prop · G90390 · 1985-12-31 00:00:00 — Denna har inte närmare berörts i remissen.Lagrådet har därför hafl svårigheter med att överblicka vilka problem som kanuppstå om departementschefens förslag följs. Klart är emellertid att, omskyddsföreskrifter för en byggnad meddelas först enligt PBLoch därefter enligt byggnadsminneslagen, besluten var för sig kan komma attutformas så att uppställda kvalifikationsgränser inte uppnås. Byggnadens ägarekan då, som utredningen framhållit, gå miste om en ersättning som han skullevarit berättigad till om alla föreskrifterna meddelats med stöd av samma lag.Ett sätt att komma till rätta med denna risk är atl, när ersättningsfråganprövas med anledning av del senare skyddsbeslulel, den sammanlagda effekten avbåda besluten får utgöra grund dä det gäller att bedöma omkvalifikationsgränsen för ersättning uppnåtts, jfr emellertid 14 kap, 8 S fjärdestycket PBL-förslaget, I sammanhanget må påpekas den komplikation som ligger ialt ersättning enligt byggnadsminneslagen betalas av staten medan ersällningenligt PBL-förslaget utges av kommunerna, jfr lagrådets yttrande ovan under 43§ naturvårdslagen. Riskenför ölägenheter av del slag som utredningen och även lagrådet befarar bedömerjag som mycket liten. Innan beslul enligt PBL eller byggnadsminneslagen fattas,är det nödvändigt atl samråd sker inte bara med byggnadens ägare ulan också medbl, a, kulturhistorisk expertis. Motstridiga eller dåligt samordnade beslul bördärmed kunna undvikas. Jag vill i delta sammanhang också erinra om vad jaganförde i anslutning till förslaget att ge kommunerna möjligheter atl beslutaom nalurteserval enligt naturvårdslagen (avsnitt 2,4,3), Jag framhöll då atlersättningsfrågor visseriigen kan komma alt aktualiseras såväl mot en kommunsom mot staten, men att situationen sällan torde bli aktuell. Allersättningsfrågor för etl område aktualiseras kan -framhöll jag vidare - bli aktuellt även nu i de fall reservatsbeslut ändras ochkompletteras. Enligt min mening bör det, även ulan uttryckligt lagstöd, slåklart all det är den ackumulerade skadan som skall bedömas i sådanasituationer, Samma resonemang torde kunna föras även när det är fråga omkommunala "byggnadsminnen" och statliga byggnadsminnen. Även utanuttryckligt lagstöd torde sålunda tidigare kommunala skyddsbestämmelser kunnaåberopas vid en byggnadsminnesförklaring. Den omvända situationen - att kommunenmeddelar skyddsbestämmelser för en byggnad som redan harbygg-nadsminnesförklarals - torde knappast bli aktuell. Jagkommer härmed över till ersättningsreglerna i byggnadsminneslagen. De infördesår med att likartade regler infördes i bl, a, byggnadslagen ochnaturvårdslagen (prop, 1972:111, bil, 2), De innebär alt fastighetsägaren ochinnehavare av särskild rätl till fastigheten är berättigade lill ersättningför skada, om skyddsföreskrifter medför alt pågående användning av en byggnadeller ell område avsevärt försvåras. Bortfall av sådana värden som gmndas påförväntningar om en ändrad markanvändning ersätts således inte. a,byggnadslagen finns regler som ger faslig-hetsägaren rätt att få fastigheteninlöst, om den skadas i sådan omfattning alt den blir i hög grad onyttig förhonom. Några sådana inlösenregler finns dock inte i byggnadsminneslagen, Imitt anförande till propositionen om PBL anmälde jag atl jag i annat sammanhangavsåg all föreslå alt ersättningsreglerna i byggnadsminneslagen ändras så attde kommer atl stämma överens med för sådana fall dåskyddsbestämmelser har meddelats genom detaljplan eller områdesbestämmelser. Innan jag går närmare inpå mitt förslag vill jag ge en kort beskrivning av bakgmnden lillersättningsreglerna i förslagel till PBL, Förslagettill ersältningsreglering i lagrådsremissen om PBL m.m. Enligtdet till lagrådet remitterade PBL-förslaget skall det i vissa fall krävas allskadan är tillräckligt kvalificerad för alt fastighetsägaren skall ha rätl tillersällning. Kvalifikationsgränsen skall motsvara tjugo procent av värdet av denberörda delen av fasligheten. Om den gränsen uppnås är det bara skadordärutöver som ersätts. Dessaregler skall gälla när skyddsbestämmelser meddelas i detaljplan ellerområdesbestämmelser för atl bevara kulturhistoriskt eller miljömässigtvärdefull bebyggelse. Reglerna skall också gälla bl, a, när ålemppfö-rande aven riven byggnad vägras och när rivningslov vägras. Lagrådetfann i sitt yttrande att det med fog kan sältas i fråga om en fastighetsägare ide angivna fallen skall behöva tåla skador motsvarande en femtedel av - i deflesta fall - fastighetens värde. Lagrådet föreslog för sin del attkvalifikationsgränsen skulle bestämmas till . pekadelagrådet på möjligheten alt ha olika kvalifikationsgränser för demarkreglerande och de bebyggelsereglerande beslämmelserna. Prop,1985/86:90 Förslageti propositionen om PBL Imitt anförande lill propositionen om PBL framhöll jag att jag inte kundeansluta mig till lagrådets förslag om en kvalifikationsgräns på tio procent.Jag anförde därvid följande (s. 390 f.) i fråga om de bebyggelsereglerandebestämmelsema, dvs. när fastighetsägaren vägras atl återuppföra en rivenbyggnad eller vägras rivningslov eller då hans fastighet av kulturhistoriskaeller miljömässiga skäl omfattas av skyddsbestämmelser. Deskador som kan uppkomma i dessa situationer kan naturligtvis vara olika tillsin karaktär. Gemensamt för de tre situationerna är emellertid attfastighetsägaren alltid kan uppskatta vilket värde fastigheten skulle ha om hanefter en rivning fick uppföra en i huvudsak likadan byggnad. Om det värdet ärhögre än det som fastigheten har i nuvarande skick med del för honom belastandekommunala beslutet, kan han konstalera all en ekonomisk skada har uppkommittill följd av beslutet. Omskyddsbestämmelser meddelas för en kulturhistoriskt värdefull byggnad, kannaturligtvis skador också uppkomma genom att underhållet blir väsentiigtfördyrat. Eftersom sådana skador emellertid ofta kan uppvägas av attfastigheten får ell ökat värde just genom att den kulturhistoriska särartenbevaras, torde även i dessa fall en reell skada uppkomma endast om alternativetmed rivning och nybyggnad ter sig väsentligt mera förmånligt förfastighetsägaren. Jagkommer därför i det följande att uppehålla mig särskill vid sådana skador somkan uppkomma genom alt fastighetsägaren efler rivning inte får åtemppföra en ihuvudsak likadan byggnad. Resonemanget är således relevant för alla de tresituationer som avhandlas. Jagvill som en bakgrund lill milt förslag erinra om alt del under den lid då rivningoch nybyggnad sågs som ett naturiigt och rationellt sätt all lösa förnyelse-och saneringsproblemen tillkom många orealistiska detaljplaner medbl, a, byggrätter som med dagens synsätt är orimligt stora. Mycket Prop.1985/86:90 arbetehar därför lagts ner på atl revidera dessa planer, I mångafall har revideringarna syftat lill atl bevara befintlig bebyggelse av AUmän motivering hänsynlill miljömässiga eller kulturhistoriska värden, I andra fall har man Byggnadsminnes- medde nya planerna velat skapa garantier för atl ny bebyggelse blir bättre miljöanpassadän den befintliga, I båda dessa situationer har den revidera- deplanen inneburit en sänkning av den tidigare medgivna Ävenfrån fastighelsägarhåll torde man vara väl medveten om atl man efter eneventuell rivning inte alltid kan påräkna all få uppföra en likadan byggnadeller en byggnad i enlighet med den gamla detaljplanen. Enligtförslaget i lagrådsremissen skall som nämnts fastighetsägaren ha rätt tillersättning om han efter t, ex, en rivning inte får uppföra en i huvudsaklikadan byggnad. Denna s, k, åtemppföranderält kopplades till den befintligabyggnaden med hänsyn till alt detaljplaner enligt PBL inte kan väntas fä sammavaraktighet som dagens stads- och byggnadsplaner. På grund av all dennaprincipiella åtemppföranderält får anses vara en väsentlig förstärkning avfastighetsägarens ställning i förhållande till saml atl dagensnybyggnadsförbud försvinner, ansåg jag det skäligt med en kvalifikationsgränspå tjugo procent. kan nuvarande förhållanden inte läggas till grund för ett förslag omen kvalifikationsgräns på tjugo procent. Lagrådels förslag innebär allkvalifikationsgränsen - med bibehållande av den principiellaåter-uppföranderälten bestäms till . Jagkan som jag tidigare nämnde inte ansluta mig till lagrådels förslag i dennadel. Ett genomförande av förslagel skulle försvåra arbetet med bevarande avmiljömässigt eller kulturhistoriskt värdefull bebyggelse och försämramöjligheterna att efler rivning kräva atl ny bebyggelse anpassas till denbefinthga miljön. Jag är emellertid beredd all någol jämka mitt förslag ilagrådsremissen och ansluta mig till lagrådels tanke om en särskild kvalifikationsgränsför de bebyggelsereglerande bestämmelserna. Som jag har nämnt i det föregåendeoch i lagrådsremissen är ju avsikten atl fastighetsägarens ställning i de nuberörda situationerna inte nämnvärt bör förändras när PBL införs. Med hänsynlill atl situationerna enligt PBL inte är direkt jämförbara och med hänsyn tillatl gällande rätt inte är helt entydig, föreslår jag nu etl mera nyanseratsynsätt. Någon bestämd procentsals för kvalifikationsgränsen bör därför inteanges i lagtexten, I stället bör föreskrivas atl fastighetsägare i de nuavsedda situationerna - dvs. om åtemppförande vägras, rivningslov vägras ellerskyddsbestämmelser meddelas - bör vara berättigade lill ersättning endast omskadan är betydande i förhållande till värdet av berörda delar av fastigheten.Vägledande för bedömningen av vad som skall anses utgöra en betydande skadaskall alltså vara vad fastighetsägaren enligt dagens praxis anses skyldig atltåla när det gäller begränsningar i byggrätten. Mångastads- och byggnadsplaner anger - som jag nämnde - en betydligt lägrebyggrätt än den som den befintliga byggnaden representerar. Dessa planerkommer att fortsätta alt gälla som detaljplaner när PBL träder i kraft, Eflerrivning av den befintliga byggnaden kan således faslig-helsägaren inte räknamed atl få utnyttja större byggrätt än som anges i planen, Mol bakgmnd av delresonemang som jag förde kan han normall heller inte räkna med någon rättlill ersättning i denna situation. Den begränsning av byggrätten som planen innebärhar ju gjorts enligt nuvarande bestämmelser i byggnadslagen. Om skadan är så allvarligatl del uppkommer synnerligt men vid använd ningen av fasligheten, dvs, att fastigheten blir i hög grad onyttig för 136 fastighetsägaren, bör denne ha rätt atl kräva alt kommunen löser fastighe ten. Förslag tiU ändringar ibyggnadsminneslagen Mittförslag: Ersättningsreglerna i byggnadsminneslagen ändras så att de stämmeröverens med motsvarande regler i PBL, Prop,1985/86:90 Ienlighet med vad jag har förordat bör nu ersättningsreglerna ibyggnadsminneslagen ändras så atl de får samma innehåll som motsvarande regleri PBL, Lagrådet(yttrandet bilaga 8, s. 372f), som vidhåller sin tidigare uppfattning att kvalifikationsgränsenbör vara i förhållande till värdet av berörda delar av fastigheten,anför följande med anledning av mitt förslag: mening är del olyckligt att förslagel om en preciseradkvalifikationsgräns frångåtts. Lagrådet, som behandlat frågan i sitt yttrandeöver lagrådsremissen om PBL (s.221 i prop. 1985/86:1 bilagedelen) framhöll däratt vissa negativa iröskeleffekter visserligen följer med en sådan stel regelmen att det både för parter och rättstillämpande myndigheter är en vinsl attgränsen ges en klart preciserad innebörd. Departementschefens nu framlagdaförslag (14 kap. 8 § andra slyckel PBL-förslaget) innebär atlkvalifikationsgränsen i fråga om markreglerande åtgärder anges efter mönster avbl. 26 § naturvårdslagen, dvs. alt ersällning utgår när den pågåendemarkanvändningen avsevärt försvåras. För byggnadsregle-rande åtgärder skall,som framgår av del anförda, rätt lill ersättning föreligga om skadan ärbetydande i förhållande till värdet av berörda delar av fastigheten. Tankenbakom att bestämma gränserna på ell sådanl sätt torde vara att markera alt enskada genom byggnad sreglerande åtgärder för att vara ersättningsgmndande skallligga på en nivå som är högre än en skada till följd av markreglerande åtgärderoch alltså - med departementschefens synsätt - högre än . När detgäller all avgöra hur stort intrånget skall vara för alt den pågåendemarkanvändningen skall anses ha avsevärt försvårats finns det, som lagrådetframhöll i yttrandet över PBL-remissen (prop, 1985/86:1 bilagedelen s,217),inga entydiga rättsfall som kan ge vägledning, I de två rättsfall som finns medavseende på tolkningen av nämnda uttryck har (NJA 1981 s,351)uttalat alt frågan om en skada i relation till en viss enhet är all anse somersättningsgiU får bedömas med hänsynstagande tih omständigheterna i delenskilda fallet. En regel som uttrycker kvalifikationsgränsen på angivet sättmåste således bli mycket svår att tillämpa i praktiken. Del må erinras om atldepartementschefen i lagrådsremissen om PBL i annat sammanhang (s,298) ocksålog avstånd från att använda begreppet pågående markanvändning i PBL när detgäller ersättningsfrågor, jfr emellertid prop. 1985/86:1 s. 398, Det sätt attbestämma kvalifikationsgränsen på som föreslås för skador genombyggnadsreglerande åtgärder har lagrådet inte kunnat återfinna i tidigarelagstiftning på fastighetsrättens område och någon praxis att falla tillbaka påfinns inte. Att avgöra vad som skall anses vara en betydande skada iförhållande lill berörda delar av fastigheten torde i del enskilda falletinnebära stora svårigheter. Vägledande skall enligt departementschefen varavad fastighetsägaren enligt dagens praxis anses skyldig att tåla när det gällerbegränsningar i byggrätten. Till en början må framhållas att den praxis somåsyftas är svårtillgänglig. Regeringens avgöranden i planärenden publicerasinte och såväl enskilda som myndigheter är därför hänvisade att göraefterforskningar i regeringens (bostadsdepartementels) arkiv.Det är vidare svårt att av ett beslut om reducerad byggrätt bedöma vad skadanblir för den drabbade fasligheten. En reducering av byggrätten med tjugoprocent behöver självfallet inte innebära att den ekonomiska skadan också blirtjugo procent av fastighetens värde. Skadan kan beroende på omständigheternabli störte eller mindre. Slutsatsenav vad som har anförts måste för lagrådels vidkommande bli all lagrådet intefinner anledning att frångå den uppfattning som lagrådet i första hand gavuttryck åt i sill yttrande över det remitterade PBL-förslaget när det gälleratt bestämma kvalifikationsgränsen. Lagrådet förordar således att en preciseradgräns anges, varvid också i detta sammanhang måsle anses vara välavvägt. Lagrådet håller inte för troligt all, såsom departementschefen befarar,denna gräns skulle ha någon avgörande inverkan på kommunernas möjligheter atlslå vakt om bebyggelsemiljön. Prop,1985/86:90 nu har anfört om kvalifikationsgränsen ger mig inte anledning alländra min uppfattning i frågan. Jag föreslår således atl en fastig-helsägare -i överensstämmelse med motsvarande ersättningsregler i PBL-förslaget - skall harätt till ersättning endast om skadan till följd av skyddsföreskrifter ärbetydande i förhållande till värdet av berörda delar av fasligheten. Jagvill avslulningsvis framhålla följande. I2 § byggnadsminneslagen föreskrivs alt skyddsföreskrifter i göriigaste månskall utformas i samförstånd med byggnadens ägare och ägare till kringliggandeområde. Genom skyddsföreskrifter får ägaren inte åläggas mer omfattandeskyldigheter än som är oundgängligen nödvändigt för att byggnadsminnelskulturhistoriska värde skall bibehållas, I paragrafen ställs också krav påhänsyn lill byggnadens användning och ägarens skäliga önskemål. Bestämmelsernaframhäver med andra ord att samförståndslösningar skall eftersträvas. Skyddsföreskriftertorde föranleda ett fördyrat underhåll. I normalfallet kompenserasdock detta av en motsvarande värdehöjning för fastigheten genom alt desskulturhistoriska värde bevaras. Det är värt att notera att frågor omskyddsföreskrifter enligt byggnadsminneslagen - i enlighet med tankarna bakomde nämnda beslämmelserna - hhlills i stor utsträckning har lösts isamförstånd. Till en del kan dock detta sammanhänga med möjlighetema alt fåstatligt ekonomiskt stöd till åtgärder för all bevara byggnader av nu aktuelltslag. 2.10Regionplanering för kommunerna i Mittförslag: En ny lag införs om regionplanering för kommunerna i . Allmän motiveringRegionplanering för kommunerna i beslöts genom lag(1968:597) om ändrad lydelse av 128 § byggnadslagen (1947:385) att handläggningenav frågor om regionplan för kommunerna i skulle bedrivas iformer som avvek från byggnadslagens bestämmelser. utfärdades lagen(1968:598) angående handläggningav frågor om regionplan för kommunerna i Slockholms län, Lagen ändrades år 1977i samband med atl nya regler infördes om specialreglerade landstingskommunalanämnder, Lagen stadgar, i den lydelse som den erhöll genom ändringar,att, om del med stöd av 127 § andra styckel byggnadslagen bestämls altStockholms län skall utgöra etl regionplaneområde, frågor om regionplan förområdet skall handläggas av landstingskommun (1 §), Förslaglill regionplan skall upprättas av en regionplanenämnd och antas avlandstinget (2 §), Lagen innehåller även regler om fastställande av regionplan(4 §) saml om Ivångsföre-läggande och förbud att överklaga beslul alt antaregionplan (5 §), PBL-utredningenhar i sill belänkande (s,400 och 763) föreslagit atl det bör ankomma påregeringen all till huvudman för regionplanering i första hand utse enlandstingskommun eller ett befintligt kommunalförbund och i andra hand etlsärskilt bildal regionplaneförbund. Utredningen föreslog som en konsekvenshärav all speciallagen för skulle upphävas (betänkandet s,822).Utredningen föreslog emellertid även (a, a, s, 823 f), främst av praktiskaskäl, att landstingskommun skulle förklaras tills vidare varaförordnad som regionplaneorgan enligt PBL, dock endasl i vad avserorganisationsformen och inte beträffande ansvarsområdet. Underremissbehandlingen framfördes från många håll starka betänkligheter, främst avprincipiell natur, mot all anförtro huvudmannaskapet för regionplanering ål enlandstingskommun. Jag har funnit denna kritik berättigad och föreslog ipropositionen om PBL inte landstingskommunen som ett generellt alternativ närdel gäller huvudmannaskapet. Jag har emellertid kunnat konstatera att det intehar framförts någon allmän önskan om förändring av nuvarande ordning i Stockholmslän med landstingskommunen som regionplaneorgan. Såväl somlänsstyrelsen, och andra kommuner i länet stöder tanken atlbehålla landstingskommunen som huvudman för regionplaneringen där, I förslagettill PBL har därför Slockholms län undantagils från de allmänna reglerna i 7kap, 1 § om huvudmannaskap vid regionplanering, I konsekvens härmed föreslårjag nu atl en ny lag införs om regionplaneringen i . Den börbenämnas lag om regionplanering för kommunerna i . Dennya lagen bör liksom endast reglera formerna för regionplaneringen ilänet, medan PBL:s materiella regler om regionplanering skall gälla även iSlockholms län, Lagen bör lämpligen inledas med en bestämmelse som gerlandstingskommunen behörighet all ulan föregående regeringsbeslut varahuvudman för den utrednings- och samordningsverksamhet rörande mellankommunalafrågor som behövs i länet. Landstingskommunen får därmed behörighet atl vararegionplaneorgan enligt PBL med den något annorlunda innebörd detta har jämförtmed huvudmannaskapet för regionplanefrågor enligt byggnadslagen. Förlandstingskommunens befallning med frågor om regionplan finns det f n, ingen iadministrativ väg beslutad begränsning. Verksamheten får därför anses endaslvara begränsad av de allmänna bestämmelserna i ämnet i byggnadslagen ochbyggnadsstadgan, I den nya lagen bör huvud- Allmänmotivering Regionplanering för kommunerna i principenvara alt för landstingskommunens verksamhet skall gälla endasl de allmännabestämmelserna i 7 kap, PBL, Något beslul av regeringen om arbetsuppgifternasinnehåll behövs normalt inte när det gäller Slockholms län. Avremissbehandlingen av betänkande framgår emellertid alt del ivissa fall kan finnas risk för motsättningar mellan landstingskommunen och eneller flera primärkommuner. Det kan också länkas atl statliga myndigheter kanfinna del angelägel att regionplaneringen inriktas på vissa ur allmän synpunktsärskill vikliga frågor, särskill sådana av nationellt intresse. För sådanafall kan det vara befogal alt regeringen ges möjlighet att besluta attlandstingskommunens verksamhet skall avse vissa angivna frågor. Fördelfall att landstingskommunen vill sammmanställa sina utredningsresultat i enformell regionplan bör bestämmelserna i 7 kap, PBL om handläggningen av frågorom regionplan tillämpas. Jagåterkommer till bestämmelserna i den nya lagen i specialmolivering- Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1, lagom ändring iexpropriationslagen (1972:719), 2, lag om ändring ifaslighelsbildningslagen (1970:988), 3, lag om ändring i lagen (1970:989)om införande av faslighelsbildningslagen, 4, lag om ändring ianläggningslagen (1973: 1149), 5, lag om ändring iledningsrättslagen (1973:1144), 6, lag om ändring i lagen(1973:1150) om förvaltning av samfälligheter, 7, lag om ändring i lagen(1973:1151) om införande av anläggningslagen (1973:1149) och lagen (1973:1150)om förvaltning av samfälligheter, 8, lag om ändring i lagen(1970:990) om förmånsrätt för fordran på gmnd av fastighetsbildning, 9, lag om ändring i lagen (1973:1152) om förmånsrätt för fordringar enligt lagen (1973: 1150) om förvaltning avsamfälligheter, 10, lag om ändring i jordabalken. 11, lag om ändring inaturvårdslagen (1964:822), 12, lag om ändring i lagen(1970:244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar, 13, lag om ändring i lagen(1981:1354) om allmänna värmesystem, 14, lag om ändring ibosladssaneringslagen (1973:531), 15, lag om ändring ijordförvärvslagen (1979:230). 16, lag om ändring i lagen(1979:425) om skötsel av jordbmksmark, 17, lagom ändringi vattenlagen(1983:291), 18, lag om ändring i lagen(1983:292) om införande av vattenlagen (1983:291), 19, lag om ändring imiljöskyddslagen (1969:387), 20, lag om ändring i lagen (1902:71s, 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, 21, lag om ändring i lagen(1978:160) om vissa röriedningar, 22, lag om ändring i lagen(1960:690) om byggnadsminnen, 23, lag om ändring i lagen(1942:350) om fornminnen, 24, lag om ändring ifaslighetstaxeringslagen (1979:1152), 25, lag om regionplanering förkommunerna i , 26, lag om ändring i kommunalskaltelagen(1928:370), 27, lag om ändring i lagen(1933:269) om ägofred, 28, lag om ändring i lagen(1951:763) om beräkning av statlig inkomstskatt för ackumulerad inkomst, 29, lagom ändring i lagen (0000:000) om ändring i luftfartslagen (1957:297), 30, lag om ändring icivilförsvarslagen (1960:74), 31, lag om ändring i lagen(1966:742) om hotell- och pensionatrörelse, 32, lag om ändring irennäringslagen (1971:437), 33, lag om ändring i lagen(1973:189) med särskilda hyresbestämmelser för vissa orter, 34, lag om ändring i gmvlagen (1974:342), 35, lag om ändring i lagen(1974:890) om vissa mineralfyndigheter, 36, lag om ändring iarbetsmiljölagen (1977: 1160), 37, lag om ändring i lagen (1979:558) omhandikappanpassad kollekliv-trafik, 38, lag om ändring ifastbränslelagen (1981:599), 39, lag om ändring i hälsoskyddslagen(1982:1080), 40, lag om ändring iädellövskogslagen (1984:119), 41, lag om ändring i lagen (1984:404) om stämpelskattvid inskrivningsmyndigheter, 42, lag om ändring i lagen(1985:620) om vissa torvfyndigheler Jaghar tidigare (avsnitt I) redovisat vilka ändringsförslag som granskats avlagrådet och varför jag anser att en lagrådsgranskning av övriga förslag skullesakna betydelse. 4.1 Förslaget till lag om ändring i expropriationslagen(1972:719) Förfaslighet, som exproprieras i sin helhet, skall, i den mån ej annat följer avvad som sägs nedan, betalas löseskilling med belopp som motsvarar fastighetensmarknadsvärde.