prop · G903109 · 1985-12-31 00:00:00 — Cm den förändringen genomförsskulle det mycket väl kunna bli så att en viss laestämd egensändnirmg både är en sändning till bostäderi enliämmelserna i kabelsändningslagen och en fri sändning till en eller flera offentliga lokaler. Tillden (3el sändningen sker till bostäder kan den förutseskomna att vara ujnderkastad innehållsreglersyftande till ungefärligen detsamma san bestämmelserna i biografförordningen. Ett krav på förhandsgranskning i fråga om sändningen till offentliga lokalerskulle då vara liktydigt med ett krav på dubbel kontroll. Detta synes föga meningsfullt. Framför allt är det emellerticS från de sandandes synpunkt som fråganan förhandsgranskning måste ses. De rättssubjekt som enligt katelsändningslagen kan få bedriva egensändningar är dels de lokala kabelsändarföretagen - iprincip ett i varje konmun - och dels var och en som är svensk medborgare, svensk juridisk person ellerutlänning som har hemvist i ochsom med kabelsändarföretaget eller nätinnehavaren har träffat avtal om rättatt ensam få sända i en kanal i kabelnätet. När det gällertänkbara intressenter :'l fråga om sådana avtal, har bl.a. vissatidningsföretag nämnts. Såväl för kabelsändarföretaget somför varje arman sändande måstedet vara mycket svårt att skaiffa sig kunskap om allaoffentliga visningsmiljöer som finns inotn tillståndsområdet,vilket ju kan omfatta en hel konnun. De säncJandekan därför inte anses ha praktiska möjligheteratt se till att inte det vanliga programutbudet, som är avsett förmottagning i henroen, också blir föremål för offentlig visning,. Inte heller kan en sändande anses ha möjlighetatt hålla sig informerad om huruvida verksamheten i en viss för allmänhetentillgänglig lokal skall betraktas scm allmän sammankomst elleroffentlig tillställning eller ingetdera. Om det i dessa fall krävdes förhandsgranskningav egensändningarna för offentlig förevisning, skulle följden kunna befaras bli, attde sändande generellt inte vågade låta dessa sändningar innehålla annat material än sådant somvar förhandsgranskat. Främst av nuangivna skäl har jag koranit till uppfattningen att en ordningmed förhandsgranskning av sådana egensändningar för offentlig förevisning som också går tillbostäder i enlighet med bestämmelserna i kabelsändningslagen skulle fåoacceptabla följder. Jag föreslår därför ett uttryckligt undantag fråncensuren i fråga om dessa sändningar. Ettsådant undantag skulle uppenbarligen stå i god överensstämmelsemed det förhållandet att biografförordningen inte gäller defilmvisningar som förekomner i allmäntelevisionen. Vadskulle då den aktuella regeln betyda i praktiken? Det är avhängigt avvad som avses med trådsändnningar till bostäder "i enlighet medbestämmelserna i" kabelsändningslagen. Iprincip kräver kabelsändningslagen som nämnts tillstånd för trådsändningartill bostäder. Tillstånd krävs dock inte för sändningar som - även om de är attanse som rundradiosändningar -inte når fler än"cirka femtio" bostäder. Det förslag som jag lägger fram i kap. 4 innebär attfrizonen enbart knyts till antalet bostäder och att detta antal bestäms till100. Både kabelsändningslagensregel och mitt ändringsförslag ger uttryck för tanken att den radiorättsligaregleringen inte bör cmfatta sådan sändningsverksamhet som får ansesvara av underordnad betydelse från raassmediesynpunkt. En ordning med tillståndspliktför alla trådsändningar skulle helt enkelt innebära enorimlig reglering. Mot denna bakgrund kan man skilja mellan följande tre fall av egensändning föroffentlig lEörevisning av filmer och videogram: A) Sändningen ärenbart en sändning för offentlig förevisning. B) Sändningen ärdels en sändning för offentlig förevisning,dels en sändning incm frizonen i fråga om sändningartill bostäder. C) Sändningen ärdels en sändning för offentlig förevisning,dels en sändning till fler bostäder än vadfrizonen omfattar i enlighet med bestänmelsernai kabelsäindningslagen. Den regel som jag föreslår har avseende påfall c). Och regelns praktiska betydelse beror av vilken omfattning frizonen ifråga om sändningar till bostäder har. Ju större frizon, desto större censurområde.Och omvänt: jc mindre frizon, desto mindrecensurområde. Att inte ha någonfrizon alls skulle vara omrimligt. Den lösningenkan alltså inte väljas trots att den i och för sig skulle leda till ett minimum av censur. Den lösning som jag föreslår innebär att en egensändningför offentlig förevisning av filmer och videogram inte skall varaunderkastad censur, an sändningen också går till"fler än etthundra bostäder" i enlighet med bestänmelserna i kabelsändningslagen, men skall krävaförhandsgranskning i armat fall, ominte den undantagsregel som behandlas härnäst är tilläiiplig. Ändringsförslaget beträffandetillståndsplikten för sändningartill bostäder irmebär, som jag skall visa i kap. 4, inte någon entydig utvidgning av det fria sändnLngsutrynmet. I första hand bör det förslaget ses såatt tillståndsplikten anges på ett klarare och enklare sätt . Förslaget kan därmedinte anses ha någon direkt effekt på censuronrådetsomfattning. Utöver vad som tidigare anförts synes som skälför den föreslagna undantagsregeln i biografförordningen kunna åberopasatt den som enbart sänder till en eller flera offentligalokaler får förutsättas kunna ta reda på om de visnirvgar som förekoraner omfattas av kravet på förhandsgranskningeller inte. Samma antagande får göras i frågaom den scm sänder till offentliga lokaler ochtill 100 eller färre bostäder; verksamhetens tyngdpunkt synes här alltjämtvara sändningarna till offentliga lokaler.För den som sänder till offentliga lokaler och till fler än 100 bostäderi enlighet med bestämmelserna i kabelsändningslagen framstår däremot sändningarna till bostäder som det primära. Enligt vad som sagtskan det förutses att det för dessa sändningarkommer att gälla innehållsregler som syftar till ungefärligen detsamna som bestänmelserna i biografförordningen. Dessa regler kommer dåindirekt att kunna gälla också för denbiprodukt till bostadssändningarna som sändningarna till offentliga lokaler utgör. Det står givetvisklart för mig att det här framfördaförslaget bidrar till att göra regleringen i viss mån komplicerad. Jag vill också säga att jag ioch för sig har förståelse för kritik mot förslagetfrån den utgångspunten. Mot en sådan kritik kan det emellertid invändasvad jag har försökt visa, nänligen att en tekniskt sett enklarelösning leder till mer censur. Detanser jag vara ett alltför högt pris för enkelheten. Min bedömning ärdärför att den föreslagna undantagsregeln i biografförordningen ärnödvändig. Egensändningar som också sker till bostädermed stöd av tillstånd enligt radiolagen Sändningsrätt med stödav tillstånd enligt radiolagen har endastprogramföretagen inom . De tillstånd som företagen har gällerrätt att sända "radioprogram i rundradiosändning" (5 §första stycket radiolagen). Sändningsrättengäller således ocksåtrådsändningar. Avkoncernens fyra programföretag intresserar här endast de som sänderTV-program, dvs. () och (). Dessa företag torde använda sig av den särskildatrådsändningsrätten i högst begränsad omfattning. tordedetta huvudsakligen ha skett i samband med den försöksverksamhetmed lokala kabel-TV-sändningar som företagen deltagit i. En beskrivning av några avdessa försök har lämnats i massmediekonmitténs betänkande(SOU 1984: 65) Via satellit och kabel, avsnitten 10.1 och 10.2 (s. 205 ff). SVT:soch UR:s medverkan i den nämnda försöksverksamheten har varit naturlig med hänsyn tillatt inga andra företag haft lagliga mojligheter att syssla med trådbundnarundradiosändningar av TV-program. Genon lagen om lokalakabelsändningar förändras emellertid situationen. konmer därförsarmolikt den särskilda trådsändningsr ätten för SVT och UR att spela en än merblygsam roll än . Motdenna bakgrund kan man ställa frågan om det finns tillräckliga skäl atttynga biograf förordningen med ett särskilt undantag från trådsändningscensureni fråga om här avsedda egensändningar. Minuppfattning är dock att en sådan regel ärmotiverad; S\'T och UR skulle annars hamna i ett särnre läge än de rättssubjektsom omfattas av det diskuterade undantaget för sändningarenligt kabelsändningslagen. Förutomslopandet av tillståndstvånget i fråga om trådsändningar till andra lokaler än bostäder innebär mitt förslag ikap. 4 att både kabelsändningslagen och radiolagen skall göra detfritt att bedriva trådsändningar som inte når fler än 100bostäder. Med hänsyn härtill bör undantaget från trådsändningscensurenför SVT och UR kunna utformas så att det helt motsvarar vad som har föreslagitsi fråga om kabels.ändningslagen. Beträffande filmer och videogramsom av SVT och UR sänds enbart för offentlig förevisning bör det i enlighet härmed -liksom för varjeannan sändande - krävas Detsanma bör gälla i fråga om sådanasändningar av företagen som ärdels sändningar för offentlig förevisningoch dels sändningar inom frizonen för sändningartill bostäder. När det gällersändningar för offentlig förevisningsom också går till fler än 100 bostäder bör företagen däremotvara befriade från kravet på förhandsgranskning. I förhållande till vad som gällerinnebär vad jag sålunda föreslår att censurfriheten för SVT och UR i viss mån inskränks. Utan en undantagsregel skulle emellertidcensurfriheten för företagen inskränkas än mer. I och för sig skulledet visserligen vara möjligt att medge företagen censurfrihet även i fråga om sådan sändningsverksamhetsom för andra sändande rymner krav på förhandsgranskning av förekommande filmer och videogram. Självfallet talar dock principiella skäl mot att i frågaan en fri sändningsverksamhet göra skillnad i censurhänseende mellan SVT och UR åena sidan och alla andra sändande å den andra. Frånpraktisk synpunkt måste vidare beaktas att sådana trådsändningar som framför allt gäller offentlig förevisning fårsägas vara av mycket ringa vikt för SVT och UR med tanke på de uppgifter företagenhar enligt radiolagen och avtalen med staten. Enligt min mening bör det därför inte komna i frågaatt beträffande sådana sändningarprivilegiera företagen framför andra sändande.Vad som kan tänkas är en sådan regel san den son jag föreslår. Och jaganser som nämnts att den regeln har skäl för sig även om dess praktiska betydelse inte kan förväntas bli särskilt stor. 3.3.5 Vilka trådsändningar börradiolagens censurförbud avse? Jag har inte någotuttryckligt uppdrag att överväga vilken räckvidd censurförbudet i 8 §radiolagen bör ha. Vad jag tidigare föreslagit i frågaom censur av vissa trådsändningar kräver att förbudet i viss måninskränks. Därmed aktualiseras oundvikligen frågan on förbudetbara skall inskränkas så långt sorr, förslaget till ändringi biografförordningen kräver eller om regelns utformning skall baseraspå särskilda, enbart till censurförbudet hänförliga överväganden. För densenare uppfattningen talar närmast följande. Närradiolagen tillkom åberojiades som skäl förutformningen av 8 § särskilt princpen om "yttrancJefrihet iradio" (prop. 1966:149 s. 34). Även om det kan diskuteras vad man bör lägga in ide citerade orden, är det uppenbart att Kan inte i första harxä tänker på olikasorters videoanvändning. videK)användning i from av trådsändingartycks över huvud taget inte ha tilldragit sig lagstiftarens intresse vidradiolagens tillkomst. Videoteknikenhar under senaie år fått en allt större spridning. Bl.a. fråndistributionssynpuinkt torde videon ha betydande fördelarframför filmen. Fortsatta tetaiska förbättringar kan också förutsesliksom att mediet finner nya användningsområden. Även om en hel del av videoanvändningenfår betraktas som trådsändningar i radiolagens mening, faller det sig från endrasynpunkter än denna formaljuridiska mest naturligt att jämföra videonmed filmen, för vilken det inte gäller något lagfästcensurförbud utan motsatsen -statens biografbyrås censur. Att från 8 §radiolagen ta bort exempelvis alla trådsändningar för offentlig förevisning av filmer och videogram skulle därförknappast hindra att paragrafen också i fortsättningen väl tillgodosåg principen om yttrandefrihet i radio. Jaganser således att det finns skäl som talar för att 8 § radiolagen i fortsättningen inte alls bör gälla trådsändningarför offentlig förevisning av filmer och videogram. Aandra sidan skulle en sådan utformning av paragrafen inskränkacensurförudet mer än den av mig föreslagna ändringen i biografförordningen kräver. M3tdet kan invändningar göras, särskilt som det inte uttryckligen begärts attjag skall behandla frågan. Till saken här också attradiolagsutredningen är en expertutredning med till stor deljuridiskt-tekniskt betonade arbetsuppgifter. Medhänsyn till vad jag nu har sagt vill jag inte föreslå längre gående ändringari censurförbudet än som behövs för att mitt förslag till ändring i biografförordningen skall kunnagenomföras. Dettainnebär för trådsändningarnas del att jag anser att 8 § radiolagenbör ta vid så snart man koraner utanför det område sombiografförordningen föreslås omfatta (se avsnitt 3.3.4). För det första föreslås alltså attcensurförbudet fortfarande skall gälla alla trådsändningar som avser armat änoffentlig förevisning av filmer och videogram. För detandra föreslås fortsatt censurförbud i fråga om trådsändningarför offentlig förevisning av filmer och videogram om 1. sändningen är envidaresändning av en rundradiosändning eller av en sändning från ensatellit i fast trafik eller 2. sändningen är enegensändning som också sker till bostäder med städ avtillstånd enligt radiolagen eller i enlighet med bestämnelsernai lagen om lokala kabelsändningar. Ispecialmotiveringen skall jag ta upp ett par lagtekniska aspekter på regelnsutformning. 1985/86:109 4 FRIA OCH TILLSTAnDSPLIKTIGA TRAdSÄNDNINGAR Somdirektiven till mig visar (avsnitt 2.3) är det begreppet rundradiosändningsom här står i blickpunkten. Med rundradiosändning förstås enligt1 § radiolagen en radiosändning eller trådsändning"som är avsedd att mottagas direkt av allmänheten,om sändningen icke är avsedd endast för en sluten krets, varsmedlemmar äro förenade genom en påtaglig gemenskap av annatslag än ett gemensamt intresse att lyssna på eller se sändningen". Detförhållandet att en sändning anses vara enrundradiosändning eriligt radiolagen, medför att deti princip fordras tillstånd av offentlig myndighet för den (se5 § radiolagen). vidare har den ordningen gällt attrundradioverksamheten varit förbehållen (de fyra programföretageninom koncernen). Andra rättssubjekt har således inte kurmat ges sändningstillstånd. När det gäller trådsändningarnaförändras emellertid denna situation efter årsskiftetgenom att lagen om lokala kabelsändningar börjar gälla. Dennärmare innebörden av beändningutvecklas i radiolagens förarbeten (prop., 1966:149 s. 31-32 och 36-37).Bl.a. anförs där att det inte har kunnat korana i fråga attbestämma begreppet så att varje sändni.ng som är avsedd för en viss grupp av personer faller utanför begreppet.En sändning som är riktad till en viss grupp anges böra fallautanför rundradiosändningsbegreppet endast om gruppen verkligen kananses som en sluten krets. Särskilt framhålls att de som bor inom ett bostadsområde inteendast av den anledningen kan anses utgöra en sluten krets. Somframgår av mina direktiv ges i lagmotiven vissa exempel på sändningarsom enligt departementschefen bör resp. inte bör anses utgöra rundradiosändningar. 1 fråga oro TV innebär exemplifieringen att överföring tillandra orter av sportevenenang eller koranentarer till sådantevenemang, specialtelevision för bostadsområden eller stadsdelar och s.k. pay-TV bör ansesutgöra rundradiosändningar. Såbör däremot inte anses vara fallet med television inomett varuhus eller med specialtelevision för undervisningsändamål, förpatienter på sjukhus, för att underlätta för publiken vid offentliga evenemang att följa medvad som händer eller för passagerare på båtar ochandra färdmedel som tidsfördriv eller information. l fall som dessa "ochliknande" sägs det att sändningen får anses vara avsedd att tas emot av en slutenkrets, vars medlemnar är förenade genom en påtaglig gemenskap av annatslag än ett gemensamt intresse att lyssna på eller se sändningen,förutsättningar som inte anges föreligga ifall sådana som de san nämnts först i detta stycke. Ipraktiken har det n\ånga gånger visat sig svårt att tolka begreppetrundradiosändning. Delade meningar uppstår lätt om vadman bör lägga in i uttryck som "allmänheten"och "sluten krets". Vidare är att märka att man kan ha anledning att tala om en slutenkrets av personer i radiolagens mening även då det är fråga om en krets som är att hänföra tillallmänheten i detta ords vedertagna betydelse. Scm sådanaslutna kretsar räknas exejrpelvis kunderna i ett varuhus ellerpubliken på en idrottstävling. Detärsärskilt på trådsändningsområdet som tolkningssvårigheterna visat sig. Dettabelyses väl genom Högsta domstolens dom 1976 i det s.k. Skönstaholmsmålet (NJA1976 s. 95). Frågan i målet gällde omdet var att anse som otillåten rundradiosändning att en förening avde boende inom radhusområdet i södra hade anordnat lokala TV-sändningar över cmrådetscentralantennanläggning. Sändningarna kunde endast tas emot inom området. Dehade anordnats av gramskapsklubben i området, till vilken samtliga 150 hushåll varanslutna. Förutom program som grannskapsklubben själv hadeproducerat, visades bl.a. tecknade filmer och vissa reportage. Målet gällde således omde aktuella 150 hushållen skulle anses vara en så stormottagarkrets att den borde hänföras till "allmänheten" och- om detta befanns vara fallet - om kretsen likväl kurx3e anses som en"sluten krets" i radiolagens mening. Cm detta hade domstolarna heltolika mening. Tingsrätten fannatt sändningarna hade varit avsedda att tas emot av allmänhetenoch att nottagarkretsen inte var en sluten krets i radiolagens mening. Tingsrätten bedömde därför sändningarnasom otillåtna rundradiosändningiir. Hovrätten ansåg å andrasidiän att klubbmedleranarna utgjorde en sluten krets i radiolagens meningoch att de var förenade genom en påtaglig gemenskap av armatslag än ett gemensamt intresse att se sändningarna. Bl.a. uttalade hovrätten attgraimskapsklubben hade bedrivit verksamhet med en rad olikamedlemsaktiviteter och att klubbmedlemnarna inte kunde antas ha slutit sigsamman endast för att se sändningarna utan att dessa snarare framstod som ettkorplement till övriga aktiviteter inom klubben. Hovrättenmenade vidare att det förhållandet att vissa av de utsändaprogrammen inte varit direkt anpassade för mottagarnas behov och intressen i deras egenskapav klubbnedlenmar inte borde leda till annan bedömning. IHögsta domstolen inskränktes ansvarsyrkandet till att gälla sändningarnaav de program son grannskapsklubben inte hade producerat själv. Imotsats till underirtnserna fann HD att redan innebörden avuttrycket "allmänheten" medförde att sändningarnaföll utanför begreppet rundradiosändning. HDyttrade i sin dom bl.a. följande. Ensändning får anses vara avsedd för allmänheten iförsta hand i fall, då den kan mottagas av eller står öppen för enobestämd krets av personer, såsom fallet är t.ex. vid etersändning på en våglängd inomde våglängdsområden, som kan tas in på vanligamottagningsapparater, eller då abonnemang på trådsändning står öppet för envar som anmäler sig och förfogar övererforderliga anslutningsanordningar. Det nu sagda gäller även omt.ex. ett företag som arrangerar en trådsändning,som i praktiken är avsedd för envar som anmäler sig som abonnent, sökergenoro vissa yttre former, såsom krav på arrrälan till viss förening eller liknande, gekretsen av abonnenter sken av att tillhöra en i rättslig mening slutenkrets (jfr i fråga om motsvarande problem inom upphovsrätten NJA II 1961s. 47 f, 54 f). Om däremot den krets, för vilken en sändning är avsedd,enligt gängse kriterier verkligen är attanse son i rättslig mening sluten, lär sändningen- i allt fall om kretsen ej är särskilt stor - icke kurma anses vara i radiolagermening avsedd för allmänheten. När en sändning företages i flera led txjr bedömningenske för varje led för sig. Om t.ex. ett trådsändningsföretag sänder över ettstörre område och sändningen bl.a. mottages av en mindre radhusförening,vilken vidarebefordrar den till sina medlemmar, bör företagetssändning anses vara avsedd för allmänheten medan detta ej kan anses gälla föreningensvidaresändning till medlemnarna, om föreningen utgör en i gängse mening sluten krets. Desändningar det är fråga om i målet har skett över centralantennanläggningen i skönstaholmsbostadsområde och har alltså kunnat mottagas av samtliga150 hushåll inom området men ej nått utanför detta. Den omständigheten att mottagningsmöjligheternasålunda har varit lokalt begränsade på grund av den tekniska metod som använts för överföringentorde emellertid inte i och för sig utesluta att sändningarna kan anses havarit avsedda för allmänheten. Sändningarnahar anordnats av Skönstaholm. I målet har obestritt uppgivits att samtliga boende iområdet har varit anslutna till klubben. Denna har existerat under en lång följd av år ochbedrivit verksamhet i olika former för att tillvarataga medlemmarnas gemensammaintressen och stärka sanmanhållningen mellan dem och trivseln i bostadsområdet. Sändningarnahar ingått som led i denna verksamhet. På grund avdet nu anförda får det anses att sändningarna har varitanordnade för de boende i deras egenskap av medlemnar iGrarmskapjs-klubben och att de ej har varit avsedda att mottagas av allmänheten.De har alltså icke varit att hänföra tillrundradiosändning enligt 1 § radiolagen. HD:sdom kan inte uppfattas så att det generellt skulle vara tillåtet attbedriva trådbundna TV-sändningar till bostäder, om blottmottagarkretsen är begränsad till 150 hushåll. Tvärtomvisar domen tydligt att det var de speciella omständigheterna i fråga omgraanskappsklubben och dess verksamhet som ledde till att sändningarnatill de aktuella 150 hushållen ansågs kunna bedrivas fritt. Också när det gäller trådsändningartill andra lokaler än bostäder har begreppet rundradiosändninggett upphov till problem. Ett exempel härpå ger , avd. 6, dom , nr DB 125. Målet gälldeVM-matchen i professionell tungviktsboxning mellanMuhanmed Aii och spinks. Matchen, som ägde rum i i september1978, sändes via satellit till i , därifrån vidaretill mottagarstationer i , och och s«>danvidare i tråd till vissa lokaler, där matchenkunde ses på storbildskärmar. Trådsändningenbefanns av både tingsrätten och hovrätten utgöra rundradiosändning. Som skäl för den bedömningen anfördes bl.a. dels att den publik som kunde se natchenvisserligen var på det sättet avgränsad att den hefann sig inom en och sammalokal men att den ändå måste anses hänförlig till allmänheten, dels att det varit möjligt för var ochen att få tillträde till lokalen genom att i näraanslutning till entréerna lösa medlemsavgift i någon boxningsklubb och attkravet på medlemskap i boxningsklubb, som uppställts somvillkor för att få koima in, måste betraktas som tillkommet endast för att gesken av att publiken skulle utgöra en i radiolagens mening sluten krets. Videoanvändning iform av s.k. hotell-TV är ett annat exempel pk trådsändningsverksamhet,där ioegreppet rundradiosändning visat sig vara problematiskt. I sitt slutbetänkandediskuterar radiorättsutredningen det fallet, utredningen yttrar (SOO1981:19 E. 53): "Om en hotell innehavare vill ge sina gäster möjlighetatt se videogram i>å sina rum går detta bra om han placerar en videobandspelare ivarje rum. Om han däremot har bara en videobandspelare på sitthotell och sänder videobandets innehåll per tråd från sinbandspelare till de olika rumnen, kan det diskuteras om det inte är fråga omrundradiosändning." av det nämndaslaget torde emellertid förekomna i rätt betydande utsträckning och såvittbekant har sådan verksamhet inte i något fallförarilett rättsligt ingripande på den grunden att det skullevara fråga om otillåten rundradiosäindning.