prop · G90383 · 1985-12-31 00:00:00 — Skälenför mitt förslag: Inom skadeslåndsrätten gäller i princip ett krav på fullbevisning om sambandet mellan en inträffad skada och en skadegörande handhng.Vid komplicerade orsakssammanhang har man dock ansett sig iblandkunna slå av på delta krav och kräva bara viss sannohkhet för orsakssamband.Detta gäller särskilt vid skador på grund av miljöstörningar, I fråga om sådanaskador har del visat sig utomordentligt svårt att styrka ettsamband mellan en störning och en skada, Irättspraxis har man av dessa skäl i en del fall lindrat beviskravet vid bl, a,skador till följd av föroreningar och nöjt sig med endast en viss grad avsannolikhet för etl samband meUan en påstådd skadeorsak och skadan, Ibetänkandet finns en detaljerad redogörelse för gällande rätt när det gällerbl, a, beviskravet vid miljöskador (se s, 70-85), Av denna redogörelse framgårbl,a, att det lindrade beviskravet vid miljöskador numera utgör fast praxis. Enligtmin mening är tiden nu inne att lagfästa den praxis som sålunda råder påmiljöskadeområdet. I den nya lagen bör därför las in en särskild regel sominnebär att del gäller ett lägre beviskrav än annars vid sådanaföroreningsskador o.d. som f n. regleras i miljöskyddslagen (se avsnitt 2.3.1).Däremot finns det inte anledning all låta regeln gälla även vid sädana skadorgenom sprängsten e.d. eller genom grävning som jag har behandlat i avsnitten2.3.2 och 2.3.3. I fråga om dessa skador är svårigheterna alt bevisa ett orsakssambandinte till närmelsevis lika framträdande som vid föroreningsskadorna. Gentemottanken på en bevisregel av detta slag för föroreningsskadornas del har någraremissinstanser invänt all regeln skulle kunna inbjuda lill motsatsslut påandra områden än miljöskadeområdet. Med anledning härav vill jag betona attdelta inte är avsikten med den bevisregel som jag har förordat. Lika litetsom i fräga om den regel som redan har utbildats i domstolspraxis behöver enlagfäst regel om en lättnad i beviskravet lägga hinder i vägen för enutveckling mot en sådan bevislindring även utanför miljöskadeområdet. Tvärtombör en lagregel av detta slag kunna lillämpas analogt i andra motsvarandeskadesituationer, l.ex, vid vissa produktskador där en sådan regel redan harvunnit insteg i domslolspraxis. Närdet gäller den närmare utformningen av bevisregeln kan nämnas atl den avutredningen föreslagna formuleringen "skadeverkningar som störningenskäligen kan antas ha orsakat" har kritiserats av fiera remissinstanser.Enligt dem innebär en sådan formulering alt beviskravet sätts alltför lågt.Enligt andra remissinstanser överensstämmer inte heller formuleringen med densom har använts av högsta domstolen och som utgör grunden för praxis när delgäller det lindrade beviskravet. Högstadomstolen har på senare lid i några fall avseende miljöskador resp.produktskador (NJA 1977 s. 176, 1981 s. 622 och 1982 s. 421) använt en särskildbevisregel i sådana situationer då olika av varandra oberoende sakförhållandenvar för sig har framstått som tänkbar skadeorsak. Om del i betraktande avsamtliga i målet förekommande omständigheter framstår som klart mer sannoliktatl orsaksförioppet har varit det som den skadelidande har påstått än attnågot av de sakförhållanden som hans motpart har åberopat har utgjortskadeorsaken, bör enligt högsta domstolen den skadelidandes påstående läggastill grund för domstolens avgörande. I de båda sistnämnda rättsfallen harhögsta domstolen lagt till atl den skadelidandes påstående också skall vara isig sannolikt med hänsyn till omständigheterna i målet, Enhgtmin mening bör bevisregeln formuleras på ett sätt som närmare än utredningensförslag ansluter till den princip som högsta domstolen sålunda har slagitfast. Den av utredningen föreslagna regeln bör därför justeras. En lämpligformulering synes vara all en skada skall anses ha orsakats av en miljöstörningav det slag som jag har nämnt, om del med hänsyn till störningens ochskadeverkningarnas art, andra möjliga skadeorsaker samt omsländighelema iövrigt föreligger övervägande sannolikhet för ett sådant orsakssamband. Prop,1985/86:83 2.7 Preskriptionstiden för miljöskador m.m. Mitt förslag: F.n,görs ingen ändring i preskriptionstiden när del gäller krav på ersättning förmiljöskador eUer skador som har orsakats av kemisk eller fysikalisk-kemiskinverkan. Utredningens förslag:Preskriptionstiden för vissa lyper av miljöskador och skador som har orsakalsav kemisk eller fysikalisk-kemisk inverkan föriängsfrån nuvarande till vid personskada. Utredning- Prop,1985/86:83 en påpekar dock alt ett effektivt skydd för sena skador kan uppnåsendasl genom ett försäkrings- eller fondsystem (se belänkandet s, 196-200). Remissinstanserna:Utredningens förslag har mött stark kritik. Bl.a. har åberopats att deluppkommer stora problem, om man skall utreda sambandet mellan enmiljöfarlig verksamhet och en skada. Vidare har framhåUits att det är svårt altteckna försäkring för skador som visar sig först . Fleraremissinstanser har förklarat sig dela utredningens uppfattning atl ettförsäkrings- eller fondsystem däremot sannolikt skulle lösa problemet med senaskador. Skälenför mitt förslag: Enligt 2 § preskriptionslagen (1981:130) gäller en tioårigpreskriptionstid för utomobligaloriska skadeståndskrav. Preskriptionstidenräknas enligt praxis från den skadegörande handlingen, något som bl. a. vidskador lill följd av miljöfarliga ämnen kan ge otillfredsställande resultat.Den skadliga förändringen vid en personskada kan vara smygande och upptäckskanske inte förtån efler det alt den har börjat. Detta gäller bl.a.vid genetiska skador. Med gällande preskriptionstider riskerar den skadelidandeatt hans ersättningsanspråk hinner preskriberas innan skadan är känd eller ivarje faU innan han har fält klart för sig atl del föreligger ett sambandmellan en viss miljöfarlig verksamhet och hans skada. Miljöskadorsom visar sig senare än efter den skadegörande handlingen torde ipraktiken vara sällsynta. Ett skadeståndsansvar för sådana skador skulle dock,när del aktualiserades, kunna drabba en enskild skadevållare hån.Sannolikt skulle också premierna för individuella försäkringar avseende dettaansvar bli högsl betydande. Somjag har nämnt i avsnitt 2,1 har en kommitté tillkallats för att utredahur ett fondsystem för ersättning vid miljöskador m,m, bör vara uppbyggt, Idirektiven för kommittén (Dir 1985:37) behandlas bl,a, frågan om ersättning förmiljöskador som visar sig långt efler den skadegörande handlingen. Därvidframhålls att om kostnaderna för sådana sena skador slås ut på en kollektiversättningsanordning av del slag som etl fondsystem utgör torde de totalt settbli blygsamma. Kommittén har därför fått tiU uppgift alt överväga om inteersättning från detta fondsystem bör kunna betalas ul då eventuellaskadeståndskrav är preskriberade enligt gällande regler, Ilikhet med flertalet remissinstanser anser jag alt del är en bättre lösning attsådana krav på skadestånd för miljöskador vilka är preskriberade enligtnuvarande regler ersätts från det fondsystem som sålunda skall utredas än altdessa regler ändras så atl den nuvarande preskriptionstiden förlängs i enlighetmed miljöskadeulredningens förslag. Meddenna lösning uppstår frågan vad som skall gälla för sådana sena skador somvisar sig innan etl fondsystem har tillskapats. Jag viU då framhålla attersättning från fonden bör kunna betalas även för sena skador som har uppkommitinnan fonden har inrättats. Härigenom kan alltså även sädana skadeståndsanspråksom har preskriberats innan fonden har kommit till ersättas från fonden. Miljöskadeulredningenhar vidare föreslagit atl den förlängda preskrip- 31 tionstiden skaU gälla ävenskador liU följd av kemisk och fysikahsk-kemisk inverkan. Dessa typer av skadorkan i stor utsträckning hänföras till kategorin skador som orsakas avindustriellt tiUverkade produkter, s.k, produktskador. Frågan om en eventuelllagreglering av produktskador är föremål för särskilda överväganden inomjustitiedepartementet. Enligt min mening bör frågan om preskription vidproduktskador prövas i det sammanhanget. Jag tar alltså inte upp den i dettalagstiftningsärende. Jag anser alltsåsammanfattningsvis att utredningens förslag om förlängd preskriptionstid intenu skall läggas till gmnd för lagstiftning. 2.8 Processuella frågor m.m. 2.8.1 Forum Mitt förslag:Talan om ersättning enligt miljöskadelagen skall föras vid tingsrätt. Avserersättningen skada på fastighet eller på byggnad eller annan anläggning påannans mark, skaU talan dock föras vid fastighetsdomstol. Gemensamt med etlsådant mål får fastighetsdomstolen handlägga även andra mål, om det med hänsyntill utredningen och övriga omständigheter är lämpligt. Utredningens förslag:Talan enligt miljöskadelagen skall handläggas vid fastighetsdomstol. Domstolenskall ha möjlighet alt pröva rätt till skadestånd på annan gmnd samtall ta upp annat yrkande som har samband med skadeslåndsyrkandet (sebetänkandet s. 201 -206). Remissinstanserna:Utredningens förslag tillstyrks av samtliga remissinstanser som yttrat sig idenna fråga. Skälen för mitt förslag:F.n, gäller atl en skadeståndstalan som gmndar sig på miljöskyddslagen skallväckas vid fastighetsdomstol. En talan som gmndar sig på jordabalkens regler omersättning för grävningsskador eller på aUmänna skadeståndsregler skaU däremotväckas vid allmän domstol. Denna uppdelning meUan fastighetsdomstol och allmändomstol har våUat praktiska problem, 1 vissa fall kan detnämhgen vara svårt alt avgöra om skadeståndstalan bygger på den ena eller andragmnden. Det gäller särskUt miljöskyddslagens avgränsning mol skadeståndslagen,jordabalken och oskrivna principer om strikt ansvar för fariig verksamhet. Enannan nackdel är att en kärande som för lalan vid fastighetsdomstol inte kanåberopa en alternativ grund för sin lalan, t, ex, ansvar enligtskadeståndslagen, I sammanhanget bör nämnasatt rättegångsutredningen (Ju 1977:06) enligt sina tilläggsdirektiv skallöverväga bl, a, om fastighetsdomstolarna skall finnas kvar eller om derasuppgifter i stället skall handhas av de aUmänna domstolarna. Enligt min meningbör man dock inte avvakta resultatet av delta arbete, utan frågan om denlämpligaste lösningen när det gäller behörig domstol i mUjöskademål bör avgörasredan nu. Förmin del anser jag att det är en naturlig utgångspunkt att mål om ersättning för miljöskadorskall liksom andra skadeståndsmål handläggas vid de allmänna domstolarna. Närdet gäller mål om miljöskador på fastigheter eller på byggnad eller annananläggning på annans mark kan dock fastighetsdomstolarnas särskilda tekniskakompetens, särskilt på det värderingstekniska området, vara av stor betydelse,1 dessa faU bör därför målen i stället handläggas vid dessa domstolar, vilkaredan nu är behöriga att pröva mål om ersättning enligt miljöskyddslagen. Denna lösning innebärvisserligen att miljöskademål även i fortsättningen kommer att prövas av skUdalyper av domstolar. De olägenheter som detta kan medföra bör emellertid kunnaavhjälpas genom att fastighets-domstolaraa ges rätt att gemensamt med mål somskall prövas där handlägga även andra mål, om det med hänsyn tiU utredningenoch övriga omständigheter är lämpligt. En bestämmelse av detta innehåll bördärför las in i lagen. Prop, 1985/86:83 2.8.2Nedsättning av ersättning m.m. Mitt förslag: Denuvarande reglerna i 35 § miljöskyddslagen om nedsättning av ersättning m.m,förs över till den nya miljöskadelagen. upphävs regeln i 3 kap. 6 §jordabalken om nedsättning av ersättning. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 209-211). Remissinstanserna:Ingen remissinstans har yttrat sig i frågan. Skälen för mitt förslag:Både i jordabalken och i miljöskyddslagen finns regler om nedsättning aversättning hos . Reglema är inte överensstämmande. Enligt 3 kap. 6§ jordabalken är huvudregeln alt aU ersättning som utgår med stöd av 3 kap.skaU nedsättas hos . För fördelning och utbetalning av nedsattbelopp till fastighetsägaren, fordringshavare och andra med rätt i den skadadefastigheten gäller bestämmelsema om expropriation i tillämpliga delar. Enligt35 § första slyckel miljöskyddslagen gäller däremot motsvarande regler bara närdet är fråga om ersättning för framtida skada på fastighet som bestäms att ulgåpå en gång. I 35 § andra stycket miljöskyddslagen finns vidare en bestämmelsesom skyddar inteckningshavare mot alt fastighetsägaren godtar enöverenskommelse om en alltför låg ersättning för en framtida skada påfastigheten. Reglernaom nedsättning i de båda lagarna avser aUlså typiskt sett olika situationer såliU vida som ersättningen enligt jordabalken - liU skUlnad frånmiljöskyddslagen - avser skador som skall repareras men normall inte framtidaskada på fastigheten. Vidjordabalkens tillkomst uttalade sig lagrådet kritiskt om den i 3 kap, 6 §intagna regeln om nedsättning. Föreskrifter om detta brukade enligt lagrådetinte finnas när det är fråga om en skada av sådan art atl den skall reparerasoch när följaktligen fastighetsägaren kan ha behov av ersättning- enför att få medel till reparationen. Lagrådet framhöll också att, när det ärProp. 1985/86:83 fråga om bestående och betydande skador, inteckningshavarenkan beredas etl visst skydd genom rätten alt enligt 6 kap. 6 § jordabalkenkräva betalning utan atl fordringen är förfallen. Lagrådet fann dock intetillräckliga skäl föreligga att bestämt avstyrka regeln om nedsättning (prop,1970:20 As, 206 f). Nedsättningenligt 3 kap, 6 § jordabalken torde knappast alls förekomma (se betänkandet s,209). Bestämmelserna i 3 kap. 6 § jordabalken torde därför sakna praktiskbetydelse. De framstår som en onödig komplikation av regelsystemet och tordeutan olägenhet kunna upphävas, I likhet med utredningen anser jag därför att 3kap. 6 § jordabalken bör upphöra att gälla, Ioch för sig är inte heUer nedsättning enligt 35 § mUjöskyddslagen särskiltvanligt förekommande, vUket delvis kan bero på att ersättning för framtidaskada är sällsynt. Vissa skäl talar dock för att behålla bestämmelserna i 35§, Regeln i paragrafens första stycke avser nämligen fall där skadan minskarfastighetens värde utan att ersättningen typiskt sett behöver tas i anspråkför att bekosta reparationer av fasligheten. Vidare bör beaktas att motsvarandenedsättningsregler finns i expropriationslagen (1972:719) och vattenlagen(1983:291). Jag anser därför i likhet med utredningen att bestämmelserna i 35§ miljöskyddslagen bör behåUas. De kan efter en mindre språklig justering föras över tUl den nya miljöskadelagen. Ijordabalken finns vissa regler om stäUande av säkerhet för skada eller intrång.Rätt att kräva säkerhet föreligger enligt 3 kap, 3 § andra slyckel och 5 §jordabalken i fall då del är uppenbart att grannfastighelens ägare kommer attdrabbas av skada eller intrång lill följd av markarbeten. Ersättningen ingårsom en kalkylerad kostnad i verksamheten. Det förefaller rimligt att den somdrabbas av skadan i dessa fall har möjlighet att säkerställa sin rätt tillersättning. Trots att även dessa möjligheter all begära atl säkerhet ställsanvänds mycket litet i praktiken (se betänkandet s, 210) bör de enligt minuppfattning få finnas kvar. Någon anledning att flytta reglerna till den nyamiljöskadelagen finns dock inte, Reglema har nämligen ett minst lika närasamband med bestämmelserna i 3 kap, jordabalken om ersättning för inträng sommed skadeståndsreglerna i den nya miljöskadelagen. De bör därför behållas i 3kap, jordabalken. Denföreslagna miljöskadelagen bör kunna tUlämpas sä snart som möjligt. Det bördock beaktas att lagen kan kräva ett visst förberedelsearbete, framför allt förförsäkringsbolagen saml för dem som bedriver miljöfarlig verksamhet. Med hänsyntiU dessa omständigheter bör lagen träda i kraft försiden 1 juh 1986, Enligtallmänna principer gäller atl ny skadeslåndsrältslig lagstiftning blir tillämplig i fråga om skadestånd med anledning av skadefall som inträffar efter ikraftträdandet, medan äldre lag tillämpas på skadefall som inträffar före ikraftträdandet (se bl, a, prop, 1972:5 s, 593), 34 Närdet gäller den nu föreslagna lagstiftningen anser utredningen dock Prop.1985/86:83 att man måsle ta hänsyn till att en skada som har inträffat efterikraftträdandet kan ha orsakats av ett handlande eller en skadegörandeverksamhet som har upphört före denna lidpunkt. Delta kan framför alll bliaktueUt vid föroreningsskador, SkuUe man i dessa fall tillämpa de nya reglerna,som i vissa avseenden innebär en skärpning av ansvaret, kan man enligt utredningenhävda att del innebär en form av retroaktiv lagstiftning. Utredningenhar därför föreslagit alt ansvaret för en skada som visar sig först senareskall bedömas enligt äldre bestämmelser, om en skadegörande störning harupphört före ikraftträdandet. Endastett par remissinstanser har berört utredningens förslag i denna del. Enligtderas mening blir konsekvensen av förslagel att om t, ex. en markföroreninginte har upphört helt vid den nya lagens ikraftträdande men den handling somhar gett upphov till störningen har skett långt , så skaU den nyalagen ändå tillämpas. Enligt dessa remissinstanser kan detta inte godtas. Ilikhet med utredningen anser jag att den nya lagens bestämmelser, i enlighetmed allmänna grundsatser, i princip bör gälla alla skadefall som inträffarefter ikraftträdandet oavsett när den skadegörande störningen har uppkommit.För detta talar bl. a. alt den som före lagens ikraftträdande har åstadkommiten miljöfarUg störning härigenom tvingas vara aktiv efter ikraftträdandet föratt förebygga att störningen då leder till skador. Ett annat skäl är att dennya miljöskadelagens regler annars skulle få fuU verkan först efter ikraftträdandet. har funnit skulle det dock föra för långt, om den nya lagenbeträffande skadefall som har inträffat efter ikraftträdandet skulle blitiUämplig även när dessa har orsakats av en störning som upphört föreikraftträdandet. Ett undantag från den förordade huvudprincipen bör därförgälla för dessa fall. Hartalan om skadestånd för en miljöskada väckts vid domstol före ikraftträdandetmed lillämpning av de forumregler som gällde då, bör givetvis inte de nyaforumregler som gäller efler ikraftträdandet tUlämpas i detta mål. En särskUdövergångsbestämmelse om detta bör därför ställas upp. Dennya miljöskadelagen kan liU övervägande del ses som en lagteknisk översyn avgällande rätt. Syftet med reformen är dels atl förenkla och förtydliga gällanderegler om rätt lill skadestånd vid miljöskador, dels att stärka deskadelidandes ställning. Den föreslagna reformenmedför att de som drabbas av miljöskador kommer att få ersättning i någol större utsträckning än . Detta medför i sin tur att de skadeslåndsansvariga drabbas av ett skärpt ansvar och därmed ökade kostnader. Denna kostnadsökning kan dock antas bli mått lig, särskilt om man beaktar de rationaliseringsvinster som uppstår genom atl skaderegleringen på grund av de nya reglerna blir enklare och smidi gare. De flestaföretag, kommuner m.fl. som bedriver miljöfariig verksamhet Prop. 1985/86:83har tecknat försäkringar som täcker deras ansvar för miljöskador. 1 deras fallkan det möjligen bli tal om mindre kostnadsökningar i form av höjdaförsäkringspremier. 1 enlighet med vad jag nu har anfört har inomjustitiedepartementet upprättats förslag lill 1. miljöskadelag, 2. lag om ändringi jordabalken, 3. lag om ändringi miljöskyddslagen (1969:387). Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende sombUaga 4.' 4.1 Förslaget till miljöskadelag I enlighet med vad som har föreslagils i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.1.3) skall alla bestämmelser om ersättning för skador iomgivningen tiU följd av miljöfarlig verksamhet på en fastighet samlas i en nylag. Den nya lagen, miljöskadelagen, ersätter motsvarande bestämmelser imiljöskyddslagen (1969:387) och jordabalken. I den nya lagen las även in vissahittills oskrivna rättsregler om ersättning för skador vid sprängningsarbelenm.m. Lagen beslår av sex olika avsnitt. I några inledande bestämmelser (1 och 2§§) anges vilka former av skador som ersätts. Därefter följer ett avsnitt somanger förutsättningar för skadestånd (35 §§) och etl avsnitt om vilka som ärskadeslåndsansvariga (68 §§). Ett Qärde avsnitt handlar om ersättning förframtida skador på egendom (9 och 10 §§). Frågor om inlösen av fastighetbehandlas i etl femte avsnitt (11 §). I ett avslutande avsnitt finnsbestämmelser om rättegången i miljöskademål (1214 §§), Skadestånd enligt denna lag utges för personskada,sakskada och ren förmögenhetsskada som verksamhet på en fastighet har orsakat isin omgivning. förmögenhetsskada som inte har orsakats genom brottersätts dock endast om skadan är av någon betydelse. Skada som inte har orsakals uppsåtiigen eller genomvårdslöshet ersätts bara i den män den störning som har orsakat skadan inteskäligen bör tålas med hänsyn till förhållandena på orten eller till dessallmänna förekomst under jämförliga förhållanden. (Jfr 1 § första stycket och 3 § i utredningens förslag) ' Bilagan har uteslutits här. Allmännaregler om ersättning för skador finns i skadeståndslagen. Enligt 1 kap. 1 §skadeståndslagen skall den lagens bestämmelser om skadestånd tillämpas, om inteannat är särskilt föreskrivet eller föranleds av avtal eller i övrigt följer avregler om skadestånd i avtalsförhållanden. Detta innebär för miljöskadornas delatl bestämmelserna i skadeståndslagen får betydelse som utfyllande reglerbeträffande sådanl som inte regleras i miljöskadelagen. Sålunda blir bl. a.reglerna i 5 kap. skadeståndslagen om skadeståndets bestämmande ochjämkningsreglerna i 6 kap. 1 och 2 §§ samma lag tillämpliga. I de fall dårätten till ersättning för en miljöskada inte alls regleras i den nya lagen, ärdet vidare möjligt för den skadelidande atl grunda sitt skadeståndsanspråk påskadeståndslagen. Detta gäller t. ex. när en bostadshyresgäst har anlitat enprivatperson för att utföra ett arbete i bostaden och det vid arbetetsutförande uppslår en störning som orsakar en miljöskada (jfr 6 § andra stycketoch 7 §). Enfömtsättning för atl den nya lagen skall tUlämpas är att en skada har uppståttlill följd av verksamhet på en fastighet. Verksamheten skall på samma sätt somenligt miljöskyddslagen innefatta en användning av mark, byggnad eUeranläggning. Hit hör också vattenområde. Även gatu- och vägmark inräknas. Attverksamheten skall bedrivas på en fastighet får inte uppfattas som ett krav påalt den skall vara begränsad tUl en enda fastighet dier att den måste utövas påhela fastigheten. Det är anknytningen av verksamheten till en fastighet som ärdet avgörande, inte frågan i vilken omfattning fastigheten används (jfravsnitten 2.2.1 och 2.2.2). Medverksamhet på en fastighet avses en rad olika företeelser. Begreppet omfattari stort sett alla former av markanvändning som kan störa omgivningen. Det gälla användning av själva marken, t. ex. för jord- eller skogsbruk, delsgälla användning av byggnad eller anläggning som finns pä eller i marken förl.ex, industriell verksamhet, provningsverksamhet eller sopförbränning. Ävenuppförande av byggnad eller anläggning, dvs, byggnadsverksamhet, utgörverksamhet på en fastighet, Atl byggnad eller anläggning ibland utgör lösegendom spelar därvid ingen roll. Verksamhetenbehöver i och för sig inte vara permanent. Även en tillfällig verksamhet i formav ett enda utsläpp eller en enstaka sprängning omfattas av lagen. Lagen blirlUlämplig oberoende av vem (l.ex. ägare, tomträttshavare, bmkare ellerentreprenör) som bedriver eller låter bedriva verksamheten eUer disponerarfastigheten. En fråga för sig är emellertid vilka som kan göras ansvariga fören miljöskada. Den frågan regleras i 6 och 7 §§, Ihkhel med vad som f n, gäller enligt miljöskyddslagen kommer användning avrörliga stömingskäUor såsom transportmedel i princip atl falla utanför lagen.Sådana stömingskäUor kan inte anses hänförhga till verksamhet på viss eUervissa fastigheter.