prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — fär ha terminalåtkomsl lill detcentrala skatteregistret i fråga om uppgifter enligt 5 och 6 §§ samt 7§ I, 3och 4, Kronofog-defnyndighel i del län där ell mål är registrerat för exekutivaåtgärder får vidare ha sådan terminalåtkomsl i fråga om uppgifter enligt 7 § 7,8, 12 och 13, Terminalåtkomslen får avse den som är registrerad som gäldenärhos kronofogdemyndighet eller make till gäldenären eller annan som sambeskattasmed gäldenären. I fråga om uppgiften enligt 7§ 1 får terminalåtkomslen avseockså den som är delägare i fåmansföretag där någon som avses i iredje meningenär delägare. ' Senaste lydelse 1983: 143, ''Senaste lydelse 1983: 143, 215 som är lUlsynsmyndigtiei enligt lagen(0000:00) om näringsförbud får ha terminalåtkomst till det centrala skatteregistrelifråga om uppgifter enligt 5 och 6 §§ saml 7§ 1-4, 7-10, 14, 17 och 18.Terminalåtkomslen får avse den som ålagts näringsförbud. Prop.1985/86: 126 Denna lag träder i krafl den förordningom ändring i förordningen (1980: 420) om Härigenom föreskrivs alt 6§ förordningen (1980:420) omnäringsförbudsregister skall ha nedan angivna lydelse. Underrättelserom de uppgifter som förs in i näringsförbudsregislret och om de ändringar somsker i registret skall fortlöpande sändas till 1. akliebolagsregistrel, 2. handelsregislren, 3. deföreningsregisler som avses i lagen (1951: 308) om ekonomiska föreningar. Underrättelserom de uppgifter som förs in i näringsförbudsregislret och om de ändringar somsker i registret skall fortlöpande sändas till 1. aktiebolagsregistret, 2. handelsregislren, 3. deföreningsregister som avses i lagen (1951:308) om ekonomiska föreningar, 4. dekronofogdemyndigheter som är tillsynsmyndigheter enligt 13 § lagen (0000:00) omnäringsförbud. Denna förordningträder i kraft den Bilaga 6 Prop. Sammanställning av remissyttrandena övernäringsförbudskommitténs betänkande (SOU 1984:59) Näringsförbud 1 Allmänna synpunkler.......................................... 218 2 Förutsättningarna förnäringsförbud. Grovt åsidosättande av åligganden som näringsidkare. Brott.Underlåtenhet all belala skatt m.m. Påkallat från allmän synpunkt........................................................ 266 Den som faktiskt utövar ledningen av näringsverksamhet, m.m.Vissa befattningshavare hos näringsidkare som är juridisk person 296 4 Näringsförbudets innebörd.Förbud mot all idka näringsverksamhet. Förbud mot att faktiskt ulöva ledningenav näringsverksamhet, m.m. Förbud mot att inneha vissa befattningar hosjuridiska personer m.m. Förbud mol att arbeta hos närslående och i den gamlarörelsen. 5 Förfarandel m. m. Ansvarigamyndigheter och det rättsliga förfarandet. Tillfälligt näringsförbud m.m............................................ 318 6 Tillsynen över dem som meddelatsnäringsförbud. Tillsynens omfattning och inriktning.Samarbete mellan myndigheter m. m. Ändring i skalteregisleriagen.Resursfrågor. 7 Överträdelse av näringsförbud.Övergångsbestämmelser 353 Under rubrikenhar sam- Prop. 1985/86:126manförts dels m.fl. organisationer, vilka avgett ettgemensamt yttrande, dels vissa ytterligare organisationer, vilka anslutit sigtill del gemensamma yttrandet. Organisationerna är följande; , , grossislförbund.Näringslivels delegation för marknadsrätt. (), , , ,och städentreprenörers förbund. Hovrättenhar tidigare avgivit yttrande till över belänkandet (SOU1984:8) Näringstillstånd. I yttrandet uttalade hovrätten atl näringsförbudtorde vara ett bättre sätt atl komma tUl rätta med den ekonomiskabrottsligheten än etl system med näringstillstånd i vissa branscher. Tingsrättengodlar i stort kommittéförslaget. Några smärre justeringar -en del av sakligart och andra av redaktionell natur - föresläs dock. Tingsrätten vill dockframhåUa att värdet av tingsrättens ställningslagande när del gällergodtagandel av föreslagna tillsyns- och kontrollfunktioner är begränsat eftersomtingsrätten saknar erfarenhet i dessa hänseenden. Idelta sammanhang vill tingsrätten även uttala atl den delar kommitténsvärderingar när denna avvisar tanken på atl införa omvänd bevisbörda i vissabrottmål (s. 268 ff) och för näringsförbudsfallen (s, 250), Tingsrättenansluler sig också lill den av kommittéledamolen i särskiltyttrande redovisade uppfattningen att del bör göras en översyn avnäringsidkar- och arbetstagarbegreppen i syfte att skapa enhetiiga regler ochen förutsebar lagtillämpning, Tingsrättendelar kommitténs uppfattning att del från samhällets sida finns behov av attkunna hindra illojala näringsidkare från att utöva näring och alt näringsförbuddärvid kan vara en verksam metod. Möjligheten atl besluta om näringsförbudinnebär emellertid etl väsentligt avsteg från principen om näringsfrihet. Detär därför viktigt att rältssäkerhetsaspek-terna noga beaktas. Tingsrätten anseratt kommitténs förslag uppfyller rimliga krav på rättssäkerhet. Utvärderingav beslämmelserna om näringsförbud i konkurslagen. Utredningen har gjort enförtjänstfull genomgång av den hittillsvarande tillämpningen avförbudsbeslämmelserna. Genom det material som har tagits fram har kommittén fåttmöjlighet alt diskutera olika problem på ett verk- Utredningens kommentarer - i detta och andra av- snitt- lill olika avgöranden synes vara väl motiverade och ägnade alt Prop.1985/86: 126 underiätta den framlida tillämpningen av förbudsinstitutel. Enpåtaglig svårighet när det gäller atl bedöma den nuvarande lagstiftningen ochta ställning till en framtida utformning är den korta tid som gått sedanlagstiftningen trädde i kraft. Erfarenheterna i denna tingsrätt är ocksåbegränsade, vilket försvårar bedömningen. Enligttingsrättens uppfattning är del tre problem som i den praktiska tillämpningenhar framträtt som särskill påtagliga. Del första är att alllför lång lid oftaförflyter från del behovet av förbud klarläggs i enskilda fall tills förbudmeddelas. Det andra är alt praxis är så påtagligt ojämna, vilket frånrättssäkerhetssynpunki är betänkligt. Del tredje slutligen är att övervakningenär uppenbart bristfällig. Resursbristen och del ansträngda stalsfinansiella lägetgör det svårt all komma till rätta med lidsutdräkten och den bristfälligaövervakningen. Däremol bör del vara möjligt att åstadkomma en jämnare praxis. Kommitténuttalar pä s. 114 att det är angeläget i alt näringsförbudsärendena ges högprioritet. Tingsrätten vill med skärpa framhålla att detta inte är ett sätt attkomma till rätta med en resursbrist. Frän en eller annan synpunkt är alla -eller nästan alla - mål angelägna. Redan har i olika sammanhang understrukitsatt mål om ekonomisk brottslighet, mål om narkotikabrott, mål mot tilltalandesom är berövade friheten, mål mol ungdomar, mål mot tilltalade som fortsättersin brottsliga verksamhet, mililärmål och mål om våld mol polisman bör haprioritet. Skall alla dessa mål las med förtur kommer övriga mål alt fördröjaskraftigt. Situationen är knappast rimlig. Näringsförbudsom instrument mot oegentligheter inom näringslivet. En brist i belänkandet äratt kommittén inte ställer och besvarar den viktiga frågan i vad månnäringsförbudet faktiskt i väsentlig grad kan bidra till att begränsaoegentiighelerna inom näringslivet. Tingsrätten vill något uppehålla sig viddetla problem. Detframgår av kommitténs bedömningar atl åtskilliga oegentligheter f.n. inteföranleder näringsförbud bl.a. pä grund av kravet att konkurs skall inträffainnan förbud meddelas. Även om detta krav tas bort kommer självfalletåtskilliga missbruk atl förbli utan reaktion därför alt de inte uppdagas. De inte alltför många fall som har upptäckts och föranlettnäringsförbud kan på sätt och vis sägas vara exempel på förbudsinstilutelsmisslyckande. Förbud ifrågasätts ju inte förrän oegentligheter redan är ettfaktum. Allvarligare är emellertid att sä många har överträtt meddelade förbudantingen direkt eller med anlitande av bulvan. Om man dessutom beaktar att endel av de övriga förmodligen skulle ha avstått från att driva näringsverksamhetäven om förbud inte hade meddelats, kan det med skäl ifrågasättas om förbuden irealiteten har nägon betydelse. Kommitténantar visserligen att förbudsinstitutel kan ha allmänpreventiva effekler mentingsrätten finner detta tveksamt. De förfaranden som det är fråga om är iallmänhet belagda med straff, ofta frihetsstraff. Det finns knappasl anledningall anla att risken för näringsförbud blir elt ytterligare avhällande moment avbetydelse i sådana skuationer. Inte heller i de fall näringsförbud kan följaulan att broll föreligger synes risken för förbud kunna ha någon egentligeffekt. De vinster som kan uppnås genom oegentligheterna är alltför slora föratt ett eventuellt näringsförbud, som lätt kan kringgås, skall upplevas somavskräckande. Dettainnebär emellertid inte att tingsrätten ställer sig avvisande till näringsförbudsinstilulet. Det är uppenbart att den allmänna opinionen ser myckel allvarligt på upprepade oegentligheter och missbruk av näringsfri- 219 heten, Detla är i sig ettstarkt skäl för näringsförbud. Den situation som Prop. 1985/86: 126föreligger är i själva verkel densamma som man finner i fråga om motiven förstraff. Man bör även när del gäller näringsförbud ha klart för sig de verkligamotiven och inte.göra sig överdrivna föreställningar om vad man kan uppnå. Kommitténtar upp en rad problem som skulle kunna vara förenade med näringsförbud.Tingsrätten kan i stort instämma i kommitténs överväganden så länge det ärfråga om en lagstiftning med begränsad räckvidd. Skulle del bli fråga om attanvända näringsförbud i större skala måsle bedömningen bli en annan. 1.5 Riksåklagaren (): Näringsförbudskommitténframlägger ett förslag till en särskild lag om näringsförbud. Förslagel harföregåtts av en översyn av den nuvarande regleringen av näringsförbud ikonkurslagen och en undersökning av näringsförbudets olika effekter. Åvenfrågan om näringsförbudet är etl verksamt medel mot ekonomisk brottslighet ochandra oegentligheter i samband med näringsverksamhet har därvid analyserats.Kommittén har enligt min mening gjort elt utomordentligt gott arbete. Dennoggranna utvärderingen av hur gällande regler fungerar i praktiken utgör ettutmärkt underlag för att kunna bedöma behovet av en ändrad lagstiftning. Ävenom förslaget inte skulle leda till lagstiftning ger betänkandet god vägledningnär det gäller att tillämpa de nuvarande reglerna om näringsförbud i konkurslagen. Somframgår av betänkandet får näringsförbud som instrument för atl bekämpa grövreoegentligheter inom näringslivet anses accepterat hos såväl allmänheten som hosmyndigheter och andra organ. Några principiella betänkligheter motnäringsförbudet i dess nuvarande form har knappast framförts. I mångahänseenden har, som kommittén funnit, det nuvarande sysiemel med näringsförbudfungerat väl. Emellertid har kommittén även konstaterat väsentliga problem ochbrister. Det gäller främst i fråga om kontroll, bevismöjligheter, gränsernamellan tillåtna och otillåtna handlingar för den som ålagts näringsförbud,långsamheten i förfarandet samt vissa brister i rättstillämpningen, Kommitlénsanalys och bedömning är här enligt min mening riklig. Kommitténsförslag innebär i vissa hänseenden utvidgningar medan del i andra avseendenulgör skärpningar och preciseringar. Totalt sett gör jag den bedömningen attkommitléns förslag, om de genomförs, kommer atl ställa ökade krav på bl.a,åklagarväsendet. Eftersom åklagarväsendel redan med nu gällande lagstiftninghar stora svårigheter att uppfylla de krav som kan ställas känner jag migtveksam till ett lagstiftningsförslag som ytterligare vidgartillämpningsområdet. Från mera allmänna utgångspunkter skulle jag viljaframföra följande synpunkler på hithörande frågor. Detär självfallet angelägel att den ekonomiska brottsligheten inom näringslivet motverkas i största möjliga utsträckning. Som kommittén anfört är därvid näringsförbudet elt värdefullt hjälpmedel. Institutet bör således finnas kvar. Möjligheter finns sannolikt också alt förbättra och utveckla systemet. För alt syftet med lagstiftningen skall kunna nås är del emellertid av vikt alt utredningsresurser finns och att övervakning och kontroll av de personer som ålagts näringsförbud fungerar på avsett sätt. I annat fall blir förbudel föga verksamt. Effektiviteten av näringsförbudsin stitutet är således bl, a, beroende på respektive myndigheters insatser och i hög grad avhängig av vilka resurser som myndigheterna kan förfoga över för utredning av sådana fall där näringsförbud kan komma i fråga och 220 kontrollav att utdömda näringsförbud efterievs. Resursfrågan är med Prop, 1985/86: 126andra ord av väsentlig betydelse när frågan om en utvidgning av gällandenäringsförbudsregler nu las upp lill diskussion. Del framgår av belänkandetatt stora brister föreligger bl. a. när det gäller myndigheternas möjligheteralt få de nuvarande näringsförbudsreglerna atl verka effektivt. Mot denbakgrunden kan det ifrågasättas om del i första hand är nya och utvidgadesanktioner som behövs. Enligt min mening är det mera fråga om alt myndigheternahar de resurser som erfordras för all tillgodose de krav som lagstiftningenställer på dem. Del bör i delta sammanhang framhållas alt den förstärkning pååklagarsidan med ett tjugofemtal EKO-ljänster som skett under de senaste årenhar varit etl värdefullt bidrag för att öka åklagarväsendets slagkraft. Dennu aktuella lagstiftningen har endast funnits . Del kan därför görasgällande alt en utvärdering av hur lagstiftningen fungerar i praktiken inte kanbli hek rättvisande efter så . Bl.a, kan det hävdas att en fasldomslolspraxis inte har hunnit växa fram, för få fall har varit uppe lilldomstols prövning osv. Enligt min mening saknar denna argumentering inte skälför sig. Som riksåklagaren tidigare anfört vid kontakter med kommittén bordemöjligen erfarenheterna av nuvarande regler om näringsförbud avvaktasytterligare någon lid, innan en utvidgning övervägs. Riksåklagaren har i dettasammanhang särskilt pekat på vissa oklarheter i lagstiftningen (se s. 457). Enhel del av de brister i gällande reglering som kommittén pekat på är emellertidav sådan nalur all de omgående bör kunna rättas till. Med hänsyn härtill serjag inte något hinder mot att redan nu överväga förbättringar inäringsförbudslagstiftningen i dess helhel. 1Sverige råder i princip näringsfrihet. Som redovisats i betänkandet har frånflera håll hävdats att en utvidgning av institutet näringsförbud fär ses som enallvarlig inskränkning i denna frihet. a. frän riksåklagarens sida hardetta påpekats såsom en principiell nackdel. Med hänsyn lill alt principen omnäringsfrihet genombrutits på flera andra områden och då intresset av altmoverka grövre ekonomiska oegentligheter inom näringslivet väger så tungtfinner jag dock inte att invändningar i detla hänseende bör medföra att manavstår från atl om möjligt effektivisera näringsförbudsinstilulet. Enbetydelsefull fråga när man överväger en förändring och utvidgning avnäringsförbudet är om polis och åklagare skall vara exklusiva när det gällerutredning och talerätt. är så förhållandet trots alt brott inte är enförutsättning för atl en person skall kunna åläggas näringsförbud. Visserligenär del ovanligl alt frågan om näringsförbud kommer upp ulan att i varje fallmisstanke om brott i samband med konkurs har uppkommit, men den omständighetenatt möjligheten finns gör att principiella invändningar kan riktas mot attpolis och åklagare tas i anspråk för icke brottsutredande verksamhet. Dessainvändningar kan i ännu högre grad göras gällande mot kommitténs förslag, sominnebär en utvidgning av området för näringsförbud. Motbakgrunden av del anförda ärjag inte beredd atl tillstyrka kommit téns förslag till ett utvidgat näringsförbud såsom del kommer till uttryck i förslagets 1 §, Jag återkommer senare till de invändningar som jag har i denna del, I likhet med kommittén finner jag del emellertid angelägel att söka effektivisera systemet med näringsförbud. Kommittén har på många punkter föreslagit ändringar som enligt min mening är väl ägnade att bidra till en säkrare och mer enhetlig rättstillämpning. Dessa förändringar i kombination med ökade resurser hos berörda myndigheter kan antas kom ma att bidra till ett effektivare utnyttjande av näringsförbudet som sank tionsmöjlighet mot grövre ekonomisk brottslighet inom näringslivet, 221 Näringsförbudskommillénhar föreslagit atl reglerna om näringsförbud Prop. 1985/86: 126 skall las upp ien särskild lag. Kvar i konkurslagen blir endasl den nuvarande bestämmelsen i199 a § om konkurskarantän. Del är enligt min uppfattning logiskt att manbehåller denna bestämmelse i konkurslagen eftersom den endast aktualiseras isamband med konkurs. Med hänsyn till att konkurs som förutsättning föråläggande av näringsförbud i övrigt slopas i förslaget har jag inte någonerinran mot att dessa regler bryts ut ur konkurslagen. Några systematiskanackdelar synes inte följa av delta, 1.6 Överåklagaren i : Näringsförbudskommitténhar i sitl belänkande om näringsförbud i myckel skingrat det dunkel som råttnär det gäller tillämpningen av 199 § konkurslagen. Etl mycket förtjänstfulltarbete är utfört och det finnes anledning till all i huvudsak ansluta sig lilldet förslag kommittén framlagt. Sålunda tiUstyrkes bestämmelsernas överförandetill särskild lag. 1.7 Länsåklagaren i : Enligtförslagel har institutet näringsförbud renodlats genom alt det gjorts oberoendeav om konkurs inträffat. Del är därför naturligt att bestämmelserna däromutgör en särskild lag. är relativt nytt och fast praxis ännu intehunnit utbildas kan man förvänta sig att lagen kommer att behöva överses iframtiden innan näringsförbudet nått full effektivitet. Enligt min mening kanemellertid förslagel i allt väsentligt läggas till grund för lagstiftning. Enförutsättning för att etl meddelat näringsförbud skall komma att efterlevas äratt myndigheternas tillsyn fungerar på ett tillfredsställande sätl. Del har föråklagarna framstått som uppenbart att överträdelse av ett näringsförbud varitnästan omöjligt atl beivra beroende pä bristande tillsynsinsatser menhuvudsakligen p.g.a, att förbudel kunnal kringgås genom bulvaner, 1.8 Länsåklagaren i : Dennu gällande lagstiftningen på områdel trädde i kraft så sent som den 1 juli1980. Det var då en ny lagstiftning som inte hade en tidigare motsvarighet.När helt ny lagstiftning skall tas i bruk uppstår alltid i begynnelsenrättstillämpningsproblem. Förarbetena till nu gällande lagsliftning ger förhållandevisringa ledning. Oaktat dessa problem har ändå ett relativt stort antal förbudmeddelats och lagstiftningen har således i hög grad kommit lill praktisktillämpning. Härigenom har även en viss praxis utvecklals. Det kan därförfinnas skäl atl fundera över om erfarenheterna av nuvarande lagstiftning ärtillräckliga för alt redan nu utvidga reglernas tillämpningsområde, IKommitténs förslag är rekvisiten för näringsförbud förhållandevis all mänt och oprecist skrivna. Kommitténs förslag till lagtext har därigenom kommit att fä drag som liknar sådan administrativ lagstiftning där besluten fattas efter en lämplighetsprövning och inte efter en rättsprövning. Sådan lagstiftning kännetecknas av att den inte exakt uttrycker lagstiftarens uppfattning om vilka effekter lagstiftningen ska få utan överiämnar den frågan till de som ska tillämpa lagen. Detla innebär i sin tur alt lagen kan komma atl lillämpas olika beroende på vilka värderingar som för tillfället råder i sarnhället. Vad som "är påkallat från allmän synpunkt" är juinte något som en gång för alla är givet. En sädan lagstiftningsteknik är självfal- 222 letur rättssäkerhetssynpunkt inte tillfredsställande inom sådana för den Prop.1985/86: 126 enskildamänniskan så ingripande lagstiflningsområden som exempelvis näringsförbud.Brislen på exakthet i lagtextens utformning kan ej heller uppvägasav att förarbetena till lagen förses med en mångordig utläggning omvad som egentligen menas med lagtexten. En lagtext om näringsförbud somska fylla krav på förutsebarhel och rättssäkerhet för den enskilde blir mednödvändighet mera omfattande till sin volym än Kommitléns förslag ochställer därigenom också större anspråk på lagstiftaren. Sådanakrav bör med fog kunna ställas beträffande elt område som näringsförbud, vilketi så hög utsträckning bygger på rättsliga bedömningar och avgöranden. Sammanfattningsviskan följande förhållanden framhållas. Den nuvarande lagstiftningen pä områdethar varit gällande så kort lid att några slutsatser om lagens effektivitetinte med säkerhet kan dras. lagen varit i kraft har likväl enviss praxis utformats som skulle bli utan värde om lagen ändrades. Kommitténsförslag till lagtext har brister ur rättssäkerhetssynpunkt. Dessa förhållandenleder lill all kommitténs förslag i sin nuvarande utformning inte bör läggaslill grund för en ny lagstiftning om näringsförbud. 1.9 (): Rikspolisstyrelsenhar ställt sig tveksam till införandet av näringstillstånd för visst slag avnäringsverksamhet som ett effektivt medel i kampen mot den ekonomiskabroltslighelen. Enligt styrelsens uppfattning är det däremot hell uppenbartatt samhället skall kunna förhindra personer, som inte följer denäringsrällsliga bestämmelsen, atl i fortsättningen få drivanäringsverksamhet. ställde sig också positiv till införandetav beslämmelserna om näringsförbud för konkursgäldenärer. 1.10 (): Kommitténhar på ett förtjänstfullt sätt analyserat näringsförbudet i dess nuvarandeuiformning och tillämpning och har gjort en värdefull probleminventering samthar presenterat ett väl underbyggt förslag, BRÅ godlar kommitténs förslag göra några påpekanden. Ävenom BRÅ förslår kommitléns ställningstagande atl samla näringsförbudet i enlag, kan ändå en användning av näringsförbud som sanktion inomspecialstraffrätten diskuteras. Bestämmelserna om näringsförbud kunde dåinarbetas i respektive lag. Om tillsynsmyndigheterna har näringsförbudet somen sanklionsmöjlighel torde uppmärksamheten skärpas jämfört med omnäringsförbudet finns i en särskild lag. En viss risk med näringsförbudet kanannars vara den att sakmyndighelerna frestas låta bli att använda de medel manhar i förlitan pä atl näringsförbud ändå skall komma till stånd efterhänvändelse också från flera andra myndigheter -en "samlad bedömning"är ju i praktiken inte sällan en ansamling av skäl som, tagna var för sig, intenär så att säga ända fram, Avslulningsvisvill BRÅ understryka betydelsen av alt ell utbyggt näringsförbud kompletterasmed en skärpt bulvanlagstiftning. Utan en sådan blir lätt de föreslagnaåtgärderna verkningslösa. Reservation;Ledamoten av rådets styrelse Körlof har anslutit sig lill Ollens reservation (betänkandet s. 445-446), övriga reservationer, se avsniti 2.12. 1.11 Datainspektionen: Prop. Kommitténhar utfört alt förtjänstfullt juridiskt utredningsarbete som i flera avseendenkan vara värdefullt även i andra sammanhang, bl.a. för datainspektionensställningstaganden vid tUlämpning av kreditupplysningslagen och inkassolagen.Sålunda kan l.ex, kommitténs klarläggande av näringsidkarbegreppet uigöraunderiag för en närmare avgränsning av begreppei personupplysning kontra förelagareupplysningi kreditupplysninglagen. Vidare kan kommitléns resonemang om avveckling av dennäringsförbjudnes näringsverksamhet ligga till grund för hantering hosdalainspektionen då liUslånd atl bedriva inkassoverksamhet återkallats och denberörda inkassoverksamheten skall avvecklas, 1.12 (): Näringsförbudskommitténhar på ett utomordentligt sätt gått igenom hela den gällandenäringsförbudslagsliflningen. Förutom de sakliga och laglekniska ändringar somföreslås innebär betänkandet därför också en omfattande diskussion om den nugällande lagstiftningen. Belänkandet kommer följaktligen att ha stort värde fördomstolar, åklagare och andra också vid tillämpningen av de bestämmelser sominte föreslås bli ändrade i sak. RSV ansluter sig i alll väsentligt till deförslag kommittén lagl fram. Verket tillstyrker därför förslagel till ny lag omnäringsförbud. Härutöver anförs följande.