prop · G9033 · 1985-12-31 00:00:00 — Den avgörandebristen i förslaget är enligt förbundet att skyddet för rennäringen kommer attgälla endast i förhållande till verksamheter som regleras i det urvalspeciallagar som föreslås anknutna till NRL. Turismen och skogsbruket, vilkaenligt förbundet är de två enskilda verksamheter som mer än andra innebärhot mol rennäringen, lämnas utanför lagens tillämpningsområde. Fleraremissinstanser tar upp frågan om promemorieförslagets ställning i förhållandeull rennäringslagen. Enligt vattenöverdomstolen synes denna lag tillförsäkranäringen ett mer omfattande skydd gentemot exploaterings-intressen än den ipromemorian föreslagna bestämmelsen. Slorumans kommun hävdar att rennäringensbehov av skydd bäst tillgodoses genom rennäringslagen samt genom allrennäringen tillförsäkras ett inflytande i planeringsprocessen. Rennäringslagenär i första hand en skölsedag, vars huvuduppgift är att 58 reglera förhållanden i samband med rennäringensbedrivande. nämndetidigare innehåller rennäringslagen för vissa områden också regler Prop.1985/86; 3 om den hänsyn markägare skall ta till renskötseln. De omräden det ärfråga om är de s. k. årelruntmarkerna, dvs. i huvudsak renbetesfjällen i Jämtlandslän och områdena ovanför odlingsgränsen i och län.Den som äger eller brukar mark inom dessa områden får enligl 30 §rennäringslagen i princip inte ändra användningen av marken på ett sätt sommedför avsevärd oiägenhei för renskötseln. Verkan av den bestämmelsen förtasemellertid i viss mån genom att den, enligt 30 § andra stycket, inte hindraratt mark används i enlighet med fastställd delaljplan eller för företag varstillåtlighet skall prövas i särskild ordning. Mitt förslag om särskilda regleri NRL för renskötselområden innebär en förstärkning av rennäringens ställning ikommunernas planering och i mål och ärenden enligl de lagar som anknyts tillNRL. Genombestämmelserna i och NRL ges kommunerna goda möjligheler alt styrasamhällsbyggandel på ett frän allmän synpunkt lämpligt sätt. Detta gäller inteminst i fråga om lokalisering och utformning av anläggningar och områden förturismen. De nu föreslagna bestämmelserna bör ge berörda samebyar ettinflytande pä kommunernas fysiska planering och på beslut om planer ochexploateringsätgärder m.m. enligt de lagar som anknyts till NRL i områden somär av betydelse för renskötseln i de olika samebyarna. Närdet sä gäller frågan om avvägningar mellan renskölselns och jord-ochskogsbrukets intressen, vilken tagits upp av flera remissinstanser, innebärpromemorieförslaget som jag ser det ingen förändring av gällande rätt. Detberor pä att - som jag har nämnt - lagen om skötsel av jordbruksmarkoch skogsvårdslagen inte anknyts till NRL. Förutsättningarnaför svenskt fiske i har minskat . betydelseför det svenska fisket har ökat. Vidare har det kustnära fisket fått ökadbetydelse. Behovet av varaktigt skydd för repro-duktionsomräden för fiskuppmärksammas nu mer . Exploateringsåtgärder i form avvattenkraftsutbyggnad och vattenöveriedningsföre-tag, annal byggande i vattenoch i strandområden med tillhörande utfyllnader saml utvinning av sand ochgrus i strandområden och under vattnet kan, som också framhålls i promemorian,ha betydande påverkan på fisket. a. har de strömmande vattnen med sinabestånd av lax och öring påverkats. Försurningen har medfört allvarliga konsekvenseri vissa insjövatten. Problemsom sammanhänger med utsläpp av föroreningar från tätorter och industrier harunder senare år kunnat bemästras allt bättre. har frågor omkonsekvenserna för vattenmiljön och för fisket av t. ex. dikning av våtmarkeroch användning av gödselmedel uppmärksammats. Som även föreslagits ipromemorian, bör mot denna bakgrund NRL innehålla en bestämmelse som anger att mark- och vattenområden som är av betydelse för fiskenäringen så långl möjligt skall skyddas mot åtgärder som kan påtagligt försvära näringens bedrivande. Prop.1985/86; 3 En nödvändig förutsättning för enlivskraftig fiskenäring är att det finns ell fullgott skydd för reproduktions-, uppväxt- ochfängslomräden som har avgörande betydelse för näringen. Detta är enligt minmening en fräga av nationellt intresse. Jag förordar därför att det, i enlighelmed promemorieförslaget, införs en bestämmelse som innebär atl omräden som ärav riksintresse för fiskenäringen skall skyddas mot sådana förändringar sompåtagligt kan försvåra näringens bedrivande. Jag vill nämna att liksom i sina remissvar hävdar att fritidsfiskets behovav skydd bör beaktas pä etl bättre sätt än vad promemorieförslaget ger uttryck för.Det skydd som enligt mitt förslag bör tillkomma yrkesfisket kommer emellertidenligt min bedömning i stor utsträckning också fritidsfisket till del. Detgäller särskilt skyddet för reproduktions- och uppväxtområden. Några särskildaföreskrifter som tar sikte på fritidsfisket anser jag därför inte vara behövligai den nu aktuella bestämmelsen. Jag ålerkommer lill fritidsfisket när jag tarupp skyddet för mark- och vattenområden som är av betydelse för friluftslivet. Även annan biologisk produklion än de traditionellaareella näringarna är beroende av en långsiktig tillgång till särskildaarealer. Biologisk produktion i vattenområden i form bl. a. av odling avmusslor och fisk blir allt vanligare och kan på få betydelse förekonomi och sysselsättning. Även algodling kan komma att få ekonomisk betydelse. Detär därför angeläget att områden där vattenbruk bedrivs eller där det finnssärskill goda förutsättningar för vattenbruk skyddas mot att tas i anspråk förannan verksamhet. Jag vill här också hänvisa till de rapporter som utarbetatsinom den s. k. styrgruppen för vattenbruk, som tillsalts av forskningsrådsnämndenoch delegationen för samordning av havsresursverksamheten. Mot bakgrund avvattenbrukets ökade betydelse finns del enligt min mening anledning att ta inen beslämmelse i NRL som ger elt skydd för områden som används för eller harsärskilt goda förutsättningar för vattenbruk mot åtgärder som påtagligt kanskada näringens bedrivande. Vattenöverdomstolen anser att vattenbruket ipromemorieförslagel har premierats på ett alltför onyanserat sätl i förhällandelill andra vattenföretag, l.ex. bortledning av yt- och grundvatten förjordbruksbevattning. Domstolen pekar på de konkurrenssituationer som uppkommerdå för vattenbruket erforderligt vatten skall tas från vattendrag med lågvattenföring eller från mindregrundvattenförekom-sler. Eftersom vallenbruk i regel fordrar godvattenomsättning, kan den föreslagna regeln enligt domstolen fä till följd atten i jämförelse med vattenbruk lönsammare jordbruksbevattning inte fär kommatill stånd. Vattenöverdomstolen anser att en konkurrensregel bör ge det lönsammasteföretaget företräde. Vattenöverdomslolenssynpunkter ger mig anledning att här något ut- 60 veckla hur jag ser på deavvägningar som mäste göras i konkurrenssitua- tionersom den beskrivna. Av den tidigare föreslagna allmänna avväg- Prop. 1985/86; 3ningsregeln följer atl mark- och vallenområden skall användas för det eller deändamål vartill de är mest lämpade med hänsyn till beskaffenhet, läge samtföreliggande behov. Företräde skall ges sådan användning som är lämplig frånallmän synpunkt. De verksamheler som tas upp i de följande bestämmelserna i 2kap. a. den nu föreslagna bestämmelsen - har där getts försteg framförandra verksamheler och intressen i avvägningssituationer. De kan, som jagtidigare har sagt, ses som etl slags förhandsbesked om hur avvägningar enliglden allmänna avvägningsregeln normalt bör utfalla. Om man bortser frän denationella intressena, ger reglerna en möjlighet till avvägning genom att deangivna verksamheterna eller inlressena skall skyddas "så långt det ärmöjligt". Jag ålerkommer i specialmotiveringen närmare tilldeuttryckssätt som används men vill redan här säga att i detta uttrycknaturligtvis även ligger atl ekonomiska lönsamhetsbedömningar skall göras. konkurrenssituation kan således olika verksamheter på grund av skyddskravetfå vidkännas ökade kostnader för alternativ lokalisering eller särskildaskyddsåtgärder. Hur slora merkostnader som det kan bli fråga om bör bero påhur stort det allmänna intresset är av att verksamheten i fräga kommer tillstånd. I den mån rimliga alternativ inte föreligger och det frän allmänsynpunkt är angeläget att en verksamhet kommer till stånd, finns möjlighet atttillåta verksamheter som är oförenliga med det motstående"priviligierade" intresset. Jag vill stryka under atl ett områdeslämplighet från allmän synpunkl för en viss verksamhet skall bedömas i ell långsiktigtperspektiv, I det fall som vattenöverdomstolen tar upp föreligger konkurrensom en resurs mellan två verksamheter som båda anses vara av allmänt intresseatt främja. I en situation där del inte finns uirymme för att tillgodose bådaverksamheternas behov pä etl tillfredsställande säll, torde det oftast vararimligt frän såväl allmän som enskild synpunkt att ge företräde ät det mestlönsamma utnyttjandet av den resurs som näringarna konkurrerar om. Jag villskjuta in att det valda exemplet nog sällan förekommer i praktiken. Ettvattendrag av det slag vattenöverdomstolen skisserar, med låg vattenföringunder vegetationsperioden, torde endast undantagsvis vara av en beskaffenhetsom gör vattenbruk till en lämplig användning. Itillståndsprövningen för ett vattenbruksföretag bör naturliglvis först ochfrämst ligga att tillse att del aktuella vattenområdet har en lämpligbeskaffenhet för del aktuella ändamålet. Häri ligger naturligtvis också altbeakta vattendragets ekologiska tålighet för vattenbrukets miljöeffekter. Mantorde kunna utgä frän att ds kommuner där intresset för vattenbruk är stortkommer alt i sin översiktsplan ange de områden som anses lämpliga för sädanverksamhet och där kommunen finner det förenligt med en lämplig utveckling altvattenbruk bedrivs. Au bevattningsbehovet för jordbruksföretag som gränsarlill sådana områden i rimlig utsträckning skall kunna tillgodoses ligger i dengrundläggande avvägningsregelns föreskrift om hänsyn till föreliggande behov. Jag vill här ocksä anknytatill de synpunkter som framförs av Vattenbru karnas riksförbund, som framhåller att vattenbruket utgör en viktig resurs för landel när det gäller att utveckla lönsamma företag och att därmed 61 Prop,1985/86; 3 Delsvenska vattenbruket har också expanderat snabbi , menkonflikter med andra vattenintressen har enligt riksförbundet medfört attodlingsföretagen inie har kunnat etableras eller expandera i den takt som hadevarit önskvärd för att efterfrågan på svenskodlade produkter skall tillgodoses.Eftersom vattenbruket är en biologisk produktion, vars produktionsresultattill myckel stor del beror av de naturliga förutsättningarna (vattenkvalitet,vattendjup, skyddat läge m. på odlingsplatsen, sä står det enligtriksförbundet ocksä klart att vattenbruket mäsle få möjligheter att använda devattenområden som är lämpliga för denna produktion, och inte enbart varahänvisat till de omräden som "blir över" då andra vattenanvändarebevakat sina intressen. Med hänsyn till attvattenbruket är en näring under utveckling, anser jag det för egen del varaangeläget atl berörda myndigheter särskilt uppmärksammar behovet av skyddenligl den föreslagna bestämmelsen för de områden utmed våra kuster och i vårasjöar och vattendrag som har goda naturiiga förutsättningar för vattenbruk. 3.6 Naturvård, kulturminnesvård och friluftsliv Mitt förslag: INRL tas in bestämmelser till skydd för mark- och vattenområden som harbetydelse från allmän synpunkt på grund av områdenas naturvärden ellerkulturvärden eller med hänsyn till friluftslivet. Sädana omräden skall sålångt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt skada natur- ellerkulturmiljön. Behovel av områden för friluftsliv i närheten av tätorter skallsärskilt uppmärksammas. Bestämmelserna ger ett särskilt starkt skydd förområden som är av riksintresse för naturvården, kulturminnesvården ellerfriluftslivet. Promemorieförslaget:Överensstämmer i sak med milt förslag (se promemorian s. 6163 och 7475). Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser som yttrat sig i frågan tillstyrkerpromemorieförslagel. Bl.a. och några kommuner anserdock att särskilda regler för områden som är av riksintresse inte behövs ochatt de angivna intressena således inte skall kunna föranleda att stateningriper i den kommunala planläggningen enligt PBL. och vissa kommuner kan kulturminnesvårdens slällningbehöva förtydligas. Åtskilliga kommuner och länsstyrelser önskar en utförligarebelysning av frågan om urval och avgränsning av områden som är av riksintresse. Skälen för mitt förslag:Den långtgående förändring av natur- och kulturmiljön i vårt land som bliviten följd av industrialisering och urbanisering och av stordriften i jord- ochskogsbruket är en av många faktorer som har aktualiserat behovet av skydd avsådana inslag i natur- och kulturmiljön som uppfattas vara särskilt värdefulla.Bedömningen av vad som har skyddsvärde har successivt förändrats. miljöer,som tidigare betraktats som relativt vardagliga, ha stort allmänt Prop.1985/86:3 intresse. I odlingslandskapet gäller det t. ex. ängen och hagmarken.När det gäller naturmiljön kan olika våtmarker tjäna som exempel. I stadsmiljönvärdesätts numera ocksä bostads- och arbetsmiljöer som för något decenniumsedan ansågs vara helt ointressanta från kulturhistorisk synpunkt. Vårbebyggeisemiljö har vuxit fram . Den har ofta storakulturella och historiska värden. Den kulturhistoriska byggnadsvärden hartidigare främst varit inriktad på vården av enstaka, särskilt värdefullaobjekt. har dock de värden som finns bevarade isammanhängande kulturmiljöer uppmärksammats alltmer vid sidan av dentraditionella monument- och objektvärden. En annan viktig förändring är atlurvalet av objekt och miljöer inte enbart är en fråga för experter, utanbelydande vikt fästs vid allmänhetens och de politiska organens uppfattningarom vad som är värdefullt. Naturvårdinnefattar skydd av värden i natur- och kulturlandskapet genom bevarande,hänsynstagande, skötsel och restaurering. Den vetenskapliga naturvården syftartill att skydda och vårda ett sä rikt bestånd av naturmiljöer att det finnsmöjligheter för allmänheten och forskningen atl studera och förstå hur natur-och kulturiandskapel har uppställ och förändrats. Den sociala naturvårdeninriktas främsi på atl tillgodose allmänhetens behov av omräden medrekreationsvärden och goda förutsättningar för friluftsaktiviteter. Mångfaldi natur- och kulturmiljön beroende på kombinationer av olika natur- ochbebyggelsetyper gör vissa omräden särskilt attraktiva för friluftsliv. Andrafaktorer som har betydelse för friluftslivet är områdets läge, landskapsbilden,intresseväckande företeelser och områdets kapacitet för friluftslivsutnyttjandemed hänsyn lill storlek, attraktivitet, tålighet mol störningar och slitage m.m. Variationsrikedomen, särskilt genom inslag av vatten och våtmarker liksomväxlingar mellan skog och öppen mark, är också av slor betydelse. Somkonstateras i promemorian har åtskilliga inslag i de senaste decenniernassamhällsbyggande medfört minskad tillgäng pä områden för rekreation ochfriluftsliv i de slörre tätorternas närhet. Trafikleder och flygplalser,kraftledningar, industri- och arbetsområden, stormarknader, soptippar,deponeringsplatser och upplag har minskat de lämpliga områdena för rekreationoch friluftsliv och i vissa fall gjort alt de har blivit svåranvändbara. Stadsbyggandet väntasunder få en inriktning mol förtätning och komplettering av den befintliga bebyggelsen. Ökade exploa- teringsanspräk torde därvid komma att riktas mot friomräden och parker inom den samlade bebyggelsen. Grönområden i direkt anslutning lill be byggelsen har stor belydelse för trivsel och välbefinnande. Med hänsyn till klimatet i lälorterna och för stadsbebyggelsens ventilation kan grönområ den utgöra "lungor" i den eljest sammanhängande stadsbebyggelsen. Sammanhängande stråk av naturmarker genom tätorten och ut i kringlig gande naturområden utgör en viktig resurs i många svenska städer. Sär skilt för den stora grupp människor som har begränsad rörlighet lill följd av 63 Prop.1985/86: 3 ålder, handikapp eller begränsade ekonomiska förhållanden ärdet viktigt med tillgång lill naturmark nära bebyggelsen. Ilikhet med vad som framförs i promemorian anser jag det vara angeläget atlmark- och vattenområden som är av betydelse på grund av naturskönhet ellervetenskapliga och kulturella värden eller med hänsyn till frilufislivei. gesett skydd som innebär att de i första hand används för ändamål som är förenligamed dessa värden. Även frän samhällsekonomiska synpunkter är det ett påtagligtiniresse alt slå vakt om en god nalur- och , kulturmiljö. Del gäller inte minsti områden där turismen är av stor belydelse för den bofasta befolkningensförsörjning. Ett sådant synsätt kommer också till uttryck bl. a. iriktlinjerna för rekrealionspolitiken. Nyabehov måste emellertid kunna tillgodoses när det gäller markens och vattnetsanvändning. Del är därför nödvändigt att acceptera fortlöpande förändringar inalur- och kulturmiljön. Förändringarna måste dock prövas och sättas in i ettlångsiktigt sammanhang. Så långt del är möjligl bör exploateringsverksamhetstyras till sädana platser att de mark- och vattenområden som har särskiltstora värden frän bevarandesynpunkl skyddas mol ingrepp. Motden här bakgrunden bör 2 kap. NRL innehålla en beslämmelse till skydd förområden som är av betydelse från allmän synpunkt på grund av nalur- ellerkuliurvärden eller med hänsyn till friluftslivet. Sådana omräden bör skyddasmot åtgärder som påtagligt kan skada natur- och kulturmiljön. Av bestämmelsenbör vidare framgå att behovet av områden för rekreation nära tätorter särskiltskall beaktas. Enligtgällande riktlinjer i den fysiska riksplaneringen bör naturvärdens ochkulturminnesvårdens viktigare intresseområden i landet hävdas särskilt motförändringar som kan skada bevarandevärdena, bl. a. därför att områdenarepresenterar värden som inte kan återskapas eJler ersättas om de en gångförstörs. Vidare bör områden som är särskilt värdefulla för friluftslivetskyddas. Kuster och stränder bör inte undandras allmänt utnyttjande genom t.ex. bebyggelse som utsläcker allemansrätten. Genomden bestämmelse som jag föreslog ges omräden av betydelse förnaturvårds-, kulturminnesvårds- och friluftslivsintressena ett generelltgrundskydd. Sådana områden som är av riksintresse för naturvärden, kulturminnesvårdeneller friluftslivet behöver ges ett särskilt starkt skydd. Den föreslagnabestämmelsen bör därför kompletteras med en särskild regel som anger attområden som är av riksintresse för de angivna intressena skall skyddas molåtgärder som påtagligt kan skada natur- och kulturmiljön. Jagvill här ta upp vissa frågor om valet av begrepp för att uttrycka de aktuellabevarandeintressena. Lagrådet har behandlat dessa frågor i anslutning till 2kap. 6§ i det remitterade förslaget och därvid anfört bl. a. följande: Iparagrafen används begreppen naturvård och friluftsliv var för sig. Lagrådel vill medanledning härav erinra om den belydelse som i tidigare lagstiftningsarbete lagtsin i ordet naturvård. 1964: 148 med förslag tillnaturvårdslag framhålls på s. 35 atl naturvärden inte kan ses som elt 64 självändamålutan att den ytterst syftar till att tillfredsställa mänskliga Prop. 1985/86; 3behov, såsom vetenskaplig forskning, ostörd upplevelse av vacker natur ochstärkande friluftsliv i därför lämpad miljö. Även åtgärder i syfte attsäkerställa naturområden för sistnämnda ändamål bör sålunda inrymmas underbegreppet naturvärd, framhålls det i propositionen. Denna betydelse avbegreppet naturvård vidhålls också i prop. 1978/79:110 med förslag tilländringar i skogsvårdslagen där det på s. 15 sägs atl begreppet naturvårdinnefattar bäde den vetenskapliga och sociala naturvården, dvs. ävenfriluftsliv och rekreation i olika former, varjämte erinras om att i begreppetnatur innefattas också den kulturpräglade naturen, l.ex. gamla lövängar ochbetesmarker. Det mä dock anmärkas att i 3§ lagen (1983:428) om spridning avbekämpningsmedel över skogsmark ordet "friluftslivet" används jämteordet "naturvården". Enligt lagrådets mening är det inte lämpligt alti NRL använda ett annat uttryckssätt än del som används i naturvårdslagen,särskill som bestämmelserna i 2 och 3 kap. NRL skall tillämpas enligt vad somär föreskrivet i bl. a. naturvårdslagen. Skulle det bli aktuellt att företa enallmän översyn av naturvärdslagen bör del nu berörda terminologiska problemetuppmärksammas och en mera enhetlig terminologi eftersträvas. I paragrafensandra stycke bör ordet "friluftslivet" utgå. 1 första stycketdäremot kan ordet "friluftslivet" särskilt anges eftersom bestämmelsenkan sägas innehålla en beskrivning av de olika komponenterna i begreppetnaturvård. Iförsta stycket talas om "vetenskapliga eller kulturella värden". Föratt det skall vara klart att del endast är markens vetenskapliga naturvärdenoch inte andra vetenskapliga ändamål för vilka marken kan utnyttjas som skallskyddas bör ordalydelsen i beskrivningen justeras. Pägrund av det anförda bör paragrafen ges följande lydelse. Mark-och vattenområden som har betydelse från allmän synpunkt på grund av områdenasnaturskönhet, vetenskapliga eller kulturella naturvärden eller kulturellavärden i övrigt eller med hänsyn till friluftslivet skall sä långl möjligtskyddas mol åigärder som kan påtagligt skada natur- eller kulturmiljön. Behovetav områden för friluftsliv i närheten av tätorter skall särskilt beaktas. Omrädensom är av riksintresse för naturvärden eller kulturminnesvården skall skyddasmot åtgärder som avses i första stycket. Medanledning av lagrådets synpunkter och förslag vill jag betona atl det ärangeläget att begreppsapparaten är sä enhetlig och enkel som möjligt så attmissförstånd undviks. Jag kan dela lagrådets kritik mot den utformningparagrafens första stycke gavs i lagrådsremissen. Jag kan däremot inte anslutamig till lagrådels förslag till utformning av paragrafen, bl. a. därför attbegreppsapparaten blir splittrad och att de kulturhistoriska värdena kanuppfattas som underordnade i förhällande till "kulturellanaturvärden". Jag anser dessutom alt det nya begreppet "kulturellanaturvärden" är mindre väl valt. Paragrafenbör utformas enkelt, med väl kända och accepterade samt i den praktiskahanteringen tillämpade begrepp. I första stycket bör därför endastbegreppen "naturvärden" och "kulturvärden" användastillsammans med begreppet "friluftsliv". I sak innebär inte dettanägon ändring i förhållande till del remitterade förslaget. Medanledning av lagrådets förslag till utformning av paragrafens andra stycke vill jag erinra om atl man i arbetet med den fysiska riksplaneringen 65 5 1985/86. Prop.1985/86: 3 medvetet har angett friluftslivet skilt från naturvården i övrigt.Delta har ansetts befogat eftersom del bl. a. i vissa fall kan finnasmotsättningar mellan friluftslivsintressena och naturvården i övrigt. Jag ärdärför inte beredd alt frångå mitt förslag pä denna punkt. Genomvad jag nu har föreslagil uppnår man även en överensstämmelse mellan uttryckeni första och andra styckel vilket enligl min uppfattning gör bestämmelsenentydigare och lättare att tillämpa. Närjag tidigare talade om skydd för områden av betydelse för yrkesfisket framhölljag att det föreslagna skyddet också kommer fritidsfisket till del. Som jag därredovisade, anser bl. a. och fritidsfiskares riksförbundalt fritidsfiskels och därmed främst handred-skapsfiskels intressen måslebeakias pä elt bättre sätt än som skett i promemorieförslaget. Jag anser dockatt fritidsfiskets intressen, utöver de som är gemensamma med fiskenäringens,bör sammankopplas med fri-luftslivsfrägorna. De av mig föreslagnabestämmelserna till skydd för omräden av betydelse för bl. a. friluftslivetbör således vara tillämpliga också på de reproduktions-, uppväxt- ochfångstområden som har särskild belydelse för fritidsfisket. Närdet gäller tillämpningen av de nu föreslagna beslämmelserna vill jag anknytatill vissa synpunkter som tagit upp.