prop · G903100 · 1985-12-31 00:00:00 — Utvecklingen på dataområdet liksom de juridiska frågor somdenna utveckling medför följs därför uppmärksamt av justitiedepartementet.Denna bevakning av frågorna innebär bl.a. att deltar iarbetet i olika internationella organ med rättsliga frågor som har anknytningtill datorer. I departementets arbete står sådana frågor som ärav betydelse för den enskildes integritet i fokus. Som jag har redovisat förut(avsnitt 1.3 och 1.4) har viktiga uppgifter som rör frågan om datateknik ochintegritet anförtrotts åt data- och offentlighetskommittén. Även i det tidigareomnämnda förslaget till ny brottsregisterlagstiftning aktualiseras spörsmål avdetta slag. Datatekniken har redan påverkat lagstiftningen iåtskilliga hänseen den. Jag syftar då inte enbart på sådan lagsUftning som är direkt inriktad 12 pådatateknik som exempelvis datalagen, vars huvudsyfte är aU skydda Prop.1985/86:100 den enskilde mot otillböriiga intrång i den personliga integritetentill Bil.4 följd av personregistrering. Ett annat exempel som kan nämnas är attden ökande användningen av datateknik i den offentliga förvaltningen harföranleU ändringar i regleringen av handlingsoffentligheten hos myndigheterna.Problemen pä det området är dock inte lösta med dessa åtgärder. har somredan sagts vissa av dessa frågor genom tilläggsdirektiv anförtroUs åt data-och offentlighetskommiuén (se avsniu 1.3). Från det offentligrättsliga området i övrigt kannämnas att frågan om rätten att tillhandahålla datatjänster liksom frågan omett "utgivaran-svar" för sådana tjänster har behandlats först iyUrandefrihetsutredning-ens betänkande (se avsniu 1.2) och senare imassmediakommiuéns betänkande (SOU 1984:65) Via satellit och kabel. Frågornaberörs också av det utredningsuppdrag som har geus radiolagsutredningen. På det civilrättsliga området aktualiserardatorerna flera olika spörsmål. Som exempel kan jag nämna de upphovsrättsligafrågorna om skydd för material som distribueras i datakommunikationssystem ochom skydd för datorprogram och integrerade kretsar, s.k. chips (se avsnitt1.14). Ett annat problem gäller ansvarsförhållanden i samband med sådanadatatjänster som avser t.ex. elektronisk betalningsförmedling. Denna fråga harsärskilt uppmärksammats av FN:s kommission för handelsräU (UNCITRAL). Civilrättsliga aspekter finns också i det arbetesom f n. bedrivs för att klarlägga frågor kring användningen av ADB-teknik vidslutande av avtal, bl.a. i den internationella varuhandeln, och som ersättningför traditionella frakt- och handelsdokument. Detta arbete bedrivs både på ettnordiskt och på ett vidare internationellt plan. Användningen av datateknik väcker också frågor omändringar på straffrättens område. har förelagtsförslag om ändringar i och datalagen vilka syftar till attförbättra det straffrättsliga skyddet mot olovliga förfaranden med bl.a.datorer. Till dessa frågor återkommer jag i det följande avsnittet om åtgärdermot brott. 2 Åtgärder mot brott AntaletbroU som har kommit polisens kännedom synes bli något högre änföregående år. I och för sig är ökningen förhållandevis blygsam men det måsteslås fast aU brottsligheten totalt sett ligger på en alltför hög nivå. Frågan i vilken mån den anmälda brottsligheten geren riktig bild av den verkliga brottsligheten är emellerfid omdiskuterad. Jag behandlade själv frågan vid mina anföranden i budgetproposiUonernaåren 1984 och 1985. Jag hänvisar mina uttalanden där. Låt mig här bara framhålla att statistiken, om den används på rätt sätt, är värdefull både för utvär dering och för planering inom rättsväsendet. Det betyder dock inte att 13 denalltid ger en korrekt bild vare sig av den absoluta brottsnivån eller Prop.1985/86:100 av verkliga förändringar i brottsligheten. För att ge ett parexempel på Bil.4 vad jag menar kan jag nämna dels att yttre händelser iblandkan förändra människors benägenhet att anmäla vissa typer av brott, dels atttalen för andra brott kan vara mått snarare pä myndigheternas aktiviteter än påförändringar i den verkliga brottsligheten. Dessa och likartade synpunkter påbrottsstatistiken utvecklas närmare i den lägesrapport angåendebrottsutvecklingen som brottsförebyggande rådet harpublicerat. Även om det inte tycks ha ägt rum några alarmerandeförändringar , är brottsligheten givetvis ett allvarligtsamhällsproblem som måste angripas på bred front. Därvid får man dock inteöverskatta betydelsen av de åtgärder som kan vidtas inom rättsväsendet. Fråganmåste ses i ett betydligt vidare perspektiv än så. Genom att fortsätta arbetet på att bygga ett merarättvist och jämlikt samhälle kan vi undanröja många anledningar till brott.Därmed bidrar vi till att öka solidariteten med samhället och respekten för deregler som garanterar dess verksamhet. Särskilt viktigt är det att skapa godaförutsättningar för barn och ungdom att växa upp och finna en plats isamhället. Genom insatser inom bostads- och familjepolitiken, i skolan, iarbetslivet och i fritidsverksamheten kan vi motverka social utslagning och taett aktivt ansvar för dem som drabbas av sociala och personliga problem. Idessa strävanden måste vi bygga på samverkan mellan föräldrar, andra enskilda,kommunala och statliga myndigheter och folkrörelserna. Det bästa sättet att komma till rätta medbrottslighet är att söka åstadkomma att medborgarna över huvud taget interefiekterar över att begå förbjudna gärningar. Det ankommer i första hand påföräldrar, daghemspersonal, lärare, fritidsledare och andra fostrare attbibringa den yngre generationen respekt för lagar och andra författningar. Detär en viktig uppgift att på allt sätt stödja denna fostrargärning. Vad jag nu har sagt betyder självfallet inte attåtgärder inom rättsväsendets ram skulle sakna betydelse. Samhället har enskyldighet att verka för att de regler som finns också upprätthålls. För denallmänna laglydnaden är det nödvändigt att medborgarna upplever atträttsväsendet fungerar på ett rättvist och korrekt sätt. När det gäller sådana åtgärder från samhällets sidasom mera direkt inriktas på att motverka brottslighet brukar man vid fördelningen av resurserna ofta använda en indelning i sex åtgärdsgrupper. Man talar då om förebyggande åtgärder, övervakande åtgärder, brottsutredning och andra åtgärder i brottmålsförfarandet, verkställandet av påföljder, re habiliterande åtgärder samt utvecklingsarbete (se närmare underbilaga 4.1). Den allmänna inriktning och prioritering av dessa åtgärder som har gällt bör fortfarande vara vägledande. Detsamma gäller det allmänna ställningstagande angående inriktningen av rättsväsendets resurser som ställde sig bakom vid sin behandling av budgetproposition och som innebär att narkotikabrottsligheten, den ekonomiska brottsligheten och våldsbrottsligheten hör till de områden 14 därinsatserna måste prioriteras. Jag återkommer i det följande frågor Prop. omden närmare inriktningen och prioriteringen av bl.a. polisens verk- Bil.4 Det finns emellertid anledning att redan härunderstryka att en prioritering av insatserna mot vissa former av kriminalitetinte får leda att man eftersätter kampen mot annan brottslighet som oftakan drabba den enskilde medborgaren hårt. Jag tänker då inte minst på brott somexempelvis villa- och lägenhetsinbrott. För de människor som drabbas av sådanabrott ter sig dessa vid sidan av de direkta skadeverkningarna ofta somallvarliga angrepp på den personliga integriteten. De drabbade har rätt attkräva att samhället ger dem sitt stöd. Detta är en fråga som regeringen underdet har ägnat ökad uppmärksamhet. Som jag ser det bör också detfortsatta kriminalpoliUska utvecklingsarbetet i högre grad än inriktaspå att söka förstärka de förebyggande insatserna gentemot olika slagstraditionell brottslighet och på att för-bäUra brottsoffrens ställning. Jagåterkommer till den frågan i det följande. Degrundläggande kriminalpolitiska prioriteringarna görs vid besluten om vad somskall vara straffbart och om hur stränga straff som skall gälla för olikabrott. Det är en viktig uppgift att arbeta för en fortsatt anpassning avstrafflagstiftningen till nutida värderingar i dessa avseenden. Redan vikten av att straffbud efterlevs talar föratt man är sparsam med dem, så att människor inte vänjer sig vid attstraffbestämmelser kan överträdas utan att något händer. Den enskilda människanskall inte heller behöva stämplas som brottslig vid varje oönskat beteende. Vidall ny lagstiftning bör därför straffbestämmelser undvikas, om de inte ärnödvändiga, och onödiga straffbestämmelser som redan finns bör efter handrensas bort. Straffet kan ibland ersättas av andra sanktioner som skadestånd,avgifter och viten. behövs ingen formell reaktion över huvud taget. A andra sidan kan nya förhållanden och ändrade värderingarmedföra behov av straffskärpningar eller kriminalisering av gärningar somtidigare lämnats ostraffade. Ett område där sådana behov finns är denekonomiska brottsligheten. Ett annat exempel är de behov av att justerastrafflagstiftningen som den snabba tekniska utvecklingen har gett upphov . Den centrala lagen på straffräUens område,, beslutades visserligen . Reformarbetet i fråga ombrottsbeskrivningarna hade emellertid då pågåu och genomförtssuccessivt. De flesta centrala regler i balken antogs ochbygger till stor del på utredningar ända från 1910- och 1920-talet.Brottsbalken är sålunda från vissa utgångspunkter en ganska gammal lag. Det pågår ocksä ett livligt reformarbete. I självaverket sker fortlöpande betydelsefulla förändringar av brottsbalkensbrottskatalog. Jag kan som exempel till att börja med erinra omatt beslutade om en total revision av det kapitel i som 15 Som ett resultat av det arbete som Prop.1985/86:100 bedrivits av förmögenhetsbrottsutredningen och kommissionen motBil.4 ekonomisk brottslighet har vidare regeringen föreslagitriksdagen betydelsefulla ändringar av regler om förmögenhetsbrott.Sålunda har kapitlet om gäldenärsbrott setts över med sikte på vissaförenklingar och utvidgningar av brottsbeskrivningarna. Detta arbete grundarsig på en promemoria från kommissionen. Ett huvudsyfte med regeringens proposiUoni ämnet är aU minska de Ull-lämpningsproblem som gör sig gällande vid denhär typen av brott. har i sitt arbetebehandlat övriga förmögenhetsbrott. Remissutfallet har dock inte gett underlagför att nu genomföra en så omfattande reform som utredningen har föreslagit. rad särskilda frågor - inte minst sådana som är av betydelse för kampen motden ekonomiska brottsligheten - har emellertid förslagen kunnat läggas tillgrund för omedelbara reformprojekt. Jag tänker här på den proposition omdatorrelaterade brott och ocker som f n. är beroende på prövning.Jag kan tillägga att frågan om lagstiftning mot datorrelaterade brott äraktuell också i våra grannländer och att nordiska överläggningar har varit ettviktigt inslag i regeringens beredningsarbete. 1 har ny lagstiftning -om än mindre omfattande än det svenska förslaget - redan trätt i kraft. Finlandoch har kommit långt i sina förberedelser. Mycket talar för att vi iNorden på viktiga fält nu skall lyckas åstadkomma nationella regleringar somnära överensstämmer med varandra. En annan fråga som har anknytning till den centralastrafflagstiftningen är den som gäller lagstiftningen om skydd förföretagshemligheter. Industrispionage och illojala förfaranden från den egnapersonalen, från konsulter eller från samarbetspartners kan allvarligt skadaett företag. Användningen av ADB-teknik för många väsentliga uppgifter harmedfört att t.ex. industrin ofta har blivit mer sårbar för sådana angrepp. Som jag redan har nämnt presenterades ettutredningsförslag till en ny lagsUftning på detta område (SOU 1983:52).Det har vid den följande beredningen visat sig att förslaget kräver en ganskaomfattande bearbetning innan det kan läggas till grund för lagstiftning. Jaghar därvid bedömt det vara lämpligt att ha ett fortsatt samråd med dem somnärmast berörs av förslaget. Jag räknar med att kunna kalla till enhearing för att få tillfälle till ytterligare diskussioner om hur en lagstiftningpå området lämpligen bör utformas. VikUga initiaUv till en modernisering av olikabrottsbeskrivningar har alltså tagits, och delvis redan kunnat genomföras,. Detta arbete måste naturligtivs fortsätta. Det ligger också iöppen dag att sådana reformer kräver noggranna förberedelser som med nödvändighetmåste få ta tid. Det har också under det arbete som sedan harredovisats för kommit fram många värdefulla synpunkter och uppslag som kan tas tillvara i det sammanhanget. Det har bl.a. pekats på att den tekniska utvecklingen medför risker för att regleringen av de s.k. förfalsknings- och sanningsbrotten skall bli otidsenlig. SamUdigt som jag vill under- 16 strykabetydelsen av att inte inleda annat utvecklingsarbete på det här Prop.1985/86:100 området än sådant som kan antas svara mot konkreta behov villjag Bil.4 framhålla att vi redan nu måste försöka bedöma 1990-talets kravpå det här området. Jag överväger f.n. hur dessa synpunkter skall kunnaUllgo-doses på ett smidigt och ändamålsenligt sätt. Regeringenhar allt sedan sitt Ullträde målmedvetet satsat på allt mereffektiva insatser mot narkotikan. En av de första åtgärderna var att tillkallaen särskild kommission som snabbt skulle ta fram underlag för ett brettprogram. På ett drygt år lyckades kommissionen genomföra detta uppdrag.Resultatet redovisades för . Med hänsyn till att en intensiv debatt har förts ivissa isolerade frågor - främst den om gränsen för det straffbara områdetenligt narkotikastrafflagen - har säkeriigen många fåU intrycket aUnarkotikafrågan skulle vara politiskt kontroversiell. Enligt min meningförhåller det sig emellertid knappast så. Det är med tillfredsställelse somjag i stället kan konstatera att regeringens politik på det här området i alltväsenUigt har kunnat genomföras i bred enighet. Vad gäller den fråga som iförsta hand vållat meningsbrytningar har riksåklagaren på regeringens uppdragnyligen redovisat en undersökning som bl.a. rör spörsmålet om det i praxis haruppkommit några problem vid avgränsningen av det straffbara området vidnarkotikastrafflagens gärningsform innehav. Inom justitiedepartementetförbereds nu åtgärder på grundval av undersökningsresultatet. Jag har redan nämnt det lagsUftningsarbete somgrundar sig på bl.a. tvångsmedelskommitténs betänkande (SOU 1984:54)Tvångsmedel -Anonymitet - Integritet. Det arbetet har relevans även förnarkotikafrågan. Jag vill här också nämna att justitiedepartementetär företrätt i regeringens särskilda samordningsorgan för narkotikafrågor(SAMN ARK). Chefen för återkommer till verksamheteninom SAMN ARK. Låt mig för min del bara säga att erfarenheterna av att pådetta sätt följa upp narkotikapolitiken, som ju berör verksamheten inom flerastatsråds ansvarsområden, enligt min mening är mycket goda. Vad gäller åtgärder inom mitt ansvarsområde villjag särskilt nämna den landsomfaUande aktion som SAMNARK nu genmför för att förbättrasamarbetet mellan polis och socialtjänst. Centrala konferenser har genomförtsoch följs nu upp av lokala och regionala initiativ. Regeringen har bl.a.lämnat stöd utveckling av lokala samordningsprojekt. Målet för SAMNARK:sakUon är aU lokala strategier skall utvecklas för samarbetet mellan polis ochsocialtjänst i landets samtliga kommuner. Vidare arbetar SAMNARK med aU få en bättresamverkan mellan socialtjänst och kriminalvård. Lokala och regionala samordningsprojekt initieras och samordnas i en särskild arbetsgrupp. Inom SAMNARK finns också en arbetsgrupp som följer tullens arbete att bygga upp ett datasystem för narkoUkaspaning. En särskild arbetsgrupp har inrättats för an samordna insatserna aU stoppa AIDS-epidemin bland narkoUka- 17 2 1985/86. missbrukare.I arbetsgruppen deltar bl.a. företrädare för polis och kri- Prop.1985/86:100 minalvård. Chefen för kommer senare attberöra även missbruksutvecklingen. Jag skall därför nu bara ta upp någrafrågor som rör rättsväsendets insatser på detta område. Som jag antydde inledningsvis och som jagutvecklade mer utförligt vid min anmälan till förra årets budgetproposition ärkriminalstatistiken inte alltid något bra mått på den verkliga brottsutvecklingen.Vad gäller t.ex. narkoUkabrottsligheten brukar det sägas att statistiken meraspeglar myndigheternas insatser än förändringar i brottsnivån. Inte minst mot den bakgrunden är senare årsstatistik mycket intressant. Det står nämligen klart att polisens insatser harintensifierats. Om den verkliga brottsligheten hade varit oförändrad, bordedetta ha lett till att den registrerade narkotikabrottsligheten skulle ha ökat.Så har emellertid inte varit fallet. Trots intensiva polisinsatser, både motdetaljhandeln och den ännu grövre narkotikabrottsligheten, har talen i ställetgått ner. Sålunda var de brott mot narkotikastrafflagen somkom till polisens kännedom nästan 70 1982, knappt 50 1983 samtunder 40 1984 och . Antalet lagförda personer var drygt 8 000 år1982, knappt 7 000 året därpå och omkring 6 1984. Jag är medveten om att dessa siffror måste tolkasmed försiktighet och att de, betraktade isolerade, knappast kan grunda någrasäkra slutsatser. Det står dock klart att det inte finns något underlag för ettantagande att narkotikabrottsligheten skulle ha ökat. Som chefen försocialdepartementet återkommer till finns det tvärtomindikationer på att narkotikapolitiken är framgångsrik och att missbruketträngs tillbaka. Detta får naturligtvis på inga villkor leda tillatt vi slår oss till ro. Tvärtom skall ansträngningarna fortsätta medoförminskad styrka. Men jag kan inte underlåta att uttrycka mintillfredsställelse över att vi nu tycks vara på rätt väg i kampen mot dettaallvarliga samhällsproblem. I det här sammanhanget vill jag slutligenunderstryka betydelsen av att också narkotikapolitiken förs med sinne förproportioner. Även om det rör sig om ett mycket allvarligt samhällsproblem somvållar ett stort lidande - både för missbrukarna själva och för deras omgivning- får vi inte åsidosätta de grundläggande kraven på vårt rättsväsende. Jagtänker här på stränga krav på rättssäkerhet och på medborgarnas skydd motintrång i den personliga integriteten. Det är kanske framför allt i kampen motde allvarliga brottsproblemen som skyddet för sådana grundläggande värdenprövas. Ävennär det gäller den ekonomiska brottsligheten har det bedrivits ett konsekventoch målmedvetet reformarbete. En kort Ud 1982tillkallade regeringen en särskild kommission - den s.k. ekokommissionen - meduppdrag aU snabbt arbeta fram eU åtgärdsprogram inom ramen för en enhetlig ochsamordnad strategi. överiämnade sitt slutbetänkande hade 18 deni ett treUiotal olika betänkanden, promemorior och skrivelser pre- Prop.1985/86:100 senterat förslag till åtgärder inom en lång rad olika områden. Kommissionens förstag har därefter, efter sedvanligberedning genom remissbehandling och på annat sätt, i alla sina väsentligahuvuddrag fullföljts genom åtgärder från regering och riksdag. Också vid sidanav vad som initierats genom kommissionens verksamhet har en rad åtgärder somtar sikte på den ekonomiska brottsligheten genomförts. Lagstiftningsåtgärderna har berört många skildarättsområden. Över huvud taget gäller att reformarbetet mot den ekonomiskabrottsligheten mindre har avsett den rent straffrättsliga regleringen änbestämmelser av annat slag som är av betydelse för att förebygga oegentlighetereller förenkla och effektivisera handläggning och kontroll inom olika rättsområden.Många av lagförslagen har således haft anknytning till skatteområdet. Ettexempel på en sådan reform som inte primärt tagit sikte på ekonomiskbrottslighet men som ändå säkerligen får posiUva effekter i detta hänseendeerbjuder den nya lagstiftningen om förenklad självdeklaration. De nya reglernakommer att medföra att kontrollverksamheten i större utsträckning kan inriktasmot företag och personer med mera komplicerade inkomstförhållanden. Jag villockså peka på det framlagda förslaget om vidgade möjligheter till s.k.näringsförbud. Även inom mitt eget ansvarsområde harlagstiftningsåtgärderna till stor del rört andra områden än de rentstraffrättsliga. Genom ändringar i bl.a. aktiebolagslagstiftningen harföretagsrevisionen effektiviserats i olika hänseenden. Bulvanlagstiftningen harmoderniserats som en särskild utredning tillsatts för att utredafrågan om betalningsansvar för juridiska personers skulder m.m. Denproposition med förslag till ny konkurslag som jag ämnar anmäla under vårenkommer att innehålla skärpningar av bestämmelserna om återvinning i konkurs. En i sammanhanget viktig reform är också deändringar som genomfördes den i syfte att förstärka de allmännadomstolarnas kompetens i mål om ekonomisk brottslighet. Handläggningen avsådana mål har härigenom i viss mån koncentrerats som möjligheteröppnats för att låta experter på ekonomiska och skatterättsliga frågor ingå irätten som särskilda ledamöter. Reformen bör bidra till ett snabbare ochsäkrare förfarande i de aktuella målen. LagsUftningsarbetet har emellertid också avseUändringar i det straff rättsliga regelsystemet. Ändringarna avser därvid inte i första hand förskjutningar av det straffbara området utan mer en anpassning av bestämmelserna nya tekniska och ekonomiska förhållanden i syfte att uppnå en klarare och mer lättillämpad reglering. Jag har redan nämnt förslaget om ändringar i bestämmelser om brott mot bor genärer, vilket syftar till aU förenkla och effekfivisera handläggningen av sådan brottslighet. Som jag också har varit inne på har regeringen även föreslagit ändringar beträffande viss datorrelaterad broUslighet och ocker i syfte att undanröja tillämpningsproblem som uppkommit i praktiken. Förslaget om au införa s.k. företagsbot är också viktigt i sammanhanget. Härigenom skapas möjligheter att under vissa förutsätt ningar rikta sankUoner för brott som begås inom ramen för näringsverk- 19 samhetinte endast mot enskilda fysiska personer utan också mot före- Prop.1985/86:100 tagen som sådana. Väl så viktiga som lagstiftningsåtgärderna äremellertid andra åtgärder som genomförts beträffande exempelvisresurstilldelning och resursanvändning. Såväl polisen som åklagarväsendet harfått kraftigt ökade resurser för sina insatser mot ekonomisk brottslighet.Bl.a. har särskilda tjänster för revisorer inrättats. Utbildningen avbefattningshavare som arbetar med frågor om ekonomisk broUslighet har utökats.Ett särskilt utbildningsprogram för domare har satts igång. Även om ett brett och kraftfullt program mot denekonomiska brottsligheten nu är under genomförande måste man hålla i minnetatt mera avgörande framgångar förutsätter ett långsiktigt och tålmodigt arbeteinom en rad olika områden inte bara från det allmännas sida utan också av olikaorganisationer och enskilda. Det är viktigt att vi i det arbetet låter ossledas av solida kunskaper och en klar och enhettig strategi som har möjlighetatt vinna allmän uppslutning. Det var mot den bakgrunden som regeringen hösten1984 i en särskild proposition presenterade förslag till de riktlinjer som börvara vägledande för det framtida arbetet mot ekonomisk brottslighet. Jag serdet som något mycket väsentligt att de föreslagna riktlinjerna vid riksdagsbehandlingenvåren fick en så bred parlamentarisk uppslutning. Härigenom har grundenlagts för ett fortsatt reformarbete som bör kunna uppnå den allmänna förankringsom alltid är önskvärd inom kriminalpolitiken. Jag skall här inte upprepa de riktlinjer somriksdagen nu godkänt som grundval för det fortsatta arbetet. Låt mig endastbetona den vikt som i riktlinjerna läggs vid att lagstiftning ochkontrollsystem måste utformas med sikte på att utgöra ett stöd för den seriösanäringsverksamheten och vid behovet av samordning och enkelhet i såväladministration som regeluppbyggnad. Det är också betydelsefullt att det på ettauktoritativt sätt har slagits fast att hävdvunna rättssäkerhetsanspråk harsamma krav pä att bli tillgodosedda i samband med ekonomisk brottslighet som isamband med annan brottslighet. Jag har redan nämnt vissa av de frågor som äraktuella under den närmaste framtiden.