prop · G90383 · 1985-12-31 00:00:00 — Det utredningen här tiUför är endast att strikt ansvarföreligger i den situation, där typiskt sett den skadelidande riskerar att ståutan ersättning, nämligen vid sakskada orsakad av arbete exempelvis sprängningeller pålning, som entreprenören utför för privatpersoners räkning. I övrigt ärdet enligt utredningen meningen att entreprenören skall bära i stort settsamma ansvar, som enligt gällande rätt, när entreprenören arbetar på uppdrag avett företag, staten eller en kommun. Vad gäller fiskefrågor har förekommit falli samband med dumpning att entreprenören dels inte utfört arbeten såomsorgsfullt eUer följt förbudstiden som föreskrivits. Vidare har man i vissafall dumpat sådanl avfall i vatten av helt annat innehåll och på helt andrastäUen än vad som varit avsett enligt ansökan och därigenom tiUfogat fisketskador, ulan alt någon rätsida kunnat gå atl få fram beträffandeansvarighetsfrågan m.m. Ofta är del så, atl entreprenören har avgivit ett visstanbud för del arbete, som skall utföras, vilket mestadels är tidsbestämt ochomfattar visst ackordsarbete. För alt hålla tiderna och anbudet fuskas därvidmyckel avseende omsorgen vid arbetets utförande. Även om lagen i detta faUstrikt innebär att det är entreprenören, vilken genom ovarsamhet vållat skadanoch därmed skaU ersätta densamma, kan bevisföringen bli både svår och kostsam.Företagaren anser alt det är entreprenören som genom ovarsamheten vållatskadan. Den senare i sin tur anser att förelagaren skaU bevisa detsamma.Polisen och kontrollmyndigheten är underbemannade alt "betrodd"skadebevisning ibland kan vara svår att få fram. Enligt utredningen fårfastighetsägaren, uppdragsgivaren, svara för mUjöskador, som entreprenörenorsakar. För den enskilde yrkesfiskaren, vilken i sådana här fall kan bliskadelidande, måste kanske ha en egen försäkring för atl läcka skador, somenligt ovan förnekas. Fiskaren vågar i allmänhet inte föra talan vidfastighetsdomstol i det fall han inte är berättigad tUl fri rättshjälp. 2.8 : Prop. förslag föreligger strikt ansvar för fastighetsägaren enligt 3 §för miljöskada som anges i 1 §. Fastighetsägaren ansvarar enligt förslaget inteenbart för den verksamhet som han själv bedriver pä fasligheten ulan även försådan verksamhet som bedrivs av självständig medhjälpare (låter bedriva).Härmed bör förslås den verksamhet som en entreprenör bedriver, mening bör fastighetsutnyttjandet vara vägledande vidbedömningen av frågan var ansvaret för miljöfarlig verksamhet skaU ligga. Delär då nödvändigt att veta vem som använder fastigheten eUer del av denna på etlvisst sätt och i vems intresse nyttjandet sker. Detta borde dock komma tUl uttryckredan i 1 §. Visserligen stadgas i 6 § ett strUct ansvar för, fömlomtomträttshavare, den som i annat fall brukar fastigheten i sinnäringsverksamhet eller i offentlig verksamhet men varken av den föreslagnalagtexten eUer motiveringen framgår klart att brukandet, som kan gmndaskadeståndsskyldighet, kan inskränka sig lUl viss del av fastigheten ellerviss anläggning på fastigheten. Medutgångspunkt från vad som angivits bör i lagen uttryckligen anges attansvaret gentemot den skadelidande skall ligga på den som bedriver miljöfarligverksamhet eller, i förekommande faU, på den i vars intresse verksamhetbedrivs. Delkan vara försvarligt att ha en regel som den av utredningen i 1 § föreslagnanär det gäller ansvaret för sådana skador som typiskt sett är knutna tiUfastigheten (grävning, schaktning, sprängning på fastigheten eller induslrieUdrift på fasligheten i fastighetsägarens regi). Vid t, ex, utsläpp avförorenade gaser eUer förorenat avloppsvatten från industriell drift påfastigheten i annans regi bör ansvaret emellertid bestämmas i samma 1 § enligtvad som angivits. Riksförbundetvill när del gäller entreprenörs ansvar (7 §) ifrågasätta om det inte vore enbättre lösning atl låta den entreprenör som faktiskt utför ett arbete, varaansvarig för de skador arbetet kan medföra och inte, som i förslaget, bådehuvudentreprenör och underentreprenör. Enligt7 § i förslaget föreligger strikt ansvar för entreprenör när det gällerpersonskador och sakskador som orsakals av arbete för privatpersoners räkning.Det kan tfrågasättas om detta inte är att gå för långt. Vid en jämförelse medAB 72 (5:16) framgår alt utredningens förslag är strängare mot entreprenören änden angivna regeln i AB 72, som innehåller den för entreprenören förmånhgareregeln om presumtionsansvar. Från försäkringsrättens synpunkt finns emellertidingen invändning mot utredningens förslag. Frän kostnadssynpunkt torde denföreslagna lösningen komma att medföra en genereU höjning avpremienivån på detta område, Ivissa fall synes 7 § 2 st, med den av utredningen föreslagna lydelsen, kunna leda tUl obiUiga resultat. Det framstår således som orimligt att entreprenören skuUe svara för skador som med nödvändighet måste upp- J04 slå vid t,ex,byggnadsverksamhet p,g,a, förhållanden som han inte kan Prop. råda över ("arbete avsärskik fariigt slag"). är det ofrånkomligt attskador uppkommer trots att entreprenören vidtagit Sådana skador får anses vara något som ägaren tiU den fastighetdär arbetet bedrivs närmast bör svara för. såledesrent grannelagsrättsliga aspekter tillåtas få genomslagskraft. a)användning av fastighet Utredningenföreslår att fömlom fastighetsägare endast tomträttshavare och den som brukaren fastighet i näringsverksamhet eller i offentiig verksamhet skaU bära striktskadeståndsansvar. En bostadsarrendator skall sålunda inte bära samma ansvarför den stöming han åstadkommer på sin artenderade villafastighet som den somhar tomträtt till en likadan angränsande fastighet. Skälen tiU denna olikhetsynes inte övertygande och torde svåriigen förstås av en skadelidande som intefår ersättning därför att skadevåUaren är bostadsarrendator. Utredningen synesnämligen inte mena att en fastighetsägare skall svara för bostadsarrendatornshandlande Omf sid. 247), Det bör vidare noteras att det är vanligt att enblivande tomträttshavare artenderar en fastighet innan den upplåts med tomträttför att han så snabbi som möjligt skall komma igång och bygga. Del kan då synassvårförståeligt att han bär olika ansvar före och efter den formellatomträttsupplåtelsen. Dessa frågor borde ytterligare penetreras. b)entreprenörs ansvar Byggnadsentreprenörerhör tiU dem som måste anses bmka en fastighet. De åstadkommer härvid oftabetydande buller, skakningar och luftföroreningar. Arbetena kan även förorsakamarksättningar, gmndvatlensänkning m, m. Utredningen har likväl inte föreslagitatt entreprenör skall bära strikt skadeståndsansvar annat än för skada vidarbeten av särskUt fariigt slag, samt för personskador och för sakskador vidarbeten för privatpersoners räkning. Skälen härför är inte övertygande. Ett avsyftena med lagen är ju all åstadkomma atl presumtiva skadevållare iakttarstörsta möjliga aktsamhet, dvs, att förebygga skador. Detta torde inte blifallet om entreprenörer inte riskerar att bära ansvar för sina åtgärder. Härbör uppmärksammas atl det nästan aUlid är entreprenören som väljer arbetsmetodoch arbetsredskap. Den omständighet som utredningen pekar på nämligen atl enentreprenör bär presumtionsansvar för skador enligt AB 72 synes intetillfyllest, särskilt som AB 72 enligt utredningen inte tiUämpas i mer än av alla entreprenadförhållanden samt entreprenören själv har lättast allsäkra respektive undanröja bevis. Vidare torde den omständigheten att enentreprenör ibland bär och ibland inte bär strikt ansvar, medföra osäkerhet omvad som gäller i del enskilda fallet. förslag talar enligt vad utredningen anger all etl ansvar för entreprenören skulle påtagligt mbba förutsättningarna för entreprenad- 105 avtalet.Detta påstående synes överdrivet. I den mån det skuUe rubba Prop. 1985/86:83förutsättningarna för entreprenadavtalet och man vill återställa dessa förutsättningarär del ytterligt enkelt alt i entreprenadavtalen inta en bestämmelse härom. 1andra fall har entreprenadavtalen anpassats efler rättsutvecklingen bl. a.efter påpekande av enlreprenörsföreningen. Principielltbör lagreglerna om entreprenörs ansvar utformas oberoende av vilkaavtalsvillkor som är bmkliga mellan beställare och entreprenör. Dessa parterkan mot bakgrunden av lagregleringen fördela del slulliga ansvaret sig emellanpå sätt de finner lämpligast. Allmänt sett förefaller det närliggande all låtaen entreprenör, som åtagit sig arbete på annans fastighet, bära samma ansvarsom fastighetsägaren enligt 1 -4 §§ av förslaget. Den särskilda begränsningenliU personskador eller sakskador som orsakas av arbete för privatpersonersräkning borde då utgå. Den är f.ö. alltför subtil atl passa för en avgränsninggenom lag av skadeståndsansvar. 1 sammanhanget måste övervägas om entreprenörskall bära något ansvar för rena förmögenhetsskador, som framkallats av hansverksamhet på en fastighet. Dethär anförda visar att frågan om entreprenörs ansvar bör ytterligare övervägasoch behandlas i del fortsatta arbetet. Slörningstypernasom omfattas av lagen Iförslaget uppräknas ett antal störningstyper för vilka skadeståndsskyldighetkan uppkomma. Härigenom bringas klarhet i frågor som varit tveksamma,vUket måste anses positivt. Liksom miljöskyddslagen lämnar emellertid ocksåutredningen utrymme åt "andra sådana störningar" och nämner somexempel härpå obehag genom insekter och kråkor, måsar, Imlar m.m., psykiskaimmissioner, dvs. rädsla för obehag samt estetiska immissioner l.ex, förfulningav landskap. Vidare nämns invasionsskador, dvs, då en turistanläggning alstraromfattande vandringar i grannskapet med åtföljande slitage på naturen ellerobehag för grannarna. ersätter utredningen uttrycket olägenhet medskada och anger alt meningen är att man nu skall visa "något störtegenerosket beträffande vissa inte bagateUartade obehag som är svåra altuppskatta ekonomiskt men ändå är naturliga följder av en stöming". Vid detfortsatta lagstiftningsarbetet bör noga övervägas om man bör öppna så vidamöjligheter till ersättning särskilt som man föreslår enbevislindring. Beträffandeestetiska immissioner som av utredningen har exemplifierats med förfulning avlandskap bör klargöras om ersättning härför kan utgå för byggnadsåtgärder somutförts enligt gällande plan och byggnadslov. Deanförda exemplen på störningstyper ger upphov till många frågor. Det kan ochbör i det fortsatta lagstiftningsarbetet diskuteras vilka störningstyper lagenbör omfatta och hur de bör ersättas. 2.10 : Prop. LRFfinner ej heller anledning till erinringar mot atl miljöskadelagen görstillämplig också på störningar av tillfällig art. Detförhållandet atl 1 § innebär en skärpning såtillvida att även tillfälligastörningar exempelvis på grund av sprängning omfattas av lagen förefaller acceptabelt. Beträffandeansvarsfrågor vill förvaltningen framhålla atl oklarheter ofta kan uppkommaidag. Ett exempel på situation som förvaltningen stött på i några olikasammanhang är atl miljöfarligt avfall hittats nedgrävt eller på annat sättlagrats i en fastighet. som låtit lagra avfallet kan ha upphört ochfastigheten bytt ägare. Vem är ansvarig för erforderlig sanering ochersättning för eventuella skador som kan ha uppkommit? Även om det iutredningsförslaget klart framgår vem som ska bära det strikta ansvaret i olikasituationer - fastighetsägare eller entreprenör - förefaller det ändå inte varatill så stor hjälp i ovan nämnda exempel. En vägledning för sådana fall hadevarit önskvärd i specialmotiveringen. a)användning av fastighet Utredningenföreslår alt fömlom fastighetsägare endast tomträttshavare och den som brukaren faslighel i näringsverksamhet eUer i offentlig verksamhet skall bära striktskadeståndsansvar. En bostadsarrendator skall sålunda inte bära samma ansvarför den störning han åstadkommer på sin arrenderade villafastighet som den somhar tomträtt till en likadan angränsande fastighet. Skälen tiU denna olikhetsynes inte övertygande och torde svårligen förstås av en skadelidande som intefår ersättning därför att skadevåUaren är bostadsartendator. Utredningen synesnämligen inte mena atl en fastighetsägare skall svara för bostadsarrendatornshandlande (jmf. sid. 247). Det bör vidare noteras att det är vanUgt att enblivande tomträttshavare artenderar en fastighet innan den upplåts med tomträttför att han så snabbt som möjligt skall komma igång och bygga. Skall han dåbära olika ansvar före och efter den formella lomträttsupplå-telsen? Dessafrågor borde ytterligare penetreras. Utredningen noterar alläven del allmänna kan komma alt bära strikt ansvar vid brukande av annans mark, men påslår atl delta kan bli ovanligt, enär den störning som det allmänna åstadkommer kan anses böra tålas pä grund av orts- och allmänvanlighetsreglerna. Atl denna regel gäUer vid skada på rörelse i anledning av vissa gatuarbeten torde var oomtvistat. Men skall samma regelgälla om en kommun vid utförande av avloppstunn- Prop. 1985/86:83 lar ellertunnelbana på annans mark orsakar grundvatlensänkning som medför skador päandra fastigheter? Om denna tolkning är riktig bör den komma till klart uttrycki lagförarbetena. b)entreprenörs ansvar Byggnadsentreprenörerhör till dem som måste anses bmka en faslighet. De åstadkommer härvid oftabetydande buller, skakningar och luftföroreningar. Arbetena kan även förorsakamarksättningar, gmndvatlensänkning m. m. Utredningen har likväl inte föreslagitatt entreprenör skall bära strikt skadeståndsansvar annat än för skada vidarbeten av särskilt farligt slag, samt för personskador och för sakskador vidarbeten för privatpersoners räkning. Skälen härför är inte övertygande. Ett avsyftena med lagen är ju all åstadkomma all presumtiva skadevållare iakttarstörsta möjliga aktsamhet dvs. alt förebygga skador. Detta torde inte blifaUet om entreprenörer inte riskerar atl bära ansvar för sina åtgärder. Denomständighet som utredningen pekar på nämligen atl en entreprenör bärpresumtionsansvar för skador enligt AB 72 synes inte tillfyllest, särskik somAB 72 enligt utredningen inte tillämpas i mer än av allaentreprenadförhållanden samt entreprenören själv har lättast att säkrarespektive undanröja bevis. Vidare torde den omständigheten att en entreprenöribland bär och ibland inte bär strikt ansvar medföra osäkerhet om vad somgäller i det enskUda fallet. Mot att en entreprenör skulle bära strikt ansvartalar enligt utredningen bl. a. atl beställaren skall tUlhandahålla utredningarom grundförhållandena. Men om entreprenörer bär strikt ansvar för skador somåstadkommes i deras verksamhet torde entreprenörerna komma atl krävafullständiga utredningar, vilket ytteriigare medför all skadefall elimineras.Vidare kan ju en entreprenör under arbetets gång upptäcka om de verkligaförhållandena skiljer sig från grundutredningen och anpassa utförandet härtUI.Det torde han inte ha samma intresse av om han inte bär striktskadeståndsansvar. Han har visserligen enligt AB 72 - i de fall där AB 72 ärtillämplig - en upplysningsplikt angående divergerande förhållanden men dennaupplysningsplikt är inte sanktionerad. Som exempel kan nämnasunderjordsarbeten, där läckande grundvallen bör föranleda särskilda åtgärder.Svarar inte entreprenören härför finns inte samma anledning för honom attuppmärksamma beställaren härpå och föreslå utförande av särskilda åtgärder pågrund härav. Å andra sidan bör ett sådant påkallande innebära attentreprenörens ansvar övergår på beställaren, därest beställaren nekar atllåta utföra de föreslagna motåtgärderna. förslag talar enligt vad utredningen anger att ett ansvar förentreprenören skuUe påtagligt rubba förutsättningarna för entreprenadavtalet.Detta påstående synes överdrivet. I den mån de skuUe mbba förutsättningarna förentreprenadavtalet och man vill återställa dessa förutsättningar är detytterligt enkelt att i entreprenadavtalen inta en bestämmelse härom. I andrafall har entreprenadavtalen anpassats efter rättsutvecklingen bl. a. efterpåpekande av entreprenörsföreningen. åstadkomma en ökad försiktighet och därmed minskade ska- 108 derisker bör entreprenörenbära fuUt ansvar. Härigenom ehmineras ris- Prop. 1985/86:83 kerna atlsamvetslösa entreprenörer lämnar låga anbud som bygger på riskfyllt utförandeav arbetena. Dethär anförda visar alt frågan om entreprenörs ansvar bör ytterligare övervägasoch behandlas i det fortsatta arbetet, Störningslypersom omfattas av lagen Iförslaget uppräknas ett antal störningslyper för vilka skadeståndsskyldighetkan uppkomma. Härigenom bringas klarhet i frågor som varit tveksamma,vilket måste anses positivt. Liksom miljöskyddslagen lämnar emeUertid ocksåutredningen utrymme ål "andra sådana störningar" och nämner somexempel härpå obehag genom insekter och kråkor, måsar och trutar m,m., psykiskaimmissioner, dvs, rädsla för obehag saml estetiska immissioner t, ex,förfulning av landskap. Vidare nämns invasionsskador, dvs. dä enturistanläggning alstrar omfattande vandringar i grannskapet med åtföljandeslitage på naturen eller obehag för grannarna. ersätter utredningenuttrycket olägenhet med skada och anger att meningen är att man nu skaU visa"något störte generositet beträffande vissa inte bagateUartade obehag somär svära att uppskatta ekonomiskt men ändå är naturliga följder av enstöming". Vid det fortsatta Icstiftningsarbetet bör noga övervägas om manbör öppna så vida möjligheter lUl ersättning särskilt som man samtidigtföreslår en bevislindring. Risk föreligger nämligen atl 35 kap, 5 § RButnyttjas i de fall där psykiskt obehag påstås och att domstolarna i sådanafall anser sig ha frihet att utdöma en uppskattad ersättning, I dettasammanhang får utredningens förslag att väsentlighets-rekvisilet skallbortfalla särskild betydelse. Det innebär att även bagatell-artade störningarkan medföra skadeståndsskyldighet. Beträffandeestetiska immissioner som av utredningen har exemplUie-rats med förfulning avlandskap bör klargöras om ersättning härför kan utgå för byggnadsåtgärder somulförts enhgt gällande plan och byggnadslov. Deanförda exemplen på störningslyper ger upphov tUl många frågor. Del kan och böri del fortsatta lagsltftningsarbetet diskuteras vilka störningstyper lagen böromfatta. Genomatt utbryta skadeståndsreglerna ur miljöskyddslagen och tillskapa en särskild miljöskadelag skapas möjligheter att släppa kravet på att en störning för att kunna medföra rätt till skadestånd inte är helt tUlfäUig. Utredningen har också föreslagit att även helt tillfaUiga störningar blk ersättningsgmndande. Härigenom ökas ytterligare möjligheterna till ska destånd. Man kan med fog fråga sig vilka rekvisit som behöver uppfyllas för rätt lill ersättning. Skall den som i sin verksamhet helt tillfälligtorsakar dålig luft eUer lockar insekter och trutar möjligen bli skyldig atl ersätta granne för alt denna i anledning av obehaget fiyliar till holeU? Endast vid strikt ansvar inskränkes ansvaret med hänsyn till vad som skäligen bör 109 tålasmed hänsyn till orts- och allmänvanligrekvisiten. I sammanhanget bör Prop.1985/86:83 också erinras om att enligt förslaget väsentlighetskravet slopas,vilket ytteriigare bidrar lill Ökade ersättningsmöjligheter. Utredningenföreslår att del undanlag från del strikta ansvaret som finns iMiljöskyddslagen för tillfälliga störningar slopas. Detta förslag innebär enför byggnadsverksamhet allvarlig skärpning och som utredningen uttrycker dettorde man med denna förändring kunna räkna med etl strikt ansvar för praktiskttaget alla vibrationsskador. Somtidigare har anförts måsle byggnadsverksamhet av naturliga skäl innebärastörningar för omgivningen. Del kan starkt ifrågasättas om det utgör ettsamhällsintresse atl söka tillskapa ett system som innebär att all slags privatskada vid denna typ av verksamhet skall vara ersättningsgiU. Del förefallermera naturligt att var och en får tåla vissa störningar och att en visstoleranströskel måste passeras för att ersättning skaU utgå. Ur försäkringssynpunklmåste delta vara väsentiigt. Mängden skaderegleringsfall påverkar givetviskostnaderna för försäkring och därmed byggkostnaderna. Angivnaskärpningar drabbar enligt förslagel fastighetsägaren/byggherren. Det kan dockantas atl dessa skärpningar kommer att påverka avtalet meUanbygghertar/entreprenörer. Under alla omständigheter kommer alla kostnader attslutgiltigt drabba hyresgäster samt köpare av hus och bostadsrätter. Entreprenörenåläggs enligt förslaget ett strikt ansvar för personskador och för sakskadorsom uppstår i samband med atl arbete utförs för privatpersons räkning.Ansvaret skärps i förhåUande till vad som gäUer enligt standardavtal.Skärpningen som måhända i och för sig inte ter sig allvarlig måste ändå i mängafall innebära dubbelförsäkring och en höjning av premienivån. Även om desituationer som här avses kan anses särskilt skyddsvärda måsle det ifrågasättasom skyddsvärdet är så högt att denna skadeståndsrättsliga särreglering ärnödvändig. De skäl som anförs förefaller inte så lunga att regleringen ärmotiverad. Det torde enligt föreningens mening vara mera ändamålsenligt med enenhetlig ansvarsreglering, då etl av syftena med arbetet skall vara allåstadkomma just denna enhetliga reglering. Detkan också tfrågasättas om en särteglering införs, om inte personska dedelen borde begränsas tUl exempelvis sprängningsolyckor. Strikt ansvar kombinerat med bevislättnad kommer att innebära svårigheter i rätts tillämpningen vid påståenden om hörselskador eUer psykiska störningar vid exempelvis tunnelarbeten eller t.o.m. tillfälliga pålningsarbelen. Atl observera är också atl det strikta ansvaret drabbar alla näringsidkare oberoende av volym och resurser och såväl underentreprenör som den entreprenör som har handlat upp underentreprenören. Även vid arbete åt enskild är del på det sättet att entreprenören har svårigheter att påverka utförandet och att vissa skador kan vara direkt omöjliga att undvika. Vid sådana situationer bör enligt föreningens uppfattning ansva- 110 ret falla på fastighetensägare. Ansvaret bör regelmässigt belasta faslighe- Prop. 1985/86:83 tensägare medan exempelvis byggnadsentreprenörer bör svara först vid culpa ellerstrikt i den mån verksamheten kan säjas vara av särskilt farlig art. En sådanreglering skulle korrespondera med vad som gäller enligt standardavtal. Jfr, 5kap, 16 § AB 72, 247 diskuterar utredningen fastighetsägarens strikta ansvar för störningsom har sin gmnd i att nyttjanderättshavaren eUer annan innehavare av bruksrättförfogar över fastigheten. Utredningen föreslår en gränsdragning varigenomrättighetshavaren ska vara ensam ansvarig när han driver egen verksamhet påfastigheten. Bara när också fastighetsägaren är ekonomiskt engagerad iverksamheten bör han kunna åläggas att svara jämte den andre, fortsätterutredningen. Denna princip synes vara sä viktig atl den enligt styrelsensmening bör komma lUl uttryck dnekt i lagtexten. Det torde också böra klarläggasom fastighetsägaren ska ha någol ansvar om störningen eller skadan uppkommersedan rättigheten upphört. 1§ tredje stycket i förslaget innehåller undantag för skada, orsakad avvattenförelag eller vattenanläggning enligt vattenlagen. Undantaget anknytertill nya vattenlagen som också fömtsätter att miljöskyddslagen inte skall gällaför vattenföretag och vattenanläggning, I miljöskyddsutredningensdelbetänkande "Förorening av mark och gmndvatten" (Ds Jo 1983:1) harman emellertid föreslagit att undantaget ska utgå ur miljöskyddslagen.Miljöskadeutredningen noterar detta endast i förbigående (s, 255), Styrelsenvill understryka angelägenheten av all samordningsfrågorna ges tiU-räckliguppmärksamhet. Enligt1 § i förslag till miljöskadelag är en fastighetsägare skadeslåndsskyldig omhan orsakar skada i omgivningen genom bl. a, ändring av gmndvattennivån. Ävennyttjanderättshavare och andra innehavare av särskild rätt kan blu"ansvariga för skador i omgivningen. För exempelvis tunnelbanan gäUer atlkommunen eller innehar en rätt lUl berört underjords-utrymme genomservitut eller exproprierad nyttjanderätt.