prop · G903100 · 1985-12-31 00:00:00 — B Statlig rationalisering och revision, statistik, m. m. 1 Statskontoret,förslagsanslag 2 Anskaffningav ADB-utmstning, reservationsanslag 4 Kammarkollegiet,förslagsanstag 5 VissrationaUserings- och utvecklingsverksamhet, förslagsanslag 6 Statistik,register och prognoser, förslagsanslag 7 Uppdragsverksamhet,/örj/ag.yart5/ag 8 Folk-och bostadsräkningar, förslagsanslag 9 för storhushållens rationaUsering 70520000 310000000 *90688000 1 Byggnadsarbetenför statlig förvaltning, reservationsanslag 2 Inredningav byggnader för statlig förvaltning m. m., reservationsanslag D Statlig personalpolitik m. m. 1 Statens löne-och pensionsverk,/ör/agans/ag 2 Stafiigpersonaladministrativ informationsbehandling, förslagsanslag 3 ,/öw/agja/ii/ag 4 Lönekostnadervid viss omskolning och omplacering, förslagsanslag 5 Vissatrygghetsåtgärder för lärare, reservalionsanslag 7 Uppdragsverksamhet,förslagsanslag 8 BidragtUl särskilda personalutbildningsålgärder m. m., förslagsanslag 9 ,/öri/ag5a«.y/ag 10 Kostnaderför vissa nämnder m. m., förslagsanslag 11 Bidrag tillsfiftelsen Stalshälsan,/ör5/agja«5/ag 12 Vissförslagsverksamhet m. m., förslagsanstag 13 Vissaskadeersättningar m. m., förslagsanslag 14 Statligkreditgaranti för bostadsanskaffningslån, förslagsanslag 15 Bidragfill förnyelsefonder på del statligt reglerade området, reservationsanslag 16 Externaarbetstagarkonsulter,/öM/agsa/i5/ag 1985/86: 100 E Länsstyrelserna m. m. 1 Länsstyrelserna m. m., förslagsanslag 1 Domkapitlenoch stiftsnämnderna m. m., förslagsanslag 2 Vissaersättningar fill kyrkofonden 3 Bidragtill vissa övriga kyrkliga ändamål,/örs/agi-anslag 5 Byggnadsbidragpå det kyrkliga området, reservationsanslag 1 Bidrag till kvinnoorganisationernascentrala verksamhet, förslagsanslag XIV.Riksdagen och dess myndigheter 1 Ersättningartill ledamöter m. m. förslagsanslag 2 Riksdagsutskottensresor utom , förslagsanslag 3 Bidraglill studieresor, reservationsanslag 4 Bidrag tUl vissverksamhel,/ör/agjans/ag 5 Bidragtill partigrupper, förslagsanslag 6 Förvaltningskostnader,förslagsanslag 7 Utgivandeav otryckta ståndsprotokoll, reservationsanslag RiksgäldskontoretFörvaltningskoslnader,/öri/agiarti/ag Vissa kostnader vid emission av statslånm. m., förslagsanstag ombudsmän, justitieombudsmännen, revisorer och deras kansli,/Ör5/ag5a«5/ag svenska delegafion och dess kansli, svenska delegation och dess kansli: Andel i gemensamma kostnader för , XV.Räntor påstatsskulden, m. m. Prop. 1 Räntor på statsskulden, m. m.,/ör.y/agMM5/ag *71000000000 XVI.Oförutsedda utgifter ProP 1985/86:100 1 Ofömtsedda utgifter,/ö/-j/ög5a/u/ag 1000000 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Prop.1985/86: 100 Närvarande:statsministern , ordförande och statsråden I. , , ,, , , , , , ,, , R. , , , , ,, Föredragande:statsråden I. , , , , , ,, , , , , , R. ,, , , , , Proposition med förslag tiil statsbudget för budgetåret1986/87 Statsrådenföredrar inriktningen av den ekonomiska politiken under nästa budgetår samt defrågor om statens inkomster och utgifter m. m. som skall ingå i regeringensförslag till statsbudget för /87. Anförandena och iförekommande fall översikter över förslagen redovisas i underprotokollen förresp. Med beaktande av de föredragna förslagen har ettförslag till statsbudget för nästa budgetår med därtill hörande specifikationerav inkomster och utgifter upprättats. Jaghemställer att regeringen föreslår att beräkna inkomster och besluta om utgifter förstaten i enlighet med del upprättade förslaget till statsbudget för budgetåret1986/87. Regeringen ansluter sig fill föredragandenasöverväganden och beslutar att genom proposition förelägga vad föredragandenahar anfört för de åtgärder och de ändamål som föredragandena har hemställt om. Regeringen beslutar att de anföranden som redovisasi underprotokollen jämte översikter över förslagen skall bifogas propositionensom bUagorna 1-19. Tryckeri, 1985 54 Bilaga Itill budgetpropositionen 1986 1985/86:100Bil. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Anmälan till budgetpropositionen 1986 1 Den ekonomisk-politiska strategin Vårtlands ekonomi stod inför en rad allvarliga problem. Denekonomiska tillväxten hade varit låg och näringslivetskonkurrenskraft hade försvagats. Till följd av detta hade arbetslösheten ökatkraftigt och sysselsättningen hade under några är rentav minskat. Under enföljd av år hade reallönerna sjunkit och ett växande antal hushåll hade fåttsvårigheter att klara sin försörjning. Försvagningen av konkurrenskraften hade tillsammansmed strukturproblem lett till svärigheter för en stor del av näringslivet, somvisade sig i försämrad lönsamhet, stagnerande produktion, minskandesysselsättning och fallande investeringar. Den försvagade konkurrenskraftenledde också till stora och ihållande underskott i våra utrikesbetalningar, somfinansierades med hjälp av en omfattande statlig skuldsättning i utlandet. Den svaga ekonomiska tillväxten medförde att denoffentliga sektorns inkomster ökade långsamt. skärptes kraven pähögre offentliga utgifter för att möta problemen med den växande arbetslöshetenoch kriserna i näringslivet. Detta ledde, i kombination med en för svag budgetpolitik,till att de offentliga finanserna försämrades i en, både historiskt ochinternationellt sett, snabb takt. Det kollektiva sparandet i utplånadesoch ersattes av en stigande kollektiv skuldsättning. Inflationen hade under en följd av år legat omkring10 % . Detta medförde inte bara atl konkurrenskraften urholkades utanbidrog ocksä till stora och godtyckliga omfördelningar av förmögenheter ochinkomster. 1Riksdagen 1985/86. Inflationsklimatetundergrävde såväl ekonomins funktionssätt som den Prop. 1985/86: 100allmänna samhällsmoralen, genom att spekulativa beteenden och låne- '- ' finansierad konsumtion gynnades framförsamhällsnyttiga insatser i form av arbete, förelagande och sparande. När den nuvarande regeringen tillträdde 1982, ladeden snabbt och bestämt om den ekonomisk-politiska kursen. Det var nödvändigtatt på en och samma gäng angripa alla de fundamentala obalanserna i den svenskaekonomin. Uppgiften kan beskrivas som att det gällde att undanröja de hindersom stod i vägen för en utveckhng fillbaka mot full sysselsättning och stigandelevnadsstandard för befolkningen. Det övergripande målet var - och är - att vifullt ut skall kunna utnyttja våra produktiva resurser i form av arbetskraftoch kapital utan att behöva låna i utlandet. Den strategi som regeringen valt har betecknats somden tredje vägens ekonomiska politik. Den innebär att vi skall både arbeta ochspara oss ur krisen. Vi skall arbeta - därför atl det krävs en ekonomisktillväxt i form av stigande produktion och ökande investeringar för attrealinkomster och sysselsättning skall kunna öka. Vi skall spara - därför attden privata och offentliga konsumtionen måste anpassas till de ramar som våraproduktiva resurser sätter. Som nation måste vi själva åstadkomma etttillräckligt stort sparande för atl utan beroende av utländska långivare kunnafinansiera den utbyggnad av produktionsapparaten som krävs för attlevnadsstandarden skall stiga . Med den tredje vägens ekonomiska politik avvisar visåväl den ensidiga åtstramningens väg som den generella expansionens väg.Åtstramningens förespråkare tenderar att betona bekämpning av inflation ochfinansiella obalanser men negligerar problemen med arbetslöshet och lågtillväxt. Mångårig erfarenhet från andra länder som prövat denna väg visar attresultaten blir stigande arbetslöshet, ekonomisk stagnation, växande klyftoroch ökade sociala motsättningar. Expansionens förespråkare tenderar i stället attenbart betona vikten av ökad fillväxt och sysselsättning och underskatta deskador som hög inflation och stora finansieUa obalanser medför. Även här visarinternationella erfarenheter, att en sådan politik snabbt leder till förvärradinflationstakt och växande underskott i offentliga finanser och bytesbalans.Efter kort tid framtvingas, i strid med de ursprungliga intentionerna, endrastisk åtstramning, som dä rentav måste bli hårdare än vad som ursprungligenhade varit nödvändigl. Tillämpningen av den tredje vägensekonomisk-politiska strategi i innebar som ett försia steg att kronandevalverades . Härigenom förbättrades det svenska näringslivetsinternationella konkurrenskraft kraftigt och det blev möjligt att vrida överresurser frän inhemsk förbrukning till en exportledd expansion. Finans- ochpenningpolitiken stramades åt i syfte att hålla tillbaka privat och offentligkonsumtion och bidra till att minska underskotten i statsbudgeten ochbytesbalansen. Genom att konkurrenskraftsförstärkningen ledde tillalt efterfrågan pä svenska produkter ökade, steg lönsamhet, produklion och kapacitetsut nyttjande i näringslivet. Härigenom skapades förutsättningar för en upp gång av investeringar och sysselsättning i näringslivet. Med denna politik sfimulerades denekonomiska tillväxten och därmed Prop. 1985/86: 100 vidgades basen för denoffentliga sektorns inkomster. Tillsammans med en Bil. 1 hårdutgiftsprövning och minskade behov av statliga subventioner till näringslivetm. m. bidrog detta till att budgetunderskottet minskades markant. En sådan ekonomisk-politiskstrategi skapar vissa påfrestningar och i flera avseenden dröjer del viss tidinnan de positiva resultaten visar sig. Av bl.a. denna anledning har det variten central uppgift för regeringen atl driva en aktiv fördelnings- ochsysselsättningspolitik. Trots det ansträngda statsfinansiella läget har en radinsatser gjorts för att stödja ekonomiskt utsatta grupper. har andraåtgärder vidtagits, inte minst pä skatteområdet, för att även mera välsitueradegrupper skall bidra till det ekonomiska saneringsarbetet. Särskilda insatser hargjorts för att näringslivets ökade vinster skall användas till investeringar,forskning och utveckling samt utbildning. Sysselsättningspolitiken har förtsmed stor kraft. Det har inte minst gällt att, i avvaktan på den spontanasysselsättningsökning som med viss eftersläpning skulle bli följden av denekonomiska uppgången, bryta den kraftiga ökning av arbetslösheten som pågick1982. Stora insatser har gjorts inom arbetsmarknadspolitiken i form avberedskapsarbeten, utbildning, ökade flyttningsstöd, effektivarearbetsmarknadsservice m. m. Genom bl.a. ungdo.mslagen har det varit möjligt attväsentligt nedbringa den tidigare höga ungdomsarbetslösheten. Särskildainsatser har gjorts för alt möta näringslivets behov av utbildad arbetskraft ikonjunkturuppgången. Härtill kommer en rad andrasysselsättningsfrämjande åtgärder vid sidan av den egentligaarbetsmarknadspolitiken. Det gäller bl.a. insatser för särskilt utsattaregioner, statliga investeringsprogram, ätgärder inom ROT-seklorn(reparalioner, ombyggnad och fillbyggnad) och särskilda insatser inomutbildningsväsendet. Bokslutet för ärgott. I en rad väsentliga hänseenden har de ekonomiska obalanserna minskat.Den ekonomiska tillväxten har varit god och har överträffat genomsnittet i Västeuropa.Det svenska näringslivet har visat stor dynamik och förmåga att ta tillvara denförstärkning av konkurrenskraften som devalveringen medförde. Lönsamheten ochsoliditeten har förbättrats avsevärt. Industriproduktionen har ökat kraftigtoch investeringarna och sysselsättningen har stigit påtagligt. Även den privatatjänstesektorn har expanderat. Strukturproblemen i näringslivethar minskat väsentligt i omfattning genom en rad framgångsrikaomstruktureringar. De statliga stödåtgärdema till näringslivet har till stordel kunnat avvecklas. Svensk industri har en betydligt robustare strukturän tidigare och har ett bättre utgångsläge än vad fallet är för industrin imånga jämförbara länder. Underskottet i våra utlandsbetalningar har minskatkraftigt. Sysselsätt ningen har ökat främst i industrin, den privata tjänstesektorn och kommu nerna. Det har härigenom varit möjligt att dra ned på de arbetsmarknads politiska insatserna. Den sysselsättningsökning med 84000 personer som ägt rum , motsvaras således av en än slörre sysselsättningsök- 3 ningpå den öppna arbetsmarknaden. Arbetslösheten har kunnat nedbring- Prop.1985/86: 100 as till att jämföra med en genomsnittlig arbetslöshet iVästeuro- Bil. 1 pa om . Budgetunderskottet har nedbringats från 87miljarder kr. för /83 till beräknade . Sparandeunderskottet i den totala offentliga sektornsfinanser har minskat från av BNP 1982 tiU ca 1 1/av BNP 1985. Detta är ensnabbare förbättring än vad som skett i de flesta andra industrUänder. Inflationstakten har dämpats och beräknas vidslutet av 1985 ha kommit ned till ca 5 1/, vilket är den lägsta ökningstaktensedan slutet av . 1.2 Vägen mot balans Denrestaurering som skett av den svenska ekonomin hade inte varit möjlig utan enbred uppslutning från olika grupper och individer i det svenska samhället. Påsamma sätt krävs det samverkan och uthållighet för attutvecklingen mol ekonomisk balans skall kunna fuUföljas. Den tredje vägens ekonomiska politik ligger fast.Den har visat sig vara framgångsrik och måste nufullföljas med kraft och uthållighet. De ekonomiska obalanserna har minskatväsentligt men de har inte eliminerats. 'Det är regeringens fasta föresats attfortsätta på den inslagna vägen för all uppnå balans i den svenska ekonomin. Vi vill återupprätta full sysselsättning ochåstadkomma stigande realinkomster för befolkningen. Arbetslöshet är inte baraett slöseri med ekonomiska resurser. Den skapar också ett mänskligt lidandegenom att människor utestängs från delaktighet i arbetshvet. Del sociala trygghetssystemet måste upprätthållas.Men även med ett väl fungerande trygghetssystem bör ekonomin fungera sä attmedborgarna kan försörja sig genom eget förvärvsarbete och egna inkomster.Människor skall ha rätt tUl arbete och arbetet bör ge en god försörjning. Det är inte möjligt att förbättra sysselsättningoch realinkomster genom att öka de offentliga utgifterna eller genom att låna iutlandet. De ekonomiska obalanserna skulle då snabbt öka och framtvinga enkraftig åtstramning, som skulle försvaga både sysselsättningen och realinkomsterna. För att sysselsättning och realinkomster skallkunna förbättras uthålligt, krävs att den svenska ekonomin i fundamentalahänseenden utvecklas i rätt riktning. För det första måste den ekonomiska tillväxten öka.En hög ekonomisk tillväxt gör det lättare att häva obalanserna i ekonomin.Vidare är tillväxt en fömtsättning för atl åstadkomma full sysselsättning ochstigande levnadsstandard. Ökade ekonomiska resurser gör del möjligt att bådehöja realinkomsterna och förbättra den sociala välfärden. För att tillväxten skaU öka, måste efterfrågan påsvenska varor och tjänster öka - såväl i som i utlandet. En sådan utveckling kan på endasl åstadkommas genom atl det svenska näringslivels kon- kurrenskraftbevaras och förbättras. Detta fömtsätter i sin tur att pris- och Prop.1985/86: 100 kostnadsökningarna nedbringas varaktigt till en låg nivå. 1 inflationen måste därför ges hög prioritet. Hämtöver behöver en rad insatser för ökad tiUväxtgöras på andra områden. Det gäller åtgärder för att åstadkomma en störreflexibilitet på arbetsmarknaden, förbättra utbildningssystemet, förstärkainsatserna för forskning och utveckling, öka effektiviteten inom den offentligasektorn, skapa ökad konkurrens och mindre byråkrati inom en rad sektorer samtförändra skattesystemet i en mera fillväxtbefrämjande riktning. För det andra måste den ökade efterfrågan och denökade tillväxten framför alll komma från invesleringar och nettoexport. Enexpansiv ekonomisk polifik, som främst inriktas pä ökad privat och offentligkonsumtion, skulle däremot leda till ökad importefterfrågan och försämrasparandet i vårt land. Vi måsle öka investeringama - och dessainvesteringar måste vara räntabla - eftersom detla är det enda sättet attlångsiktigt öka tiUväxten och förbättra levnadsstandarden. Exporten måste ökasnabbare än importen, så att vi kan eliminera underskottet i bytesbalansen ochförhindra en ökad skuldsättning i utlandet. 1 annat fall skullehandlingsutrymmet förden ekonomiska politiken beskäras ytterligare, beroendetav utländska långivare öka och förtroendet för den svenska ekonomin minska.Följden skulle bli nya valutakriser. Den nödvändiga ökningen av sparandet måste främstske i den sektor som fortfarande uppvisar ett stort sparandeunderskott, dvs.statsbudgeten. Budgetunderskottet måste därför nedbringas ytterligare. För det tredje måsle en aktivsysselsättningspolitik föras. Den ekonomisk-politiska huvudstrategin ger enlångsiktig förstärkning av arbetsmarknaden. Därutöver är det nödvändigt attredan på kort sikt genom arbetsmarknadspolitiska och andra insatser begränsaarbetslösheten. Särskilda åtgärder måste riktas in på de gruppersom är mest utsatta på arbetsmarknaden, såsom ungdomarna, de långtidsarbelslösaoch de arbetshandikappade. Arbetsförmedlingarnas verksamhet måste effektiviserasytterligare och arbetsmarknadsutbildningen bättre anpassas till denkonkurrensutsatla sektorns behov av yrkeskunnig personal. Förnyelsefondernabör ocksä kunna spela en vikfig roll i utvecklingen av del svenskanäringslivet. För det fjärde måste kampen för en rättvisfördelning intensifieras. Då en stor del av tillväxten under de senaste årenhar måst avsättas till investeringar och nettoexport, har det inte funnitsnågot större utrymme för konsumtionsökningar. I delta kärva läge är del avsärskild vikt att krispolitikens bördor fördelas efter bärkraft och altsärskilda insatser görs för de mest utsatta grupperna. För den aktiva befolkningen måste möjligheternaförbättras till en god försörjning genom eget arbete och egna inkomster. Meddet begränsade konsumtionsutrymme som finns tillgängligt, betyder det att denoffentliga utgiftsökningen - vad avser både offentlig konsumtion ochtransfereringar - måste stä tillbaka till förmän för en viss ökning avreallönerna. På främjas såväl sysselsättning som enstigande levnadsstan- Prop. 1985/86: 100 dard för hela befolkningen främst aven gynnsam ekonomisk utveckling BU. 1 med hög tillväxt, stigande efterfrågan päarbetskraft och låg inflation. Ökade ekonomiska resurser skulle ocksä göra detmöjligt att förbättra den sociala välfärden. Kampen för full sysselsättning ochen rimlig försörjning genom eget arbete mäste stå i centrum för vår strävanefter en rättvis fördelning av levnadsstandarden. För det femte är det önskvärt atl ett ökatsamförstånd om den ekonomiska politiken kan etableras. Bredasamförslåndslösningar har en långvarig tradition i vårt land. Det har varil enstyrka för vär demokrati all så har varit fallet. Vi har därigenom kunnatslippa den konfrontation och de ökade sociala klyftor som utmärker många andraländer. Alla grupper i det svenska samhället är beroende aven stabil ekonomisk utveckling. Alla gmpper skuUe därför också tjäna på att ettökat samförstånd kunde uppnås . För att detta skall varamöjligt krävs det å ena sidan lyhördhet och insikter om problemen i den svenskaekonomin, ä andra sidan en beredviUighet att medverka lill lösningar av dessaproblem och vilja till kompromisser. Regeringen kommer för sin del att verkaför ell sådant samförstånd om den ekonomiska politiken. För det närmaste året är den ekonomiska bilden iflera avseenden tämligen gynnsam. Underskotten i bytesbalansen och i denoffentliga sektorns finanser ser ut att kunna minskas. Investeringarnafortsätter atl öka och arbetslösheten förblir på en förhållandevis låg nivå.Inflationstakten är på väg nedåt. De bedömningar som kan göras avkonjunkturläget 1986 är något gynnsammare än vad fallet var . Det är nu nödvändigt att aktivt fullfölja denekonomisk- politiska strategin för att bemästra de problem som fortfarandekvarstår. Den ekonomiska tillväxten tenderar att avta 1986.Arbetslösheten är alltjämt högre än vad som är acceptabelt utifrån målet om fullsysselsättning. Många har svårt att fä pengarna att räcka till. Antaletsocialbidragsta-gare är stort. Det är nödvändigt att hålla den inhemskaefterfrågan i strama tyglar, eftersom vår export ännu inte är tillräckligt storför att kompensera för den höga import som skulle följa av en expansiv inhemskefterfrågan. Den förbättring som skett av den offentligasektorns finanser måste drivas vidare för att öka det inhemska sparandet ochstödja en politik som syftar till en förbättrad bytesbalans, lägre inflationoch lägre räntor. Pris- och kostnadsökningen är alltjämt för hög.Under några år har det varit möjligt att parera en högre kostnadsökning iSverige än i omväriden med atl vår produktivitetsökning har varit snabbare. Densnabba produktivitetsökningen kunde komma till ständ därför attkapacitetsutnyttjandet snabbt höjdes i det svenska näringslivet, vilketfrigjorde den betydande produktiviletsreserv som fanns i utgångsläget. Dettakommer inle att vara möjligt , då snarare andra länderhar en större produktivitetsreserv än vad vi har. Det är därför oundgängligen nödvändigt att pris-och kostnadsökningar na i nu nedbringas liU högsl den nivå som råder bland våra 6 Kravet har skärpts , efter- Prop.1985/86:100 som inflationstakten fortsätter att falla i dessa länder. Den konkurrensfördel som devalveringarna 1981 och1982 innebar för del svenska näringslivet har visserligen minskal på senare tidmen är alltjämt betydande. Ytterligare förluster skulle emellertid efter en tidofrånkomligen slå negativt på produktion, sysselsättning och utrikesbetalningar. 1.3 Den ekonomiska politiken Kampenmol inflationen ges hög prioritet. Det svenska näringslivets konkurrenskraftmåste bevaras och förbättras. Detta kan endast ske genom inhemskaanpassningsålgärder. En ytteriigare devalvering av den svenska kronan är heltutesluten. Inflationsbekämpningen måsle därför främst ske genom en stramfinanspolitik och genom att löner och andra kostnader ökar i mycket långsamtakt. fullgjordes den stabUiseringspoUtiskauppgiften i förhållandevis slor utsträckning av penningpolifiken. Delta leddetill en hög realränta och, vid en inlernationell jämförelse, hög nominellränta. Finanspoli-fiken måste nu utformas så atl bördan på penningpolitiken kanminskas. En svag finanspolitik skulle även pä sikt fordra en så hög räntenivåatt avkastningskraven på produktiva invesleringar skulle behöva höjas ytterligare.För att investeringsnivån med en sädan utveckUng skulle kunna hällas uppe,skulle vinstandelen i näringslivet behöva höjas ytterligare pä löneandelensbekostnad. Delta skulle omöjliggöra höjda reallöner för löntagarna. Elt minskat budgetunderskott eller, annorlundauttryckt, ett ökat sparande i den offentliga sektorn, är nödvändigl också avandra skäl. Sparandet i den svenska ekonomin är alltjämt för litet. Delbehöver öka dels för att finansiera den nödvändiga investeringsuppgängen, delsför atl förstärka vår externbalans. Även om hushåUen bör kunna svara för en delav den nödvändiga sparandeökningen, sä talar myckel för att denna huvudsakligenmåste komma till stånd i den offenfiiga sektorn och då särskilt genom att detstatliga budgetunderskottet minskas. Del lorde därför vara nödvändigt atl på några årssikl skapa elt vissl överskott i den offenfiiga sektorns sparande. Därmedskulle det kollekliva sparandet kunna återupprättas i . Regeringen har lidigare angivit atl det är ett målför den ekonomiska politiken att skapa elt permanent överskott i bytesbalansen.Endast härigenom bUr det möjligt att successivt minska utlandsskulden och destora räntebetalningarna på denna. Ett överskott i bytesbalansen skulle ökahandlingsfriheten i den ekonomiska poUtiken och i högre grad än f.n. möjliggöraekonomiska stimulansåtgärder i svaga konjunkturlägen. Även om bytesbalansen uppvisar ett underskott, såsom var faUet 1985 och som också kan komma alt inträffa 1986, bör denekonomiska polifiken utformas så att staten inte behöver låna i ufiandel. Erfarenheter frän i värt land,liksom erfarenheterna i en rad andra länder, visar alt, om denna norm överges, resultatet blir 7 minskad disciplin i denekonomiska politiken. gärderblir ofillräckliga eller skjuts . Försök att på kort sikt Prop.1985/86: 100 kompensera ett minskat inhemskt sparande genom statlig upplåningutom- Bil.