prop · G90380 · 1985-12-31 00:00:00 — Det är också viktigt att medborgarna vid behov kan få hjälp ochbistånd av myndigheterna. Man bör vidare enligt denya direktiven så långt som möjligt förenkla förfarandet hos myndigheterna och undvika allt byråkratiskt krångel. ärsärskilt viktigt att förskjuta tyngdpunkten i förvaliningsförfarandel mot Prop.1985/86: 80 första instans. En väg atl åstadkomma detta är atl öka underinslansernasmöjligheter att ompröva sina beslul. Särskilda synpunkter utvecklas påutformningen av regler om omprövning av beslut. Detär enligt departementschefen angeläget, atl en reform av förvaltningsförfarandetkan genomföras . FRU bör därför avsluta sitt arbete senasti . Denya direktiven har inte påkallat någon omläggning av FRU:s arbete eller någonomprövning av den allmänna syn på lagstiflningsuppgiften, som redovisades i detförsta betänkandet. En kärnpunkt i detta var ett resonemang om tyngdpunktsförskjulningmot första instans. ÄvenFRU anser det angeläget, att en reform av förvaliningsförfarandel kangenomföras på gmndval av de givna riktlinjerna. FRU hardärför varit mån om atl hålla sig inom den fömlsatla tidsramen. Förslagetsyftar till atl inom ett rimligt omfång ge en mera heltäckande lag än dennuvarande. En huvudtanke är att förvaltningslagen skall kunna bättre än nufylla uppgiften som en grundläggande förfarandelag för myndigheterna i förstainstans. Den skall kunna spela en viktigare roll i det löpandeförvaltningsarbetet. Den bör enligt FRU:s uppfattning ha en funktion på sittområde liknande den som kommunallagen fyller på sitt. Omförvaltningslagen på detta sätt ges en större tyngd, får den också störtemöjligheter att bidra till utvecklingen av god praxis inom förvaltningen. Detbör därför vara naturligt atl till förvaltningslagen föra över vissaföreskrifter av allmän räckvidd, som har meddelats i olikaförfattningar av lägre valör, l.ex. allmänna verksstadgan och serviceförordningen. Huvudtankarnabakom de sakliga reformer som föreslås kan i anslutning till direktiven och detförsta betänkandet sammanfattas i tre punkter. Enkelhet och snabbhet iförfarandet bör eftersträvas. Kontakterna mellah myndigheterna och allmänhetenbör underlättas. Rättssäkerheten får inte eftersättas. FRUhar lagt vikt vid alt den allmänna inriktningen skall komma till uttryck i enklar profil för lagförslaget. Nya föreskrifter om vägledning och bistånd, omskyndsamhet och enkelt språk, om utredningsansvar, munt-lighel och omprövning m.m. är viktiga inslag. Handläggningsreglernahar kompletterats med bl. a. nya bestämmelser om fattande av beslul, överklagbarhet,rätt att överklaga, besluts verkställ-barhet och ändring av felaktiga beslut.Några av de bestämmelser som föreslås anger en standard eller en målsättningmera än konkreta handlingsregler. Del är inte möjligt att precisera bestämdakrav i t, ex. regler om service mot allmänheten ulan alt använda en detaljeringsgradsom är främmande för en ramlag av förvaltningslagens typ. FRUhar strävat efler att hålla nere antalet mera utpräglade standardregler såmycket som möjligt. Tyngdpunkten bör enligt FRU:s mening alltjämt ligga i dekonkreta handläggningsreglerna. Det är dock väsenfiigt alt lagen ger klartullryck för de gmndläggande värderingarna. Inte minst de mångåriga strävandena atlmotverka onödig byråkrati och effektivisera förvaltningen gör detmotiverat att slå fast vissa vägledande principer i 87 samband med alt en nyförvaltningslag antas. Delarav den nuvarande lagen har byggts in i FRU:s lagförslag med Prop. 1985/86:80 endastsmärte sakliga ändringar och en teknisk anpassning lill övriga delar av förslagel.De nya bestämmelser som har tagils in utgör i viss utsträckning en kodifieringav oskrivna regler som redan anses gälla. Förslaget innebär emellertid ocksåatt nu gällande normer, både skrivna och oskrivna, utvecklas på olika punkter.De har ibland skärpts, i andra fall förenklats eller kompletterats. Ennyhet är atl vissa regler ges för all förvaltningsverksamhel, inte baraärendehandläggning. Det ligger i sakens natur att föreskrifter om vägledning,bistånd och liknande bör gälla över fåltet. FRUhar ägnat särskild uppmärksamhet åt frågorna om förvaltningslagen ochkommunerna. Den kommunala delen av den offentliga sektorn är sedan längeåtskilligt större än den statliga. Även i detta sammanhang är del avgrundläggande betydelse, att en stor mängd uppgifter inom förvaltningen has omhand av kommuner och landstingskommuner. Särskilt viktigt är alt flertalet avde myndigheter, institutioner och allmänna organ i övrigt, som de enskildaträder i direktkontakt med, ligger inom den kommunala sektorn. FRUhar genomgående strävat efter att utforma lagförslaget så, alt dess enskildabestämmelser inte skall möta några befogade invändningar i sak från kommunalasjälvstyrelsesynpunkter. Lagens handläggningsregler förutsätts emellertidliksom den nuvarande lagen endasl gälla i ärenden, där besluten överklagasgenom förvaltningsbesvär. De bestämmelser, som har ett generellt syfte och intetar sikte på enbart ärendehandläggning, har däremot utformats så att de skallkunna gäUa inom hela den kommunala förvaltningen. FRUförordar att frågor om förhållandel mellan kommunallagen och förvaltningslagentas upp i samband med en teknisk översyn av kommunallagen. En sådan övervägsredan av andra skäl. Atl undanta kommunerna från del nu framlagda lagförslageti större utsträckning än som skett, i avvaktan på en sådan översyn, skulleemellertid leda lill ett obestämt dröjsmål och ta ifrån en reform åtskilligt avdess slagkraft. Förvaltningslagenskall vara en gmndläggande ramlag. Den bör vara så enkel och lättbegriplig sommöjligt. Delaljregler har endasl undanlagsvis sin rätta plats där. Omfånget börinte vara särskilt stort. FRUhar bl, a, vinnlagt sig om etl enkelt språk i lagtexten. Denna talar genomgåendeom överklagande och inte om besvär, om lillfålliga beslul i stället förinterimistiska osv. Ävenlagens uppbyggnad och disposition måste ge uttryck för en strävan efterenkelhet och klarhet. FRU har funnit att lagen blir lättare att hantera, om deninte delas in i särskilda avdelningar. I stället bör den avfattas så att man såvittmöjligt kan läsa ut direkt ur varje paragraf när den är tillämplig. Dennaturliga dispositionen är alt lagen inleds efter nödvändiga bestämmelser omtillämpningsområde m. m. - med de föreskrifter som skall gälla i all förvaltningsverksamheloch att de egentliga handläggningsreglerna därefter ges i en sådan ordning, attde i princip följer gängen av ett ärende. Antalet paragrafer harblivit 37: efter tre inledande stadganden följer elva som avser all förvaltningsverksamhet samt 23 som avser ärendehand- 88 läggning.Lagens överskådlighet vill FRU öka genom atl införa mbriker, Prop.1985/86:80 som i huvudsak anger de olika paragrafemas irinehåll. Särskildadefinitioner av juridiska begrepp, l.ex. ärende och myndighetsutövning, harFRU undvikit. Därigenom blir lagen enklare och inbjuder mindre till formellatolkningar. Allmänt sett tonar man ned olika avgränsningsfrågor och strykerunder att vad det gäller är lämpliga normallösningar, som i vissa fall ocksåger uttryck för god förvaltnings-standard. Enpraktiskt viktig fråga gäller möjligheterna lill avvikelser från förvaltningslagengenom bestämmelser i andra författningar. Den nuvarande lagen möjliggöravvikelser såväl genom lag som genom förordning. Enligt FRU:s mening var dennalösning naturlig då lagen introducerades, men är läget ett annat. En nylag bör fömtsätta alt endast annan lag tar över dess bestämmelser. Vid avfattningenav några speciella föreskrifter har FRU emellertid gjort hänvisningar tillförfattningar av lägre valör än lag. Genom övergångsbestämmelser tillses att deavvikande regler som gäller vid ikraftträdandet får fortsätta att gälla tillsde upphävs eller ändras. Avde särskilda rätlspolitiska värderingar, som förslaget ger uttryck för, bör treframhållas här. Huvudprincipenför förvaltningsförfarandet kommer enligt förslaget att förbli skriftlighel,men en inriktning på ökade inslag av muntlighel markeras. Det är en konsekvensav den vikt som läggs vid vägledning och bistånd åt de enskilda, störteenkelhet och bättre kontakter mellan myndigheterna och allmänheten. Avgörandetom skriftlighet eller muntlighet måste i del enskUda fallet träffas avmyndigheten, i den mån inte speciella föreskrifter ges i någon författning,liksom myndigheternas utredningsansvar föreslås bli fastslaget. Det bör enligtFRU:s mening beaktas, att både bistånd och muntlighet är tiU fördel inte baraför de enskilda utan också för myndigheterna själva. Man kan undgå missförståndoch onödiga överklaganden, som drar med sig tidspillan och merarbete. Ettförstainstanstänkande ligger till gmnd för betänkandet. Man måste så långt detär möjligt se till att ärenden förs till slut i första instans, utan överklagande.I sista hand får det ske enligt regler om omprövning och ändring av beslut somhar blivit felaktiga. Man måsle bl. a. beakta det entydiga beskedel från en radundersökningar, att många människor har svårt att bevaka sin rätt genom attöverklaga en myndighels beslut. Deföreslagna reglema om ändring av beslul, efter eller ulan överklagande, ärdärför en viktig del av förslagel. 1 nära samband med dem står regler om attöverklagande skall ges in lill beslutsmyndigheten och inte till klagoinstansen.FRU betonar atl det är önskvärt med en enhetlig ordning och fastaadministrativa mtiner för hela inledningsskedet av alla ärenden omöverklagande. FRU hänvisar i denna del till utvecklingen på dataområdet, somtalar för sådana fasta mtiner. Rättenatt överklaga måste emellertid vara ett centralt led i del administrativarättsskyddet. Överklagande skall kunna ske i alla fall, då del är motiverat avett besluts faktiska verkningar och allmänna betydelse, men inte i sådana fall,där ett verkligt rättsskyddsbehov inte gör sig gällande. Uppmärksamhet harunder senare år alltmer fästs vid förekomsten av sakligt sett meningslösaöverklaganden, FRU vill bl, a, betona, att det inte Prop. 1985/86:80 för deenskilda medborgarna är någon tillgång att kunna överklaga i olika situationer,där de i praktiken har små utsikter att få någon ändring till stånd. Frågan ominförande av förbud att överklaga bör emellertid enligt FRU:s mening i principlösas i de speciella författningama, inte i förvaltningslagen. Själv föreslårFRU bl, a, atl överklagbarhet skall föreligga då ett beslut innebärmyndighetsutövning men i princip inte annars. Regler föreslås som bl, a. medföratt vissa principbeslut av störte bestämdhet skall kunna överklagas, att dekommunala organens rätt alt överklaga statliga beslut anges och att statligacentralmyndigheter får rätt atl överklaga vissa beslul i syfte att säkraprejudikatbildningen. Vidutformningen av betänkandet har FRU beaktat, atl del i stor utsträckninggäller ämnen som har varit föremål för behandling tidigare. Särskilt vill FRUerinra om att den nuvarande förvaltningslagen föregicks av ett mycketlångvarigt och omfattande utredningsarbete. Frågoma är också numera ganska välbehandlade i den förvaltningsrättsliga litteraturen. FRUhänvisar generellt lill fem källor: förarbetena till den nuvarande förvaltningslagen,sitt eget första belänkande, de förvallningsrällsliga slan-dardarbetena, devanliga rättsfallssamlingaraa samt de norska, finska och danska lagtexterna. Delhar av både arbets- och kostnadsskäl framstått som opåkallat atl i detaljredovisa allt material som fmns i bakgrunden vid diskussionen av de frågor somnu tas upp i FRU:s lagförslag. Det har fö. inte heller varit möjligt atl inomden givna tidsramen utarbeta tillfredsställande sammanfattningar av särskiltall den litteratur och rättspraxis, som FRU har beaktat. Tyngdpunkteni betänkandet ligger mot denna bakgmnd i specialmotiveringen, efter eninledande översikt och en diskussion av några grundläggande frågor i denallmänna motiveringen. FRU framhåller, all det väsentligaste är atl avgöravilka ämnen som skall las upp i förvahningslagen och att bestämma sig för laglekniskalösningar. Detligger i sakens natur att en ny förvaltningslag för att få genomslags-kraftkräver en översyn av annan normgivning. Det har inte ankommil på FRU altföreslå ändringar i andra författningar, och arbetet skulle inte heller harymts inom den givna tidsramen. Liksom då den nuvarande förvaltningslagenantogs fömtsälts därför ett rätt omfattande uppföljningsarbete. FRU vill föregen del endast peka på att detta arbete, med förvaltningslagen som gmnd,erbjuder en god bas och anknytningspunkt för andra reformer. Avslutningsvisvill FRU framhålla, att förvaltningslagen enligt förslaget får ungefår denomfattning, som den bör ha enligt FRU:s mening. Del finns endast en litenmarginal kvar för en basreglering av ytterligare ämnen, närmast normbeslut ochtvångsmedel. Å andra sidan är det FRU:s uppfattning, att lagen bör behandla deämnen, som har tagils upp i förslagel. Om något av dessa skulle befinnas intevara moget att regleras ännu, är det därför angeläget med ett fortsatt arbete. Bilaga 2 Prop.1985/86:80 1 § Denna lag gäller förvaltningsmyndigheternas verksamhet. Den gäller ocksådomstolamas förvaltande verksamhet. 2 § Bestämmelserna i 15-37 §§ gäller inte 1. ärendenhos kommunala myndigheter som avgörs genom beslut som överklagas enligt 7 kap. kommunallagen (1977:179), 2. ärendensom avser föreskrifter till allmän efterrättelse och inte gäller prövning med anledning av överklagande. Avvikandebestämmelser i annan lag 3 §Om en bestämmelse som avviker från denna lag har meddelats i en annan lag, gäller i stället den bestämmelsen. 4 §Myndigheternas verksamhet skaU bedrivas så enkelt, snabbt och ekonomiskt som möjligt utan att säkerheten eftersatts. Förenklingar som kan underlätta enskildas kontakter med myndigheterna skall eftersträvas. Myndigheternasskrivelser skall utformas klart och begripligt. 5 §Myndigheterna skall ha bestämda tider för att ta emot besök och telefonsamtal. Dessa tider skall ges allmänheten till känna på lämpligt sätt. 6 §Myndigheterna skall på begäran av enskilda lämna upplysningar, vägledning, råd och annat bistånd i frågor som rör deras verksamhetsområ den, i den mån hinder inte möter på gmnd av bestämmelser om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. Förfrågningar skall besvaras utan onödigt dröjsmål. 12 § tryckfrihetsförordningen och 15 kap. 4 och 10-12 §§ sekretesslagen(1980:100) finns föreskrifter om myndigheternas skyldigheter gentemotallmänheten i fråga om allmänna handlingar. Omavgiftsbeläggning av vissa tjänster och skriftliga expeditioner finns särskildaföreskrifter. 7 §Om en enskild vänder sig lill fel myndighet, bör myndigheten upplysa honom om vart han skall vända sig. Fåren myndighet en handhng som uppenbart är avsedd för en annan 91 myndighet,bör handlingen översändas dit. Bistånd åt andramyndigheter Prop. 1985/86: 80 8 §Myndigheterna skall på begäran lämna varandra det bistånd som de kan lämna inom ramen för sin verksamhet. 115 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) finns en föreskrift om myndigheternasskyldighet atl bistå varandra med uppgifter som de förfogar över. 9 §Myndigheterna fär anlita tolk när de har att göra med någon som har otillräckliga kunskaper i svenska språket eller som till föjd av handikapp har särskilda svårigheter atl meddela sig med myndigheterna. Är del fråga om utövning av befogenhet att för enskilda bestämma om förmåner, rättig heter, skyldigheter, disciplinpåföljder, avskedanden eller andra jämförbara förhållanden, skall tolk anlitas, om del behövs för att den enskilde skall kunna ta till vara sin rätt. Förstastycket gäller också i fråga om översättning av handlingar. 10 §Enskilda får i sina kontakter med myndigheterna anhta ombud eller biträde. Den som har ombud skaU dock medverka personligen, om myn digheten begär det. Visarett ombud eller biträde oskicklighet eller oförstånd eUer är han på annat sättolämplig, får myndigheten avvisa honom som ombud eller biträde i ärendet. 11 §En handhng anses ha kommit in till en myndighet den dag då handlingen anländer till myndigheten eller kommer en behörig tjänsteman till hända. Undertältas myndigheten om att en betald postförsändelse eller ett telegram har anlänt tiU en post- eller lelegrafanslall, anses försändelsen eller telegrammet ha kommit in redan när underrättelsen når myndigheten. Kandet antas atl handlingen eller en avi om denna en viss dag har avlämnats imyndighetens lokal eller avskilts för myndigheten på en post-anstalt, anses denha kommit in den dagen, om den kommer behörig tjänsteman till hända närmastföljande arbetsdag. Telegrameller andra skriftliga meddelanden som inte är undertecknade skall bekräftas avavsändaren genom egenhändig underskrift, om myndigheten begär det. 12 §Till en myndighei skall en handling även anses ha kom mit in då den kommer in till kommunstyrelsen enligt 11 §. 13§ En ledamot eller tjänsteman är jävig 1. om saken angår honom själv eller hans make, föräldrar, bam eller syskoneller någon annan närstående eller om ett ärendes utgång kan väntas medföranytta eller skada för honom själv eller någon närstående, 2. om han eller någon närstående är ställföreträdare för den som saken angåreller för någon som kan vänta nytta eller skada av ett ärendes utgång, 3. om ett ärende gällerprövning efter överklagande eller underställning Prop. 1985/86:80 av en annan myndighels beslul eller prövning på gmnd av tillsyn över en annanmyndighet och han har deltagit i den slutliga handläggningen hos denmyndigheten, 4. om han har uppträtt som ombud eller biträde i saken, 5. om del i övrigt föreligger någon särskild omständighet som skulle kunnarubba förtroendet till hans opartiskhet. 14 §Den som är jävig får inte handlägga saken eller vara närvarande vid handläggningen, om inte frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar bety delse. Han får dock vidta brådskande åtgärder, om ingen annan behörig person finns tillgänglig. Densom vet att han kan vara jävig skall självmant anmäla detta. Harfråga om jäv mot någon uppkommit och har inte någon annan trätt i hans ställe,skall myndigheten besluta i jävsfrågan. Den som jävet gäller får intedelta i prövningen av jävsfrågan annat än om saken brådskar och myndigheteninte är beslulför utan honom. 15 §En enskild kan inleda ett ärende hos en myndighet genom en ansö kan, anmälan eller annan framställning. Denna får göras skriftligen eller muntligen. Regeringenfår föreskriva avvikelser från denna paragraf. 16 §Myndigheten skall se till att varje ärende blir utrett så som dess beskaffenhet kräver. Vidbehov skall myndigheten anvisa hur ärendet bör kompletteras. Den kan ocksåsjälv skaffa in utredning. Överflödig utredning får avvisas. 17 §Innan en myndighet inhämtar yttrande genom remiss skall den noga pröva behovet av åtgärden. Behöver yttrande inhämtas från flera, skall det göras , om det inte finns särskilda skäl till något annat. Av remissen skall framgå i vilka avseenden och inom vilken lid yttrande önskas. 18 §Myndigheten får bestämma alt handläggningen av ett ärende eller en del av den skall vara muntiig, om det kan antas vara till fördel för utred ningen. sökande, klagande eller non annan part lämna muntliga uppgifter underhandläggningen, skall han ges tillfälle till del. Detta gäller dock inte, omuppgifterna måste antas sakna betydelse i ärendet. 19 §Uppgifter som har tillförts ett ärende munfiigen eller vid syn skall antecknas av myndigheten. Sådana anteckningar skall tillföras handlingar na i ärendet. Enpart som har lämnat muntiiga uppgifer skall bekräfta dem med sin 2 underskrift, ommyndigheten begär det. Rättatt få del av uppgifter i ärenden Prop. 20 § En sökande, klagande eller annan part har rätt atl la del av det somhar tillförts ärendet med de begränsningar som följer av 14 kap. 5 § sekretesslagen(1980:100). 21 § Ett ärende som gäller en myndighets befogenhet alt för enskildabestämma om förmåner, rättigheter, skyldigheter, disciplinpåföljder, avskedandeneller andra jämförbara förhållanden får inte avgöras till den enskildes nackdelulan att denne har underrättats om det som har tillförts ärendet genom någonannan än honom själv. Om det inte är obehövligt, skall myndigheten även ange entid, inom vilken den enskilde har tillfålle att yttra sig. 1. omdet är uppenbart att den är onödig, 2. om ärendet rör tjänstetillsättning, antagning för frivilhgutbildning, betygssättning, tilldelning av forskningsbidrag eller liknande ochdet inte är fråga om prövning efter överklagande, 3. om det kan befaras att genomförandet av beslutet iärendet annars skulle försvåras avsevärt, 4. om ärendets avgörande därigenom fördröjs på ettsätt som inte kan godtas från allmän synpunkt. Undertättelsenfår ske genom delgivning. Underrättelseskyldighetengäller med de begränsningar som följer av 14 kap. 5 § sekretesslagen(1980:100). 11§ Skall beslut fattas av flera gemensamt och kan enighet inte nås, framställerordföranden efter avslutad överläggning förslag till beslut. Förslagetavfattas så att det kan besvaras med ja eller nej. Ordföranden ger däreftertill känna vad som enligt hans uppfattning har beslutats och befåster beslutetmed klubbslag, om inte omröstning begärs. Omomröstning begärs, skall den verkställas efler upprop och ske öppet utom iärenden som avser val. De olika förslag som har framförts under överläggningenskall bh föremål för omröstning. Utgången bestäms genom enkel majoritet. Vidlika röstetal har ordföranden utslagsröst, utom i val, där avgörandet skergenom lottning. Varjeledamot är skyldig att delta i omröstning och beslul. En ledamot som biträderett förslag som blir nedröstat är dock inte skyldig alt delta i senareomröstning. 23 §En ledamot som blir övertöstad kan reservera sig mot beslutet. Ett beslut varigenom ett ärende avgörs skall innehålla en uppgift om sådan skiljaktig mening. Föredragandeeller andra som deltar vid ärendets handläggning men ej i dess avgörande harinte rätt att reservera sig mot beslutet. 24 §En myndighei får i avvaktan på ärendets slulliga avgörande besluta tillfälligt i saken 1. ide fall delta är särskilt föreskrivet i lag eller förordning, 2. om det inte är till nackdel för något enskilt intresse, 3. om det finns synnerliga skäl för ett beslut. Undersamma fömtsättningar får en myndighet förordna tillfålligt om Prop.1985/86: 80 saken i avvaktan på att det slutliga beslutet börjar gälla. 25 §Ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende som rör en enskild part skall innehålla de skäl som har bestämt utgången. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis 1. ombeslutet inte går någon part emot eller det i övrigt är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen, 2. om beslutet rör tjänstetillsättning, antagning förfrivillig utbildning, betygssättning, tilldelning av forskningsbidrag eller hknande, 3. om del är nödvändigt med hänsyn till riketssäkerhet, skyddet för enskildas personliga och ekonomiska förhållanden eUerliknande, 4. omärendet är så brådskande atl det inte finns tid att utforma skälen. Har skälen utelämnats, skall myndigheten på begäran av part om möjligt upplysahonom om dem i efterhand. 26 §Myndigheten skall undertälta den som är part i ett ärende om innehållet i det beslut varigenom ärendet avgörs, om det inte är uppenbart obehövligt. Om beslutet går någon enskild emot och kan överklagas, skall han även underrättas om hur det kan ske. Underrättelsen skall ske skrift ligt, om den enskilde begär det, och får lämnas genom delgivning. Dennaparagraf tillämpas också när någon annan som får överklaga beslutet begär att skriftUgtfå del av det. 27 §Ett beslut blir gällande först då det kan överklagas av den som har varit part i ärendet. Ett beslut gäller dock 1. omdet inte riktar sig mot någon enskild eller inte går någon emot, 2. om det innebär avslag eller förbud eller av annan anledning intekräver någon särskild åtgärd för att genomföras, 3. om det är ett tiiräUigt beslut enligt 24 §. 28 §Om ett överklagat beslut gäller , får den myndighet som skall pröva överklagandet bestämma att beslutet tiUs vidare inte skall gälla. Vilkabeslut som får överklagas