prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Där regleras antagande av stadsplan och byggnadsplan,Detla ankommer i princip pä kommunfullmäktige. För båda planformerna g:älleremellertid att fullmäklige i den omfattning som prövas lämpligt får uppdra åtbyggnadsnämnden att i fullmäktiges ställe anta sädan plan. 1 och för sig gersäledes de nu gällande bestämmelserna möjlighet för fullmäktige att heltdelegera antagande av plan till , Atl så :;kall ske äremellertid inte avsikten, 1 uttalanden vid kommunallagens tillkomst från såvälföredragande departementschefen som har detaljerat angetts vilkabeslut som enligt statsmakterna bör anförtros . På molsvarandesätt har departementschefen i förevarande lagstiftningsärende dragit uppriktlinjer för när delegation av områdesbestämmelser bör komma ifråga. Både förgällande rätts del och såvitt gäller PEIL är avsikten sålunda attrestriktivitet skall iakttas vid delegation av planärenden. Emellertid synesden av depar- 1985/86:1 257 tementschefennu angivna gränsen mellan beslämmelser som det bör ankomma på fullmäktige attbesluta om och dem som kan delegeras komma till mindre klart uttryck i den ilaglexten valda formuleringen. Enligt lagrådets mening bör avgränsningen angesmed samma lokution som används i I kap. 5 § fjärde stycket kommunallagen. Deärenden som ej får delegeras är alltså sådana som är av principiellbeskaffenhet eller i övrigt av större vikt. Att en särskilddelegationsbestämmelse över huvud taget är erforderiig i PBL utöverkommunallagens regler beror på att delegation endast får ske tillkommunstyrelse eller byggnadsnämnd, se allmänna motiveringen s. 122. förslag har paragrafen sin motsvarighet genom hänvisning i 5 kap. 33§ till 5 kap. 29 §. De i 16 § intagna reglerna om förfarandet vidantagande av områdesbestämmelser motsvaras av 5 kap. 33 § i lagrådets förslag.Den av lagrådet föreslagna paragrafen innehåller ingen hänvisning tillbestämmelsen i 5 kap. 10 § tredje stycket aft planhandlingarna skall varatydligt utformade. Detla tydlighetskrav framgår nämligen redan av 5 kap. 17 § ilagrådels förslag. Första styckel av 17§ motsvaras av 5 kap, 34 § ilagrådets förslag. Ändringarna i förhållande lill del remitterade förslagetsammanhänger dels med vad lagrådet anfört under 4 kap, 2 S och dels med att detenligt lagrådets mening inte finns anledning att i paragrafen erinra om de falldå områdesbestämmelser upphör att gälla enligt särskilda föreskrifter därom iPBL, Däremot bör det förhållandet att beslut om områdesbestämmelser kangenomföras efter förordnande enligt 13 kap, 14 § uppmärksammas i lagtexten. Andra stycket av 17 § har sin motsvarighet i 5 kap,35 § i lagrådets förslag. En detaljplan för ett område med områdesbestämmelseravses skola kunna genomföras redan innan detaljplanen vunnit laga kraft pågrund av förordnanden enligt 13 kap, 14 §. Detla kräver ett tillägg i lagtexten, 1 18 § finns en bestämmelse med erinran omföreskrifter som departementschefen ämnar föreslå i syfte att samordna PBL ochandra lagar. Enär sådana förslag ännu inte remitterats till lagrådet kanlagrådet nu inte yttra sig rörande bestämmelsen. 1 paragrafen anges punktvis de fall då endetaljplan ärden mest lämpade beslutsformen för alt garantera en god miljö. Vadsom i detta avseende föreskrivs under punkt 4 torde täckas av de i föregåendepunkter - särskilt 1 och 3 - angivna fallen. Sista styckel utsäger inget annat än att detaljplaninte behöver upprättas 17 1985/86. Nr I. Bilagedel 1985/86:1 258 iden mån de frågor som bör regleras redan är tillräckligt reglerade i områdesbestämmelserna.Lagtexten bör utformas i enlighet härmed. En anledning att anta delaljplan förett område fastän det redan finns områdesbestämmelser kan vara att kommunenvill ge fastighetsägarna byggrätter. Ett beslut att anta detaljplan gällerförst sedan det vunnit laga kraft. upphör områdesbestämmelserna attgälla, (Se 34 och 35 §§ i lagrådets förslag,) Att beslut om detaljplan likväl iviss del kan genomföras följer av 13 kap, 14 §. 1 paragrafen föreskrivs att delaljplanen börulformas bl. a. med hänsyn tagen till de befintliga bebyggelse-, äganderätts-och fastighetsförhållanden som kan inverka på planens genomförande. EnliglspecialmoUveringen skall bestämmelsen ses som en precisering av hur den allmänthållna föreskriften i I kap, 4 § (1 kap, 5 § i lagrådets förslag) skalltillämpas för att enskilda intressen skall tillgodoses vid detaljplaneläggning.Särskilt pekar departementschefen på den grannlaga avvägning mellan allmännaoch enskilda intressen som måste göras i de avseenden en plan medför inlösenrätt,1 specialmotiveringen jämförs denna intresseavvägning med de bedömningar somskall göras enligt 2 kap, 12 § första stycket expropriationslagen, där detföreskrivs att tillstånd till expropriation inte skall meddelas om ändamåletlämpligen bör tillgodoses pä annat sätt eller om olägenheterna avexpropriationen från allmän eller enskild synpunkt överväger de fördelar somkan vinnas genom den. 1 9 kap. 3 § utredningsförslaget fanns en bestämmelse medi huvudsak samma innebörd som avvägningsregeln i expropriationslagen. Denföreslagna bestämmelsen mötte emellertid kritik från flera remissinstanser. a, slå vakt om enskild rätt och bestående markförhållanden på etlsätt som kunde äventyra en ändamålsenlig samhällsutveckling.Departementschefen pekar för sin del på aft det kan förekomma alt enfastighetsägare får avstå mark utan att han får någon motsvarande nytta avplanen. Om i sådant fall en frivillig överenskommelse inte kan träffas, börenligt departementschefen i första hand eftersträvas en planutformning sommedför att minsta möjliga skada uppkommer för fastighetsägaren. Leder det frän allmän synpunkt sämre utformning av planen bör dock, framtiåller han,markägarens intresse vika, 1 det remitterade förslaget saknas en beslämmelsesom ålägger kommunen att tillse att en detaljplan i de delar den kan fäexpropriaiiva effekter utformas sä alt de som nödgas avstå mark ellerrättigheter inte drabbas av olägenheter som inte slår i rimlig proportion tillnyttan av planen från allmän synpunkt. Departementschefens återgivnauttalanden kan visserligen antas få viss genomslagskraft vid tillämpningen avförevarande paragraf. Enligt lagrådets mening är det emellertid, främst medlanke på att den obligatoriska fastställelseprövningen med däri ingåendeintresseavväg- Prop.1985/86:1 259 ningarslopas, av rättssäkerhetsskäl erforderiigt atl lagen innehåller en regel somslår fast kommunens skyldighet i nu ifrågavarande hänseenden. En sådan regelkan lämpligen tas in som ett andra stycke i förevarande paragraf Det är naturiigtvis angeläget att arbetet med eltplanförslag redan på ett tidigt stadium inriktas pä lösningar som begränsar deolägenheter som kan uppkomma för enskilda intressen. För alt detla önskemålskall tillgodoses bör regeln ange alt planen i de delar den medför att markeller räitigheter kan komma att tas i anspråk skall "utformas" så attde fördelar som kan vinnas med den överväger de olägenheter den åsamkarenskilda. Eftersom enligt det remiUeradeförslaget inte självmant kommer att pröva i vad mån en anlagen detaljplan påett oacceplabeli sätt inkräktar på enskilda intressen måste de enskildafastighetsägarna och rälUghetsinnehavarna själva bevaka de avvägningar somkommunen beslutar om i planerna och vid missnöje överklaga besluten. Dettaställer krav på atl fastighetsägarna och rälUghetsinnehavarna uppmärksammas påde konsekvenser i fråga om skyldighet att avstå mark och rättigheter som planenkan ha för dem, 1 PBL finns flera bestämmelser som bl, a, har till syfte alttillgodose delta krav, t, ex. bestämmelserna om samråd, genomförandebeskrivningoch planhandlingarnas tydlighet. Lagrådet anser emellertid att de bestämmelsersom finns inte är tillfyllest för att lillgodose rimliga krav på rättssäkerhet.Såsom närmare framgårav lagrådets ytlrande under 5 kap, 20 och 23 §§ föreslärdärför lagrådet dels att det i den kungörelse som utfärdas innan ettplanförslag ställs ut för granskning anges vilka fastigheter eller rättighetersom kan komma atl tvångsvis tas i anspråk för planens genomförande, dels attägare av fastigheter eller innehavare av rättigheter som har sagts alltidunderrättas om utställandet och om beslut om antagande av detaljplan. Han börtillika erhålla uppgift om vad han skall iaktta om han vill överklaga beslutet, Paragrafen anger som huvudregel alt det ärkommunfullmäktige som skall anta beslut om detaljplan. Viss möjlighet öppnasför fullmäktige alt delegera sin befogenhei till kommunstyrelsen ellerbyggnadsnämnden. Dessa bestämmelser hör närmast hemma i förfarandeavsnittet, förslag har regeln tagits upp i 29 §, På skäl som anförts under 4kap, 14 § bör delegationsregeln utformas med beaktande av den lydelse som Ikap, 5 § fjärde stycket kommunallagen har. Paragrafen, som i lagrådets förslag betecknas 3 §,reglerar hur i detaljplaner marken skall delas in i tre grupper efterhuvudändamål. 1985/86:1 260 gruppenutgörs av allmänna platser såsom gator, vägar, torg och parker. Avspecialmotiveringen framgår zxt med gata i PBL avses områden för fordons- ochgångtrafik där kommunen svarar för anläggande, upplåtande och underhåll avtrafikområdet. Med väg avses områden för fordons- och gångtrafik, därfastighetsägarna svarar för motsvarande åtgärder. Utan att det direkt framgårav remissen torde man ha avsett att begreppet väg skall innefatta ocksåtrafikområden där staten svarar för åtgärderna. De angivna definitionerna harinte redovisats i någon lagtext. Departementschefen påpekar emellertid attuttrycket "gata och annan allmän plats" används i PBL somsamlingsterm för all mark avsedd för allmän plats inom området när kommunen ärhuvudman. Pä motsvarande sätt avser "väg och annan allmän plats"sädan mark för vilken enskild är huvudman. Det sistnämnda uttrycket torde också- i enlighet med vad som sagts - innefatta markområden där staten ärhuvudman. Elt exempel på de i del föregående gjordadistinktionerna återfinns i paragrafens andra stycke, där del sägs attulformningen och användningssättet skall anges för galor och andra allmännaplatser för vilka kommunen enligt 6 kap, 27 § är huvudman. För att syftei medbestämmelsen klart skall framgå är det emellertid inte erforderligt att gator,som ju enligt definitionen i första stycket är allmänna platser, särskillanges. Lagrådet anser vidare att hänvisningen till 6 kap, 27 §, vari föreskrivsatt kommunen i regel skal! vara huvudman för gator och andra allmänna platserinom omräden med detaljplan, är onödig. Lagrådet föreslär att bestämmelsen gesföljande lydelse: "1 fråga om allmänna plalser, för vilka kommunen ärhuvudman, skall användningen och utformningen anges." Lagrådet vill redan nu anmärka att lagrådet på deskäl som har anförts också i fortsättningen i PBL föreslår att - med vissaundantag -"gator" resp. "vägar" inte särskilt anges dåorden står tillsammans med "andra allmänna platser", se t,ex, 6 kap.17-20 §§, 25 §, 27 §, 28 § och 31 § i det remiUerade förslaget. Det må förövrigt påpekas att orden "gata" och "väg" i lagrådsremisseninte genomgående används i de betydelser som de tillagts i specialmotiveringentill förevarande paragraf Som exempel kan nämnas att departementschefen ispecialmotiveringen till 6 kap, 25 § anför att kommunen inte är förhindrad attlösa mark om det är staten som i egenskap av väghållare är huvudman för dessa"gator". Enligt definitionen lorde här avses "vägar".Vidare används i laglexten i 6 kap, 30 § andra stycket "gatan" trotsatt staten enligt lagrummet är väghållare och därmed har huvudmannaskapet förtrafikleden, I punkt 2 talas om "kvartersmark" avseddför bl, a, bebyggelse och olika slags anläggningar samt skydds- ochsäkerhetsområden, I 25 § byggnadslagen används ordet"byggnadskvarter" som benämning på annan mark än allmän plals och s,k, specialområden. Till specialområden hänför byggnadslagen bl, a, sådanaområden som i punkl 2 räknas till "kvartersmark", 1 PBL bör inteanvändas uttryck som för tanken till i gällande räu 1985/86:1 . användauttryck med en speciell, från PBL avvikande innebörd, "Kvartersmark"i punkt 2 betyder inte något annat än "mark". Det senare ordet är attföredra. En grundläggande skillnad mellan sladsplan ochbyggnadsplan är au kommunen är huvudman för allmänna platser inomstadsplanelagda områden medan fastighetsägarna har ansvarei inom områden medbyggnadsplan, I PBL ersätts sladsplan och byggnadsplan med en enda planform,detaljplan. Enligt 6 kap, 27 § i det remitterade förslaget skall normaltkommunen vara huvudman för mark som i detaljplanen är avsedd för allmännaplatser. Avsikten är emellertid att kommunen ocksä skall kunnaöverlåta huvudmannaskapet på någon annan. Med den i PBL valda lösningen medendast ett planinstitut mäste det framgå av planen om kommunen vill begagna sigav denna möjlighet. Vad som har sagts utgör bakgrunden till bestämmelsen iförevarande paragraf, som i lagrådets förslag betecknas 4 §. Ordalydelseni paragrafen hindrar inte att kommunen har huvudmannaskapet för vissa allmännaplatser i etl planomräde medan ansvaret för övriga allmänna platser i områdetöveriåts på en annan huvudman eller pä flera andra huvudmän. Frågan om en sådaneller annan fördelning av huvudmannaskapet i en och samma plan skall varamöjlig har inte berörts i remissprotokollel. Om avsikten är att delathuvudmannaskap inte skall få förekomma bör skälen härför närmare utvecklas avdepartementschefen, 1 specialmotiveringen till paragrafen anförs attdel, i likhet med vad som lillämpas, bör kunna överlåtas på fastighetsägarnaatt svara för väghållningen inom t, ex, fritidsområden och industriområden, Isammanhanget nämns emellertid också s, k, storkvarter. Detta är enligtlagrådets mening missvisande. Betecknande för storkvarter är nämligen att de iplanen helt redovisas på mark som avses i 4 § första stycket 2 (3 § förstastycket 2 i lagrådets förslag). Vägar och andra förbindelseleder liksom grönområdeno,d, är således inte särskilt angivna i planen. Vid plangenomförandet inrättasde som gemensamhetsanläggning enligt anläggningslagen för de i storkvarteretingående fastigheterna, Plantekniskt ligger alltså dessa områden på mark förbebyggelse och förevarande paragraf är därför inte tilllämplig på dem, Paragrafen upptar vissa bestämmelser omgenomförandetid och om tid för tillfällig markanvändning, Ulformningen avparagrafen lämnar en del övrigt att önska. Inledningsvis må anmärkas att enligt15 § i det remitterade förslaget genomförandetiden kan förlängas ellerförnyas. 1985/86:1 262 ninghärom bör göras i förevarande paragraf Motsvarande erinran om möjligheten tillförlängning av tid för tillfällig markanvändning torde också ges. Redan pågrund av det anförda blir bestämmelsema om genomförandetid och om lid förtillfällig marlianvändning så omfatlande att de bör delas upp på två paragrafer- 5 och 6 §§ i lagrådets förslag - av vilka den och den andra tid för tillfällig markanvändning. Ocksåsystematiska skäl talar för en sådan uppdelning. Enligt huvudregeln i det remitterade förslagetskall genomförandetiden räknas från den dag då beslut att anta planen vinnerlaga kraft. Myndighet där besvärstalan är anhängig kan enligt 13 kap, 14 § påbegäran av kommunen förordna att planen får genomföras i sädana delar som inteberörs av besvären. Efter eU sådant förordnande måste genomförandetiden börjalöpa beträffande de områden förordnandet avser. Förordnandet blir eljestverkningslöst. Huvudregeln bör kompletteras med en hänvisning till 13 kap, 14 §(13 kap, 8 § andra stycket lagrådets förslag). Det sagda gäller ocksåutgångspunkten för beräkning av tid för tillfällig markanvändning, se 5 §första stycket och 6 § lagrådets förslag. Den tidpunkt, frän vilken genomförandetiden skalllöpa, kan fritt bestämmas av kommunen. Om kommunen beslutaratt tiden skallbörja långt efter det att planen vunnit laga kraft kommer berörda fastigheterunder hela inte att kunna användas för sitt i planen avsedda ändamål.Före genomförandetiden kan bygglov vägras till åtgärd som avses med planen. Ettsådant lov skulle nämligen strida mot detaljplanens bestämmelser. Den exploateringsrättsom planen medför blir alltså vilande och kan ej utnyttjas under liden mellanplanens anlagande och genomförandetidens början. Man frågar sig om dettaverkligen är avsett och om inte i vart fall någon tidsgräns bör ställas upp.Som bestämmelsen är utformad lämnar den möjlighet öppen att ensidigttillisodose kommunens iniressen och den kan även medföra olikheter itillämpningen. När man anser genomförandetiden vara en planbestämmelse, bordebygglov inte heller kunna meddelas sedan genomförandetiden löpt ut, Ispecialmotiveringen uttalas emellertid att den omständigheten attgenomförandetiden gått till ända givetvis inte hindrar elt positivtställningstagande lill ansökningar om lov. Kommunen har fått en vidsträckt rätt att förlängaoch t,o,m, förnya genomförandetiden. Den sammanlagda genomförandetiden kan dåbli mycket lång, Detla står i mindre god överensstämmelse med att enligthuvudregeln i förevarande paragraf maximitiden är . Inte hellerhindrar bestämmelserna att tid för tillfällig markanvändning löper ännu sedangenomförandetiden har gått till ända. En sädan ordning synes mindre lämplig. Som reglerna utformats torde ofrånkomligen ocksåvissa tillämpningssvårigheter uppstå. Om kommunen bestämt viss dag närgenomförandetiden skall bölja, kan del när besvär ogillas inträffa att dennatidpunkt passerats då ärendet avgörs. Hur rnan då skall förfara är inte berörti 1985/86:1 263 En möjlighet är att det får anses ankomma pä överprövande myndighetatt bestämma ny tid från vilken genomförandetiden skall räknas. En så bestämdtidpunkt kan emellertid komma au passa mindre bra med övrig planering. För skilda delar av planen kan olikagenomförandetider bestämmas. Regeln är betingad av alt en planerad utbyggnadskall kunna anpassas till skolor, va-anläggningar och annan service somkommunen skall ombesörja. Om kommunen beslutat att genomförandetiden för enetapp skall bölja löpa och för en följande etapp kantidsskillnaden krympa på ett inte avsett eller önskvärt sätt i fall starten förden första etappen blir förskjuten på grund av besvär över planen. Delta kanman visserligen komma till rätta med genom alt relatera genomförandetiden för ensenare etapp till efter det att genomförandetiden för en tidigareetapp helt eller delvis börjat löpa. Om en etappvis utbyggnad Udsmässigt harsamband med kommunens hela bostadsförsörjningsprogram, är emellertid denantydda utvägen knappast framkomlig, 1 andra stycket ges en hjälpregel för det tänktafallet att kommunen underlåtit att bestämma genomförandetid. Behovet av regelnsynes diskutabelt. Det är föga troligt att en kommun skulle försumma att angegenomförandetiden i ett planförslag. Denna har ju avgörande betydelse för helaplanläggningsarbetet. Skulle mot förmodan detta inträffa kan man utgä från attfelet uppmärksammas av eller sakägarna under samrådet ochutställningen. Det sagda gäller också när det är fråga om endast ändring avdetaljplan och även om förfarandereglerna för enkelt planförfarande tillämpas.Om regeln likväl anses erforderlig kan den i sin föreslagna utformning ledatill rättsförluster för enskilda. Lagrådet avser följande situation. Endetaljplan med genomförandetid har antagits. Kort tid därefterändras planen, varvid genomförandetid inte bestäms. Tiden kan alltså då pägrund av den föreslagna regeln förkortas. Detla är uppenbariigen till nackdelför berörda fastighetsägare. De av lagrådet nu antydda problemen är inte allseller endast knapphändigt belysta i motiven. Lagrådet beklagar detta särskiltsom reglerna om den tidsbegränsade exploateringsrätten hör till de mestcentrala avsnitten i PBL. Lagrådet, som anser sig inte kunna reservationslösttillstyrka de föreslagna reglerna, efteriyser klarare uttalanden fråndepartementschefens sida i de frågor som här har berörts, Första meningen i denna paragraf är överflödig,eftersom den inte utsäger något utöver vad som följer av andra föreskrifter ilagen, särskill föreskrifterna i 2 och 3 kap. saml i I och 8 §§ av förevarandekapitel. Andra meningen hör sakligt nära samman med följande paragraf och börfogas till den paragrafen som ett sista stycke. 1985/86:1 264 Paragrafen motsvarar 7 § i lagrådets förslag.Enligt specialmotiveringen innehåller den exempel på förhålla;nden som fårregleras i en delaljplan. Denna exemplifierande innebörd kommer till uttryckäven i paragrafens ingress, som anger att beslämmelser kan meddelas "blandannat" i de avseenden som särskilt uppräknas. Det synes knappast bliaktuellt att i en detaljplan reglera andra frågor än de uppräknade. Frånprincipiell synpunkt är det också önskvärt, att lagen sätter en gräns för defrågor som en kommun får reglera i detaljplan. Lagrådet förordar därför attparagrafen ulformas så att den uttömmande anger de förhållanden som färregleras. Enligt paragrafens punkt 7 kan i en delaljplanmeddelas bestämmelser om bl, a. "ulfarter" mot allmänna platser, Ibyggnadsstadgans motsvarande paragraf 12 § 2 mom. tredje stycket, talas det om"utfart eller annan utgång" mot gata. Någon saklig ändring torde intevara avsedd när i punkt 7 används endast ordet "utfart". Lagrådetföreslår att byggnadsstadgans ord bibehålls. Av skäl som framgår av lagrådets yttrande under 4kap, 13 § upptar lagrådets förslag ingen bestämmelse om "byggnadsteknisktutförande", punkt 11 i det remitterade förslaget. Som lagrådel anfört under 7 § bör till förevarandeparagraf fogaS en föreskrift att detaljplan inte får göras mer detaljerad änsom är nödvändigt, Pä skäl som anges under 6 § bör i punkt 3 hänvisastill 13 kap, 14 §, se 13 kap. 8 § andra styckel i lagrådets förslag. På skälsom anges under 6 kap. 20 § bör punkt 4 utgå, Paragraferna innehåller bestämmelser omplanhandlingarna och vilka beskrivningar som bör finnas till en detaljplan. Delär alltså fråga om hur den antagna planen skall se ut i sitt slutliga skick.Emellertid skall vissa av de i paragraferna angivna handlingarna finnas redannär förslag till detaljplan upprättas. Lagrådet avser grundkarta,planbeskrivning och fastighetsförteckning. Den närmare beskrivningen av dessahandlingar har därför sin plats i avsnittet om förfarandet, I lagrådets förslagäterfinns beslämmelserna härom i 19 och 26 §S, Av molsvarande skäl bör det i10 § uppställda tydlighetskravet anknytas till de slutliga planhandlingarna.Tydlighetskravet kommer att avspegla sig redan i utformningen avplanförslaget. Det kan anmärkas att redan planförslaget skall redovisa motiventill förslaget och de viktigaste följderna av det (21 § i lagrådets förslag).Övriga bestämmelser i 10 och 11 §§ har med vissa jämkningar upptagits som 9och 10 §§ i lagrådets förslag. 1985/86:1 265 Enligt remissen är det inte obligatoriskt attupprätta grundkaria eller fastighetsförteckning. Som regel behövs emellertiddessa handlingar. Enligt lagrådets förslag skall vid upprättande av förslagtill detaljplan grundkarta och fastighetsförteckning finnas om det inte äruppenbart obehövligt. Detta ger utrymme för att i undantagsfall utesluta bådaeller endera av dessa handlingar. Vad gäller fastighetsförteckningen bör dengivetvis uppta berörda fastigheter. Enligt det remitterade förslaget skallvidare de samfälligheter som berörs av planen förtecknas. Härmed torde avsesinte endast marksamfälligheter utan också l.ex, samfällighet enligl anläggningslagenoch servitut som hör till flera fasligheter gemensamt. Detta bör komma tilltydligare uttryck i lagtexten. bör införas en bestämmelse i syfteatt förenkla förteckningen när samfällighet förvaltas av förening. Därjämtebör förteckningen, såsom nu föreskrivs i 15 § andra stycket byggnadsstadgan,ocksä uppta andra områden - t, ex, gatu- och vägmark som berörs av planen.Sådana områden behöver nämligen inte ingå i fastighetsindelningen (se Landahloch : Fastighetsbildningslagen s. 378), Enligt förslaget skall förteckningenange ägarna till den fasta egendomen och innehavare av särskild rätt i denna.Fastighetsförteckningen har under det fortsatta förfarandet betydelse somförteckning över de intressenter vilka skall underrättas om planförslagetsutställande.