prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Sannolikt kommer kommunen, i den mån den är huvudman för gator ochandra allmänna platser, vanligen att vara ägare till mark som inte är avseddför enskilt bebyggande. Om kommunen inte skall vara huvudman, kommerväghållningen vanligtvis atl skötas av fastighetsägarna själva, genomexempelvis en anläggningssam-fällighet. Bestämmelserna i 70 och 1I3 8Sbyggnadslagen fyller en viktig funktion , antingen genom atl de utnyttjasför atl besluta om förord- 1985/86: 1 217 nande eller genom atl de utgör underlag förexploateringsavtal som träffas 10 Plangenom- mellan kommun och exploatör. En motsvarighet lill 70 och 113 SSbyggnadslagen bedömer jag som nödvändig och bör därför införas i PBL. Detta ärdock inte problemfritt, F, n. är det regeringen som pä ansökan av kommunen vidplanens fastställande beslutar om förordnande enligt 70 5 byggnadslagen.Beträffande förordnande enligt 113 5 byggnadslagen är det som vidplanens fastställande beslutar om förordnande. När delaljplanerna i fortsättningenskall bli gällande efter kommunernas antagandebeslul utan alt länsstyrelsenbehöver faslslälla dem, kan planbeslui och beslul om förordnande intesamordnas på samma säll som . Del kan enligl min mening inte komma i frägaatt kommunen själv skulle få befogenhet att besluta om förordnande som innebäratt fastighetsägare skall överlåta eller upplåta mark ulan ersättning, 1lagrådsremissen föreslog jag därför atl , efter ansökan avkommunen, skulle besluta om förordnande att avstå mark och all länsstyrelsensbeslut skulle meddelas efter det alt kommunen antagit detaljplanen. En annanordning skulle nämligen innebära dels att den slutliga planutformningen inte ärkänd vid lidpunkten för förordnandet, dels att oklarheter skulle uppkommabeträffande förordnandets verkan om planen antogs med en annan utformning änsom förutsattes när förordnandet beslutades. Jag föreslog vidare ilagrådsremissen att bygglov enligl detaljplanen inte får lämnas lill åtgärdersom innebär väsentlig ändring av markens användning förrän etl beslut omförordnande av viss angiven uiformning senare vinner laga kraft. Denna ordningliknar den jag har föreslagil belräffande l.ex. vissa för detaljplanennödvändiga gemensamhetsanläggningar, Lagrådel (yllrandet s, 73 0 harinvändningar mot mitt förslag i denna del och anför: När kommunen ansöker om förordnandemåste den givelvis presentera ett planförslag, som kan läggas lill grund förförordnandet. Inget hindrar atl kommunen redovisar alternativa förslag iansökningen. förordnande kan självfallet avfattas sä att detgäller endast under förutsättning all planen utformas pä ett vissl säll. Den iremissen föreslagna ordningen kan medföra all en markägare först sedan en planantagits och beslutet därom vunnit laga kraft ställs inför kommunens anspråk atlbehöva avslå mark. Visserligen rekommenderas i specialmotiveringen som ettlämpligl förfarande all förslag lill förordnande upprättas med planenoch redovisas i genomförandebeskrivningen. Någon lagregel om etl sådantförfarande har emellertid inte föreslagits. Fastighetsägaren vet visserligenall han behöver avslå mark men inte i vilken omfattning kommunen kommer allkräva del av honom. Etl visst skydd ger honom bestämmelsen att han ej ärskyldig att avstå mark med mindre det är skäligt med hänsyn till den nytta hankan förväntas fä av planen och lill övriga omständigheter. Delta i och för sigganska bräckliga skydd kan urholkas Prop.1985/86:1 218 genom alt kommunen med slöd av 5 kap. 984 vägrar bygglovlill i och för 10 Plangenom-sig planenliga åtgärder till dess att detföreligger ett förordnande atl avsiä förande mark. Detta kan medföra attmarkägaren ser sig tvingad atl underkasta sig 10.5.1 ett förordnande äveni fall dä han inte fär någon nytta av planen. En frän rättssäkerhetssynpunktbällre ordning än den föreslagna är all låta anslå med planbeslulel till dessfrågan om avslående av mark har avgjorls. Från principiella synpunkter kan delhävdas all den domslols-prövning som är fömlsalt kunna ske i ärende om förordnandealt avstå mark bör föregå den administrativa prövningen av planen. Olägenhetenär att en sädan ordning kan medföra tidsutdräkt i planärendets avgörande. Menav de problem som följer av atl nuvarande samordning inte kan bibehållas synesden nämnda olägenheten mindre än den försvagning av rättssäkerheten somdeparlemenlsförslagei medför. Under hänvisning till del anförda föreslårlagrådel att förordnande skall avse mark som enligl förslag tilldetaljplan behöver tas i anspråk för de ändamål varom paragrafen handlar.Dessutom bör föreskrivas all med anlagandel av planen skall anslå lill dess attfrågan om skyldighet att avstå mark blivit avförd. Med den sålunda föreslagnaordningen fyller bestämmelsen i 5 kap, 9 84 ingen funktion. Som lagrådet påpekar kan lagrådetsförslag medföra tidsutdräkt genom att man i planärendet alltid måste vänta påatt förordnandet vinner laga kraft. Tidpunkten för ansökan om förordnande tordeemellertid kunna avpassas så all denna Udsutdräkt inte innebär några väsentliganackdelar. Jag kan därför ansluta mig till lagrådets förslag. Del är givetvis viktigt atl allaberörda när planen slälls ut känner lill vilken mark som omfattas av ansökan omförordnande, Detla bör därför framgå av planens genomförandebeskrivning. Enligt dagens bestämmelser ärfastighetsägaren i de nu avsedda fallen skyldig att utan ersättning avstå markeller upplåta mark i den mån det med hänsyn till den nytta ägaren kan förväntasfå av planens genomförande och övriga omständigheter prövas skäligt. Värdet avmarken spelar självfallet en avgörande roll vid denna avvägning. Däremot blirdet aldrig aktuellt atl beakia byggnader, stängsel, vätande skog m.m. som hörlill fasligheten. Enligt 71 S andra styckel byggnadslagen är kommunen nämligenskyldig att betala ersällning för sådant. 1 113 5 föreskrivs förbyggnadsplanernas del all fastighetsägaren enbari är skyldig att upplåtaobebyggd mark. Dessa bestämmelser har kommit till för att storleken av detområde som skall omfallas av förordnandet inte skall påverkas av om det finnsbyggnader eller andra anläggningar på marken. Enligl min mening fyller intebestämmelserna om ersättning för byggnader någon praktisk funktion. Närfastighetsägarens skyldighet atl avslå mark skall vägas mot den nytta han fårav planen, mäste l.ex. värdet av bebyggd mark rimligen beräknas med beaktandeav all det finns en räll alt bygga på marken - en byggrätt. Jag anser del varaen bällre och mer prakUsk lösning alt markens värde inklusive byggnader,växande skog 1985/86:1 219 m, m, vägs mol den nytta fastighetsägaren har av planen.Därför föreslär 10 Plangenom- jag inte någon motsvarighet till 71 8 andra stycket byggnadslagen, -('I'""! 1 vissa fall har kommunen enligtgällande beslämmelser också möjlighet att lösa mark för enskilt bebyggande i enstadsplan, Beslämmelserna i 47 8 byggnadslagen ger sålunda kommunen rätt atllösa tomtdelar, om fastighetsindelningen inte har bringats i överensstämmelsemed tomtindelningen på grund av ansökan som gjorts senast etl år efterlomlindelningens fasl-siällande. Denna möjlighel utnyttjas mycket sällan i dag.Trots delta är den enligl min mening etl mycket viktigt påtryckningsmedel förall få en plan genomförd. Utredningen har föreslagit attdenna möjlighel för kommunen alt lösa tomtdelar skall inträda först eftergenomförandelidens slut. Flera remissinslanser har emellertid kritiseratutredningsförslaget. i pekar pä an det t, ex, vidtrafiksaneringar kan vara angeläget för kommunen atl den i en fastighetsplanbestämda indelningen av kvarter genomförs . Enligt minmening passar utredningsförslaget väl med det föreslagna systemet medgenomförandetid. Det är först efter denna lid som kommunen bör ha möjlighel attanvända inlösen som ytteriigare medel för att fä planen genomförd. Jag anslutermig därför till utredningsförslaget i denna del. Det ligger i linje med denprincip jag har redovisat, nämligen all fastighetsägaren undergenomförandetiden skall kunna utgå från att han får genomföra planen, Enligl min mening bör emellertidrätten att lösa mark för enskilt bebyggande gå längre. Jag anser att kommunenunder efter genomförandetidens utgång bör ha rätt att lösa allmark som inte har bebyggts i huvudsaklig överensstämmelse med delaljplanen,Lösenrätl bör dock inte föreligga så länge det finns etl bygglov som kan tas ianspråk, 1 detta avseende kan man alltsåbetrakta detaljplanen som ett slags exproprialionslillslånd som fär utnyttjasförst efter genomförandetidens slut och endasi beträffande kvartersmark sominte bebyggts, Ytlerligare en förutsättning bör enligt min mening gälla,nämligen all det skall vara fråga om mark inom sädana planområden där kommunenär huvudman för gator och andra allmänna plalser, I dessa fall bör kommunenliksom vara skyldig att se till alt t, ex, gator byggs ut sä att intemarkägarna hindras att bygga enligt planen under genomförandeliden. Detförutsätter alt kommunen bygger ut hela eller stora delar av gatusystemet.Samtidigt kan detta till slörre eller mindre del bli onyttigt, om inte planen isin helhet genomförs. Därför är det enligt min mening skäligl alt kommunen fårlösa sådan mark för enskilt bebyggande där planen inte har blivii genomförd pådet sätl jag anförde. Med tanke pä att giltighetstidenför bygglov bör vara densamma som , dvs. , anser jag an det börföreskrivas an talan om inlösen skall väckas eftergenomförandetidens utgång. 10.5.2 Fastighetsägares räll atl ta i anspråk mark I 8 kap, 4 8fastighetsbildningslagen ges möjligheler för fastighetsägare att tvångsvisförvärva mark för att man skall vinna överensstämmelse mellanfastighetsindelning och tomtindelning pä kvariersmark i en stadsplan. Dessamöjligheter bör finnas kvar. Beslämmelserna måste emellertid ändras, eftersomdagens lomtindelning som jag har föreslagit skall ersättas avfaslighelsplan. Jag ålerkommer lill detta när jag lar upp frågan om ändringar ilästighetsbildningslagen, 1 54 och 112 55 byggnadslagen finns beslämmelser om rättför fastighetsägare all i vissa fall utnyttja obebyggd mark som är avsedd förvägända-mål. Reglerna har belydelse framför allt innan kommunen har ställt iordning gatorna inom en sladsplan eller innan en anläggningssamfällighet harbildats för vägar inom en byggnadsplan. Jag föreslår en motsvarighet lill dessabestämmelser i , 10.5.3 Medel Jör all överföra mark m. m. De medel som dagens lagstiftningerbjuder för atl lill kommunen överföra mark eller rättigheter som kommunenfår ta i anspråk utgörs av fastighetsbildning enligt fastigheisbildningslagenoch inlösen enligt byggnadslagen. Inlösen innebär att kommunen väcker talanmot fastighetsägaren och atl fastigheisdomstolerii avgör saken. När det gäller mark för allmänplats tillämpas oftast fastighetsreglering. Emellertid ärfastigheisbildningslagen behäftad med vissa brister som gör att lagen inte ärtillräckligt effektiv i plangenomförandesammanhang. (Ju 1979: 11) har emellertid i etl delbetänkande (SOU 1983:38) föreslagitåtgärder som bör vidtas för alt rätta till dessa brister, 1 avvaktan påställningstaganden till utredningens förslag bör dock dagens ordning behällas. 10.6 Gator och vägar 10.6.1 Upplåtande av gator och andra allmänna platser Mitt förslag: Kommunen skall färdigställa galor och andraallmänna platser efter hand som bebyggelsen färdigställs i enlighet med delaljplanen,1 förhållande lill vad som gäller f, n, förenklas beslämmelserna om upplåtandeav gator och andra allmänna platser. Som jag inledningsvis påpekade ärdet nödvändigt alt bestämmelser om upplåtande av gala och gatukostnader nu lasin i PBL, Huvudmannaskapet för gator, vägar och annan mark för allmänna plalserär beroende av om marken är belägen inom område med stadsplan ellerbyggnadsplan, I det förra fallet är kommunen huvudman och i det senare är delenskill Reglerna om upplålande av gala ochgalukostnader i byggnadslagen och byggnadsstadgan gäller endast inom områdenmed stadsplan. Eftersom det bör vara möjligt an även i PBL:s system ha olikahuvudmannaskap i dessa hänseenden, förefaller den bästa lösningen vara alt denuvarande reglerna förs över till PBL och blir tillämpliga, såvida intekommunen i detaljplanen har angett att kommunen inte skall vara huvudman förgator och andra allmänna platser. Emellertid anser jag all bestämmelserna i byggnadslagen omupplåtande av gata är alltför detaljerade. Med de möjligheler att styra enetappvis utbyggnad av detaljplaner som systemet med genomförandelider erbjuder,anser jag all kommunen har tillräckliga möjligheter all förhindra alt orimligakrav på upplåtelse av gator kan ställas. Jag föreslår därför mera allmäntformulerade beslämmelser i delta avseende, F. n, är kommunen i princip skyldig att till allmäntbegagnande upplåta gator och andra allmänna plalser efter hand som bebyggelsenfärdigslälls inom etl område med stadsplan. Gatan skall dä vara slutligtiordningställd till en standard som motsvarar ortens sed, Gatukoslnadsreglernaär emellertid utformade så alt skyldighel all betala gatukostnader uppkommerså snarl gatan kan användas för avsetl ändamål. För att dessa bestämmelserbättre skall stämma överens föreslår jag atl kommunen - efter hand sombebyggelsen färdigslälls - skall vara skyldig alt ställa i ordning gator ochandra allmänna platser endasi lill en sådan standard att de kan användas föravsett ändamål. Skyldigheten all slutligt ställa i ordning allmänna plalser ienlighet med delaljplanen och ortens sed bör vara fullgjord föregenomförandetidens slut. Jag återkommer till dessa frågor i specialmoliveringen. Mitt förslag: De galukostnadsregler som gäller f.n. ändrasi vissa hänseenden. Kommunfullmäktige får möjlighet all delegera beslut i vissagalukoslnadsärenden, och bestämmelser om samråd införs i fräga om förslag tilluttag lill gatukostnader. Vidare utökas möjligheterna all få jämkning avgalukostnadsersätlningen i vissa fall och slulligen görs ränlelagens regler omdröjsmåls- och avkasiningsränla Ullämpliga pä kommunens fordringar pågaiukoslnadsersältning. 1 rapporten (Ds Bo 1984:9)Gatukostnader föreslogs - som jag tidigare nämnde - vissa ändringar i nuvaranderegelsystem för att få en bällre och smidigare tillämpning avgatukoslnadsreglerna. Med anledning av denna rapport utarbetades en promemoriamed förslag till ändringar i gatukostnadsbesiämmelserna i del till lagrådetremitterade PBL-förslagel. Jag skall i det följande behandla en del avförslagen i promemorian. Vissa processuella frågor tar jag upp senare (avsnitt18,5). Prop.1985/86:1 222 Beslutsordningen ,q piangenom- Enligt gällande rätt beslutarkommunfullmäktige om avgränsningen av förande det område inom vilketfördelning av gatukostnaderna skall ske, om kost- '06.2 nåder som skallfördelas samt om grunderna för fördelningen. På samma säll beslutar fullmäktigeom motsvarande frågor dä kostnaderna för en gata skall tas ut avfaslighetsägarna utmed gatan. Fullmäktige saknar möjlighet att delegerabeslutanderätten i dessa fall till annal organ inom kommunen. års ändringar avgatukoslnadsreglerna hade kommunfullmäklige rätt att för kommunen i dess helheteller för en viss del av kommunen meddela bestämmelser om skyldighet förfastighetsägare att bidra till kostnaden för iordningställande av gala(gatubyggnadskostnad). Eftersom beslutet kunde ha formen av enkommunomfattande "taxa" för gaiubygg-nadskoslnader, var det naturligtalt beslutanderätten tillkom kommunfullmäktige i likhet med vad som gäller förandra kommunala avgifistaxor. Enligt nu gällande regler kan motsvarande beslutendast gälla enskilda omräden eller galor, och det är inte längre lika självklartatt beslutanderätten skall förbehållas fullmäktige. Särskill i de störrekommunerna kan det vara omständligt att endast fullmäktige fär falla beslul igatukostnadsärenden. Gatukostnaderna hänger intimtsamman med hur detaljplanen utformas, Avgränsningen av det område inom vilketfördelning av gatukostnaderna skall ske, exploateringsgraden samt standarden pågalor och parker, som har stor betydelse för gatukostnadernas storlek, styrs istor utsträckning av planen. Omvänt har möjligheterna atl genom uttag frånfastighetsägarna finansiera gator och andra allmänna platser stor betydelse närdet gäller att bedöma de ekonomiska förutsättningarna för ett plangenomförande.Mot denna bakgrund är det givetvis önskvärt alt plan- och gaiukostnadsfrå-gornasamordnas i så stor utsträckning som möjligt och alt det kommunala organ somskall anta detaljplanen ocksä har befogenhet atl besluta i gatukostnadsfrågan. Med hänsyn till samordningen medplanfrågorna talar enligt min mening övervägande skäl för att kommunen - ienlighet med vad som föreslås i promemorian- ges möjlighet att delegera beslutom gatukostnader pä samma sätt som föreslagits beträffande antagande avdetaljplan. Remissinstanserna har också i allmänhet godtagit förslaget i dennadel. Mänga gånger torde det emellertid finnas behov av att la uppgatukostnadsfrågor utan samband med en ny eller ändrad detaljplan. Det kan medtanke pä sädana fall vara onödigt att begränsa delegationsrätten tillkommunstyrelse och byggnadsnämnd. Vilken nämnd som i sädana fall ärmest lämpad för dessa frågor bör bestämmas av kommunen. På grund härav föreslårjag att kommunen anges som behörig att besluta om gatukostnader. Detta innebäratt delegation får ske till kommunstyrelsen eller annan nämnd i enlighetmed beslämmelserna i kommunallagen. Eftersom en gatukostnadsutredning kan rymmaprincipfrågor, t, ex, beträf- Prop.1985/86:1 223 fande kostnadsläckning och fördelning, som genom denkommunala lik- 10 Plangenom ställighelsprincipen kan bli bestämmande för tillämpningeni andra områden av kommunen, fär - som följer av kommunallagen - delegationendasi ske i ärenden som inte är av principiell beskaffenhet eller i övrigi avslörre vikt. När förslag till detaljplanupprättas skall kommunen enligt vad jag har föreslagil samräda medbl. a, sakägare, sammanslutningar och enskilda i övrigi som har ett väsentligtintresse av förslaget (5 kap. 208), Något sådant obligatorisktsamrådsförtärande finns inte beträffande gatukostnadsulredningar, 1 likhel med arbelsgruppen anserjag att det är rimligt atl berörda parter tillförsäkras tidig information ochpåverkansmöjligheter beträffande kommande uttag av gatukostnader. Förslag tilluttag av gatukostnader bör därför alltid föregås av samråd. Samrådsförfarandetbör enligt min mening utformas på samma sätt som jag har föreslagit fördetaljplanernas dd. Genom en sådan ordning ges t, ex, fastighetsägarna, övrigaboende i området, sammanslutningar av fastighetsägare och hyresgästorganisationermöjlighet att delta i en bred debalt på elt tidigt stadium, dä del finnsfaktiska möjligheter till påverkan, och kommunerna tillförsäkras bästa möjligabeslutsunderiag. Remissinstanserna godtar i allmänhet promemorieförslaget, somi huvudsak stämmer överens med vad jag nu har föreslagit. Jag pekade pä det samband sområder mellan detaljplaner och uttag av gatukostnader och framhöll då vikten avatt plan- och gatukostnadsärendena samordnas i så stor uisträckning sommöjligl. När uttag av gatukostnader föranleds av en ny detaljplan, kan detdärför vara lämpligt att samrådsförfarandena i plan- och gatukostnadsfrägansamordnas, 1 dessa fall kan givetvis en gemensam samrådsredogörelse upprättas.Även utställningen av resp, förslag kan i dessa fall lämpligen ske , Utgångspunkten i gällandegatukostnadsregler är att del endast är kostnaderna för sådana åtgärder som äravsedda atl tillgodose ett visst områdes behov som skall betalas av ägarna Ullfastigheterna inom området (se 56 8 första stycket byggnadslagen jfr prop.1980/81: 165 s, 26 fO. Om anläggningarna ges en standard som är högre än vadsom kan anses normall för den omgivande bebyggelsen, kan man inte kräva atlägarna lill denna bebyggelse skall svara för hela kostnaden. Som arbetsgruppenuttalat är det däriör viktigt atl gator, parker m. m, anpassas efter områdetsbehov och all en jämkning av gatukostnaderna sker i de fall anläggningarnautformas för en vidare användning inom kommunen, t, ex. genomfartsleder,större parker, gågator och centrumanläggningar. 1985/86:1 224 beaktas redan när kommunen bestämmer kostnadsunderlagelför fördel- 10 Plangenoin-ningen. Vid en omrädesvis fördelning avgatukostnaderna mäste fastig- förande hetsägarna bevaka atlkostnadsunderlagel inte inrymmer kostnader för '"'' åtgärder som inte behövs för området. Om en fastighetsägare skulledebileras gatukostnader som är oskäligt höga eller kostnader för åtgärder somhar en omfattning eller etl utförande som betydligt överstiger vad som kananses normall med hänsyn till den användning som är tilläten för hansfastighet, har han enligl 58 8 byggnadslagen rätt alt få ersättningsbeloppetjämkat. Som arbelsgruppen uttalat är det medgällande galukostnadsregler fullt lagenligt och i mänga fall befogal allfördela gatukostnaderna mellan befintlig och tillkommande bebyggelse inom ettområde utifrån den nytta som tillförs de skilda fastigheterna. Härvid bör ävenbeaktas i vilken utsträckning de befintliga fastigheterna betalat ersällningför de äldre galorna, 1 vissa fall kan det vara befogat att hell befria denbefinlliga bebyggelsen frän gatukostnadsuitag, 1 andra fall kan nyanläggningoch upprustning tillföra den befintliga bebyggelsen sådana nyttigheter attägare till bebyggda fastigheter bör bidra till kostnaderna. Eftersom förhållandena varierarstarkt mellan olika områden, är del inte möjligt att i lagtext exakt ange vilkaanläggningar som får finansieras genom uttag av gatukostnadsersättning ellervilken standard i övrigt som kan accepteras. Det är inte heller möjligt all ilagtext lägga fast några generella principer när det gällerkostnadsfördelningen mellan befintlig och tillkommande bebyggelse inom ettförddningsomräde. Dessa frågor måste rimligen avgöras utifrån de lokalaförhållandena. Jag anser säledes inte all det finns skäl till lagändringar idessa hänseenden, vilket föreslagils av några remissinstanser. Som arbetsgruppen påpekat kan detemellertid ifrågasättas om inte ordalagen i jämkningsregeln ger intryck av altkommunerna kan debilera fastighetsägarna kostnader för anläggningar som givilsen alltför hög standard, 1 förtydligande syfte bör därior jämkningsregelnändras. När det gäller utformningen av regeln ansluter jag mig till det förslagsom flera remissinstanser har fort fram och som innebär att jämkning skall ske,om en fasiigheisägare debileras koslnader för älgärder som har en omfattningeller ett utförande som överstiger vad som kan anses normalt med hänsyn tillden användning som är tilläten för hans läslighet. Betalningsvillkoren regleras i dagi 60 5 andra stycket byggnadslagen. Av dennti beslämmelse framgår bl, a. altfastighetsägarna har ratt atl under vissa omsländigheler få betala gatukosinadsersältningarnagenom avbetalningar, dock med minst en tiondel , samt an de i sädanafall skall betala skälig ränta på obetalt belopp från den dag då kravel påersällning framslälldes. Om beialningsvillkoren ändå blir alltför betungandeför läs- Prop.1985/86:1 225 skall enligt samma beslämmelse villkorenjämkas. Enligl 10 Plangenoin-motiven (prop, 1980/81: 165 s,45) kanjämkningen innebära allt ifrån viss ',*'"", förlängning avamorteringstiden lill anstånd med betalning lill dess att fastigheten säljs.Även räntevillkoren kan mildras. Jag nämnde inledningsvis attriksdagen har godtagit förslaget i årets budgetproposition om stalligfinansiering av vissa galukostnader. Även när sådana finansieringsmöjligheterinförs, kan del bli aktuellt att fastighetsägare i stället betalargalukoslnadersällningen genom avbetalningar lill kommunen. Av arbetsgruppens undersökningframgår all de räntevillkor som erbjuds fastighetsägarna vid amorteringskiljer sig stort mellan kommunerna. Mänga kommuner avser atl i dessasituationer debitera fastighetsägarna en ränta motsvarande dröjsmälsräntaenligt räntelagen (1975:635). skedde en höjning avdröjsmålsräntan i räntelagen från 4 till 8 pro-cenlenheler över gällandediskonto (SFS 1984: 291),