prop · G90355 · 1985-12-31 00:00:00 — Vad gäller valet av ledamöter och ordförandefinns därför ingen anledning att lärana någotformligt förslag. Utredningen vill dock framhålla det väsentligai att det medborgerliga omdömet, samhällsintresset och medborgarintresset blir välrepresenterat i styrelsen. Vidare innebär utredningens förslag att det ställs storakrav på styrelseordförandens kunskaper ora skatteförvaltningen.Vad gäller styrelsens sararaansättning i övrigt kan framhållas att RSV:s verkställandeledning bör vara representerad i styrelsen. Generaldirektören och överdirektören bör alltså exofficio ingå i styrelsen sora ledamöter.Styrelsen bör bestå av minst nio ordinarie ledamöter. 9.3.3 Lekmannainflytande inom den regionala skatteförvaltningen Lekraannainflytandetöverledningen av länsskatterayndigheten är av väsentligbetydelse. Detta gäller även ora får utökadebefogenheter och ansvar. Frågan är under vilka former detta inflytande skall utövas. Ettalternativ är att organisera länsskattemyndigheten som en nämndmyndighet.Ett annat är att knyta ett rådgivande organ tillmyndigheten. En ytterligare möjlighet är att förse myndigheten med en styrelse. skulle kunnaorganiseras sora en närand-rayndighet på sararoa sättsom länsarbetsnämnden, lantbruksnämndenm.fl. Även dessa nämnder har överordnadecentrala myndigheter ledda av styrelser, och lantbrukstyrelsenetc. Kännetecknande för en närandrayndighetär att den i regel har ett begränsat kompetens- eller arbetsområde. har en nämnd till uppgift att tillämpaett relativt avgränsat regel-komplex. I en nämndmyndighet ärdet nämnden som utgör myndigheten och själv fattar alla beslut såvidabeslutsrätten inte delegerats tillkanslichef eller motsvarande. ,servicefunktion, är i regel av relativt blygsamomfattning. Förutsättningar att organisera en länsskatterayndighetsora.en nämndmyndighet liknande de sora finnsinora länet torde inte föreligga. De flesta besluten skulle inte komma att avgöras av nämndenutan av tjänsteraän vid myndigheten beroende på det stora antalet ärenden och deras inbördesolikheter. Nämnden skulle i princip få utöva en rollmed inslag av ledningskaraktär. Genom att till länsskattemyndighetens ledningsfunktion knyta ett rådgivande organ skulle behovet av bl.a. insyn i myndighetensverksamhet kunna säkras. Några beslutsfunktioner skulle inte finnas hos rådet utan det skulle enbart vara tillförsäkrat rätten att fåerforderlig information om verksaraheten. Rådetsfrärasta uppgift skulle bli att yttrasig i frågor av ledningskaraktär. Det områdesora kan tänkas komma i fråga är sådana som rörmyndighetens utåtriktade verksamhet, förhållande tillenskilda och andra rayndigheter, servicefrågorra.m. Förslaget till den nya organisationeninnebär att RSV kommer att besluta i degrundläggande ledningsfrågorna vad gällerverksamhetsinriktning, ekonomifrågor m.ra.medan länsskatte- myndighetenfår rollen som en operativ ledningsmyndighet i länet. Länsskattemyndighetensledningsuppgifter kommer att vara av stor betydelse. Den ledning RSV kormneratt utöva kan rimligen inte vara av detaljkaraktär utandet kommer att finnas ett relativt stort utrymme för länsskattemyndighetensegna bedömningar. Detta framgår också av de förslagutredningen lämnat beträffande ledningsfunktionerna. Utredningen är därför av denuppfattningen att ett rådgivande organ utan några som helstbeslutsbefogenheter inte är tillfyllest. Här kan också framhållas denbedömning länsberedningen gjorde när det gälldevalet mellan ett rådgivande och beslutande organ. Syftena med enlekmannamedverkan kan bli mindre väl tillgodosedda vid en endast rådgivandemedverkan. Bland annat kan det befaras att lekmännens insats inte blir helhjärtadeller så ansvarsmedveten som önskvärt vore.I längden kan det bli svårt att på dessa villkor förvärva tillräckligtkvalificerade lekmän. Medden ställning länsskattemyndigheten får i den nya skatteförvaltningenkrävs det ett ledningsorgan vari ingår intresserade och ansvarsmedvetna lekmän.Utredningen anser därför, i likhet med vad som års länsstyrelseutredningenkunde konstatera, att lekmän bör medverka genom att delta i beslut och inte endastgenom att lämna råd. Dettredje alternativet med en styrelse är den lösning sora enligt utredningens mening är denmest realistiska. Den ställning som länsskattemyndigheten har i den nya organisationen,såsom ansvarig för den operativa verksaraheten m.m. i länet, ställerstora krav på myndighetens ledningsfunktion. Det är därför också väsentligtatt lekraannainflytandet säkerställs genom en styrelse som har beslutanderätten i åtminstonede väsentliga frågorna som rör verksaraheten. Att en styrelse kanfungera som ett rådgivande organ till myndighetens ledning i andra frågor är självklart. Somframgått av redogörelsen för verksledningskommitténs arbetehar detta begränsats till de centrala myndigheternasledningsfunktioner. Kommittén avser dessutom att föreslå att en försöksverksamhetinleds förslag genomförs i stort. Utredningen anser inte att det nu finnsanledning att i avvaktan på resultat av komraitténs fortsatta arbete även för länsskattemyndighetenföreslå en styrelse med motsvarande befogenheter ochansvar sora föreslagits beträffande RSV. Styrelsen på länsnivån bör åtminstonetills vidare vara av traditionell art. Detta innebär att länsskattemyndighetensstyrelse skall besluta i ärenden angående viktigarefrågor om organisation och arbetsformer anslagsfrågor och andra väsentliga frågor av frågor isamband med tillsättning av de högre tjänsternahos länsskatterayndigheten eller den frågor omskiljande från anställning m.m. andrafrågor som rayndighetschefen hänskjuter till Styrelsenshuvuduppgift blir att i likhet med vad som bl.a. också gäller för RSV:sstyrelse att säkerställa ett medborgerligt inflytande i skatteförvaltningen.Det är därför naturligt att styrelseledamöterna hämtas från defolkvalda i länet. Ledamöterna bör utses av regeringen. Chefen för myndighetenskall ingå i styrelsen. Antalet ledamöter bör inte överstigasju. En av styrelseledamöterna skall vara ordförande. Denne bör ägasakorarådeskunnande. Ansvaret för verksaraheten skall i första handåvilamyndighetschefen. Förslagetinnebär att det blir styrelser både på central och regional nivå därstyrelsernas forraella uppdrag är olika. Några hinder mot en sådan lösning föreliggerinte. också ses motbakgrunden av det arbete som pågår med reformeringen av statliga rayndighetersledningsfunktioner. Genomrollen som överordnad myndighet till de lokala skattemyndigheternakommer länsskattemyndigheten att leda deras verksamhet. Såsom företrädare för länsskattemyndighetenkommer styrelsen också att ta befattning med ärenden avmotsvarande slag som avser dessa myndigheter. 1985/86:55 IV NÄRMARE OM LEDNING OCH SAMORDNING Styrning genom föreskrifteroch råd Ikapitlet behandlas lednings- och styrningsfrågor i en skatteförvaltningmed den organisatoriska uppbyggnad som föreslagits i kapitel II. Inledningsvisdiskuteras förutsättningarna för styrningen av rättstillämpningeni förvaltningen, den materiella styrningen. De följandeavsnitten behandlar frågor ora ledningen utfrån de författningarsora styr förfarandet, den formella styrningen. Förslagensom lämnas syftar ti ii att ge bättre förutsättningar för ledning och samordning av verksamhetens allmännainriktning och ett mera enhetligt uppträdande från förvaltningens sida. Denoffentliga makten utövas under de av beslutade lagarna. 2, 3 och 5 §§ RF anges närmare det område där kompetensen att meddela föreskrifteri första hand skall ligga hos och utövasgenora lagstiftning, det priraä-ra lagorarådet. Till detta område hör föreskriftersom rör enskildas personliga ställning samt om deras personliga och ekonomiska förhållandeninbördes, den civilrättsliga normgiv-ningen. Det primäralagorarådet orafattar vidare bl.a. föreskrifter som rör förhållandetmellan enskilda och det all- manna som gäller åligganden för enskilda eller i övrigtavser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Härmedavses bl.a. den statliga beskattningen och straffrätten. Även grunderna förden kommunala beskattningen skall bestämmas genom lag, 8 kap. 5 § RF. Genom bestämmelserna i 8 kap. 7 och 8 §§ RF har riksdagenmöjlighet att delegera en del av sin kompetens till regeringen. Delegationsraöjligheten omfattar inte skatt. När inora det delegeringsbara området lämnarregeringen uppdrag at.t meddela föreskrifter i visst ämne kan ocksåmedge att regeringen överlåter åt förvaltningsmyndighet att meddelabestämmelser i ämnet, 8 kap. 11 § RF. Det område inom vilket regeringen utan något bemyndigandefrån sida har en normgivningskompetens anges i 8 kap. 13 § RF. Dettaoraråde avser dels föreskrifter ora verkställighet av lag dels annannormgivning som faller utanför det primära lagområdet, den s.k.restkompetensen. Till rest-korapetensen hör sådana föreskrifter som inte rörförhållandet mellan enskilda och det allraänna - t.ex. föreskrifter om destatliga myndigheternas organisation, arbetsuppgifter och inre verksamhetsforraer- samt sådana föreskrifter som visserligen rör förhållandet raellan enskildaoch det allmänna men som inte är betungande .för den enskilde. Regeringen haräven inora dessa områden rätt att överlåta åt underordnad myndighet att meddelabestämmelser i ämnet. Rätten att meddela verkställighetsföreskrifter omfattaralla slag av lagar. Beträffande innebörden i begreppetverkställighetsföreskrifter anförde departementschefen i grundlagpropositionen(1973:90, s. 211) bl.a. följande. En fråga som förtjänar särskild uppmärksamhet gällerregeringens behörighet att besluta föreskrifter om verkställighet av lag. Enligt (grundlag) beredningen är gränsenflytande mellan sådant s'ora bör avhandlas i själva lagen och sådant sombör betraktas som verkställighetsföreskrifter. Det är, fortsätterberedningen, klart att huvudreglerna alltid måste tas upp i självalagen. Hur långt lagen skall gå i detaljer måste däremotvara sak att bedöma. Ju mera detaljbetonad lagen blir, desto mindreblir utrymraet för reglering genom verkställighetsföreskrifter. Dethar under remissbehandlingen påpekats att det, om man accepterar beredningens nuangivna synsätt, blir raöjligt att få till stånd en långtgående faktisk delegation av normgivning tillregeringen vid sidan av den i grundlagen förutsatta och därmed sätta hela dennas kompetensfördelningur kraft. Det skulle vara tillräckligt att begränsade sigatt besluta raycket allmänt hållna lagregler vilka sedan fylldes ut av regeringenmed "verkställighetsföreskrifter". Jag delar de kritiskt inställdainstansernas uppfattning att någon sådan möjlighet självfallet inte bör finnas. Med föreskrifterom verkställighet av lag bör enligt min mening i första handförstås tillämpningsföreskrifter av rent adrainist-rativ karaktär. I vissutsträckning torde det emellertid vara ofrånkomligt att.tillåta, attregeringen med stöd av sin behörighet att besluta att verkställighetsföreskrifteri materiellt hänseende "fyller ut" en lag, även omlagen i och för sig skulle befinna sig inom det obligatoriskalagorarådet. En förutsättning för att regeringen skall få göra dettaraåste emellertid vara, att den lagbestämmelse sora skallkompletteras är så detaljerad att regleringen inte tillförs något väsentligtnytt genom den av regeringen beslutade föreskriften. I verkställighetsföreskriftensform får således inte beslutas ora något, sorakan upplevas sora ett nytt åliggande för enskilda eller öra något somkan betraktas sora ett tidigare ej. föreliggande ingrepp i enskildas personliga ellerekonomiska förhållanden. Jag anser exempelvis att regeringen inte på grund avsin behörighet att besluta föreskrifter om verkställighet av lag bör kunnautfärda sådana föreskrifter om tystnadsplikt som beredningen nämner. Något särskiltbemyndigande från att besluta om verkställighetsföreskrifterbehöver regeringen inte. Det har dock emellanåt ansettsönskvärt attgenom en bestämmelse som har formen av ett bemyndigande klargöra attlagregeln inte är avsedd att tillämpas direkt utan kräverutfyllnad av regeringen eller, om regeringen så bestämmer, aven myndighet. I sådant fall brukar man tala om kvasidelegation (KU1980/81: 25, s. 126). Utförligare redogörelser angående föreskriftsmakten lämnasi betänkanden /80:50 och 1980/81:25 med bilagorsamt i förvaltningsutredningens betänkanden (SOU 1983:39) Politisk styrning- administrativ självständighet. Vad gäller skatteförvaltningens verksamhetsområde kankompetensområdena anges på följande sätt. Föreskrifter om skatt beslutas av genom lag.Till föreskrifter ora skatt räknas bl.a. regler om skattskyldighet, hur skattenskall utgå och om skattens storlek. Till sådana föreskrifter hör även grundernaför taxerings- och uppbörds-förfarandet. Till begreppet skatt räknas ocksåbl.a, arbetsgivaravgifter. Dessa föreskrifter tillhör det primära lagområdetoch är inte delegeringsbara. För regeringen finns möjlighet att meddela verkställighetsföreskrifterockså när det gäller skatter. Dessa föreskrifter skall vara av främstadministrativ karaktär. I den mån det förekommer inslag av utfyllnad av självalagbestämmelsen får detta inte medföra att något väsentligt nytt tillförs genomföreskriften. Regeringen kan uppdra åt förvaltningsmyndighet att meddela verkställighets föreskrifter rörande skatt. RSV:s ställning sora central förvaltningsmyndighet i frågaom beskattning och uppbörd av skatt har utnyttjats för att ge verket i uppdragatt meddela verkställighetsföreskrifter. Sålunda har i 60 a § TF och 67 § erhållit ett omfattande uppdrag att meddela de ytterligareverkställighetsföreskrifter sora behövs för de i respektive författningarangivna lagarna. Enligt bestäiranelserna i 18 § TL har RSV dessutom fått iuppdrag att genom råd och anvisningar främja en enhetlig tillämpning avtaxeringslagen och lagarna ora och statlig inkomstskatt samt statlig förmögenhetsskatt. MLhar verket raotsvarande uppdrag vad gäller mervärdeskatten. För länen utfärdas des.k. länsanvisningarna, 16 § TF. Dessa fastställs och utfärdas avRSV efter förslag från skattechefen, såsom ansvarig för det årligataxeringsarbetet i länet, 14 § TL, utfärdar skattechefen dessutom omfattande meddelandenför taxeringen. Dessa meddelanden riktas till skillnad mot länsanvisningarnainte till allmänheten utan enbart till granskningspersonal ochtaxeringsnämnder. De innehåller bl,a.informationer omny lagstiftning och tillämpningen av denna samt arbetstekniskabeskrivningar. Tillgrund för meddelandena ligger ett modellförslag som utarbetas av en arbetsgrupp raed företrädare förskattecheferna och RSV. Modellförslaget är inte bindande för skattechefen utan han kangöra de ändringar han bedömer nödvändiga.Meddelandena fastställs alltså på länsnivå självständigt av respektive skattechef. Regeringensmöjligheter att styra de centrala ämbetsverken, begränsas av 11 kap. 7 § RF,Enligt denna bestäiranelse får ingen myndighet, ej heller ellerkommunens beslutande organ, bestämma hur förvaltningsmyndighet skall i särskiltfall besluta i ärende som rör myndighetsutövning mot enskild eller mot koramun eller som rör tillämpning avlag. Angående denna inskränkning anfördedepartementschefen i prop. 1973:90 s. 397 f. Detav beredningen använda begreppet är ganska obestämt. Enligt mångas uppfattning innefattar begreppet bl. a.administrativa bestämraelser om förvaltningsmyndigheternas interna förhållandenoch om förhållandet mellan olika statliga myndigheter inbördes. Detärvidare att observera att förvaltningsmyndigheterna inte bara handlägger ärendenutan också utövar faktisk verksamhet av olika slag. Denna faktiskaverksamhet kan vara reglerad genom bestämraelser sora är att betrakta sora rättsregler. Enligt min mening bör i enlighet med vad som uttalats avvissa remissinstanser RF:s förbud mot direktiv till förvaltningsmyndighet försärskilda fall ges en större konkretion och fasthet än vad grundlagberedningensförslag i ämnet har. Förbudet bör begränsas till att omfattaförvaltningsmyndigheternas handläggning av ärenden, medan myndigheternasfaktiska handlande läranas utanför. Vidare bör förbudet i första hand ta siktepå sådana ärenden som rör myndighetsutövning raot enskild. Medmyndighetsutövning mot enskild avser jag härvid, i anslutning till vad jagnyss uttalade rörande det generella begreppet myndighetsutövning, utövning avbefogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet,disciplinär bestraffning eller annat jämförbart förhållande. Det är framförallt när det är fråga ora ärenden av denna typ sora det är ett starkträttssäkerhetsintresse att förvaltningsrayndigheterna är fullt självständiga iförhållande till överordnade organ. Förbudet mot direktiv i särskilda falltorde emellertid böra omfatta också myndighetsutövning mot koramun. Förkommunerna är det av betydelse att ingen myndighet och inte heller riksdagenkan bestämma hur förvaltningsmyndighet skall besluta i ett ärende som rör enmot komraun riktad myndighetsutövning. Förbudet mot direktiv i särskilda falltorde också böra omfatta en del ärenden som har annan karaktär än som förutsagts. Övervägande skäl synes nämligen tala för att förbudet bör omfatta allaärenden som rör tillämpning av lag. Härvid avses inte bara ärenden i vilka vissav beslutad lag tillämpas utan även ärenden i vilka fråga är omtillärapning av verkställighetsföreskrifter till lagen sora regeringen kan hautfärdat med stöd av .8 kap. 13 § i departementsförslaget. anförde bl.a. följande beträffandebegreppet rättsregel och tillämpning av lag, KU' 1973:26 s. 71. Begreppet rättsregel torde innefatta alla administrativabestämmelser om förvaltningsmyndigheternas interna förhållanden och omförhållandet raellan olika statliga rayndigheter inbördes. När det gällerärenden om tillärapning av sådana bestämmelser bör överordnad myndighet harätt att bestämma hur den underordnade myndigheten skall besluta i särskiltfall. Förbudet mot direktiv i särskilda fall i fråga ora ärenden sora rörtillärapning av lag har det särskilda raotivet att regeringen eller annanöverordnad myndighet inte bör få ingripa i enskilda fall såvitt angår ämnen därden grundläggande beslutats av . När det gallermyndighetsutövning raot enskild eller raot koramun garanterar paragrafen dockatt den beslutande förvaltningsmyndigheten är självständig och oberoende även i ärenden som rör tillämpning av regeringsförordningareller andra författningar i lägre valör än lag ochav sedvanerätt. Förvaltningsmyndigheternasförhållande till regeringen med de begränsningarsora anges i 11 kap. 6 och 7 §§ RF samraanfåttas i Petrén-Ragnemalm: grundlagar enligt följande. Vadsora återstår av den i 6 § 1 st. föreskrivna lydnadsplikten visavi regeringen är sålunda attregeringen förutora inora hela fältet förgenerellt inriktad verksarahet såsora planering och budgetarbete kan ge direktiv omförvaltningsmyndighets faktiska handlande i särskiltfall och om handläggning av konkreta ärenden, i den mån dessavarken avser lagtillärapning eller rayndighetsutövning. Förvaltningsutredningenutvecklar detta på följande sätt, bet. Förvaltningsrayndigheternasgrundlagsskyddade frihet att bestämma efter eget omdöme syftar primärt tillatt garantera rättssäkerheten vid förvaltningsmyndighets myndighetsutövningeller tillämpning av lag med de preciseringar som framgår avciterade regler och motiv. Det bör uppmärksammas att bestämmelserna i 11:7 intesyftar till att begränsa regeringens rätt att utfärdagenerella föreskrifter enligt reglerna i regeringsforraenskapitel 8 utan syftar till att garantera förvaltningsrayndighets oberoende vid beslut i vissaenskilda ärenden. Tilldet fredade området, kan däremot inte föras organisatoriska och administrativa förhållanden såvida deinte regleras i lag, vilket är mindre vanligt. Det finns såledesinget i regeringsformens ordalag eller motiv sora förbjudereller påbjuder viss organisation av förvalt-ningsrayndighet, vissa beslutsformer, viss förvaltnings-ledningeller intern administration eller som reglerar förhållandetmellan olika förvaltningsmyndigheter inbördes t.ex. i fråga om samverkan. Frågor om administrativeffektivitet, rationaliseringar, hushållning raed tilldelade raeldel behandlas inteheller. nämnda frågor faller således norraalt inom området förregeringens direktivrätt enligt RF 11:6. Regeringsformensbestämmelse om förvaltningsmyndigheternas ställningavser som nämnts att ge garantier förmyndigheternas oberoende vid handläggningen av vissa ärenden och uttrycker rättssäkerhetskrav.Regeringsformen innehåller däremot inte några bestämmelser som ger en principiell grund för elleruttrycker krav på för- valtningsmyndigheternassjälvständighet och oberoende i fråga ominitiativverksamhet eller aktiviteter som syftar till att snabbt och effektivtsöka förverkliga statsmakternas direktiv och intentioner,att aktivt ta itu med missförhållanden som uppdagas inom myndighetens sakområde, attbedriva utvecklingsarbete eller finna vägar till omprövning av befintlig verksamhet. närandauppgifter faller således inom ramen för regeringens direktivrätt enligtRF 11:6. Till skillnad från rättssäkerhetskraven är de krav som kan ställas på ändamålsenliga,rationella och utvecklingsinriktade myndigheter -dvs. i stort vad som brukaravses med effektiva myndigheter - inte grundlagfästa. Sådana kravkommer i stället till uttryck i lagar, utgiftsbeslut, förordningaroch regeringsdirektiv. Samraanfattningsviskan, raed de redovisade begränsningarna, regeringens styrning av förvaltningsrayndigheternagenora föreskrifter eller på annat sätt avseallt allraänt inriktat arbete inom myndigheterna såsomplanering, prioritering och utredningsverksamhet. Vidare kan styrningen avsedet hela administrativa området såsom beslutsorgan, organisation, rationa-.liseringaroch. Regeringensstyrning framgår bl.a. av de myndighetsinstruk-tioner sora den utfärdar. Idessa anges myndighetens uppgift och kompetens samt ansvarsfördelningmellan verksstyrelse och verksledning m.ra. Instruktionerna är i regelallmänt utformade och anknyter ofta till den av statsrådsberedningenutfärdade normalinstruktionen. Materiella bestämmelserges i det för myndigheten speciella arbetsområdet genomlagar och till-lämpnings förordningar. Genorahänvisningar i rayndighetsinstruktionerna görs också reglernai allmänna verkstadgan (1965:600) tillämplig på flertalet myndigheter. Regeringenstyr också förvaltningsmyndigheternas resursanvändning,prioritering och framtida verksamhetsinriktning m.m. vid prövningenav myndigheternas årliga anslagsframställningar. Prop.1985/86: 55 Förbudet i 11 kap. 7 § RF innebärför såväl RSV som den nya länsskattemyndigheten att dessa i egenskap av överordnade myndigheter inte kan bestämma hur den underordnade myndigheten skall i särskilt fall besluta i ärende som rör myndighetsutövning mot enskild m.m. På motsvarande sättsom angetts för regeringen innebär detta ingen inskränkning i den centrala myndighetens uppdrag i instruktion ra.ra. attgenom direktiv, riktlinjer och andra administrativa åtgärder av verkställighetskaraktärstyra de underordnade myndigheternas s.k. faktiska handlande. Verkställighetsföreskriftersora en överordnad myndighet fått i uppdrag att utfärda är naturligtvis bindande för den underordnade myndigheten. Förhållandet mellan överordnad - underordnad rayndighet är naturligtvis annorlunda ora den överordnade har rättatt ora-pröva den underordnades beslut, jfr. överprövningsrätten inom åklagarväsendet. En sådanrätt innebär även möjligheter att styra underordnad myndighets rättstillämpningi det enskilda fallet. Det bör emellertidredan här "framhållas att utredningen inte har för avsikt att föreslå något "överprövnings-institut"för skatteförvaltningen. 10.2 Överväganden och förslag Kravet på att skatteförvaltningen skall framstå som en sammanhållenenhet innebär att de i förvaltningen ingåendemyndigheterna iakttar ett så enhetligtuppträdande som möjligt i myndighetsutövningen och sin övriga verksamhet. I detta liggeratt rättstillämpningen sker påett enhetligt sätt i landet.