prop · G90380 · 1985-12-31 00:00:00 — De traditionellakraven pä opartiskhet, omsorgsfull handläggning och enhetlig bedömning fåranses numera vara väl tillgodosedda inom förvaltningen. Delfinns emellertid problem, som delvis ligger pä ett annat plan, för enskilda som kommer i kontakt med myndigheterna. Förfarandet vid ansö kan, anmälan, yttrande, överklagande m. m. är inte sällan krångligt och tidsödande för den enskilde. Många människor har svårt att förstå innebör den av myndigheternas beslut. Även om man kan konstatera att myndighe terna i är mindre byråkratiska och mer inställda på atl hjälpa allmänheten än deras motsvarigheter i de flesta andra länder, har svårighe terna accentuerats i takt med att den enskildes kontakter med myndighe terna har blivit vanligare . heterhar gjort mycket för att förbättra förhållandena för allmänheten i Prop.1985/86:80 dessa och liknande hänseenden. Jag anser emellertid att det går attgöra ännu mer och att del behövs nya generella regler i syfte atl motverkakrångel, förkorta väntetiderna och underlätta för den enskilde att ta till varasin rätt. Sädana regler skulle både stärka rättssäkerheten och tillgodoseallmänhetens berättigade krav på service från myndighetemas sida. Detfinns ingen anledning alt göra någon generell skillnad mellan myndigheter medolika typer av verksamhet när det gäller att förbättra kontakterna mellanmedborgarna och myndigheterna. Åtgärder i del syftet är i princip likaangelägna för alla myndigheter. Å andra sidan kan man naturligtvis inte bortsefrån atl vissa myndigheter (t. ex. skattemyndigheterna) ibland måsle fatta beslulsom går den enskilde emot eller uppträda som dennes motpart och atl dessamyndigheter slår i ett annat förhållande till medborgarna än sådana myndigheter(l.ex. posten och ) som i mera renodlad mening har till uppgift att gemedborgarna samhällsservice på något område. Del motsatsförhållande som sålundakan råda mellan medborgarna och förvaltningsmyndigheterna måste beaktas ilagstiftningen. Detfinns också anledning att nu ta upp frågan om förvaltningslagen behöver kompletterasmed regler av samma karaktär som de nuvarande för alt bättre tillgodose detsyfte som lagen har haft, dvs. att utgöra en garanti förrättssäkerheten i mera snäv bemärkelse när det gäller förvaltningsmyndigheternasbeslutsfattande. a. råder det hos många myndigheter oklarhet om hur självabeslutsfattandet skall gå till i sådana fall då beslut skall fattas av enstyrelse, en nämnd eller liknande och enighet inte kan nås. Ytterligareett problem är alt ärenden efler överklagande ofta prövas i mänga instanser såatt ärendets slulliga avgörande fördröjs och merkostnader uppslår för både denenskilde och del allmänna. Jaganser alltså atl man bör underlätta kontakterna mellan myndigheterna ochallmänheten. Förfarandet hos myndigheterna bör göras enklare. Handläggningenbör göras snabbare, och tyngdpunkten i förfarandet bör förskjutas nedåt iinstansordningen, särskilt mot den första instansen i kedjan. Vidare bör reglerinföras som anger hur beslul fattas i myndigheters styrelser och liknandeorgan. Enreform av del här avsedda slaget blir ett viktigt inslag i den förnyelse av denoffentliga sektorn som regeringen eftersträvar. Regeringens program på områdethar tidigare redovisats i en skrivelse till (skr. 1984/85:202). 2.2 Närmare om reformens inriktning Mitt förslag:Förvaltningslagen skall bygga på samma gmndsatser som f n. men inte innehållabara sådana regler som behövs för alt myndigheterna skall handlägga sinaärenden på ett kortekt sätt. Nya regler skall införas med syfte att förbättramyndigheternas service gentemot allmänheten. Dessa och några andragrundläggande regler i lagen skall gälla också inom den del av kommunalförvaltningensom f n. är undantagen från lagens tillämpningsområde. I övrigt skall lagen hai stort sett oförändrat tillämpningsområde. Den skall vara enkel, klar ochkort. Nya regler skall kunna tillämpas över hela eller nästan helaförvaltningsområdet. Förvaltningsrättsutredningensförslag stämmer i det stora hela överens med mitt. Kommittén föreslår dock attförvaltningslagen ges ett vidare tillämpningsområde än enligt mitt förslag inomsådan verksamhet hos förvaltningsmyndigheterna som inte består i handläggningav ärenden. Lagens nuvarande bestämmelser skall kompletteras och ändras på flerpunkter än enhgt mitt förslag. Remissinstanserna:De flesta remissinstanser anser att kommitténs förslag i stort sett ärändamålsenligt och att del med vissa ändringar kan läggas till gmnd förlagstiftning. Från kommunalt håll hävdas dock att förslaget inte tartillräcklig hänsyn till de speciella förhållanden som kännetecknar denkommunala självstyrelsen och att man bör överväga ytterligare bl. a.förhållandet mellan förvaltningslagen och kommunallagen. Invändningar görsockså mot att förvaltningslagen även skall tillämpas vid annan verksamhet änärendehandläggning. Någraremissinstanser sätter i fråga om del verkligen är ändamålsenligt atl man iförvaltningslagen för in sä många nya bestämmelser som kommittén föreslår.Vissa instanser menar all förslagels kostnadsmässiga och andra konsekvenser ärotillräckligt klarlagda. Kritik riktas också mot att del saknas förslag till följdlagstiflning. Skälen för mitt förslag:Eftersom erfarenheterna av den nuvarande förvaltningslagen är goda, anser jagatt en reform av lagen bör bygga på samma gmndsatser som den gällanderegleringen gör. Lagen bör liksom värna den enskildes rättssäkerhet.Men som jag har antytt tidigare lägger jag i detta uttryck en vidare mening änden traditionella. Del räcker inte att förfarandet och besluten hosmyndigheterna är kortekta i formell juridisk mening genom att myndigheternahandlägger sina ärenden opartiskt, omsorgsfullt och enhetiigt. Myndigheterna måsleockså lämna snabba, enkla och entydiga besked och räcka den enskilde enhjälpande hand. Lagen bör därför, som jag redan har varit inne pä, utformas såatt den motverkar krångel, förkortar väntetiderna och även i övrigt underlättarför den enskilde atl ha med myndigheterna all göra. Sådana åtgärder harnaturligtvis etl starkt självständigt värde vid sidan av intresset av att rättssäkerhetenfördjupas. Vid mitt urval av defrågor som med denna utgångspunkt bör regleras i Prop. 1985/86:80 lagen fästerjag särskild vikt vid att lagen blir enkel, klar och kort. Detta är viktigtinte minst med tanke på att den skall tillämpas av ett stort antal tjänstemänsom inte är jurister. Med för många och invecklade handläggningsreglerriskerar man atl lagen förlorar i genomslagskraft, alt uppmärksamheten drasfrän sak- till formfrågor och att förvaltningslagen - tvärtemot avsikten - gerupphov till en utveckling i riktning mot krångel och stelbenlhet. Ikonsekvens med det nu sagda bör lagen i princip bara innehålla sådana reglersom är klart motiverade av hänsyn till den enskildes rättssäkerhet och anspråkpå service. Förhållandenainom förvaltningen är mångskiftande. Detta begränsar möjligheterna atl ställaupp förfaranderegler av allmän räckvidd. För atl en regel skall försvara sinplats i förvaltningslagen bör det krävas att den passar över hela eller nästanhela fältet. Vidareskall förvaltningsmyndigheterna kunna handla pä etl smidigt och effektivt sätt.Förfarandet får därför inte bli alltför formbundel och läst. Förvaltningsrättsutredningensförslag lill ny förvaltningslag tillgodoser i alll väsenfiigt mina synpunkterpä reformbehovet och ger alltså ett gott underlag för lagstiftning. En delavvikelser från förslaget bör dock göras. Jag återkommer strax till detta. Förvaltningslagengäller f n. för både statliga och kommunala myndigheter. För de kommunalamyndigheternas del görs dock del viktiga undantaget att den inte gällerärenden som avgörs genom beslut som överklagas genom kommunalbesvär ellerbesvär hos en besvärsnämnd (2 §). Sådana ärenden förekommer framförallt inom den s. k. oreglerade kommunalförvaltningen som därigenom ärundantagen från lagens tillämpningsområde. Med den oregleradekommunalförvaltningen avses den del av den kommunala verksamheten som inte ärreglerad i sodaltjänstiagen (1980:620), hälsoskyddslagen (1982:1080) ellerandra sådana specialförfattningar. Också inom den statliga sektorn undantasvissa ärenden. Intressetav självstyrelse talar mol all statsmakterna detalj-reglerarförfarandet hos kommunala myndigheter. Ett undantag för den oregleradekommunalförvaltningen bör därför behållas. Men undantaget bör inte omfatta flerregler i lagen än som verkligen är motiverat. Undantaget bör bara omfatta deregler där hänsynen till den kommunala självstyrelsen väger över intresset aven generell reglering i syfte alt tillgodse berättigade krav på rättssäkerhetoch service för medborgarna. Jag har samrått med chefen för civildepartementeti frågan och återkommer till den i nästa avsnitt och i specialmotiveringen. Förvaltningslagensnuvarande tillämpningsområde begränsas vidare genom alt lagen bara gällerhandläggning av ärenden och genom att avvikande bestämmelser såväl i andralagar som i förordningar skall gälla framför det som föreskrivs iförvaltningslagen (1 § andra stycket). 1viss motsättning till utredningen anser jag att lagen i princip inte lämpligen bör vara tillämplig annat än vid ärendehandläggning. Den bör alltså inte utvidgas till att omfatta verksamhet av typen köra buss, dirigera trafiken, släcka bränder, hålla lektioner i skolan, göra kimrgiska ingrepp 14 på sjukhuspalienter osv. Denya regler om myndigheternas serviceskyldighel och om samverkan Prop.1985/86:80 mellan myndigheter som jag föreslår skall tas in i lagen bör dock,för atl de skall fylla sitt syfte, gälla i all förvaltningsverksamhel. Jagåterkommer lill detta i nästa avsnitt. Någrasärskilda frågor, som f n. är oreglerade men som utredningen har föreslagit skall reglera i lagen, anser jag bör lämnas utanför. Del gäller bl. a.tillfälliga beslut (belänkandet s. 101-103), när beslut blir gällande (s.110-116) och myndigheters rätt att överklaga varandras beslut (s. 128-136). Jaghar här tagit fasta på den kritik som från flera håll har framförts underremissbehandlingen. Enligtmin och flera remissinstansers mening bör man inte heller följa utredningensförslag atl avskaffa den nuvarande möjligheten alt föreskriva avvikelser iförordningsform (belänkandet s. 53) eller ändra reglerna om jäv (s. 75-77), omrätt att fä del av uppgifter i ärenden (s. 88 och 89) och om motivering av beslul(s. 104 och 105). Enförutsättning för en reform av förvaltningslagen är all den kan genomförasutan ökade kostnader för del allmänna. Med den inriktning som jag vill gereformen anser jag att denna fömtsättning är uppfylld. Behovetav att redan nu helt överblicka vilken följdlagstiflning som är nödvändigminskar med de avvikelser som jag förordar från utredningsförslaget. Eftersomdet är angeläget att genomföra en reform som detbl. a. av utbildningsskäl krävs mellan ett riksdagsbeslut ochreformens ikraftträdande, bör man enligt min mening ta upp följdlagstiftningsfrågani en senare etapp. Delvis kommer frågan att las upp i samband med den utredning(C 1985:02) om en verksförordning m.m. som regeringen har tillsatt.Vissa följdändringar bör dock göras redan i detta sammanhang. Jag återkommer lilldem i avsnitt 2.5. Delfinns också andra utredningar som pågår eller utredningsförslag som statsmakternaännu inte har tagit ställning lill och som har anknytning till de förslag somjag lägger fram . a. har demokratiberedning i sitt betänkande (SOU1985:29) Principer för ny kommunallag föreslagit att förhållandel mellanförvaltningslagen och kommunallagen skall ses över från läsbarhetssynpunkl ochfrån laglekniska synpunkter. Enbegränsad sådan översyn har gjorts inom i samband medbehandlingen av förvallningsrältsutredningens förslag. Den har avsett reglernaom jäv, omröstning, reservation och hur beslut överklagas. Jag återkommer tillsamordningsproblemen när jag tar upp dessa särskilda frågor i det följande. 2.3 Bättre kontakter mellan myndigheterna och medborgarna Mitt förslag:Förvaltningslagen byggs ut med nya regler om myndigheternas serviceskyldighelgentemot allmänheten, samverkan mellan myndigheter, enkelt och snabbtförfarande, lättbegripligt språk och munUig handläggning. Dessa regler skall iprincip lillämpas också inom den oreglerade kommunalförvaltningen. Reglerna om serviceskyldighetoch samverkan skall dessutom omfatta även annan verksamhet hos myndigheternaän handläggning av ärenden. Förvaltningsrättsutredningensförslag ligger i linje med mitt men går längre i vissa hänseenden. Remissinstanserna:De flesta remissinstanser är för att man i förvaltningslagen lar införeskrifter av detta slag. Några är kritiska och framhåller atl bättrekontakter mellan myndigheterna och medborgarna förutsätter en attitydförändringhos myndigheternas personal. De varnar för en övertro på effekten av allmänthållna föreskrifter, som till en del redan finns på förordningsnivå, och menaratt det inte innebär någon egentlig all dessa upphöjs lill lag. Fleraremissinstanser anser atl de nya reglerna kan verka kostnadsdrivande ellermotverka de rationaliseringsslrävanden som är nödvändiga av ekonomiska skäl. Skälenför mitt förslag: Om man som jag vill ytterligare förbättra kontakterna mellanmyndigheterna och medborgarna, finns del flera olika medel atl använda, avvilka lagstiftning bara är etl. Självfallet är jag medveten om att enbart nyaföreskrifter inte undanröjer alla svårigheter som kan uppstå i kontakternamellan myndigheterna och medborgarna. Betydelsen av lagstiftning som ett medelatt åstadkomma förbättringar på etl område som det förevarande skall å andrasidan inte underskattas. a. gäller erfarenhetsmässigt alt lagstiftning gerunderiag för praxisbildning hos myndigheterna, atl den kan åberopas vid sådanagranskningar av myndigheternas handlande som företas i skilda sammanhang och atlden ofta kan tjäna som föriaga till interna tjänsteföreskrifter av skilda slag.När del som här gäller en reglering som i praktiken i första hand riktar sig lillde offenfiiga tjänstemännen måsle man också beakta att tjänstemannakåren avtradition anstränger sig att lojall tolka och följa sådana beslul avstatsmaktema som har lagform. Detta gäller också när det - som ju här måste blifallet - är fråga om tämligen allmänt hållna föreskrifter. Givetvismåste emellertid lagstiftning kombineras med andra åtgärder. Jag tänker då iförsta hand på utbildning. Just ny lagstiftning ger tillfälle alt ordna denutbildning av myndigheternas personal som krävs för alt den serviceanda som böreftersträvas skall få fullt genomslag i förvaltningen. Tillsammans bör dessatvå sätt alt påverka myndigheterna och dessas personal ge en god effekt. Jagdelar kommitténs och flertalet remissinstansers uppfattning alt förvaltningslagenbör byggas ul med regler om myndighetemas serviceskyldighet, samverkan mellanmyndigheter, enkelt och snabbi förfarande. lättbegripligtspråk och muntlig handläggning. Jag inser givelvis alt för de Prop. 1985/86: 80allra flesta statliga förvaltningsmyndigheterna sådana lagregler inte har någonväsentlig annan rättslig betydelse än de föreskrifter som f n. finns i sammaämnen och som har beslutats av regeringen. Genom all föreskrifterna tas in ien lag blir de emellertid tillämpliga också hos de förvaltningsmyndigheter sominte lyder under regeringen, dvs. a. de kommunala myndigheterna. Klartär vidare att sådana lagregler får betydelse även för de myndigheter som lyderunder regeringen. Genom att på delta sätt ställer sig bakom en reformkan den få bättre genomslagskraft än annars. Beträffandekostnadseffekterna av de nya reglerna kan jag hänvisa till vad jag har uttalati avsnitt 2.2 om kostnaderna för en reform. Det är alltså min uppfattning attreformen kan genomföras utan ökade kostnader. Självfallet innebär detta attresursskäl i många fall sätter en gräns för den servicenivå som kanupprätthållas. Jag återkommer till frågan. Jaghar tidigare (avsnitt 2.2) intagit den ståndpunkten all förvaltningslagen iprincip inte skall vara tillämplig annat än vid ärendehandläggning. När detgäller myndigheternas serviceskyldighet talar emellertid starka skäl för attlagen i den delen skall tillämpas i all förvaltningsverksamhet. Skallmyndigheterna hjälpa enskilda lill rätta, behövs det hjälp redaninnan den enskilde har inlett något "ärende". Så t. ex. är hjälp medatt fylla i en ansökningsblankett ofta nödvändig. Den som har fåll sitt ärendeavgjort hos en myndighet kan också behöva myndighetens bistånd för att förslåbeslutet även om myndigheten har försökt all uttrycka sig lättbegripligt. (Jagåterkommer till frågan om ett enklare myndighetsspråk.) Skall två myndighetersamarbeta med varandra kan del inte gärna alltid vara en fömtsättning alt bådahandlägger ärenden. Till detta kommer att serviceaspeklen givelvis ofta ärframträdande när det gäller sådan-förvaltningsverksamhel som inte haranknytning till särskilda ärenden utan avser s.k. faktiskt handlande frånmyndigheternas sida inom l.ex. kommunikations- eller sjukvårdsområdet.Servicereglerna bör därför gälla även annat än ärendehandläggning. Delär svårt för den enskilde alt skilja den oreglerade kommunalförvaltningenfrån förvaltningen i övrigt. Om de nya servicereglerna utformas så som jag föreslår,finns del från självstyrelse synpunkt knappast fog för någrainvändningar mol all tillämpningsområdet för dessa regler blir detsamma som förtryckfrihetsförordningens och sekretesslagens (1980:100) regler i samma ochnärbesläktade ämnen, dvs. utsträcks till att omfatta även den oregleradekommunalförvaltningen. Jag förordar atl så sker. Jagkommer in närmare på de olika punkterna i mitt förslag. Mitt förslag:Myndigheterna skall vara skyldiga all lämna enskilda upplysningar, vägledning,råd och annan sådan hjälp. Den som vänder sig lill fel myndighei i en fråga börfå hjälp av myndigheten att komma rätt. Hjälpen enligt dessa regler skalldelvis vara beroende av en lämplighelsbedömning. Myndigheterna skall ta emotbesök och telefonsamtal. Om särskilda tider för detta är bestämda, skallallmänheten underrättas om dem på lämpligt sätt. Förvaltningsrättsutredningensförslag stämmer i alll väsentligt överens med mitt så när som på attserviceskyldigheten skall gälla utan någon annan begränsning än den som följerav sekretessbestämmelser och hänsyn till arbetets behöriga gång. Remissinstanserna är tillstor del positiva till de förordade reglerna. Från flera håll invänder man dockatt den föreslagna serviceskyldigheten är alltför omfattande. Det framhålls attförslaget rimmar illa med tryckfrihetsförordningens regler om allmännahandlingars offentlighet. Enligt de tankar som bär upp dessa regler skall delnämligen slå varje myndighei fritt all vägra lämna ul uppgifter ur sådanahandlingar som förvaras hos myndigheterna men som inte är allmänna itryckfrihetsförordningens mening. Remissinstanserna hävdar vidare attutredningsförslaget också i övrigt går för långt såvitt gäller myndighetemasskyldighet att hjälpa enskilda. 1 det sammanhanget förs fram den synpunkten atten central myndighet, vars uppgift i första hand är att leda och samordnaverksamhet på lägre nivå, bör kunna hänvisa en rådsökande att vända sig till enlokal myndighet. Mot en regel om skyldighetatt ha bestämda besöks- och telefontider anmärker några remissinstanser alt denkan leda till begränsningar i tillgängligheten och alltså motverka sitt syfte. JKefterlyser ett klarläggande i frågan humvida felaktigheter i de besked myndigheternalämnar enligt de nya servicereglerna kan grunda skadeståndsansvar för staten. Skälen för mitt förslag:Många människor behöver upplysningar, vägledning, råd och annan hjälp för altde skall kunna ta lill vara sin rätt i förvaltningsärenden. Advokathjälp o. d.är inte sällan en alltför omständlig och dyrbar utväg. Den rättshjälp som lämnasenligt rältshjälpslagstiftning-en bör liksom reserveras i första handför andra angelägenheter än förvaltningsärenden. Den hjälp som enskildabehöver i förvaltningsärenden kan ofta bäst och billigast lämnas av demyndigheter som handlägger ärendena. Myndigheterna bistår emellertid intealllid den enskilde i den utsträckning som är önskvärd. Frågan är vad som i detläget kan göras för alt hjälpbehovet inom nuvarande ekonomiska ramar skalltillgodoses bättre än f n. Jag anser att man framför alllbör se lill att förvaltningspersonalen blir mer medveten om hur viktigt det äratt myndigheternas handlande präglas av en strävan atl bistå medborgarna. Somframgått har personalutbildningen här en angelägen uppgift atl fylla, menockså lagstiftning bör användas för att stärka serviceandan i förvaltningen. Del finns redan vissaallmänna bestämmelser i ämnet. Som framgår av Prop. 1985/86: 80 detföljande är de oenhetliga och splittrade på flera olika författningar. Tryckfrihetsförordningensregler om allmänna handlingars offentlighet är grundläggande för enskildas rätttill information från myndigheterna. Den rätt alt ta del av myndigheternashandlingar som var och en har enligt dessa regler är vidsträckt men inteobegränsad. Enbegränsning följer av tryckfrihetsförordningens definition av begreppet allmänhandling. En del av myndighetemas handhngar faller utanför definitionen, l.ex.utkast, koncept och föredragningspromemorior i pågående ärenden. Sådanahandlingar har allmänheten ingen rätt alt få se. Iövrigt begränsas rätten att la del av myndighetemas handlingar genom desekretessregler som finns i främst sekretesslagen. Lagen innehåller dessutomvissa bestämmelser av servicekaraktär. a. är varje myndighet skyldig att påbegäran av en enskild lämna uppgifter ur allmänna handlingar som förvaras hosmyndigheten (15 kap. 4 §). Skyldigheten gäller i den mån hinder inte möter på gmndav någon bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång.Begreppet allmän handling har här samma betydelse som itryckfrihetsförordningen. Myndigheterna är alltså inte på grund av dennaföreskrift skyldiga att lämna uppgifter ur sådana handlingar hos myndigheternasom inte är allmänna. I sekretesslagen finns vidare föreskrifter ommyndigheternas skyldigheter när del gäller att ge allmänheten möjlighet att tadel av upptagningar för automatisk databehandling (15 kap. 9-12 §§). Denu nämnda reglerna i tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen gäller hosalla myndigheter, dvs. också inom den oreglerade kommunalförvaltningen. Förde stadiga myndigheterna föreskrivs hämtöver i förordningen (1980:900) omstatliga myndigheters serviceskyldighet (ändrad senast 1982:275), serviceförordningen,att dessa i lämplig utsträckning skall lämna allmänheten upplysningar i frågorsom rör deras verksamhetsområden. För de kommunala myndigheterna och riksdagensmyndigheter saknas en motsvarande allmän bestämmelse. gällande förvaltningslagen finns vidare i 8 § en regel om vägledningsplikt.Denna regel innebär alt myndigheterna är skyldiga att lämna den vägledning sombehövs för atl mindre brister i ansökningshandlingar o.d. i förvaltningsärendenskall bli avhjälpta. Regeln gäller inom hela förvaltningen med undantag för denoreglerade kommunalförvaltningen. Iövrigt finns inga allmänna bestämmelser om förvaltningsmyndigheternasvägledningsplikt. anses del vara en närmast självklar eller underförståddgrundsals att dessa myndigheter är skyldiga all se till alt deras ärenden blirtillräckligt utredda. Hur långt denna skyldighet närmare bestämt sträcker sigoch hur uppgiften att skaffa utredningen bör fördelas mellan myndigheten ochden som är part i ärendet kan inte anges generellt utan beror på ärendetskaraktär. Härbör slutligen nämnas att enligt kungörelsen (1946:679) angående kommissionärer hos myndigheter tillhörande statsförvaltningen (ändrad senast 1975:754), kommissionärskungörelsen, det hos en del stadiga myn digheter skall finnas särskilda uppdragstagare, s. k. kommissionärer. kommissionär är med vissabegränsningar skyldig att äta sig uppdrag alt Prop. 1985/86:80 lämna råd,upplysningar och annat bistånd i frågor som rör verksamhetsområdet för denmyndighet som kommissionären är knuten lill. Kommissionären har rätt tillarvode av uppdragsgivaren.