten i sådana frågor till kommuner.Sådan delegation bör inte påverka möjligheter atl inrättanalurteserval och nalurvårdsområden. Mol bakgmnd av skogsindustrins farhågorför virkesförsöijningen vill jag stryka under atl rekreationsinlressen ochralionelk skogsbmk oftast kan förenas. Det är självklart all stor hänsyn måstelas till skogsintressena vid prövningen av naturreservat för l.ex,friluftslivets behov. Beslut om naturvårdsområden får, som jag harframhållit, inte förenas med så ingripande föreskrifter att pågåendemarkanvändning avsevärt försvåras. Vid beslut i de aktuella frågoma skall såvälallmänna som enskilda iniressen beaktas. Till de allmänna intressena hör bl, a,skogsindustrins råvamförsöijning. De regler som gäller för handläggningen avärenden angående nalurteserval och naturvårdsområden skall naturligtvislillämpas även hos kommunerna. Kommunen får således ansvar för att alla berördaparter får möjlighet atl lägga fram sina synpunkter på sådana förslag. Jag villhär peka på att en ordning med delegation av beslutanderätt i frågan gör atlstaten behåller det slutliga ansvaret för att beslut om nalurteserval ochnaturvårdsområden inte får oacceptabla konsekvenser när det gällervirkesförsörjningen. Möjligheter finns f. ö, att i anslutning till upprättandeav kommunala översiktsplaner diskutera behov av kommunala nalurteserval ochnaturvårdsområden och hur en eventuell delegation av beslutanderätt i dessafrågor bör utformas, I de fall när planerade nalurteserval eller naturvårdsområdenberör skogsmark skall skogsvårdssstyrelsen höras. Jag vill här peka på atlfrågor om delegation visserligen måsle bedömas från fall till fall medutgångspunkt i de fömtsättningar som gäller för skilda kommuner men allkommunens önskemål om delegation bör tillgodoses så långt del är möjligt.Endast om det finns anledning alt anta eller om det har visat sig atl kommunensaknar fömtsättningar atl handha dessa frågor bör delegation vägras resp.alertas. har påpekat är del givet alt kommunerna skall ha detekonomiska ansvaret för egna reservatsbildningar. Iremissen till lagrådet anförde jag följande beträffandeeffekterna av att både och kommunen får befogenhet atl inrättanalurteserval (remissen s.27): Mitt förslag altbeslutsbefogenhet att inrätta naturreservat skall kunna föreligga hoslänsstyrelsen och hos kommunen behöver knappast leda till några problem ipraktiken. Frågor om naturreservat kommer naturligtvis att behandlas ikommunens översiktsplan. Såväl i det sammanhanget som i ärenden enligtnaturvårdslagen om naturreservat kommer och kommunen att kunnasamråda om den lämpligaste beslutsordningen i en reservatsfråga. I de få falldär kommunen och kan ha skilda meningar i en reservalsfråga -där t. ex. kommunen hävdar friluftslivsintressen som inte går alt förena medett intresse som rör den vetenskapliga naturvården - kan frågan lösas genom enändring av delegationsbeslutet, om den skulle ställas på sin spets, I den månstaten och kommunen har skilda iniressen i ett område som bör utgöra naturreservatoch intressena går atl förena är det inte någol som hindrar att kommunen tar påsig ansvaret för samtliga frågor och att staten och kommunen kommer överens omen intern uppdelning av kostnaderna. kan inte heller se någotavgörande skäl mot atl sedan en kommun inrättat ett naturteservatgår in och kompletterar det kommunala reservalsbeslutet med särskildaföreskrifter för ett visst nalurvårdsin-iresse. Visserligen kan dåersättningsfrågor komma atl aktualiseras såväl mol en kommun som mot staten,men situationen torde sällan bli aktueU, Att ersättningsfrågor för ett områdeaktualiseras kan bli aktuellt även nu i de fallreservatsbeslut ändras och kompletteras. Lagrådet(yttrandet bilaga 8, s, 366 f) har lagil upp frågan om det är lämpligt attlänsstyrelsen, även om beslutanderätt har delegerats till en kommunalmyndighet, skall ha kvar sin kompetens. Lagrådet har framhållit atl det kanvara svårt att överblicka de svårigheter som det sålunda föreslagna"dubbelkommandot" kan medföra. Förde fastighetsägare som berörs avell reservatsbeslul kan del enligt lagrådet innebära olägenheter att inte fåfrågan om ersättning för uppkommande skador avgjord på en gång och mot en ochsamma part. Lagrådet ifrågasätter också om del i alla lägen är möjligt förstaten att gå in och komplettera ett kommunalt reservatsbeslut förtillgodoseende av friluflsinlressen med särskilda föreskrifter för t, ex, ettvisst naturvårdsintresse. Har nalurvårdsintresset varit med i bilden undersamrådet mellan och kommunen inför reservatsbildningen synesenligt lagrådet bestämmelsen i 8 § andra styckel lägga hinder i vägen för ensådan komplettering. Denna bestämmelse -framhåller lagrådet vidare - fömtsätternämligen att en ny gmnd för reservatet aktuahseras "sedermera" dvs,efter det att reservatet har bildats. Medhänsyn till det anförda har lagrådet förordat alt "dubbelkommando"ej skall förekomma. Risken för ölägenheter avdet slag som lagrådet befarar bedömer jag som mycket liten. Som jag nämndekommer och kommunen i de sammanhang en reservatsfråga kan kommaalt aktualiseras ha möjlighet all samråda om den lämpligaste beslutsordningen.Jag fömtsätter - i de fall såväl statiiga som kommunala intressen finns iområdet - att och kommunen internt samordnar dessa frågor ochenas om en beslutsordning som innebär att endera av dem tar ansvaret församtliga frågor och slår för reservalsbeslutet. De fastighetsägare som berörsav beslutet får därmed endast en part alt förhandla med. De fall då ersättningsfrågorkan komma att aktualiseras såväl mot en kommun som mot staten - t, ex, omlänsstyrelsen går in och kompletterar etl kommunall reservatsbeslul - torde somjag nämnde komma atl bli sällsynta, I övrigt innebär den föreslagnaordningen ingen förändring i fråga om behandlingen av uppkomnaersättningsanspråk, I de fallersättningsfrågor för ell område aktualiseras vid flera lidpunkter är delenligt min mening klart att det, även utan uttryckligt lagstöd, är denackumulerade skadan som bör ligga till gmnd för bedömningen om pågåendemarkanvändning avsevärt försvåras. Lagrådet har ocksåifrågasatt om del i alla lägen är möjligt för staten att gå in och kompletteraett kommunalt reservatsbeslul. Jag vill med anledning av detta påpeka att mittförslag inte innebär någon ändring i fråga om de i 8 § andra stycket angivnafömtsättningarna för komplettering. Det är svårt all bedöma ivilken utsträckning kommuner kommer all inrätta nalurteserval ocnnaturvårdsområden och därmed i vad mån kommunala naturreservat ochnaturvårdsområden i landet som helhet eller inom en region kan komma allpåverka skogsindustrins råvamförsöijning eller komma i konflikt med andra allmännaoch enskilda iniressen. bör motbakgmnd härav noga följa tillämpningen av de nya bestämmelserna inom sittansvarsområde. Vad särskilt gäller skogsindustrins råvamförsöijning börskogsstyrelsen ges i uppdrag atl i samråd med statens industriverk följa ochutvärdera effekterna av kommunemas beslul. Chefen för jordbmksdepartemenlelhärför avsikt att i annat sammanhang återkomma till regeringen med förslag lilluppdrag om nu nämnda uppföljningar. OBeslut enligt vattenlagen får inte strida mot detaljplan eller områdesbestämmelser, O Vattenlagen anknyts tillNRL. OTillållighetsreglerna i 3 kap. 1, 2 och 4 §§ skall inte gälla vattenförelag somvid prövning av en viss anläggning eller åtgärd enligt 4 kap, NRL har angettssom ett villkor för anläggningens eller åtgärdens utförande, OBestämmelsen i 11 kap, 1 §4 om obligatorisk regeringsprövning av vattenkraftverkoch andra valtenregleringar eller vallenöverledningar för valtenkraftändamål ivissa uppräknade älvar och älvsträckor skall upphävas. 2.5.1Allmänt om vattenlagens samordning med PBL och NRL Mitt förslag:Beslut enligt vattenlagen får inte strida mol detaljplan ellerområdesbestämmelser. Vattenlagen anknyts till NRL. DenIjanuari 1984 trädde en ny vattenlag i kraft, Lagen innebär bl, a, atl dentidigare gällande vattenlagen har förenklats och moderniserats, främst genomall gemensamma bestämmelser så långt det är möjligt har införts för de olikaslags valtenförelag på vilka lagen är tillämplig. Den tidigare gällandevattenlagens tillåtlighetsregler har ersatts med mer allmänt hållna regler, somskall möjliggöra en samlad bedömning av ett vattenförelags lämplighet från bl,a, allmänna planerings- och samhällsekonomiska synpunkter, I4 kap, vallenlagen finns regler om tillståndspliklens omfattning.