prop · G903150 · 1985-12-31 00:00:00 — ' Senaste lydelse av lagens rubrik 1975: 185. Senastelydelse 1984: 1079. Vad i 75 § 2 mom. första stycket kommunalskattelagen(1928:370) sägs om ansvarighet för ut skyld, som påförts avliden person,gäller också ifråga om skogsvårdsavgift. Om debitering och uppbörd av skogsvårdsavgift stadgas iuppbördslagen. dödsbo som är särskilt skattesubjekt enligt 53 § 3 mom.kommunalskattelagen (1928:370) är dock, såvitt avser taxering som sker efterdet fjärde kalenderåret efter det kalenderår då dödsfallet inträffade, lägst1000 kronor. Skogsvårdsavgift utgår i helt antal kronor.Avgiftsbeloppet avrundas till närmast lägre krontal. Vad som föreskrivs i 15 § 2 mom. första stycket lagen(1947:576) om statlig inkomstskatt om ansvarighet för sådan skatt gäller ocksåbeträffande skogsvårdsavgift. I fråga om debitering och uppbörd av skogsvårdsavgiftgäller bestämmelserna i uppbördslagen (1953:272). 1985/86: 150 Bil. Influtna skogsvårdsavgiftsmedel tillfalla staten. Skogsvårdsavgift tillfaller staten. Denna lag träder i kraft den och tillämpasförsta gången vid taxering. Äldre bestämmelser tillämpas fortfarandevid denna taxering i fråga om avgift för beskattningsår som har påbörjats föreden . ' Senaste lydelse 1979:431. 1985/86:150 Bil. Utdrag ur protokollvid regeringssammanträde Föredragande: statsrådet Anmälantill proposition om slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret 1986/87,m.m. såvitt avser tillfälligt ökade möjligheter till insättning på skogskontom. Vidmin genomgång tidigare denna dag av åtgärder för att stimulera virkesutbudettog jag upp skogskontoreglerna. Jag nämnde att det fanns skäl att Ullfälligtöka möjligheterna till insättning på skogskonto. Jag återkommer till dennafråga. Skogskontoär ett särskilt bankkonto för fysiska personer och för sådana dödsbon som intebeskattas enligt handelsbolagsreglerna. Syftet med reglerna om skogskonto äratt göra det möjligt för skogsägaren att fördela intäkterna från ett störreskogsuttag . Enligtskogskontolagen (1954:142) kan skogsägaren få uppskov vid inkomsttaxeringenmed ett belopp som svarar mot vad som satts in på kontot. årstaxering gäller att uppskov medges med högst av köpeskillingen förrotposter och högst av köpeskillingen för leverans virke och värdet avuttag till egen rörelse. Uppskov får inte leda till underskott iförvärvskällan. Har skog skadats så att avverkningar måste tidigareläggas kanuppskov medges med högst 80 resp. . Vid mycket omfattande skador på skogenkan insättning få göras på ett s.k. skogsskadekonto med löptid. Detlägsta belopp som får sättas in på skogskonto är . Lägsta uttagsbelopp är . Så länge medlen står inneläggs räntan till kapitalet utan beskattning. Beskattning sker först när uttaggörs från kontot. Detta - i förening med att räntan beräknas på hela detinnestående (obeskattade) beloppet - gör att skogskonton ger en bättreavkastning än andra bankkonton. Medel på skogskonto förmögen-hetsbeskattasockså lindrigt. Skogskontomedlenskall i princip tas upp till beskattning om fastigheten byter ägare.Skogskontot får dock behållas om äganderättsövergången sker genom köp, byteeller gåva. I dessa fall beskattas alltså den tidigare ägaren först när han tarut medlen från kontot. Undantagsregeln kom till efter ett förslag frånvirkesförsöriningsutredningen. Denuvarande reglerna för insättning på skogskonto ger i de flesta falltillräckliga möjligheter till en fördelning av skogsintäkten. Begränsningentill 60 resp. kan dock leda till att skogsägaren avstår från att göra ettskogsuttag eller gör ett mindre uttag än han skulle ha gjort om möjligheter- na till insättning hadevarit större. Särskilt gäller naturligtvis detta om Prop. 1985/86: 150skogsägaren regelbundet har inkomster som inte härrör från fastigheten. Inuvarande virkesförsörjningsläge är det angeläget att de enskilda skogsägarnastimuleras till en ökad försäljning av skog. På skatteområdet kan dettalämphgen ske genom att rätten till insättning på skogskonto höjs från dennuvarande nivån 60 resp. . Jag föreslår att insättning skall få ske medhögst av köpeskillingen för rotposter och av köpeskillingen förleveransvirke och värdet av egna uttag. De högre procentsatserna bör bara fåtillämpas vid taxeringar. På lång sikt bör procentsatserna inteligga kvar på denna högre nivå. års taxering bör alltsåinsättningsrätten åter begränsas. fall beskattningsåret sammanfaller med kalenderåret kommer den förhöjdainsättningsrätten att gälla skogsintäkter som hänför sig till tiden den 1januari 1986-den 31 december 1988. För det relativa fåtal skogsägare som harbrutet räkenskapsår kommer sfimulansperioden att böria och sluta tidigare.Dessa variationer får godtas. Jag är alltså inte beredd att som ytterligarekrav ställa att skogsintäkterna alltid skall hänföra sig till en viss bestämdperiod. Sådana regler skulle öka kontrollproblemen och tvingaskattemyndigheterna att tillämpa två regelsystem vid en och samma taxering. Idet här sammanhanget bör vidare göras en ändring i lagen (1984:1052) om statligfastighetsskatt. Ändringen - som är av samma karaktär som den av chefen förjordbruksdepartementet föreslagna ändringen i I § lagen (1946:324) omskogsvårdsavgift - innebär att det uttryckligen slås fast att det är delägarnai ett handelsbolag och i ett handelsbolagsbeskattat dödsbo som är skattskyldigatill statlig fastighetsskatt. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till lag om tillfälliga regler för insättning på skogskonto och lag omändring i lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt. Lagförslagen bör fogasUll protokollet i detta ärende som bilaga 2.2.1. Förslagen är av så enkelbeskaffenhet att lagrådets hörande skulle sakna betydelse. Jaghemställer att regeringen föreslår att anta förslagen till 1. lag om tillfälliga regler förinsättning på skogskonto, 2. lag om ändring i lagen(1984:1052) om statlig fastighetsskatt. 1985/86:150 Bil. Lag omtillfälliga regler för insättning på skogskonto Vid1987-1989 års taxeringar gäller i stället för vad som sägs i 2 § första-tredjestyckena skogskontolagen (1954: 142) att uppskov medges med högst ett beloppmotsvarande summan av a) av den påbeskattningsåret belöpande köpeskillingen för skog, som har avyttrats genomupplåtelse av avverkningsrätt, b)av den påbeskattningsåret belöpande köpeskillingen för avyttrade skogsprodukter samt c) av saluvärdet av skogsprodukter,som under beskattningsåret har tagits ut för förädling i egen rörelse. Denna lag träder i kraftden . 2 Förslagtill Prop. Lag omändring i lagen (1984: 1052) om statlig fastighetsskatt ''- Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1984:1052) om statligfastighetsskatt skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2§' Skattskyldig till fastighetsskatt är ägaren tillfastigheten eller den som enligt 1 kap. 5§ fastighetstaxeringslagen(1979:1152) skall anses som ägare. / fråga om handelsbolag och dödsbon som vidinkomsttaxeringen behandlas som handelsbolag åvilar skattskyldigheten dock delägarna. Fastighetsskatt beräknas för beskattningsår. Omfattarbeskattningsåret än eller har fastighetenförvärvats eller avyttrats under beskattningsåret, skall underlaget förfastighetsskatten jämkas med hänsyn härtill. Denna lag träder i kraft . ' Senaste lydelse 1984: 1078. Tryckeri, 1986 13 Försvarsdepartementet: Förebyggande åtgärder m.m. motjordskred och andra natmolyckor Utdrag ur protokoll vidregeringssammanträde Föredragande: statsrådet 1985/86:150 Bil. Anmälan till proposition om slutlig reglering avstatsbudgeten för /87 såvitt avser försvarsdepartementetsverksamhetsområde. Förebyggande åtgärder m. m. mot jordskred och andranaturolyckor Påflera håll i finns områden som på gmnd av topografin samt jordarternassammansättning och lagring är utsatta för risk för jordskred. Under 1900-talethar ett antal större jordskred inträffat som i några fall medfört förluster avmänniskoliv och stora materiella skador på byggnader och anläggningar. Somexempel härpå kan nämnas skreden i , och Tu ve år1977. Regeringenuppdrog åt statens geotekniska institut (SGI) att utföra enöversiktlig kartering av vissa områden inom vilka risk för skred kan föreligga.De områden där risken för skred kan bedömas som störst har avgränsats.Resultatet av karteringen har efter hand redovisats för statens planverk samtberörda kommuner och länsstyrelser. SGI har till regeringen slutredo visat sittuppdrag . Imars 1979 bemyndigade regeringen chefen för dåvarande kommundepartementet atttillkalla en kommitté med uppdrag att bl. a. utreda frågan om geotekniskaundersökningar och förebyggande åtgärder mot jordskred. Kommittén', som antognamnet räddningstjänstkommittén, avgav delbetänkandet (Ds Fö1983:2) Geotekniska undersökningar och förebyggande åtgärder mot skred. Ibetänkandet föreslås att kommunerna såsom frivilliga uppgifter skall svaraför såväl detaljerade geotekniska undersökningar som det praktiskagenomförandet av förebyggande åtgärder mot jordskred. Kommunerna föreslogs fåstatsbidrag med - i enskilda fall - för sina kostnader.Enligt förslaget skulle kommunerna få ta ut bidrag för sina kostnader förförebyggande åtgärder mot jordskred av de fastighetsägare som har nytta avåtgärderna, dock med högst av taxeringsvärdet. ' Dåvarande landshövdingen . , ordförande,riksdagsledamoten , dåvarande riksdagsledamoten ,riksdagsledamoten , numera ombudsmannen , dåvaranderiksdagsledamolen samt riksdagsledamoten . 1 1985/86. Mot bakgrund av desynpunkter som framfördes under remissbehand- Prop. 1985/86: 150 lingen och avstatsfinansiella skäl bereddes frågan ytterligare inom för- Bil. 3svarsdepartementet med inriktningen att kommunerna borde ta ansvaret för deaktuella frågorna. Detta förslag innebär i huvudsak följande. Kommunerna fårenligt en särskild lag rätt att tillträda en fastighet för att där utföradetaljerade geotekniska undersökningar. Kommunerna svarar själva förkostnaderna för sådana undersökningar. Kommunerna får vidare ta ut ersättningför sina kostnader för förebyggande åtgärder mot jordskred från ägarna till defastigheter som har nytta av åtgärderna med högst hälften av de faktiskakostnaderna. För schablontaxerade fastigheter bör därvid som riktmärke gällaatt bidraget inte bör överstiga av taxeringsvärdet. Återstoden avkostnaderna skall stanna på kommunen. Kommuner som därigenom åsamkas särskiltbetungande kostnader kan få extra skatteutjämningsbidrag inom ramen för deregler som redan gäller för sådana bidrag. Förslaget har remissbehandlats. Ipropositionen 1983/84:6 om ersättning för skador till följd av naturolyckordiskuteras frågan om en gemensam beteckning för mer allvarliga naturhändelser.Föredraganden anslöt sig där till räddningstjänstkommitténs förslag att kallahändelserna för naturolyckor. Det skulle vara fråga om rena naturhändelser sominte är vanliga eller har ett långsamt odramatiskt förlopp. Naturolyckornaangavs till åsknedslag, jordskred, jordras, bergras och laviner, jordskalv,stormar och hagel, översvämningar och snötryck (snöoväder). Med naturolyckoravses i förevarande proposition sådana naturhändelser. Naturolyckorav olika slag kan vålla mycket stora skador både på människor och egendom.Exempel på allvarliga jordskred är redan angivna och förekommer ettantal skred som berör bebyggda områden. Även andra naturolyckor har vållat ochkan vålla stora skador. Detta gäller främst översvämningar. Exempel äröversvämningarna i bl. a. och under hösten 1985.Principiellt föreligger ingen skillnad mellan olika slags naturolyckor. Kan medrimliga insatser åtgärder vidtas för att minska risken för att en naturolyckamed allvarliga konsekvenser för människors liv och hälsa och för egendominträffar inom bebyggt område så bör olika naturolyckor behandlas från sammautgångspunkt. Åtgärder för att förebygga naturolyckor är emellertid i förstahand aktuella när det gäller jordskred och översvämningar. SGI,länsstyrelserna i , och , och länsamt kommun har i skrivelser till regeringen hemställt om medelför bl. a. förebyggande åtgärder mot jordskred. Undersökningarmed anledning av risken för en naturolycka kan vara av olika slag och ha olikasyften. De kan vara detaljerade och sikta till att utröna risken för en bestämdnaturolycka. kan då utnyttjas fördirekta åtgärder till förhindrande av en olycka. De kan Prop. 1985/86: 150också vara av mer översiktligt och uppföljande slag. Risken för natur- Bil. 3olyckan kan då vara känd och vara sådan att förebyggande åtgärder inte behövervidtas för tillfället. Hotet bör emellertid övervakas. Jag anser att det finnsskäl att behandla dessa olika slag av undersökningar på skilda sätt. Den förratypen av undersökning föreslår jag kallas detaljerad undersökning och densenare översiktlig undersökning. Gällandebestämmelser i byggnadslagstiftningen, främst 1, 2 och 5§§ byggnadslagen(1947:385) och 9, 16 och 29 §§ byggnadsstadgan (1959:612), innebär att statligaoch kommunala myndigheter vid planläggning eller tillståndsprövning har ettansvar för att ny bebyggelse inte kommer till stånd inom områden som med hänsyntill bl. a. gmndförhållandena inte är lämpliga att bebygga. Ansvaret för attundersökningar av bl. a. grundförhållandena kommer till stånd i samband medtillkomsten av bebyggelse ligger i första hand hos kommunen. Staten ellerkommunen har däremot inte något fortlöpande ansvar enligtbyggnadslagstiftningen för att gmndförhållandena under befintlig bebyggelse ärtillräckligt stabila. Följaktligen föreligger heller ingen direkt skyldighetatt utföra geotekniska undersökningar inom sådana områden. En stor del avbebyggelsen i landet har dock tillkommit innan noggranna överväganden omriskerna för skred blev vanliga. Iproposition 1985/86:1 om ny plan- och bygglag (PBL), vilken för närvarandebehandlas av , föreslås att den statliga fastställelsen avdetaljplaner avskaffas. Länsstyrelserna får dock möjlighet att ingripa motplanläggning som är olämplig med hänsyn till behovet av skydd motolyckshändelser. Närdet gäller andra detaljerade undersökningar än geotekniska för att utrönarisken för naturolyckor har varken staten eller kommunen något ansvar utöverdet nu angivna. Somjag konstaterat finns det inte några regler som sörjer för attdetaljerade undersökningar kommer till stånd inom områden med befintligbebyggelse. Det är därför den enskilde fastighetsägaren som har att avgöra omhan inom ramen för sina resurser skall genomföra sådana undersökningar. De praktiskaförutsättningarna för att undersökningarna skall komma till stånd är dockbegränsade. Kommunerna har det primära ansvaret för plan- och byggnadsväsendetoch har ett avgörande inflytande över bebyggelsens lokalisering. Isamband med planläggning och tillståndsprövning utanför detaljplanelagt områdeskall kommunen, eller den myndighet i övrigt som har byggnadsnämndsansvar,vidare pröva om marken med hänsyn till grundförhållandena lämpar sig förbebyggelse, en uppgift som i många fall inte kan fullgöras utan genomförande avbl. a. geotekniska undersökningar. Undersökningarna har således ett nära sambandmed kommunens egen exploaterings- och anläggningsverksamhet. Kommunenhar den bästa kännedomen om förhållandena på platsen. Betydelse i sammanhanget har även kommunens ansvar i fråga om väghåll ning, vatten- och avloppssystem osv. Kommunerna svarar vidare enligt brandlagen (1974:80) för räddningstjänsten i kommunen och har således ett ansvar för befolkningens säkerhet. Mot bakgrund av det anförda finner 3 jag att kommunerna är bäst lämpade att ombesöria attdetaljerade under- - Prop. 1985/86: 150 sökningar kommer till stånd inom områden med befintlig bebyggelse. Frågor som rör befolkningens säkerhet aktualiseras i mångasammanhang. Kommunerna har att beakta sådana frågor inom flera av sina verksamhetsområden.Befogenhet finns för kommunerna att genomföra detaljerade undersökningar. Detfår enligt min mening ankomma på kommunerna att inom ramen för den kommunalasjälvstyrelsen pröva om detaljerade undersökningar bör komma till stånd. Jag ärav den meningen att kommunernas ansvar för sina invånare kommer att medföraatt detaljerade undersökningar kommer till stånd i den utsträckning somframstår som motiverat. Kostnaderna för undersökningarna torde inte varastörre än att de kan bäras av de enskilda kommunema. Någon åtgärd från statenssida är därför enligt min mening inte påkallad. genomförs på olika håll översiktligaundersökningar av naturförhållanden för att mer allmänt utröna risken för ennaturolycka eller för att följa utvecklingen vid ett möjligt hot omnaturolycka. Regeringen har i olika sammanhang anvisat medel för sådanverksamhet. Enligt min mening bör staten även fortsättningsvis bekosta viss sådanverksamhet. Strävan bör vara att åstadkomma en samlad och förenkladbehandling inom hela det förevarande området. Beträffande översiktliga undersökningartorde då vara mest rationellt att regeringen anvisar en ram och att enmyndighet får uppgiften att inom denna ram bedöma verksamheten. Verket skall vara central myndighet förbefolkningsskyddet och räddningstjänsten i fred och i krig. Vidare skall verketbl. a. svara för samordningen av samhällets verksamhet inom dessa områden. Jaganser att är den myndighet som är mest lämpad att handhaden föreslagna uppgiften. Jag utgår därvid ifrån att verket i de enskildaärendena samråder med expertmyndigheterna i erforderlig omfattning. Jag anservidare att verket bör få disponera högst . för verksamheten.För /87 förordar jag att denna utgift finansieras inom ramen förfjärde huvudtitelns anslag H 1. Befolkningsskydd och räddningstjänst. SGI har som myndighetsuppgift att övervakastabilitetsförhållandena längs . Medel för verksamheten anvisas genomden sedvanliga budgetprocessen. Denna verksamhet och liknande fortlöpandeundersökningar bör även vara myndighetsuppgifter, för bl. a. SGI samtstatens meteorologiska och hydrologiska institut. På många håll i landet är det angeläget att förebyggandeåtgärder mot naturolyckor vidtas. Att så inte redan har skett beror bl. a. påatt det är oklart vem som är ansvarig för detta. I en situation där ett jordskred eller en annannaturolycka är förestående kan det föreligga skyldighet församhällets räddningstjänst att vidta åtgärder och för försäkringsgivarna attsvara för kostnader som försäkringstagarna har åsamkats för åtgärder. Med räddningstjänst förstås enligt brandlagen (1974:80)verksamhet 4 som syftar till att bl. a.vid ras eller översvämning avväga eller begränsa Prop. 1985/86: 150 skada påmänniskor eller egendom eller i miljön. Skyldighet att ingripa kan Bil. 3föreligga redan innan händelsen har inträffat, om denna befaras vara omedelbartförestående. Skyldigheten att ingripa är dock begränsad till situationer därdet föreligger en rimlig relation mellan kostnaden för räddningsinsatsen ochdet intresse som hotas. Rent förebyggande åtgärder, dvs. åtgärder som vidtas påförhand för att förebygga att en händelse som kan leda till skador inträffareller föranleder skador, faller utanför räddningstjänstbegreppet. Kommunernahar enligt brandlagen rätt till viss ersättning av statsmedel för sinaräddningstjänstkostnader. 1 ett antal fall har omfattande och kostnadskrävandebl. a. skredförebyggande åtgärder hänförts till räddningstjänst. Under åren1980-1985 har sammanlagt ca 28,6 milj. kr. utbetalats till kommunema somersättning för räddningstjänstkostnader i samband med förebyggande åtgärder.Staten har sålunda tagit på sig ett betydande ansvar förräddningstjänstkostnader. Attskydda människor till liv och hälsa är ett allmänt intresse. Den enskildesmöjligheter att själv snabbt ingripa och avvärja skador i samband med skredriskär begränsade. När det gäller den enskildes möjligheter att avväria skadornakan även hans försäkringsgivare komma i fråga. Gällande regler innebäremellertid att försäkringsgivaren endast under vissa fömtsättningar kan bliskyldig att svara för räddningsåtgärder som den enskilde själv har utfört. Närdet gäller innebörden av denna skyldighet saknas dock vägledande praxis. Jaganser inte att det f. n. finns anledning att föreslå lagstiftning som medel föratt få till stånd ett utvidgat försäkringsgivaransvar för förebyggandeåtgärder mot skred. 1den mån ansvaret för förebyggande åtgärder mot jordskred inte faller inom ramenför samhällets räddningstjänst eller omfattas av försäkringsskyddet, liggerdet enligt min mening inom den kommunala kompetensen att ombesöria dessaåtgärder. Visserligenhar detta satts i fråga. Kommunens allmänna kompetens begränsas bl.a. av dens.k. kommunala likställighetsprincipen, vilken innebär att en kommun inte fårfatta beslut som otillbörligt gynnar en viss kommunmedlem eller gmpp avkommunmedlemmar i förhållande till andra. Allmänintresset skall varanormerande för kommunens allmänna kompetens. Att det är ett allmänintresse attbefolkningen skyddas mot skador genom jordskred framstår som uppenbart.Uppgiften får därför anses ligga inom kommunens allmänna kompetens och somandra kommunala angelägenheter fullgöras i den utsträckning som kommunensresurser medger. I den mån åtgärderna är att hänföra till räddningstjänstföreligger dock som jag har anfört i det föregående en skyldighet för kommunenatt genomföra dem. Jaghar tidigare framhållit att en strävan bör vara att åstadkomma en samlad och förenklad behandling vad gäller såväl undersökningar som förebyggande åtgärder mot naturolyckor. Detta bör gälla även sådana naturolyckor som är sällsynt förekommande och naturolyckor där gällande lagstiftning ger vissa möjligheter att vidta förebyggande åtgär der. Vad jag har anfört om förebyggande åtgärder mot jordskred bör därför i tillämpliga delar gälla också förebyggande åtgärder mot andra natur- 5 1vattenlagen (1983: 291) finns en viss grund för att vidta förebyg- Prop.1985/86: 150 gande åtgärder mot översvämningar. De åtgärder som kommunenkan Bil. 3 komma att vidta bör endast utgöra ett komplement till vad somkan genomföras i enlighet med vattenlagens regler. När kommunen vidtar förebyggande åtgärder uppkommer frågani vilken omfattning berörda fastighetsägare kan förväntas bidra till kostnaderna. En fastighetsägare vars egendom hotas av en naturoiyckahar naturligtvis också ett intresse av att hotet undanröjs. Till detta kommerhans mer långsiktiga ekonomiska aspekter i och med att fastighetens värdesannolikt ökar när ett sådant hot undanröjs jämfört med om inga förebyggandeåtgärder vidtas. Jag vill påminna om att ansvaret för skydd av egendom liggerförst och främst på egendomens ägare eller hans försäkringsgivare. Mot bakgrundhärav bör fastighetsägarna ha ett intresse av att förebyggande åtgärder vidtasoch därmed också vara benägna att bidra till finansieringen av kostnaderna fördem, t. ex. genom att göra åtaganden gentemot kommunen om medverkan ifinansieringen. Om ett jordskred eller en annan naturolycka är omedelbartförestående, är förebyggande åtgärder ofta att hänföra till räddningstjänstenligt brandlagen. För kostnaderna för sådana räddningstjänståtgärder ärkommunen enligt 21 § brandlagen (1974:80) berättigad till viss ersättning avstatsmedel. Vid remissbehandlingen av de tidigare förslagen diskuterades attlåta de rent förebyggande åtgärderna finansieras genom att räddningstjänstbegreppetutvidgas till att omfatta även sådana åtgärder. Något sådant kan jag emellertidinte förorda. En sådan ordning skulle få betydande konsekvenser även på andraområden där det kan vara aktuellt med förebyggande åtgärder. Det skulleundergräva det allmänna ansvaret för att vidta olycks- och skadeförebyggandeåtgärder. Det skulle vidare leda till att åtgärderna till en icke oväsentligdel skulle komma att finansieras av staten vilket jag mot bakgrund av detstatsfinansiella läget inte kan förorda. Det kan vara ekonomiskt fördelaktigtför en kommun att avvakta med att vidta förebyggande åtgärder intill dess attomedelbar fara föreligger eftersom det då blir fråga om räddningstjänst. Jag äremellertid av den uppfattningen att kommunerna knappast kommer att vänta medåtgärderna bara för att på det sättet få dem delvis ersatta av staten. Jag trorinte att kommunerna är villiga att riskera sina invånares liv, hälsa ochegendom på sådana ekonomiska gmnder.