prop · G90323 · 1985-12-31 00:00:00 — I lagrådsremissen ges intenågon godtagbar förklaring till att denna skillnad bör föreligga. Frånsystematisk synpunkt inger det betänkligheter att på sätt som föreslås imotiveringen i vissa fall ersätta företagsboten helt eller delvis medförverkande. En sådan ordning innebär också att det stadgade maximibeloppetför företagsboten - vUken ju enligt förslaget skaU dömas ut som ett enhetiigtbelopp i realiteten inte gäller annat än för det bestraffande elementet av företagsboten. Jaghar i det föregående konstaterat att de föreslagna reglerna om företagsbolvisserligen inle tekniskt utformats som regler om straff för elt brott utan somregler om en särskild rättsverkan av brott men att de föreslagna reglema trots dellai allt väsentUgt kommer att fungera som regler om straff för ett brott. Dettabrott består däri att en näringsidkare antingen själv har begått ett annatbrott i sin näringsverksamhet eller däri att han inte "gjort vad som skäligenkan krävas för att förebygga" att någon annan begått ett annat brott inäringsverksamheten. De föreslagna reglerna kan aktuaUseras i en stor mängdsituationer av skilda slag. Jaghar funnit att det underlag för de föreslagna reglerna som redovisas i lagrådsremissenoch i där åberopade handlingar, främst betänkandet (Ds Ju 1984:5) avkommissionen mot ekonomisk brottslighet och remissyttrandena däröver, ärotillräckligt, eftersom det inle gör det möjligt att överblicka och analyserade olika situationer i vilka reglerna skulle bli tillämpliga. Jaghar också framhållit att de föreslagna reglerna på flera väsenUiga punkter givits en så allmän, diffus och otydlig utformning att det inger mycket allvarliga betänkligheter. Detsamma gäUer också i fråga om de lill dessa punkter knutna motivuttalandena. De angivna bristerna i de före slagna reglerna får en särskild betydelse eftersom reglerna gäller en i 88 tekniskt avseende helt ny typ av sammansattsanktionsform. leraerforderlig rättssäkerhet och en enhetlig rättstillämpning hade här Prop. 1985/86:23behövts alldeles särskilt klara lagregler. Bristernai underlaget och i utformningen av förslaget är av så allvarlig art att detinte är möjligt att avhjälpa dem inom ramen för en lagrådsgranskning. Pågrundval av det anförda avstyrker jag bestämt att föreliggande förslag läggs tillgrund för lagstiftning. Jag vill tillägga att det skuUe vara lättare att nåfram till en godtagbar lösning, om förslagets räckvidd gjordes mindre generellexempelvis därigenom att det begränsades till att gälla endast brott som"inneburit ett grovt åsidosättande av de särskilda skyldigheter som ärförenade med verksamheten". Ommin mening inle följs utan det remitterade förslaget läggs lill gmnd förlagstiftning viU jag anföra följande ytterligare synpunkter. Underangivna förutsättningar instämmer jag i lagrådets förslag att företagsbolenkonstrueras så att den omfattar endast ett repressivt element; det vinsteliminerandeelementet enHgt förslaget får i så fall tillgodoses genom tillämpligaförverkanderegler. Lagrådetsförslag att företagsboten skall omfatta bara det bestraffande elementel i företagsbotenoch att det vinsteliminerande momentet skall tillgodoses genom tillämpning avgällande förverkandebestämmelser leder visserligen till att man kommer att fåtillämpa två skilda institut, förelagsbot och förverkande, i mångafall; Detta kan emellertid inte anses innebära någon nackdel jämfört medtillämpningen av de remitterade föreskrifterna om förelagsbot. Enligt dessainrymmer ju företagsboten i sig också nämnda två delar, en avseende förverkandeav vinst och en avseende straff Vid tiUämpning av dessa bestämmelser bliralltså domstolen tvungen att göra exakt samma typ av avvägningar som domstolenskulle få göra om man - i enlighet med lagrådets förslag tillämparregler om förverkande och sådana regler-om företagsbot som omfattar endast det repressivaelementet. Lagrådetsförslag på denna punkt innefattar visserligen en avvikelse från de föreslagnaföreskrifterna om företagsbotens innehåll och uppbyggnad. Det är emellertid välmöjligt att behålla den valda tekniken, särskild rättsverkan av brott, även omman väljer den av lagrådet förordade ordningen. Det bör här erinras om att företagsbotenredan enligt del remitterade förslaget i vissa fall uteslutande har enbestraffande funktion och att den bestraffande funktionen i övriga fall enligtvad jag tidigare visat schablonmässigt kan beräknas till två tredjedelar av företagsbotensbelopp. Vad det här gäller är endast att utforma reglerna om företagsboten säatt de tillgodoser elementära krav på rättssäkerhet och klara regler på sättsom jag angett i det föregående. Jag delar uppfattningenatt det remitterade förslaget onekligen ger anled ning till vissa betänkligheter av såväl principiell som praktisk natur, 1 huvudsak är jag även ense med ledamoten angående var svaghe terna och olägenheterna med den föreslagna ordningen främst ligger. Att jag ändå inte tillmäter dessa förhållanden sådan tyngd att jag i alla delar 89 Prop.1985/86: 23 kan instämma i hans slutsatser och förslag har sin grund iföljande överväganden. Ansestillräckliga skäl tala för att det nuvarande reaktionssyslemet bör förstärkasmed en mot näringsidkare särskilt riktad, mer generellt tillämpHg sanktion av straffrättsUgkaraktär torde den föreslagna ordningen, vilken innebär att företagsbotenkonstrueras och betecknas som en särskild rättsverkan av brott, vara den ipraktiken enda framkomliga vägen för en tidsmässigt någorlunda närahggandesådan reform. Jag hyser alltså inte någon tvekan om att varje lösning sominnebär att företagsboten i realiteten kan uppfattas bara som en ny särskildpåföljd, jämförlig med dem som anges i 1 kap. 3 § , skullenödvändiggöra mycket omfattande och delvis säkerligen även svårbemästradeingrepp i nuvarande regelverk. Möjligheten att konstruera företagsbotensom en särskild rättsverkan av brott hänger således enligt min uppfattning imycket hög grad samman med just det förhållandet att ett av ändamålen bakom denföreslagna nya reaktionsformen är att eliminera ekonomiska fördelar på gmnd avden aktuella brottsligheten. Delta syfte med sanktionen avses dessutom - tillskillnad från vad som f.n, är möjligt enligt skilda specialbestämmelser omförverkande och den relativt införda särskilda bestämmelsen i 36 kap. 3a § - inte bara träffa sådana ekonomiska fördelar som redanuppkommit utan också enbart utsikten till viss vinst. Förslaget kan därför inågon mån betraktas som en vidareutveckling av förverkandeinstitutet. Det börvidare uppmärksammas att i samtliga fall då en ekonomisk fördel överhuvud tagetfinns med i bilden, vare sig det gäller redan uppkomna eller enbart förväntadefördelar, sanktionens storlek enligt i varje fall tydliga motivuttalandenavses skola bestämmas med utgångspunkt i ett till en början gjort antagande omden aktuella fördelens storlek, - Jag vill för övrigt redan i detta sammanhang framhållaatt del därmed också bör ligga i sakens natur att domstolen kommer att varaskyldig att i domskälen noggrant redovisa både hur ifrågavarande beräkning harutförts och vilket resultat som den har gett. För dessa fall är det också enuppenbar fördel att det enligt den föreslagna ordningen i regel inte behöverbli fråga om att tillämpa två separata institut med delvis likartadesyften och där prövningen i båda fallen ytterst går ut på att undvika ettresultat som från en övergripande bedömning framstår som obilligl. Från deallmänpreventiva utgångspunkter som anförts ligga bakom förslaget torde detinte heller vara helt betydelselöst att i fall då de särskildaförutsättningarna föreligger, som krävs för att det föreslagna nya institutetskall kunna tillämpas mot en näringsidkare, alla likartade ekonomiskaingripanden mot honom sammanförs och redovisas under den klandrandebeteckningen företagsbot. Motvad nu sagts kan visserligen invändas att det föreslagna nya institutet avseskunna tillämpas också i fall där någon som helst ekonomisk fördel inte kanpåvisas utan förutsätts kunna komma till användning även då motsatsenföreligger, dvs. när brottsligheten förorsakat näringsidkaren en direktförlust. Det kan inte förnekas att denna omständighet skapar svårigheter närdet gäller möjlighelen att godta att institutet i systematiskt 90 hänseende likväl inordnas som en särskild rättsverkan av brott. påhur regelsystemet utformats - och enligt vad som föreslås i det följande Prop,1985/86: 23 ytterligare kan förtydligas - kan det emellertid förväntas attundantagsfall av angivet slag i praktiken kommer att bli jämförelsevissällsynta. Med hänsyn härtill och dä varje mera betydande avvikelse från detföreslagna nya institutets innehåll och uppbyggnad på tidigare anförda skäl torde få till följd att detta kan konstrueras som en särskild rättsverkanav brott anser jag att övervägande skäl talar för att det remitteradeförslaget i sina huvuddrag kan läggas lill grund för lagstiftning. Detremitterade förslaget omfattar bl.a. enskilda näringsidkare. Ett av skälendärtill är att en sädan företagare mycket väl kan driva en verksamhet med bådeojämförligt större omfattning och flera anställda än t. ex. ett konkurrerandeaktiebolag. Enligt vad som angetts i motiven avses institutet emellertid kunnakomma lill användning också i fall då företagaren själv är den som har utförtdet aktuella brottet och även när han har ädömts, eiler kommer att dömas lillett personligt straff härför. Ett beaktansvärt motiv för en sådan ordning äratt det t.ex. kan vara fråga om ett fall då någon vinst ännu inte har uppkommitför företaget men väl på goda grunder förväntas uppkomma i framliden. Avmotivuttalandena kan emellertid inte tydligt utläsas att avsikten är att detnya institutet under angivna förhållanden skall tillämpas endast när en ren vinstelimineringkan anses vara påkallad. Om institutet kunde få utnyttjas även i andra nuaktuella fall skulle detta dock innebära att dess funktion plötsligt undergickden fundamentala och inte godtagbara förvandlingen till en för vissa särskildaperso- ner avsedd straffskärpningsregel. Det framstår därför som angelägetatt det i varje fall i motiven för dessa undantagsfall klart framhålls allen sådan användning av institutet aldrig skall kunna komma i fråga. Enligt minmening bör för övrigt redan i detta sammanhang den frågan ställas om inte en striktlogisk tolkning av den i 36 kap. 7 § andra stycket 2 föreslagnaundantagsbestämmelsen nämligen att näringsidkaren gjort vad som skäligen kankrävas för att förebygga brottsligheten - närmast leder till den slutsatsen attinstitutet över huvud taget inte är avsett att tillämpas i faU då företagarensjälv är den som utfört brottet. Det är således svårt att förstå vad just han "skäligen"bort göra för alt avhålla sig frän brott. Mot bakgrund av att deföreslagna lagbestämmelserna delvis getts ett tämligen generellt innehåU, vilket i och för sig kan tänkas skapa svårigheter i rätlstiUämpningen och ge negativa återverkningar från rättssäkerhetssyn punkt, vill jag i detta sammanhang slutiigen tillägga följande. En gmndläg gande tanke bakom förslaget är att det nya institutet skall kunna tillämpas på sinsemellan synnerligen olika fall. Detta gäller inte bara de olikheter som kan förekomma i stort sett utan framförallt beträffande var och en av de särskilda fömlsättningar som enligt de föreslagna reglerna måste kon stateras ha förelegat för att företagsbot skaU kunna komma i fråga. Exem pelvis gäller detta beträffande brottets och gärningsmannens relation tiU den aktuella näringsverksamheten samt dess speciella föreskrifter eller villkor, vilka i sin tur kan vara beroende av den tillämpade förelagsformen, verksamhetens huvudsakliga inriktning, omfattning m.fl. liknande, ytterst varierande omständigheter. Det torde vid sådana förhållanden inte bara vara snart sagt omöjligt utan från ändamålssynpunkt rent av betänkligt om 91 Prop.1985/86:23 det i lagtexten för vart och elt av dessa kriterier skulle närmareanges vilka omständigheter som bör tillmätas speciell betydelse vid denifrågavarande delen av den aktuella prövningen. Medtanke särskilt på rättssäkerhetens krav måste den centrala bedömningen därföri stället gälla frågan i vad mån de föreslagna reglerna vad beträffar såväldet materiella innehållet som den förutsatta beslutsordningen - sammantagnakommer att ulgöra en tillräckligt betryggande garanti för att en tillämpning avsystemet i det enskUda fallet leder till ett resultat, vilket upplevs som båderättvist och konsekvent. Jag fäster i den delen bl.a. viss vikt vid detförhållandet att det remitterade förslaget innehåller föreskrifter om en iliknande sammanhang ovanlig, dubbel diskretionär prövning. Avsikten är attdessa prövningar skall ske i olika etapper av förfarandet. 1 sak innebär dettaatt i fall då det från början - mot bakgrund av de föreslagna bestämmelserna i36 kap. 7 § inte ansetts vara uppenbart obilligt att ålägga ennäringsidkare företagsbot det mycket väl kan komma i fråga alt domstolen vidsin slutliga bedömning enligt den föreslagna 36 kap. 11 § beslutaratt någon företagsbot ändå inte skall åläggas. Till bilden hör också att deprincipiella invändningar som på goda gmnder kan anföras mot en ordning vilkenförutsätter att viss kompletterande vägledning ibland kan behöva sökas ilagstiftningens förarbeten - innan en mera omfattande rättspraxis på områdethunnit utbildas torde förlora något av sin vanliga tyngd när det som här ärfråga om ett helt nytt institut, vilket därtill kan väntas bli tillämpat endasti fall som inte är vare sig särskilt frekventa eller vardagsbetonade. 7 § Lagrådet (Pautsson): Paragrafeninnehåller de rekvisit som skall vara uppfyllda för all förelagsbot skallkunna utdömas. Huvudregelni första stycket är i formeUt hänseende uppbyggd så att den såsom förutsättningför att företagsbot skall kunna åläggas en näringsidkare bara rent objektivtbeskriver en viss brottslighet, som skall ha förekommit inomnäringsverksamheten. Av undantagsregeln i andra stycket 2 och av motivensinnehåll framgår emellertid all företagsbot inte skall utgå "om näringsidkarengjort vad som skäligen kan krävas för att förebygga brotts-Hgheten". Ävenom lagtexten liksom motiven är otydliga i detta hänseende får det antas varaavsett att bevisbördan i frågan huruvida näringsidkaren gjort vad som kankrävas av honom skall ligga på åklagaren i vanlig ordning och att det således,åtminstone i princip, inte skall åligga näringsidkaren att visa att haniakttagit tUlböriig aktsamhet för att han skall bli fri från företagsboten. Deföreslagna bestämmelserna är generella på det sättet att de gäller för hela det straffrättsliga fältet. De är således tillämpliga inte bara pä brott mot de speciella näringsrättsliga författningarna eller de särskilda lagrum i , som avser näringsverksamhet, utan de gäller i princip vilket brott som helst, som begåtts "i utövningen av näringsverksamhet". Rekvi siten är vidare mycket allmänt hållna och kan därför antas ge stort utrym- 92 me för olika tolkningar och bedömningar efter skön.Detta ger anledning attifrågasätta huruvida de föreslagna reglerna uppfyller de krav på rättssä- Prop.1985/86: 23 kerhet som måste ställas på en lagstiftning av straffräitskaraktär.Frågan bör ses i samband med att även reglerna om företagsbotens belopp är allmänthållna och från lagteknisk synpunkt ger utrymme till stora variationer, låtvara att av remissproiokollet kan utläsas att vissa "tumregler" för bestämmandeav bolens belopp kan vara avsedda att tillämpas. Deskäl som andragits för införande av företagsbot synes främst åsyfta densituationen att näringsverksamheten bedrivs av en juridisk person och all denfysiska person, som begått brottet och dömts för detta, är ställföreträdare -kanske rent av ensam aktieägare i ett bolag - eller annars intar en ledande stäUningi företaget. I sådana fall behöver från rättssäkerhetssynpunkt inte hysasbetänkligheter mot att den juridiska personen åläggs företagsbot, vare sigbrottet skett uppsåtligen eller av oaktsamhet; här föreUgger i sak närmastidentitet mellan den brottslige och näringsidkaren, låt vara att den sistnämndeinte kan dömas för brottet. Liknande synpunkter synes kunna läggas på densituationen att brottet visserligen har begåtts av någon som inte har enledande stäUning men att brottet har utförts på näringsidkarens (ledningens)uppmaning eller med dennes goda minne. Har brottet i här avsedda fall begåttsutan näringsidkarens vetskap är läget ett annat. För en sådan händelse innefattarparagrafen en allmän aktsamhelsregel av innehåll att näringsidkaren skaU göravad som skäligen kan krävas för att förebygga sådan brottslighet. Utformningenav lagtexten ger dock föga ledning för bedömande av den närmare innebörden avdenna regel för skilda näringsgrenar och för olika situationer. Ej heller germotiven någon egentlig upplysning i detta hänseende; varken kommissionens betänkandeeller remissprotokollet innehåller några belysande exempel annat än i myckelbegränsad omfattning. I detta hänseende kan därför tänkas uppstå en betydandeosäkerhet om rättsregelns innebörd och vad som till följd av densamma åliggernäringsidkaren. I sammanhanget börsärskilt uppmärksammas att företagsbot enligt för slaget kan åläggas inte bara när den brottslighet, som förekommit vid utövning av näringsverksamhet, inneburit ett grovt åsidosättande av de särskilda skyldigheter, som är förenade med verksamheten, utan även när brottsligheten annars är av allvarligt slag. Med förstnämnda ullryck avses brott mot utpräglat näringsreglerande bestämmelser, vare sig de förekom mer i specialförfattningar eUer i . Dessa "särskilda skyldighe ter" måste näringsidkaren givetvis aUtid känna till och följa, och det tersig också tämligen naturligt att det allmänna ställer krav pä att näringsidkaren organiserar och bedriver sin verksamhet så att sådana skyldigheter så långt möjligt iakttas. När det åter gäller andra typer av brott synes frågan vilka krav som i aktsamhetshänseende kan ställas på näringsidkaren vara betyd ligt svårare att bedöma. Här kan det i stort sett vara fråga om vilket brott som helst, bara det har begåtts "i utövningen av näringsverksamhet".Av specialmotiveringen att döma synes härför inte krävas mycket annat än att brottet har någon form av samband med näringsidkarens verksamhet. Som exempel nämns bl.a. att en anställd smugglar narkotika när han fungerar som förare av företagets bilar. Innebörden av det uppställda aklsamhets- kravet när det gäller att förhindra sädana allmänna brott måste rimligen 93 Prop.1985/86:23 växla betydligt för olika näringsomräden och för olika typer avbrott. Vad som kan krävas härvidlag måste framstå som mycket tveksamt både förnäringsidkarna själva och för de rättstillämpande domstolarna. Regeln framståri denna del som alltför diffus till sitt innehåll. Medhänvisning till det anförda förordar lagrådet att den brottslighet inomnäringsverksamhet, som skall kunna föranleda företagsbol, begränsas lill attavse fall då brottsligheten inneburit ett grovt åsidosättande av de särskildaskyldigheter som är förenade med verksamheten. Detmå här tilläggas, i anslutning till ett uttalande i specialmotiveringen, attenligt lagrådets mening brott mot miljöskyddslagen i allmänhet bör kunnabetraktas som elt åsidosättande av de särskUda skyldigheter som är förenade medverksamheten. Beträffandeutformningen av bestämmelserna under vilka förutsättningar företagsbot skallkunna utgå vill lagrådet vidare erinra om att lagrådet under avsnillet"Allmänna synpunkter" på anförda skäl förklarat sig inte kunnabiträda den föreslagna regleringen i vad den innebär att företagsbot skallkunna åläggas en enskUd näringsidkare när han själv begått del aktuellabrottet. LagrådetviU vidare något beröra det i lagtexten uppställda rekvisilet att brottslighetenskall ha inneburit ett "grovt åsidosättande" av de särskildaskyldigheter som är förenade med verksamheten. Det är givet att sådana allmänthållna formuleringar, såsom också framhåUits av vissa remissinstanser; kanföranleda vissa gränsdragningsproblem; sådana kan dock nalurligen inte heltundvikas. Om det exempelvis gäller överträdelse av någon bestämmelse i ennäringsrättslig författning måste ett "grovt åsidosättande" rimligenförutsätta alt brottsligheten - vid en jämförelse med de föreskrifter i övrigtsom gäller enligt forfattningen ~ framstår som klandervärd i betydande grad. Rekvisilet"grovt åsidosättande" kan enligt vanligt juridiskt språkbmk inte gesden innebörden, att däri skulle inrymmas varje brottslighet som inte kanbetecknas som lindrig eUer ringa. Enbart det förhållandet att fängelse ingår istraffskalan för det aktuella brottet kan inte heller tas till intäkt för enallmän slutsats att brottsligheten innebär eii grovt åsidosättande av någonsärskild skyldighet enligt författningen; i sammanhanget må erinras om att,såvitt gäller de många näringsrättsliga författningarna, de straffbestämmelser,som innehåUer fängelse i straffskalan, ofta är avsedda att täcka gärningar avmycket olika straffvärde, från bagateUförseelser till svårartade överträdelser.Lagrådet vill vidare - tUl ett uttalande i specialmotiveringen, varidepartementschefen förklarar att en näringsidkare, som gjort sig skyldig tUl bokföringsbrotl,bör kunna anses ha grovt åsidosatt sina särskilda skyldigheter somnäringsidkare -foga den kommentaren att om bokföringsbrottet av domstolenbetraktas som ringa (jfr 11 kap. 5 § ) och gärningsmannen döms tiUett mindre bötesbelopp, det oftast torde vara svårt att ändå betrakta brottslighetensom ett "grovt åsidosättande" av den särskilda skyldighet att föraböcker, som åligger honom som näringsidkare. Såsom tidigare framhållitsär huvudregeln i första slycket om förutsätt ningarna för att företagsbol skall utgå i formellt hänseende uppbyggd så att 94 den bara rent objektivt beskriver en vissbrottslighet, som skall ha före- Frågan huruvida någon skuld till del Prop. 1985/86:23 inträffade skall behöva ligga näringsidkaren till last kommer fram endast indirektgenom undantagsbestämmelsen i andra stycket 2. Det skulle stå bättre iöverensstämmelse med gängse lagstiftningsteknik om rekvisiten kunde beskrivasså att det i mera positiv form kommer fram vad som förutsätts ligganäringsidkaren till last för att företagsbol skall få utgå. En sädan utformningskulle också stämma bättre överens med det av justitieutskoltet (JuU1981/82:53) uttalade önskemålet, till vilket departementschefen anslutit sig iremissprotokollet, att sanktionen bör utformas så att den innefattar ettpåtagligt av de aktuella företagen. Om lagtexten utformas med en sådaninriktning kan den lämpligen som huvudfall ange den situation, som lagförslagetfrämst torde åsyfta, nämUgen att brottet har utförts av ställföreträdare förnäringsidkaren eller av annan som intar en ledande ställning i företaget, ochdärjämte, för att täcka övriga tänkta situationer då företagsbot avses skolautgå, uppta att näringsidkaren i annat fall inte gjort vad som skäligen kankrävas för att förebygga brottsligheten. Av en sådan formulering skulle äventydligt framgå att bevisbördan principiellt ligger på åklagaren när det gällerfrågan om näringsidkaren iakttagit erforderlig aktsamhet tUl förebyggande av brottsHgheten. Underhänvisning till det anförda förordar lagrådet att första stycket ges förslagsvis följande utformning: "För brott förenade med verksam heten samt under förutsättning att brottet har begåtts av ställföreträdare för näringsidkaren eller av nägon som annars intar en ledande ställning hos honom eUer att, i annat fall, näringsidkaren inte gjort vad som skäligen kan krävas för att förebygga brottsligheten." Utformasförsta stycket med den inriktning lagrådet förordat kan punkt 2 i andra stycketutgå. Mot bakgrund av hur bl. 36 kap. 1,3 a och 11 §§ f n. äravfattade och dä det enligt lagrådels uppfattning också föreligger en klar,betydelsemässig skillnad mellan "obilligt" (jfr bl.a. orättfärdigt)och "oskäligt" förordar lagrådet slutligen att elt utbyte mellan dessaord sker i den föreslagna punkten 3 i andra stycket.