prop · G90386 · 1985-12-31 00:00:00 — Den nuvarande bestämmelsen i andra stycket om atl patentbesvärsrättensslutiiga beslut får överklagas endasl av sökanden har tagits bort. Del innebäralt rätten atl överklaga följer vanliga förvaltningsprocessuella regler. Ettbeslut får alltså överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honomemot. Därav följer alt även den som har framstäUt invändning mot enpatentansökan, fått denna avslagen och överklagat liU patentbesvärsrätten harrätt att överklaga patentbesvärsrättens beslut, om detta innebär att hans talanhar lämnats utan bifall. Slutligen har i andra slyckel införts en uttryckligbestämmelse om alt överklaganden av patentbesvärsrättens beslul inte får avseandra patent-krav än sådana som har prövats genom det överklagade beslutet.Denna fråga har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2,4.1),Förbudet har emellertid inte lill syfle alt hindra all sökanden tillåts görarättelser av rent formella fel i paientkraven, l.ex, rättelser avmisskrivningar. Gör någon intrång i den ensamrätt som patent medför(patentintrång) och sker det uppsåtiigen, skaU han dömas till dagsböter ellerfängelse i högsl . Den som har överträtt ett vitesförbud enligt 57 a§får inte dömas till straff för intrång som omfattas avförbudet. Brottet må åtalas av allmän åklagare endast om målsägandeanger det lill åtal och åtal av särskilda skäl finnes påkallat ur allmän synpunkt, I paragrafen har intagits ett tUlägg till första slyckel.Bestämmelsen motsvarar vad som bl, a, enligt 18 § firmalagen (1974:156) harföreskrivits för att undvika att samma gärning föranleder dubbla sanktioner. 57 a § Prop, 1985/86:86 På yrkande av patenthavaren eller den som på grund avlicens har rätt att utnyllja uppfinningen får rånen vid vite förbjuda den somgör patentintrång atl fortsätta intrånget. Om käranden visar sannolika skäl för atl intrångföreligger och del skäligen kan befaras alt svaranden genom atl fortsättaintrånget förringar värdet av den ensamrätt som patentet medför, får rättenmeddela förbud för tiden intiU dess att målet slulligi har avgjorts eller annathar förordnats. Innan ell sådanl förbud meddelas skall svaranden ha fåtttillfälle atl ytlra sig, om det inte är fara i dröjsmål. Förbud enligi andra styckel får meddelas endasl omkäranden ställer säkerhet hos rätten för skada som kan tillfogas svaranden.Saknar käranden förmåga atl ställa sådan säkerhet, får rätlen befria honomfrån detta. Ifråga om beskaffenheten av säkerheten gäller 2 kap. 25 § utsökningsbalken.Säkerheten skall prövas av rätten, om den ej har godkänts av svaranden. När målet avgörs skaU rätten pröva omförbud som harmeddelats enhgt andra stycket fortfarande skaU bestå. Ifråga om överklagande av beslul enligt andra eller tredjestyckel samt i fråga om handläggningen i högre rätl gäller vad som föreskrivs irälle-gångsbalken om lalan mot beslul enligt 15 kap. rällegångsbalken. Talan om uldömande av vite förs av den som har ansökt omförbudet. I samband med sådan talan får lalan föras om nytt vilesförbud. Paragrafen som är ny innehåUer bestämmelser om meddelandeav vitesförbud vid patentintrång, I den allmänna motiveringen avsnitt (2,3,5)har redovisats skälen för denna nya sanktionsform. Där har också behandlatshuvuddragen av institutets utformning, Beslämmelserna tar närmast sikte på fall där särskild talanom vitesförbud förs. De är också tillämpliga när etl yrkande om vitesförbudframställs i etl mål om skadestånd för patentintrång. För atl käranden iskadeståndsmålet skall vara säker på att yrkandet om vilesförbud kommer attprövas måsle han dock framställa yrkandet innan målet har företagits lill huvudförhandling.Han löper annars risken alt yrkandet avvisas (se 13 kap, 3 § andra stycketrättegångsbalken). I patentlagen anges inte uttryckligen vem som kan föraenskild talan om straff för patentintrång eller lalan om skadestånd för patentintrång. Vid talan i anledning av brott tillkommer enligt allmänna regler talerätt måls äganden, dvs, den mol vilken brottet är begånget eller som därav har blivit förnärmad eller lidit skada (se 20 kap, 8 § ). Enligt förar betena till patentlagen (NU 1963:6 s, 342) anses vid patentintrång kretsen av skadelidande begränsad till dem som har ett direkt på patentet grundat rättsligt intresse i saken, dvs, patenthavaren och hans licenslagare. Där emot anses den som har ell intresse som grundas på något annat förhållan de inte ha talerält, exempelvis inte en försäljare till vUken patenthavaren har uppdragit att saluföra uppfinningen, I förevarande paragraf är rätten att framställa yrkande om vilesförbud därför begränsad lill patenthavaren 40 och den som på gmnd avlicens (inklusive innehavare av tvångslicens) äger Prop, 1985/86:86 utnyttjapatentet, Samma begränsning gäller enligt 63 § också i fråga om rätten att förapositiv faslslällelsetalan. Detligger i sakens natur att ell vitesförbud måste vara klart avgränsat. Den somförbudet riktar sig möt skall veta vad han inte får göra. Yrkandet omvitesförbud måsle därför vara preciserat och slå i relation till det påståddaintrånget, I sin ansökan har käranden atl noga ange vari intrånget består, det s,k,inlrångsföremålel, och förbudsyrkandet kan inte avse annat än dettaintrångsföremål. Del är naturligtvis inte förenligt med kravet på preciseringall låta yrkandet omfatta "liknande" eller "motsvarande"utförande eller förfarande. Inomramen för kärandens yrkande har domstolen att utforma förbudet så att delfyller kraven på enlydighet och konkretisering. Vid produktpatent kan det blifråga om att förbjuda fortsatt tillverkning, utbjudande eller försäljning avprodukter som ligger inom ramen för paientkraven. När det gäller patent somskyddar ett visst förfarande, s.k, metodpatent, kan förbudet inriktas påfortsatt utnyttjande av den patentskyddade metoden saml utbjudande ochförsäljning av produkter som har framsläUts enhgt denna metod, Etl förbud bördock inte gå längre än vad som är motiverat i del enskilda fallet. Domstolen ärsåledes oförhindrad atl begränsa förbudet i förhållande tiU vad som yrkats (jfrprop, 1974:4 s, 220 rörande utformningen av förbud enligt 15 § firmalagen), Vitesbeloppelbestäms av domstolen. Grundprincipen när del gäller vilesbeloppet är att dettaskall sättas så högt all vilet kan antas förmå svaranden alt åtlyda det förbudsom vitel avser; jfr 3 § lagen (1985:206) om viten, I första hand börsvarandens ekonomiska förhållanden vara avgörande för bedömningen, men ävenkärandens intresse all förhindra fortsalt intrång bör beaktas. Någon övre gränsför beloppet gäller inte, 1 fall där etl grovt intrång har gjorts av en motpartmed betydande ekonomiska resurser, l.ex. etl stort förelag, kan vitel behövasättas liU ett mycket högt belopp. Det kan således krävas att viletbestäms till . för att det preventiva syftet skall kunnauppnås. Avviteslagen (4 §) följer också alt vite kan föreläggas som s.k. löpande vite.Det innebär att vitel bestäms till etl visst belopp för varje tidsperiod avviss längd under vilket förbudet har överträlls, Vitel kan också bestämmas såatt det skall betalas för varje gång förbudet överträds. Iandra stycket ges föreskrifter om interimistiskt förbud. Det kan sältas i fråga omnågra särskilda regler i patentlagen rörande interimistiskt vilesförbud över huvud laget är behövliga. Man skuUe nämli gen kunna hävda att det - i och med att regler införs rörande talan om vitesförbud och vitels förhållande liU en straffsanktion - redan med stöd av beslämmelserna i 15 kap, 3 § andra slyckel skulle vara möjligt att meddela ett interimistiskt vitesförbud (jfr NJA 1982 s, 633), För att ingen tvekan skall råda rörande möjligheten atl meddela ell sådant förbud har dock, särskik med hänsyn till att ell interimistiskt vitesförbud 41 avseskomma till användning även i de fall där talan om vitesförbud förs Prop,1985/86:86 separat, uttryckliga regler om detta införts i förevarande paragraf Förutsättningarnaför att meddela ett sådant förbud har behandlats i den allmänna motiveringen.Om i del särskilda fallet förutsättningarna för ell interimistiskt förbudskulle ändras innan målet avgörs slutligt, kan domstolen upphäva eller ändraförbudet. Ettinterimistiskt förbud kan även meddelas i samband med dom i saken. Det följerav möjligheten all meddela förbud atl gälla intill dess att målet slutiigl haravgjorts. Förall ett interimistiskt förbud skall meddelas krävs givelvis all etl yrkandedärom har framställts. Enytterligare förutsättning för ett interimistiskt beslut är all käranden ställersäkerhet för det skadestånd som han kan bli skyldig all utge om beslutet visarsig vara obefogat, Skadeslåndsskyldigheten gäller - liksom när förordnandeenligt 17 kap, 14 § om omedelbar verkställighet upphävs -oberoende av vårdslöshet. Den omfattar all skada, även ren förmögenhelsskada(jfr 3 kap, 22 § utsökningsbalken och prop, 1980/81:8 s, 337 f). Hänvisningen liU2 kap, 25 § utsökningsbalken innebär atl säkerheten skall beslå av pant ellerborgen. Som borgen får godtas endast proprieborgen och, om borgensmännen är tvåeller flera, endasl solidarisk borgen. Efter mönster av 15 kap, 6 §rättegångsbalken har domstolen dock getts befogenhet att i undantagsfallbefria käranden från att ställa säkerhet om han inte förmår detta. Bestämmelsenlar sikte framför alll på sådana fall som när en patenlhavare med begränsadeekonomiska resurser för lalan mot en inlrängsgörare för vilken skadan av etlinterimistiskt beslul är ringa i jämförelse med den skada patenthavarenåsamkas av intrånget. Närrätlen avgör målet skall den pröva om del interimistiska förbudet skall bestå.Om rätlen beslular atl förbudet skall bestå, gäller del oberoende av om lalanfullföljs mol domen. Avallmänna processueUa principer följer all ett yrkande om interimistiskt beslutockså kan framställas i högre rätt. En patenlhavare som fullföljer talan moten dom varigenom ett förbudsyrkande har ogillats och etl interimistisktförordnande har upphävts kan således i samband med över-klagandel framställayrkande om ett interimistiskt beslut. Så kan också ske även om något yrkande ominterimistiskt beslut inte har framställts tidigare. Närdel gäller överklagande av del interimistiska beslutet hänvisas till rättegångsbalkensbestämmelser om överklagande av beslul som avses i 15 42 kap. Detinnebär bl,a, atl talan mot beslut som har meddelats under Prop, 1985/86:86rättegången skall föras särskilt (se 49 kap, 4 § första stycket 6 och 54 kap, 3§ ). Vidare medför del en möjlighet för högre rätt att meddela inhibition(se 50 kap, 8 § och 55 kap, 8 § ). All ett interimistiskt förordnande som har meddelats isamband med domen överklagas i samma ordning som gäller för överklagande avsjälva domen framgår av 49 kap, 5 § andra stycket och 54 kap, 3 § rättegångsbalken.Även här finns det en möjlighet för överinstansen all meddela inhibition (se50 kap, 8 § och 55 kap, 8 § ). Talan om utdömande av vilet får föras av den som haransökt om vitesförbudel. Om patentet har överlåtits eller licens upplåtils,får talan föras även av den nye patenthavaren resp. av licenshavaren. Dettaföljer av allmänna processrättsliga regler (jfr 13 kap. 7 § rällegångsbalken). Ett mål om utdömande av vite förutsätter påstående om patenlinlräng.Del medför all forumregeln i 65 § 4 patentlagen är direkt tillämplig, liksomreglerna om rättens sammansättning; jfr I § andra stycket och 8 § lagen(1985:206) om viten. Mål om uldömande av vite handläggs enligt 8 § vileslagen iövrigt i tillämpliga delar enligt reglerna i rällegångsbalken som mål om åtalför brott för vilket svårare straffan böter inte är föreskrivet. Andra meningen i förevarande stycke innehåller en kumulationsregd,som möjliggör all lalan om föreläggande av nytt vite förs i ell mål om uldömandeav vite. Vid kumulation bör reglerna i 22 kap. 1, 3 och 5 §§ rällegångsbalkenanses analogi tillämpliga. Det innebär bl, a, alt rätten efler vad den anserlämpligt kan förordna atl målen skall handläggas gemensamt eller var för sig. Av 1 § tredje stycket viteslagen jämfört med 25 kap, 8 §brottsbalken följer att utdömt vite tillfaller staten. 1 fråga om uppbörd ochindrivning saml förvandling av vite gäller atl detta sker enligt de regler somhar föreskrivits för böter. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet begårpatentintrång skall utge skälig ersättning för utnyttjandet av uppfinningen samlersättning för den ytterligare skada som intrånget har medfört. Vid bestämmandeav ersättningens storlek skall hänsyn tas även till patenihavarens intresse avatl patentintrång inte begås och övriga omständigheter av annan än rentekonomisk betydelse. Begår någon patenlintrång ulan uppsåt eller oaktsamhet,skall han utge ersättning för utnyttjandet av uppfinningen, om och i den måndel finnes skäligt. Talan om ersättning för patentintrång må avse skada endaslunder innan talan väcktes. För skada under tid dessförinnanär rätten lill ersättning förlorad, I första stycket har tagits in en bestämmelse varigenomdomstolen ges 43 möjlighetatt när den bestämmer skadeståndels storiek ta hänsyn till pa- Prop, 1985/86:86tenthavarens intresse av att patentintrång inte begås och övriga omständigheterav annan än rent ekonomisk betydelse, 1 den allmänna motiveringen (avsnitt2,3,6) har utförligt redogjorts för motiven lill bestämmelsen, som allmäntsyftar lill att förstärka både skadeståndets reparativa och dess preventivafunktion. Någondirekt motsvarighet lill denna möjlighet alt beräkna skadeståndet vid inlrångfinns inte i immaterialrätten i övrigt. Bestämmelser om skadestånd somberäknas enligt liknande grunder vid intrång i annans rätl finns emellertid förimmalerialrättens del intagna i upphovsrättslagen (54 §) och lagen (1960:730)om rätt till fotografisk bild (17 §), Ersättning som beräknas med hänsyn lillomständigheter av annan än rent ekonomisk betydelse kan också utdömas bl,a,enligt 23 § datalagen (1973:289) och 55 § lagen (1976:580) om medbestämmande iarbetslivet. Inom arbetsrätten brukar etl sådanl slag av skadestånd kallasallmänt skadestånd. Degrundläggande reglerna om rätten lill skadestånd och den praxis i deltahänseende som föreligger nu avses inte ändrade genom tillägget i paragrafen.Det innebär atl utgångspunkten alltjämt är alt palenlhavaren skall ha rätl tillfull ersättning för utnyttjandet av patentet och den ytteriigare skada sompatentintrånget har medfört. Härav följer också atl den som begär skadeståndäven i fortsättningen har bevisbördan för skadans omfattning. Liksom hittillsskall inte heller parternas inbördes styrkeförhållande inverka vidbevisbedömningen. En i ekonomiskt hänseende underlägsen patenlhavare skaUalltså inte ha någon lättnad i sin bevisskyldighet, I de fall käranden intelyckas förebringa full bevisning, får alltjämt en skälighetsbedömning görasenligt 35 kap, 5 § . Av allmänna processueUa regler följer attdomstolen vid utdömande av skadestånd självfallet inte kan gå utöver delbelopp som har yrkats. Tilläggeti paragrafen innebär emellertid atl domstolen när den faststäUer ersättningensstorlek skall beakta även andra än rent ekonomiska omständigheter. Deomständigheter som kan komma i fråga vid bedömningen hänför sig dels tillparterna, dels till arten och graden av intrånget. Beträffandepartema bör särskill beaktas fall när patenthavaren allmänt befinner sig i ettunderläge gentemot intrångsgöraren. Det kan t, ex, röra sig om en situation därett stort förelag har använt ett palenl som innehas av en uppfinnare med småekonomiska resurser, 1 sådana fall kan det vara svårt att bedöma omfattningenav patenihavarens eventuella uteblivna vinsl. Det är därför angeläget attskadeståndet kan bedömas på andra grunder, Inlrångsgörarens vinsl av intrångetär då en sådan omständighet som kan tillmätas betydelse. Har denne haft godekonomisk utdelning av intrånget, som patenihavarens beräkningarrörande sin uteblivna vinsl framstår som osäkra, bör skadeståndet närmastberäknas med utgångspunkt i intrångsgörarens vinst. Detbör också vara möjligt all beakta den omsättning som inlrängsgöraren har haftvid t, ex, försäljning av en produkt som omfattas av intrånget, även om delinte är möjligt att visa att intrångsgöraren har haft någon vinst därav, fall osäkerhet föreligger om den eventuella vinsl som inlrångsgö- 44 råren har aort,medan patenthavaren har lyckats styrka omfattningen av Prop, 1985/86:86 sinuteblivna vinst, bör i normala fall den ersättning som utgår härutöver inte bliomfattande, Uppsätliga eller grovt oaklsamma inlrång bör kunnaföranleda högre belopp än när intrånget framstår som mindre allvariigt. Ävenintrångets varaktighet bör inverka på motsvarande sätt. Det bör särskUt beaktasom intrånget har skett vid en för patenthavaren ogynnsam tidpunkt. Det kan rörasig om fall där patenthavaren har lagt ned betydande belopp för exploatering avpatentet och står i begrepp att tillverka och marknadsföra en produkt eUermetod men blir överflyglad av någon som olovligen börjar utnyttja uppfinningen. En annan omständighet som kan behöva beaktas vidbestämmande av skadeståndet är om intrångsgöraren genom att l,ex, marknadsföraen sämre produkt har skadat patenihavarens good-will. Som har redovisats i den allmänna motiveringen har dennuvarande bestämmelsen om möjligheten till jämkning vid fall av ringa oaktsamhettagits bort från paragrafen. Del innebär att skadestånd alltid skall ulgå med fuUtbelopp. Det förhållandet atl intrånget framstår som mindre allvarligt äremellertid en omständighet som bör beaktas när det gäller att fastställa denersättning som grundas på annat än rent ekonomiska förhållanden. Enligt 22 § lagen (1971:1078) om försvarsuppfinningar haren uppfinnare i vissa fall rätt tiU ersättning av den som uppsåtiigen ochyrkesmässigt har utnyttjat en hemlig försvarsuppfinning. Skadeståndet motsvarari huvudsak den ersättning som skulle ha tillkommit uppfinnaren enligt 58 och60 §§ patentlagen om patent hade meddelats i vanlig ordning, dvs, om del särskildaförfarandet om hemlighållande av försvarsuppfinningar inte hade varit aktuellt.Behov av en ändring i lagen om försvarsuppfinningar motsvarande det tilläggsom intagits i förevarande paragraf har emellertid inte ansetts föreligga medhänsyn till de speciella fall som avses i lagen om försvarsuppfmningar,särskilt som dessa fall i praktiken är sällsynta. Har ett patent förklarats ogiltigt genom dom som vunnitlaga kraft, får rätten inte enligt 57-60 §§ döma lill straff, meddela vUesförbud,utdöma vite eller ersättning eWer förordna om säkerhetsåtgärd. Förs talan rörande patentintrång och gör den mot vilkentalan förs gällande att patentet är ogiltigt , får frågan om ogiltighet prövasendast sedan talan om detta har väckts. Rätten skall förelägga den som gör gäUandeatl patentet är ogiltigt att väcka sådan talan. Förs i samma rättegång talan om patentintrång och talan ompatentets ogiltighet och är det med hänsyn till utredningen lämpligt att fråganhuruvida patentintrång föreUgger avgörs särskilt för sig, får på begäran avnågon av parterna särskild dom ges i denfrågan. Om särskild dom ges, får rättenförordna atl målet om ogiUighet skall vila liU dess domen har vunnU laga kraft. Ändringen i första styckel hänger samman med attvitesförbud har införts som ny påföljd. Ändringen innebär alt det sedan etl patent har 45 förklaratsogiltigt inte kan meddelas något beslul om vitesförbud eller Prop.1985/86:86 dömas ut vite som har bestämts genom ell sådanl förbud. 1 andra och tredje styckena ges vissa föreskrifter för detfall att lalan om patentintrång och fråga om patentets giltighet behandlas isamma rättegång. 1 den allmänna motiveringen har dessa frågor behandlats iavsnitt 2.3.7. Ändringen i andra stycket innebär alt svaranden iintrångsmålet inte längre har rätt att få detta mål vilandeförklarat när hangör gällande atl patentet är ogiltigt. Liksom f n. skall rätten, om del görsgällande all patentet är ogiltigt, förelägga svaranden atl väcka lalan omdetta. Reglema i 14 kap. om förening av tvistemål blir därvid tUlämpliga.Del innebär alt målen kan sammanläggas enligt 14 kap. 3 §, om talan har väcktssom genkäromål, eller i annat fall med stöd av 14 kap. 6 §. Finner rätlen efter gemensam handläggning atl patentet ärgiltigt kan i samma dom prövas även humvida intrång har sketl. I de faUdomstolen har ansett patentet ogiltigt kan också genom samma dom förklaras attpatentintrång inte föreligger. Underlåtenhet alt följa ell föreläggande om atl väckatalan om ogiltighet medför alt intrångsmålet prövas utan alt invändningen om ogiltighelbeaktas. Någon laleprekluderande verkan är dock inte knuten till föreläggandet.I detta hänseende har bestämmelsen samma innebörd som enligt gällande rätt. Delmedför att målen kan kumuleras enligt bestämmelserna i 14 kap, rättegångsbalkenäven om lalan om ogiltighet väcks efter den förelagda tidens utgång. Denförelagda partens försummelse att efterkomma föreläggandel får beaktas vidbestämmande av rättegångskostnaderna enligt reglerna i 18 kap, 6 §rättegångsbalken, I del nya tredje stycket ges en möjlighet alt genom mellandomavgöra om patentintrång föreligger. En förutsättning är självfallet att någonav parterna begär en sådan dom. Del skall också vara lämpligt atl dela upprättegången på delta sätt. 1 det sammanhanget bör särskUt de processekonomiskafördelarna beaktas. Genom meUandom kan endast prövas humvida patenlintrångföreligger. Påföljd för patentintrång, dvs, straff, vitesförbud ochskadestånd, eller säkerhetsåtgärd kan inte utdömas genom mellandom. Däremot förehggerinte någol hinder mol att det i samband med en mellandom meddelas ettinterimistiskt beslul om vitesförbud enligt 57 a § andra styckel, Mellandom iintrångsdelen är ell institut som främst har betydelse för svaranden i inlrångsmålet.Det kan dock tänkas ligga även i patenihavarens intresse atl på etl tidigtstadium av rättegången få avgjort huruvida det s.k, intrångsföremålet fallerinom patentets skyddsomfång. Om mellandom meddelas i inlrångsfrågan har rättenmöjlighet att förklara ogikighetsmålei vilande. Tredje stycket behandlar endasl mellandom i inlrångsmålet.Atl mellandom kan ges i fråga om patentets gUtighel följer av 17 kap. 5 §första stycket . Denna bestämmelse kan således bh tiUämphg omrätten efter gemensam handläggning av inlrångsmålet och ogiltighets-måletfinner atl patentet är ogUtigt, Särskild dom bör då meddelas om patentets ogiltighel,medan intrångsmålet förklaras vilande. finna att inlrångslalanbör ogillas finns dock inget hinder mot alt båda Prop, 1985/86:86 frågorna istället avgörs genom samma dom, 1 63 § patentlagen ges föreskrifter om positiv fastslällelselalan.Enligt dessa föreskrifter äger en patenlhavare eller licenshavare föra lalan omfastställelse huruvida han på grund av patentet åtnjuter skydd gentemot annanunder förutsättning all del råder ovisshet om förhållandet och denna ovisshetländer honom till förfång, I etl sådanl mål kan käranden mötas av invändningen atlpatentet är ogiltigt. Gör han det, skaU enligt 63 § tredje stycket tillämpassamma ordning som när i mål om patentintrång görs gällande att patentet ärogiltigt. Den handläggningsordning som föreslås för intrångsmålens del skallaUtså tillämpas även när det i mål om positiv faslslällelsetalan görsinvändning atl patentet är ogiltigt. I mål som anges i 65 § Är tingsrätten domför med fyraledamöter, av vilka två skall vara lagfarna och två tekniskt sakkunniga. Flerän tre lagfarna och tre tekniskt sakkunniga ledamöter får inte sitta i rätten.En av de lagfarna ledamöterna skaU vara rättens ordföra.nde. Vid avgörande av mål ulan huvudförhandling, liksom vidhandläggning som inte sker vid huvudförhandling eUer syn på stället, ärtingsrätten dock domför med en lagfaren ledamot. Fler än en lagfaren och entekniskt sakkunnig ledamot/år inte sina i rätten i detta fall. Därvid är denlagfarna ledamoten rättens ordförande. Den nya domförhetsregeln i första styckel (se avsnitt2,3.3 i den allmänna motiveringen) innebär att antalet ledamöter i tingsrätteni normalfallet skaU vara fyra, varav tvä lagfarna och tvä tekniskt sakkunniga.Tingsrätten har dock möjlighet att sammanträda i den störte sammansättningensom nu gäller i normalfaU.