prop · G903100 · 1985-12-31 00:00:00 — Lågstadielärarnas ijänsleunderlag kommer all minska ytterligare någol,även om huvuddelen av minskningen för deras del redan skett. För adjunkter ochämneslärare, som är den tredje stora lärargruppen inom , kommer denstora minskningen atl inträffa först . Minskningen för lärare ipraklisk-esletiska ämnen är relalivl jämnt fördelad över tiden fram till mittenav 1990-lalel. Flera faklorer påverkar bedömningenav i vilken utsträckning det mins kade Ijänsteunderlagel för lärare kommer alt medföra ytterligare syssel- '6 sältningsproblem.Till dessa faktorer hör pensionsavgångar, examina- Prop. 1985/86: 100 tionenfrån lärarutbildningen samt i vilken utsträckning lärarna är yrkes- Bil 10verksamma. Några av dessa faklorer är svåra all bedöma, vilkel gör att allaprognoser måste bedömas med försiktighet. Med all sannolikhet kommer docköverlalighet all råda för i slort sett samtliga lärarkategorier i grundskolanunder resten av 1980-talel och försia . Under resten av1990-lalet kommer därefter situationen att förbättras lill följd av dels ensannolik ökning av elevunderlaget, dels ökade pensionsavgångar. Skolan kan enligt min uppfattning inle ta pä sigelt ansvar för lärarsysselsältningen oberoende av elevunderiaget. Principenmåste vara all antalet lärare i skolan minskar när antalet elever gör det. Jagser det ändock som nödvändigt med ålgärder för att mildra konsekvenserna av delminskade Ijänsteunderlagel i vissa avseenden. Utbildningsministern kommer, somjag nämnt, atl i annal sammanhang återkomma lill dimensioneringen av den nyalärarutbildningen. När det gäller ålgärder inom skolsystemet ser jag,som jag redovisal i del föregående, del inle som möjligt alt följa SÖ:s förslagatt av de minskade slalliga resurserna skall få behällas inom grundskolan.Det är heller inle enligt min mening ändamålsenligt med en sådan extra resurssom SÖ föreslagit för all undvika alltför drastisk omfaitning av nedläggningarav skolenheter i glesbygd. 1 det ordinarie resurssyslemel finns, som jag likasåredovisat, möjligheter lill en förhållandevis generös behandling i dettaavseende. En ordning av del slag som SÖ förordat vid sidan av det reguljäraresurslilldelningssyslemel skulle enligt min mening också bidra till atl skapaoklarhet om ansvarsfördelningen mellan bl.a. stal och kommun i dessaväsenlliga frågor. Jag återkommer i det följande till vissa frägor omstyrningen av skolväsendet. Jag ser del däremoi som nödvändigl att i ställetvidta vissa andra ålgärder som tillgodoser angelägna behov som demildrar effekterna av elevminskningen för lärarsysselsältningen. Del mest akutabehovel därvid, vilkel också SÖ föreslagit, avser ålgärder pä inellanstadiel. Som jag redovisal bygger länsskolnämndernasbeslul om basre surser pä en avvägning av ell antal faktorer där statens intresse av en rationell skolorganisation, och därmed av rimliga koslnader, är den över gripande principen, men där också faklorer som resväg elc. Inom dessa ramar avgörs anlalet basresurser till en skolenhet av del s. k. delningstalel, dvs. det antal elever, över vilket ytterligare en basresurs skall ulgå. Delningstalet är 25 pä lågstadiet och 30 pä mellan- och högsiadi- erna. Del verkliga medeltalet elever per basresurs för hela landet ligger dock betydligt under dessa tal genom att antalet elever i alla kommuner är uppdelat på många skolenheter. För mellanstadiets del har be slulal om en begränsning av medeltalet elever per basresurs (prop. 1980/81:20, UbU 15, rskr 120). Anledningen lill beslutet var den kraftiga minskning av klasstorlekarna på mellanstadiet som dä kunde iakttagas. Härigenom har för varje län basresursmedellalel återförts lill den nivå som rådde /76. För landel som helhet gäller all medeltalet elever per basresurs inte får undersliga 23. Genom begränsningen har en fullständig 17 I-Riksdagen 1985/86. följsamhet mellan minskatelevunderlag och minskade koslnader för staten . 1985/86: 100 åstadkommits.Detla har i vissa län tvingat fram drastiska ätgärder för att Bil 10 uppfyllalänsmedeltalel. I första hand är del därvid inle skolväsendel i glesbygd somhar drabbats, eftersom kommuner och länsskolnämnder i slor utsträckning velatundvika nedläggning av skolor. 1 släUel är del mellanstadieskolor iicke-glesbygd som har fått öka sina klassmedellal desto mer. Delta har iblandlett lill så stora klasser att antalet elever kommit att uppgå lill 32-33, dvs.väl över delningstalet. Situationen varierar dock mellan olika län, eftersomelevulvecklingen sedan läsårel 1975/76 varit myckel skiftande. Redanutgångsläget var dessutom olika med hänsyn lill all praxis för tilldelning avresurser varil någol varierande i olika län. För alt komma lill rätta med det nämnda problemetmenar jag alt riksdagsbeslut nu bör justeras. Av statsfinansiella skälser jag del därvid inle som möjligt all helt släppa en reglering avbasresursmedellalen pä mellanstadiet. Del är enligt min mening nödvändigt all iförsia hand utnyttja de möjligheter lill utjämning mellan länen som finns.Därutöver kan del bli aktuellt med totalt sell en viss sänkning avbasresursmedellalel för hela landel. Jag avser atl senare återkomma lillregeringen med förslag om ett uppdrag lill SÖ och länsskolnämnderna alt undervåren 1986 göra en genomgång av behovel av basresurser till mellanstadiet.Utgångspunkten bör därvid vara alt ingen klass skall behöva ha elevantal somöverstiger delningstalel. För att förändringar av basresursmedellalen skallkunna påverka resurstilldelningen för /88 bör del ankomma på regeringenall därefter fastställa nya basresursmedellal för varje län. Jag räknar med ordning jag föreslår skall kunna leda till en rimligare arbetssituation pämellanstadiet. En ytterligare åtgärd som åtminstone under detkommande läsåret kan underlätta situationen på mellanstadiet är atl öppna enmöjlighet att låta den s. k. lågsladiesatsningen omfatta också mellanstadiet.Jag återkommer vid anmälan av anslaget Bil. Bidrag lill driften av grundskolorm. m. med förslag på denna punkt. För all begränsa effekterna för lärarsysselsältningenav elevminskningen är del enligt min mening nödvändigt alt i så storutsträckning som möjligt utnyttja de befintliga resurserna i skolan lilltjänster. Jag vill således understryka alt del anial veckolimmar som en kommunfår i form av basresurser och den undervisningsbundna delen avförstärkningsresursen i sin helhet skall användas som underlag förlärartjänster. Det gäller således även den utökning av förslärkningsresursenmed per elev som gjordes efler beslut av våren1982 (prop. 1981/82:100 bil. 10, UbU 17, rskr 232). I själva verkel var motivettill atl förstärkningsresursen utökades genom överföring från lilläggsbidragetjust önskemålet att utöka den fast anslällda lärarpersonalen. I syfte alt öka möjligheterna lill anställning avfasl lärarpersonal kommer jag vidare i det följande all föreslå all kommunernainom ramen för lilläggsbidraget skall få frihet atl ulan begränsning anställafasta lärarvika-rier. Jag kommer vidare att föreslå atl kommunerna skall fåfrihet all föra över resurser från den icke-undervisningsbundna delen avförstärkningsresursen lill den undervisningsbundna. Det är önskvärt atl kommunerna inför etl läsårsträvar efter alt inte säga Prop. 1985/86: 100 upp fler lärare än vad detsenare faktiskt visar sig saknas ijänsleunderlag Bil 10 för. Frän kommunallhåll har påpekats att lärare kan sluta en anställning för alltillträda en annan. förhållande försvårar enligt mitt bedömandekommunernas möjligheter lill en god planering. Jag avser all återkomma lillregeringen med förslag i denna fråga när skolförfattnings-utredningens (U1979:12) förslag föreligger. En ytterligare insats som sikl kan bliakluell är fortbildningsinsatser lill följd av beslutet om en nylärarutbildning för (prop. 1984/85: 122, UbU 31, rskr 366).Regeringen har uppdragit åt SÖ och UHÄ atl inkomma med en analys av behovet avfortbildning, bl.a. för att bredda den ämnesmässiga kompetensen hos befintligalärare i . Sådana insalser kan som en effekt fä ell ökatlärarljänsteunderlag under framåt. Jag räknar med allutbildningsministern och jag skall skall kunna återkomma lill regeringen ifrågan, när de båda myndigheternas analys föreligger. Sammanlagl räknarjag med alt de ålgärder jag nuföreslagit eller aviserat skall kunna inle oväsentligt mildra desysselsättningsproblem för lärare som kan skönjas. 4 Gymnasieskolan och insatserna för 16-19-åringar "Allaungdomar bör erbjudas plats i gymnasieskolan." Dennautfästelse i regeringsförklaringen präglar flera av mina förslag rörandegymnasieskolan . Gymnasieskolan måste först och främst haen fortsatt oförändral hög inlagningskapacilet men ocksä inriktas påinnehållsmässiga och organisatoriska förbättringar. Som en bakgrund till de åtgärder jag anser behövervidtas kommer jag nu atl ange några områden inom vilka arbetet måsteintensifieras och där jag under innevarande mandatperiod avser all återkommalill regeringen med förslag. Denövervägande andelen av 16-19-åringarna studerar, de flesta i gymnasieskolan.Andelen studerande är bland l6-äringarna , medan den bland 19-åringarnaligger strax . Gymnasieskolans utbyggnad har varit dramatisk.Under perioden 1979-1983 togs 130000 fler in på gymnasieskolans linjer än underden närmast föregående . Denna utveckling speglar inle bara eltökat studieintresse ulan också de minskade möjlighelerna för ungdomar att fåarbeie efler . Reglerna om att ge 16- och 17-åringar förtur lillgymnasieskolans grund utbildning, vilka tillämpats för försia gängen vid intagningen inför inneva- 19 rande läsår, har haft entydlig effekt. För ell par är sedan utestängdes var Prop. 1985/86: 100 tionde sökande 16-åringfrån gymnasieskolan. Delta läsår är det endast Bil 10 av desökande 16- och 17- åringarna som inte falt plats på någon av de studievägar desökt. Den avsedda effekten - all gynna de yngsta - har alltsåuppnåtts. Behovel av insalser även för de närmast äldre är emellertid oförändralslort. Arbetslösheten bland unga har ökat sedan början av1970-lalel, oavsett om vi haft låg- eller högkonjunktur på arbetsmarknaden. Desom lämnar skolan utan gymnasial ulbildning har svårast alt fä arbeie, eftersomarbetsmarknaden inte längre lar emot korttidsutbildade ungdomar i samma utsträckningsom . Det är min bestämda uppfattning att vi under dekommande åren måsle anlägga en mer uttalad helhetssyn på deulbildningspolitiska och arbetsmarknadspolitiska åtgärderna för ungdomar.Utgångspunkterna bör vara all den sysselsältningsgaranti, som finnsutbyggd dels genom kommunernas uppföljningsansvar för ungdomar under 18 är,dels genom kommunernas skyldighet all anordna ungdomslag för alla arbetslösa18- och 19-äringar, kompletteras så att alla erbjuds en plats i gymnasieskolanföre . Detta synsätt underslröks ocksä vid riksdagsbehandlingen av1985 ärs budgetproposition där utbildningsutskottet (UbU 1984/85:18 s. 20)anslöt sig till uppfattningen alt det är angelägel atl alla utbildningssökandeunder bereds plats i gymnasieskolan. Enligt utskottets mening är detvidare naturligt alt de samhälleliga resurser, som ställs lillförfogande för sysselsättningsskapande åtgärder avseende ungdomar, vägs in ifinansieringen av en ökad omfatlning av gymnasieskolan. Elt steg i dennariktning är del förslag som jag lägger fram i det följande om en försöksverksamhelinnebärande all kommuner får möjlighet atl använda statsbidrag föruppföljningsinsatser till atl bygga ut sin gymnasieskola. Inom förbereds även merlångtgående förslag, som innebär en bättre samordning mellan de båda systemenmed kommunalt uppföljningsansvar (för ungdomar upp till ) och ungdomslag(för ungdomar mellan 18 och 20 är). Jag räknar med alt i annal sammanhangåterkomma lill dessa frågor. 4.2 Gymnasieskolans organisation och planeringssystem Deträcker inte med all ha en hög kapacitel i gymnasieskolan. Platserna måsle också läggas ul så atl de utnyttjas effektivt, dvs. så atl klasser och grupper i slörsta möjliga utsträckning fylls. Jag vill här erinra om den i är beslutade senareläggningen av tidpunkten för beräkning av statsbidraget till lärariöner (prop. 1984/85:100 bil. B 17., UbU 18, rskr 274). Jag räknar - i likhet med vad utbildningsutskottet anförde - med att denna åtgärd skall leda lill elt ralionelll utnyttjande av tillgängliga resurser. Så har l. ex. av olika rapporter framgått att kommunerna i större utsträckning än lidigare prövat den möjlighet, som i och för sig fanns redan förut, alt göra visst överinlag av elever. I den riktningen verkade också den rekom mendation regeringen gav länsskolnämnderna att på olika säll tillsammans med kommunerna pröva möjligheterna lill elt mer effektivt 20 Jag sermed tillfredsställelse på den ökade benägenheten Prop. 1985/86: 100 alt -givelvis utifrån lokala förutsättningar i de enskilda fallen - skapa en Bil10 så rationell organisaiion som möjligt bl. a. genom vissa överinlag avelever. Jag vill här också anmäla all jag avser all föreslåalt kommunerna fr. o. m. läsårel 1987/88 får möjlighet alt - ulan särskildomgång via beslul i länsskolnämnden - fatta beslut om överintag, där de såfinner lämpligt. Jag kommer att la upp denna fräga vid min anmälan av enproposition om etl schabloniserat syslem för statsbidrag till lärarlöner igymnasieskolan, som jag ämnar föreslå regeringen all förelägga riksdagenunder innevarande riksmöle. Jag kommer all i del sammanhanget föra fram förslagom även andra ålgärder ägnade alt öka kommunernas frihet atl hanteralillgängliga resurser för gymnasieskolan. Jag återkommer till denna frågaunder anslaget B 19. Bidrag till driften av gymnasieskolor (avsnitt 2.3). Flexibiliteten i gymnasieskolans organisation berorockså lill en del av hur planeringssystemet är utformat och tillämpas. Det finns nu åtskilliga undersökningsresultat som visaratt kopplingen mellan gymnasieskolans planeringssektorer och arbetsmarknadensbehov är svag. Arbetsgruppen för översyn av den gymnasiala yrkesutbildningen(ÖGY) har i rapporten (DsU 1985: 13) Yrkesutbildningen inför 1990-lalelåskådliggjort detla med flera exempel. I rapporten redovisas bl. a. en analys av folk- ochbostadsräkningen 1980 rörande dem som började gymnasieskolan 1976 och deyrkesområden inom vilka de arbetade. Analysen visar alt de som anställts inomell yrkesområde ofta har mycket olika utbildningsbakgrund. Enligt ÖGY:s rapport finns ocksä lydliga tendensertill breddning av befatlningsinnehäll och uppluckring av de yrkesroller somförekommer i en traditionell arbetsorganisation. Vidare dras slutsatsen all maninle bör koppla dimensioneringen av gymnasieskolan till arbelsmarknadsbehovinom olika områden pä samma sätt som man gjort . Jag räknar med alt fä förslag från ÖGY omhur bl.a. vissa planeringsfrågor bör lösas när det gäller den gymnasialayrkesutbildningen. kommer SÖ atl redovisa erfarenhelernaav nu gällande planeringssystem för gymnasieskolan, som trädde i krafl den 1juli 1983. I delta läge förordar jag inle nu annat än vissa justeringar i planeringssystemetinför /87. Dessa innebär mindre hårt lästa sektorsramar medslörre möjligheter atl regionall fördela om platser mellan direklramenssektorer. Jag utvecklar detla under anslaget B 19. Bidrag till driften avgymnasieskolor. Jag räknar med alt återkomma senasi inför nästa årsbudgetproposition med de förslag om ändringar i planeringssystemet som ÖGY: sförslag och SÖ: s redovisning kan föranleda. 4.3 Ungdomars olika förutsättningar och behov Detär självklart också viktigt all de ungdomar, som börjar gymnasiesko lan, fullföljer sin ulbildning. Vad jag anfört om överintag och smidi gare möjligheter att lägga ut platser bör underlätta situationen så lill vida atl fler ungdomar får chans att komma in pä sina förstahandsval. Hithör också frågor om skolarbetets organisation och skolans inre Prop.1985/86: 100 arbete. Innevarande läsår har en rad försöks- ochutvecklingsprojekt siar- Bil 10 tat efter beslut medanledning av propositionen om gymnasieskola i ulveckling (1983/84: 116, UbU 29,rskr4l2). Elt av syftena är att skapa en skola som alll bättre förmår la hänsyntill elevernas varierande behov och förutsättningar. Detla arbeie måste fortgå och uppmärksamtbalanseras mot kravet pä all gymnasieskolulbildningen håller hög kvalitet. Jag förordarnu ylleriigare stöd lill utvärdering av försöks- och utvecklingsarbetet. 1 delföljande föreslär jag även en rad åtgärder för all underlätta detla arbeie. Degäller l.ex.vissa resurser för slöd och hjälp, som reserveras enkom förgymnasieskolans elever, samt möjligheter lill långsam studielakt för vissaelever. På sikl bör insatserna kunna ge en avsevärd flexibilitet isludieupp-läggningen och underlätta för alla ungdomar atl fä en gymnasialutbildning som passar just deras individuella behov och förutsättningar.Därigenom bör också andelen ungdomar, som fullföljer en grundläggande gymnasialulbildning, kunna öka betydligt. 5 Vuxenutbildningen i utjämningsperspektiv Frånandra hälften av 1960-lalel och under omkring elt årtionde därefter beslutadesoch genomfördes en rad reformer på vuxenutbildningens område. Samtidigttillfördes ökade resurser. Resullalel blev alt vuxenutbildningen expanderadestarkt. Motiven bakom denna reformpolitik var flera. Denkanske kraftigaste drivkraften var atl ungdomsskolan vid denna tidpunktundergick en genomgripande ulveckling av såväl innehåU och organisaiion somomfatlning. Detla gav ett konkret och tydligt motiv för en utveckling också avvuxenutbildningen. Den utbildning som anses nödvändig för ungdomarna mästegivetvis vara viktig ocksä för de vuxna. Därtill kom alt införandet av enobligatorisk grundskola, tillsammans med en utbyggnad av gymnasieskolan ochvidgat tillträde lill den högre ulbildningen, innebar att det skulle komma alluppslå en utbildningsklyfta mellan generationerna. Jag kommer i del följande att utföriigt behandlajust vuxenutbildningens uppgift att medverka till större rättvisa i fördelningen av ulbildning mellan generationer och mellan individer. Jag gör det för att markera alt della är en av vuxenutbildningens viktigaste uppgifter, som inte fär eftersättas. De olika anordnarna av vuxenutbildning har traditionellt stor frihet alt själva avgöra inriklningen av sin verksamhet, men det är samiidigt väsentligt atl de tillsammans medverkar lill alt de av samhållet fastställda allmänna målen för vuxenutbildningen nås. Del finns , av skäl som jag återkom mer till, anledning atl i alla berörda kretsar diskutera vilka ålgärder som behöver vidtagas för atl vuxenutbildningen bällre skall uppfylla målel atl nå de stora grupperna av kortutbildade i vårt samhälle. Det förhållandel, all jag nu koncentrerar mig påfrägor kring utbildnings- Prop. 1985/86: 100 klyftan, innebär inle au jagbortser frän vuxenutbildningens övriga mål. De Bil 10 allmänna mål förvuxenutbildningen som tidigare fastställts av bör ligga fast. Det ärsåledes självklart alt vuxenutbildningen måsle kunna tillgodoseutbildningsbehoven också för det ökande antal personer som har fållgrundskoleutbildning och ulbildning på gymnasial nivä och i vissa fall också påhögskolenivå, men som behöver fortsatt ulbildning. Inte minsl kommervuxenutbildningens uppgift all ge möjlighet lill kompletteringsutbildning förbehörighet lill högskolan atl vara väsentlig även fortsättningsvis. Dennauppgift kan komma atl få ökad belydelse vid ell genomförande av de förslag somfilllrädesutredningen (U 1983:03) har redovisal i betänkandet (SOU1985:57) Tillträde lill högskolan. Utbildningsklyftanskaraktär kan illustreras på flera olika sätt. Följande tabell visar skillnaderna i formellutbildning mellan olika åldersgrupper. Siffrorna avser ochanger procentuell andel med viss formell utbildningsnivå i olika åldersgrupper. längre än nio år därav m. högsk.utb. Av tabellen framgår klart effekterna av de senasteårtiondenas ulbyggnad av ungdomsskolan. infördes successivt iSverige under omkring etl årtionde, och det finns därför inte någon skarpåldersgräns under vilken hela befolkningen har fått grundskoleutbildning. Deallra flesta som är har minst nioåriggrundskoleutbildning, medan stora andelar av dem som är barahar folkskoleutbildning. Av tabellen framgår ocksä, all det är få somstannar på den utbildningsnivå som representerar. Också inom deäldre generationerna har alltså de flesta med ulbildning i realskola,enhetsskola eller grundskola skaffat sig någon form av ytteriigare ulbildning. Om man jämför dagens situation med den som råddevid mitten av 1970-lalet, får man en bild av i vilken takt förändringarna sker. 1975 hade av landets vuxna befolkning en formell utbildning motsvarande högsl nio är. hade denna siffra sjunkit till . Orsaken till denna förändring är lill en viss del att finna i de vuxenulbildningsinsatser som aorts under de mellanliggande åren, men i allt väsentligt speglar den det förhållandet atl mellan de två åren har älta årsklasser hunnil gä över från 23 Andelen personer i förvärvsaktiv älder Prop. utangrundskoleutbildning minskar snabbt. Detta gör del än mera angelä- Bil 10 get inom vuxenutbildningen klarare prioriterar i synnerhet de kortutbildadesom fortfarande har kvar i arbetslivel. deltydligt alt en allt större del av vuxenulbildningsinsatserna bör ligga på nivåer ovanför . Ett viktigt motiv för denöverbryggande utbildning, som syftar till att att ge vuxna sammautbildningsmöjligheter som dagens ungdomar, är att åstadkomma större rättvisamellan generationerna. molsvarande rältvisemotiv för en forlsallöverbryggande utbildning gäller för de många ungdomar, som av skilda skäl inteutnyttjar eller förmår utnyttja utbildningsmöjligheterna i och gymnasieskolan. Även efter elt fullföljande av denutbyggnad av gymnasieskolan som jag berört i etl föregående avsnitt, kommer detatt återstå en grupp ungdomar som inte har utnyttjat denna möjlighet. Orsaken lill atl rällvisemotivelhar fåll så slor plats i diskussionen om behovet av överbryggande utbildning ärvetskapen atl utbildnings- och kunskapsnivån är av stor betydelse för andravälfärdsfaktorer. God utbildning och goda kunskaper är en av de viktigasteförutsättningarna för atl individer och grupper av individer skall kunna hävdasig på arbetsmarknaden och i samhället i övrigt, liksom för självförtroendeoch delaktighet i olika skeenden. Eftersom frågorna kring rättvisa ifördelningen av ulbildning har spelat sä stor roll för de olika vuxenutbildningsreformerna,ansåg min företrädare del naturligt alt låta undersöka vilka effekter somvuxenutbildningen i verkligheten hade haft i detta avseende. Utvärderingen av 1970-talets vuxenutbildningsreformer tillkallades f.d. arbelsmarknadsrådet SuneÅhlén som särskild utredare för alt se över vissa frägor rörandevuxenutbildningen. 1 hans direktiv (Dir. 1983:60) framhölls att behoven hosgrupper med kort ulbildning särskilt skulle beaktas. Utredaren har i oktober1985 överlämnat betänkandet (Ds U 1985: 10) Vuxenutbildning. 1970-taletsreformer - en utvärdering. Belänkandet remissbehandlas f. n. Jag vill i della sammanhang peka pånågra intressanta uppgifter i betänkandet. En mycket slor andel av Sverigesvuxna befolkning deltar i någon form av utbildning. Enligtmaterial som återges i betänkandet deltar åriigen av alla svenskar iåldern i minst en studiecirkel. Någol färre, eller , deltarunder året i någon form av personalutbildning. 1 fackliga kurser deltar knappt5 %, i högskoleutbildning (varav flertalet har gått direkt frångymnasieskolan), i komvux/grund-vux , i arbelsmarknadsutbildning (AMU)och i folkhögskolekurser . Kvinnor deltar i vuxenulbildning ibetydligt större utsträckning än män och det är uppenbart atl vuxenutbildningen utgör ett av de främsta medlen för kvinnor atl komma ul på den öppna arbetsmarknaden. Om man utesluterhögskoleutbildning, så är del generella draget, att Prop. 1985/86: 100 vuxenutbildningennår störsi andelar av befolkningen i åldrarna är Bil 10 med kulmen iäldersskiklel , där deltagandet ligger . Denna bild gäller,mer eller mindre utpräglat, för nästan alla slag av vuxenulbildning. Denjämnaste åldersfördelningen uppvisar studiecirklarna, och del beror på altstudieförbunden lyckas relativt bra med atl rekrytera äldre deliagare.