prop · G903121 · 1985-12-31 00:00:00 — Konsumentpolitiken måste bidra med underlag för samhällets agerande i en rad avseenden och belysa hur olika beslut påver kar hushållens resurser i form av pengar, tid, arbete och kunskaper. Inom ramen för detta mål måste konsumentpolitiken - förbättra konsumenternasmöjligheter att uttrycka sina behov och att påverka sin situation - stödja hushållen i derassträvan alt bättre utnyttja sina resurser - stärka konsumenternas ställningpå marknaden. Föratl kunna lösa de problem som uppstår för hushållen måste konsumentpolitikenha tillgång till ett brett register av konsumentpolitiska medel. Det måsleockså finnas elt utvecklat samspel mellan olika aktörer. Kommittén utpekar tvåulvecklingsUnjer för konsumentpoUtiken, nämUgen att konsumentproblemen måstelösas närmare människorna dvs. lokall och atl strukturella förhållanden måstepåverkas. Den framtida konsumentpolitiken bör enligt kommittén tydligareinriktas på att öka konsumenternas medvetenhet och kunskaper,konsumentinflytande i samhället och kunskaperna om hushållens situation. nya läroplanen för , Lgr 80, har konsumentfrågorna fått ett större utrymme . Kommiftén ansluter sig till läroplanens synsätt. Ansvarel för att konsumentfrågorna får förankring i undervisning en ligger i första hand på lokal nivå hos kommunala politiker och skolled ning. Konsumentnämndema kan här göra viktiga insatser för att få med konsumentfrågorna i undervisningen. De cenlrala konsumenlorganens uppgift är att stödja del lokala arbetet genom att utarbeta studiematerial, stödja utbildning och fortbildning av lärare, och deka i melodutveckUngs- arbete m. m. Stödet till läramtbildningen bör prioriteras. atlutbildning i konsumenlkunskap måste bli obligatorisk på gymnasienivå. Prop.1985/86:121 Även för äldre kortulbildade måste insatser göras så att de fårmöjligheter lill utbildning i konsumentfrågor. Kommittén anser det viktigt allUHÄ aktivt arbetar för alt konsumentfrågorna kommer in i högskolan. Kommitténframhåller särskUt socionomutbildningen och utbildningen för dem som kommer atlverka i produktion, marknadsföring och distribution. Det är också viktigt atlkonsumentverket bevakar innehållet i de högskoleutbildningar som tar upp ämnetdislribulionsekonomi. Utbildningen inom den tekniska sekiorn är ocksåbelydelsefuU. Kommittén menar också alt förelagen och deras organisationer kangöra betydande insatser för all få till stånd förändringar i näringslivelsutbildning. Kommitténslår fasl atl förelagen självfallet har etl huvudansvar för all informerakonsumenlema om varor och tjänster och att bistå enskilda konsumenter i köpsituationer. Kommitténhar haft alt pröva frågan om ett enhetligt varufaktasystem och har därvidkommit fram till alt ett sådanl inte bör införas. bör istället gä vidare på vägen atl genom förhandlingar med förelag ochbranschorganisationer träffa frivilliga överenskommelser om informationen påprodukterna. Kommittén fömtsätter alt näringslivet är berett atl förstärka sinaegna insatser och i samverkan med nå fram till en bättrefungerande produktinformation. Kommittén anser det lämpligt att konsumentverketträffar överenskommelser med olika bran-, scher om information tiU verket frånberörda företag om olika produkters grunddata som underlag förmarknadsöversikter. Det finns också anledning för KOV alt successivt släUakrav på bredare information från förelagen på vissa produktområden exempelvisi fråga om energtförbrukning, miljöaspekter och allergirisker. Kommitténhar funnit att företagen inte ger konsumenterna tillfredsslällande informationpå vissa vikliga områden t. ex. prismärkning och redovisning avkreditkoslnader. Komnuttén föreslår dock inte skärpta lagregler för atltillförsäkra konsumenterna ytterligare information efiersom man menar alt detännu inte tillräckligt har prövats vilken information som kan krävas med stödav marknadsföringslagen. Kommitténanser i likhet med reklamulredningen alt reklamen bl. a. skall vara informativ. Kommittén menar alt det allmänt sett behövs konsu mentpolitiska insatser för all stimulera en fortlöpande debatt och opinions bildning om reklamens innehåU och metoder. Reklamens utveckling bör kontinuerligt följas särskill med sikte på livsstUsreklam och reklam lill barn och ungdom. bör enligt kommittén få i uppdrag att samla olika intressenter för all diskutera reklamens innehåll, metoder och effekter samt aft föreslå hur en negaliv utveckling skall molverkas. Kom mittén framhåller alt den nya mediaskuationen förstärker behovel av forskning om massmedias betydelse för effekterna av livsstilsreklam m. m. , reklambranschen och näringslivet i övrigt bör samver ka för atl sanera reklamen i dessa avseenden. En utvärdering bör göras . Ikommitténs uppdrag har också ingått att överväga åtgärder mot köns- Prop.1985/86:121 diskriminerande reklam. Kommittén har sökt belysa hur lagregler motkränkande könsdiskriminerande reklam skulle kunna utformas. Efiersom en sådanlagstiftning enligt kommktén kräver en gmndlagsändring och en sådan kanaktualiseras tidigast föreslår kommittén inte formellt alt en lag molkönsdiskriminerande reklam införs omgående. Tiden fram tills desslagstiftningsfrågan kan las upp på nytt bör användas lUl all la fram bättreunderiag i frågan och lill opinionsbildning. ochkonsumentverket bör få i uppdrag atl till utgången av 1988 följa ochdokumentera reklamens utveckling på könsdiskrimineringsområ-del. De bör ocksåinrätta etl särskik forum för debatt och dialog om den schabloniserande ochkränkande könsdiskriminerande reklamen. Kommitténpåpekar all offentiig rådgivnings- och informationsverksamhet riktad lillenskilda konsumenter kvantitativt är liten i förhållande till förelagensinformation till konsumenterna. Konsumentpolitiken måste därför genomstrukturella insatser påverka innehåUet i den information som förelagen skallslå för. Det är nödvändigt alt företag och andra aktörer väsentligt ökar sinainsatser för atl bistå konsumenterna med produktcenlrerad information ochrådgivning. De offentiiga konsumentorganen kan därigenom arbeta mer medutbildning och information om hushåUens större planeringsfrågor,budgetrådgivning o. d. Kommittén anser det önskvärt all massmedia gör störreinsatser för alt sprida konsumentinformation. Lokala media bör bli en viktig länkför spridning av konsumentinformation. En viktig uppgift för konsumeniverkeiblir atl tillhandahålla underlag för en seriös och allsidig behandling avkonsumentfrågorna i massmedia. Kommitténanser alt den svenska modellen för konsumentinflylande som bygger på ettsamarbete mellan det allmänna, näringslivet och konsumenterna företrädda avfackföreningar, konsumentkooperation och politiska partierna bör förstärkas.Den relativa tystnad som råder kring konsumentfrågorna i samhället måstebrytas. Konsumenternas iniressen måsle klarare föras fram i debatt ochopinionsbildning. För atl förslärka konsument-inflytandet i samhället behövssåväl ökade insatser från konsumentorganen som ökat engagemang från frivilligaorganisationers sida. De lokala organisationerna måste spela en meroffensiv roll. bör i större utsträckning utifrån dethushållsekonomiska perspektivet ta fram underlag för den politiskadiskussionen på området. Del behövs också en förstärkning avsamordningsinsatserna på ceniral politisk nivå. Etlmera utvecklat samarbete mellan konsumentorganisationerna skulle kunna ske i elt konsumentfomm. Här skulle LO, TCO, konsumentkoope rationen och andra organisationer kunna ingå. Etl alternativ skulle vara alt organisera en kontaktpunkt för frivilliga organisationer inom konsument verket. De offentliga konsumenlorganen bör stödja de frivilliga organisa- 78 tionemas arbete. Uiredningenmenar atl om kunskapsproduktionen skall kunna få en ceniral plats i detkonsumentpoliliska arbetet måsle resurserna hos konsumentorganen förutredningar, undersökningar och forskning ökas. En mer målmedveten samordningav de resurser för kunskapsutveckling som olika myndigheter, institutioner,organisationer och förelag förfogar över bör också kunna bidra till ökadkunskap på konsumenlområdel. Kommittén vill starkare betona utredningar omhushållens förhållanden. Del kan gälla studier av servicestmklurens utvecklingoch hushållens insatser i varudi-stribulioner. Många andra frågor exempelvisreklam och konsumtionskre-dker ryms inom detta utredningsomräde. Kommittén villvidare prioritera brukaraspekter på produktutformningen. Här gäUer del altanpassa produkter och service till konsumenternas behov. Kommittén menar attkonsumentverket måste ha tillräckliga resurser för att initiera sådana undersökningarvia forskningsråd, Styrelsen för teknisk utveckling (STU), Svenskalivsmedelsinslkulel (), Svenska lexlilforskningsinslkulel (TEFO), Svenskaförpackningsforskningsinslitutel (Packforsk), Möbelin-slitutet, olikabranschorgan m. fl. Konsumeniverkei bör vara representerat ibranschforskningsinslilutens styrelser. Vidare bör STU samråda med verket införförhandlingar om avlal med branschforskningsinslilul. Forskningen viduniversilel och högskolor måsle enligt kommittén också ge ökadebidrag liU kunskapsutvecklingen på konsumenlområdel. Del behövs forskning avbåde grundläggande och tillämpad karaktär. Kommittén anser att resurser mästetillföras forskningen. Vidare är samordnande insatser nödvändiga omkonsumenlforskningen skall kunna utvecklas. En mera organiserad kontakt mellanforskare bör eftersträvas. bör som sektorsmyndighet ha ettansvar för utveckUngen på områdel bl. a. genom alt identifiera problem därforskning och långsiktig kunskapsuppbyggnad behövs. Kommittén lyfter särskiltfram den konsumentlekniska forskningen och menar all statsmakterna måste ta ettansvar för atl den brukarinriktade forskningen vid tekniska högskolakan fortsätta efter då STU:s gällande åtagande all finansieraforskningen upphör. Kommittén menar att ny kunskap kan fås om ell centmm förkonsument- och bmkarinriklad forskning organiserades i . Kommitténanser atl en stark verksamhet är den nödvändiga basen för etl målmedvetet konsumenlpolitiskl arbete på lokal nivå. En särskild konsumentnämnd bör uigöra den normala formen för det politiska arbetet. Samverkan med andra kommunala förvaltningar, näringslivet och olika organisationer bör utvecklas. Kommittén har kommk fram till all det inte är ändamålsenligt alt genom särskild lagstiftning ålägga kommunema skyldighet att bedriva konsumentpolitisk verksamhet. Däremot föreslår kommittén en lag om vissa befogenheter i konsumentpolitisk verksamhei. Syftet med lagregeln är att undanröja eventuella tveksam- 79 hetertiU om den kommunala konsumentverksamheten kan rymmas inom Prop. 1985/86:121 deprinciper som gäller för den kommunala kompetensen. De arbetsområden somkommittén anser bör ingå i en verksamhet är rådgivning,reklamationshantering, information, marknadsuppföljning, service-försörjning,utbildning och stöd till organisationer. Denna kalalog över arbetsområden böruigöra underlag för ell nytt normalreglemente för kommunalkonsumentverksamhet, Kommkténbetonar atl huvudansvaret för alt klagomål och reklamationer hanleras snabbioch smidigt Ugger på företagen, Lgkala och centrala konsumentorgan har enviktig uppgift i alt stimulera företagen alt effektivisera sin verksamhet idetta avseende. Förslagel till lag om vissa befogenheter i kommunalkonsumentpolitisk verksamhei, som nämnis ovan, ger kommunerna utrymme att låtakonsumenlvägledarna i samband med rådgivning mer aktivt försöka aft medverkatill uppgörelser mellan konsumenter och näringsidkare, Kommktén menar attreklamationer i första hand skall lösas lokall. Alternativet att föra ärendentill allmänna domstolar bör mer medvetet än f. n. övervägas i de fall formellivistiösning blir aktuell. Kommittén anser dock att det behövs en centralreklamationshantering men att endast sådana ärenden som det inte är möjigt attlösa lokall får föras vidare till den centrala nivån. Defta innebär alt dencenlrala reklamalionshanleringen kan inriktas på principfrågor. Kommittén menaratt företagen bör ta etl större ekonomiskt ansvar för den centrala reklamationshanteringen.I ell utvecklat samarbete mellan och branschorganisationernabör det vara möjligt att pröva om branschvisa lösningar kan användas förreklamationer som måste behandlas centralt. Somen konsekvens av att reklamationerna i första hand skall behandlas lokaltföreslås all aUmänna reklamationsnämndens direklrådgivning till enskildakonsumenter avvecklas, I syfle all underlätta prioriteringar och styrning avverksamhelen genom utbildning och informationsinsatser, branschvisaöverenskommelser om förtydligar säljviUkor, ökad lokal hantering, stimulans avföretagens självsanering, etablering av branschvisa nämnder etc, föreslårkommittén att allmänna reklamalionsnämnden upphör som frislående myndighet ochatt nämnden organisatoriskt återknyts liU . Förslagen när detgäller reklftrpationshanteringen bedöms sammanlaget leda till att färre ärendenskall behöva förs till aUmänna reklamalionsnämnden, För alt understrykanämndens fristående ställning vid bedömning av enskilda ärenden anser kommitténfttt nämndens ordförande, vice ordförande och avdelningsordförandena skallutses av regeringen. Vidare föreslås atl regeringen beslutar vilkaorganisationer som skaU ingå i nämnden och atl dessa organisationer självautser sina ledamöler. Resursbehovoch finansiering Prop. Kommitténföreslår all 7,2 milj.kr.tillförs /88 försatsningar på utbildning, uppföljning av reklamens metoder, innehåll ocheffekter, stöd tUl frivilliga organisationer, hushållsundersökningar, varu-och serviceförsörjning, bmkaraspekler på produktutformning och forskning.Redan under /87 föreslås att 4 milj. kr. tillförs verket för denämnda uppgifterna. Reformerna föreslås bli finansierade med medel frånspardelegationen, styrelsen för teknisk utveckling, industridepartementetsglesbygdsanslag och . Reservationer m. m. Reservationeroch särskilda yttranden har avgells av flera ledamöler och experter. Sammanställning av remissyttranden över konsumentpolitiskakommitténs betänkande (SOU 1985: 32) Hushållning för välfärd Remissinstansernasyttranden redovisas sammanfattningsvis under föl jande mbriker: 1 Remissinstanser ................................................ .. 83 2 Allmänna synpunkler ......................................... 84 3 Konsumenternas kunskaper ............................... 139 3.1 Allmänt ..................................................... 139 3.2 Utbildning .................................................. 151 3.2.1 AUmänl ............................................... 151 3.2.3 Gymnasieskolan ................................... 161 3.2.4 Vuxensludier ....................................... 165 3.3.1 Produktinformation ................................. 174 3.3.2 Marknadsföring ..................................... 179 3.4 AUmän konsumentinformation ....................... 186 3.5 Könsdiskriminerande reklam ............................. 190 4 Konsumentinflylandet isamhället m. m................... 203 4.1 Den svenska modellen m.m.............................. 203 4.2 Offentiiga konsumenlorgan ........................... 211 4.3 Frivilliga organisationer ................................ 212 5 Kunskaper omkonsumenternas förhållanden m. m..... 214 5.1 Allmänt ..................................................... 214 5.2 Utredningar om hushällensförhåUanden ........... 219 5.3 Bmkaraspekler påproduktutformningen ........... 223 5.4 Forskning vid universket ochhögskolor ............. 229 6 Lokal konsumentpolitiskverksamhei ..................... 243 6.1Kommunal verksamhet .................................. 243 6.1.1 Allmänt ............................................... 243 6.1.2 Rådgivning .......................................... 262 6.1.3 Reklamationshanlering ............................. 266 6.1.4 Allmän information .................................. 278 6.1.5 Marknadsuppföljning ............................. 279 6.1.6 Serviceuppföljning ................................ 281 6.1.7 UtbUdning ............................................ 283 6.1.8 Stöd tiU organisationer ........................... 284 6.1.9 Lagförslaget ......................................... 285 7 Ceniralreklamationshantering ............................ 293 7.1 Allmänt ..................................................... 293 7.2 Allmänna reklamalionsnämndensarbete ............. 309 7.3 Allmänna reklamationsnämndensorganisation ... 319 8 Resursbehov ochfinansiering ............................... 328 1 Remissinstanser Prop. Efterremiss har yttranden över betänkandet avgells av hovrätten för ,kammarrätten i , , (),rättegångsutredningen (JU 1977:06), , (), slalens pris- och karteUnämnd (SPK), (), allmännareklamationsnämnden (), statskontoret, (),(), universitels-och högskoleämbetet (UHÄ), styrelsen förteknisk utveckling (STU), universiteten i , , och ,(), forskningsrådsnämnden (FRN), statenskulturråd, slalens ungdomsråd, (), slalenslivsmedelsverk, statens jordbmksnämnd (JN), jämställdhetsombudsmannen (JämO),länsslyrelserna i , , , , Jämtiands ochVästerbottens län, produktåterkallelsekommittén (PÅK) (H 1982:06),spardelegationen (Fi 1985:03), närradiokommittén (U 1978:11), delegationen försocial forskning (DSF) (S 1974:05), Svenska kommunförbundel,, , , , , ,, , , , , och Kimna kommuner,(), , , Näringslivets delegation för marknadsrätl (NDM) - medinstämmande av , , , - (eget yttrande). i (LO), (), Centralorganisationen /SR, Sverigesadvokatsamfund. Kooperativa konsumenlgillesförbundel, , (), (), , Riksförbundei för sexuell upplysning (),. (), , ,(), HSB: s riksförbund, ek. (HSB), , , (),, ,bildnings verksamhei (NBV), (), Miljöförbun-del (Mf), ,(), Pensionäremas riksorganisation(PRO), (), , . Svenska livsiiiedelsinstitulel (),(), Svenskaförpackningsforskningsinslilulel (Packforsk) och Möbelinslilulel. Etlanlal remissinstanser har bifogat yttranden från andra instanser. Sålunda har universitets- och högskoleämbetet bifogat yttrande från uni versitetet i , i från , och Älmhulls kommuner, i från och Ystads kommuner, saml handelskammare, i från länsskolnämnden. tersunds,Åre och kommuner samt läns bildningsför- Prop. 1985/86:121bund, länsslyrelsen i från , och Sor-selekommuner samt läns , i . Påeget initiativ har inkommit yttranden från (),Instkulionerna för huslig utbildning vid , och Uppsalauniversitet, konsumentnämndema i , , , ,och kommuner, Konsumentvägle-dama i m.fl. kommuner,447 av , (), för kvinnojourer i (RÖKS),, , i (), och Svenska resebranschens förening (SRF) samt , . Kommitténanger atl den vall det hushållsekonomiska synsättet som ut gångspunkt för atl klargöra konsumentpolitikens inriktning och uppgift. Denna utgångspunkt ger enligt kommittén en bredare målsättning för kon sumentpolitiken än som gäller. De formuleringar som belänkandet innehåller om innebörden av delta är inte särskilt klargörande. Belänkan det kan tolkas så, att konsumentpolitiken omfattar så gott som alla frågor i samhället. Även om en sådan uppläggning kan försvaras teoretiskt, är den inte meningsfuU som vägledning för hur arbetet med konsumentfrågor bör praktiskt bedrivas och avgränsas.---------- Enligt me ning bör uppgiften för den konsumenlpolitiska verksamheten med fördel kunna formuleras såsom lidigare och således vara att stödja konsumen terna och förbättra deras stäUning pä marknaden. kanoch bör självfallel hushåUsekonomiska synpunkter av olika slag beaktas. Framställningeni betänkandet kan från sakUg och logisk synpunkt föranleda åtskUligainvändningar, såsom framgår av tUl betänkandet fogade reservationer ochsärskilda yttranden. kan inte gå in närmare på dessaförhållanden men anser alt etl mera genomarbetat underlag krävs för beslut ommera väsentliga ändringar 1 konsumentpolitiken. Mot bakgmnd av den lagstiftningdomstolen har att tillämpa framstår det bl. a. som viktigt alt merauppmärksamma sambandet mellan konsument-och konkurrensfrågor ochkonkurrenspolitikens betydelse för konsumenterna. Mångaav de frågor som las upp har fält en alllför kortfattad behandling och de skäl som läggs fram saknar ofta nödvändig tyngd. Etl exempel på detta är frågan om bmkarorienterad produktutveckling. Denna fråga är av ceniral betydelse för marknadsekonomin, och den mäste rimligen bli före mål för mer djupgående analyser än betänkandet innehåller innan konsu- 84 mentverketoch andra myndigheter ges större uppgifter på området. 1985/86:121annat exempel är frågan om s. k. livsstilsreklam. Kommittén medger alt fråganinte utretts i sak. Trots detta föreslås att skaU göra särskUdainsatser med sikte på detta slag av reklam. För denna ståndpunkt redovisas ingaövertygande skäl. NOviU inledningsvis framhålla vikten av att frågan om konsumentpolitikensframtida inriktning inte ses isolerat från det rådande samhäUssysle-met och deövriga medel som samhäUel har tUl sitt förfogande för atl tiUvaralakonsumentemas iniressen. Konsumentpolitiken i bedrivs inom detmarknadsekonomiska systemets ram. Drivkraften i marknadsekonomin ärkonkurrensen mellan förelagen. Konkurrens fömlsätler elt decentraliseratbeslutsfattande med en betydande frihei för de ekonomiska enhelema att beslutaom olika åtgärder beträffande produktion, distribution och konsumtion m. m.Utbudet av varor m. m. initieras visserligen av producenterna, menkonsumenternas fria val avgör utbudets innehåll och sammansättning. Etl växelspelkan på delta sätt råda mellan utbud och efterfrågan. Konsumentpolitiken ärendast ett av flera medel för atl uppnå konsumentpoUliska mål inom detlamarknadsekonomiska syslem. Konkurrenspolitiken är ett annat. KonkurrenspoUtikenkan ur viss synvinkel ses som en del av konsumentpolitiken. Ytterst syftarkonkurrenspolitiken till all la tillvara de positiva följder för konsumenternasom en effektiv, fungerande konkurrens för med sig. Därigenom främjaseffektiviteten inom näringslivet och priserna pressas. Konkurrensen kan ocksådriva fram en bredd i utbudet. Därmed ökas konsumenternas valfrihet ochmöjlighet atl träffa rationella val. Målet är att uppnå bästa möjligafördelning av samhällets resurser. Enkelt uttryckt gäller del alt få fram såbra varor och tjänster som möjligt och tiU så låga priser som det går. Olikahinder för konkurrensen kan emellertid skapa ell skyddat utrymme för förelagalt höja sina priser. Offenlliga ålgärder kan minska utrymmet förkonkurrensfrihet. Förelagsåtgärder såsom kartellbildningar, prissamverkan ochsäljvägran kan hindra effektivitet och prispress. Vidare har köparna intealllid full överblick över marknadens utbud i fråga om pris, kvalitet ochalternativ, köparna får inte alltid riktig och tillräcklig information omutbudet från företagen och köparna kan inte alltid hanlera dessa kunskaper pådel vettigaste sättet och alltså fatta de från ekonomisk synpunkt klokastebesluten. Del är uppenbart alt det allmänna på olika sätl fortlöpande måslesöka molverka dessa brister i det marknadsekonomiska systemet. Vikliga inslagär då bl. a. konkurrenspolitiken och konsumentpolitiken. Detfinns således ett starkt samband mellan konsument- och konkur renspolitik. En anledning till att konsumentpolitiken har byggts ul är just för alt marknadsmekanismen och konkurrensfrämjande åtgärder inte har räckt för alt skapa etl lillfredsslällande konsumentskydd. Vid utformningen av konsumentpolitiken bör även åtgärdernas konkur- 85 renseffekler beaktas påsätl som redovisas enligt följande. Oftaleder de konsumentpolitiska åtgärderna tiU förbättrad pris- och Prop.1985/86:121 preslalionskonkurrens. Genom marknadsföringslagens (1975:1418) generalklausulom oliUbörlig marknadsföring kan t. ex. vissa former av konkurrens förhindras.Detta behöver dock inte strida mot de intressen som konkurrenspolitiken syftartUl att skydda, när den konkurrens som hindras inteär önskvärd.--- Den verksamhet som KOV bedriver för att påverkaföretagens produktutveckUng att förbättra utbudet av varor och tjänster kanäven leda lill en förbättrad prestationskonkurrens. Principöverenskommelser omjämförprismärkning är en insats av ett annat slag, som direkt syftar till attförbättra priskonkurrensen.