prop · G903110 · 1985-12-31 00:00:00 — Utredningen föreslår att "av hänsyn lill deyrkesfiskare som har avgiftsfria markupplåtelser kan övervägas atl låta dem påoförändrade villkor få ha fortsatl upplåtelse på livstid". Detla förslagkan hell delas av riksförbundet, men bör kompletteras med möjlighet förfiskande i nästkommande generation att lill ett symboliskt arrendefortsättningsvis utnyttja dessa områden. 4 Principer för upplåtelse med nyttjanderätt Deflesta remissinstanserna delar i huvudsak utredningens förslag till principerför fortsalt upplåtelse av mark på kronoholmarna. Flera remissinstanser, däribland arrendenämnden iGöteborg, , planverket, är ense om atl upplåtelse medtomträtt är en lämplig nyttjanderättsform då staten inte vill överlåta markenmed ägen-derätt men ändå vill verka för permanentboende genom att skapabelå-ningsmöjligheler och samlidigt bevara en kulturhistorisk bebyggelsemiljö.Några remissorgan såsom domänverket, i gör dockbedömningen att upplåtelse med arrenderätt kommer att vara den vanligasteupplålelseformen även . påminner om atl dessförslag är avsett att skapa belåningsmöjligheter för byggnader bl. a. påkronoholmarna. Ifråga om de offentlig- resp. privaträtlsliga styrmedel som finns för att bevara en kulturhistorisk bebyggelsemiljö på kronoholmarna delar remiss instanserna utredningens bedömning. hade dock gärna sett alt utredningen också hade berört de generella regler med bevarandeinnebörd för ett verksamt skydd av en sådan miljö som lagts fram i förslaget lill ny plan- och bygglag. Lånsstyrelsen i och lån respektive bedömer all det redan finns till räckliga möjligheter all bevara bebyggelsemiljön genom de styrmedel m.m. som finns i gällande byggnads- och naturvårdslagstiftning. Betr. remissinstansernas inställning till utredningens förslag rörande och , se p. 7.1 i remissammanställningen. Remissinstanserna tillstyrker att arrendeavtalenskall upprättas i skrift- Prop. 1985/86: 110 lig form. Några, däriblandarrendenämnderna i och , i och , menar att en femårig löptid för arrendena är för kort. pekarpå att det finns ett behov av samordning mellan de statliga myndigheter somarrenderar ut mark på kronoholmar i fråga om upplålelsevillkoren inyttjanderättsavtal. Remissinstanserna tillstyrker all arrendeavgiftenskall vara marknadsanpassad, så exempelvis arrendenämnderna i ochLuleå och lånsstyrelsen i ooch län. harsamma grundinställning men pekar på behovet att kunna göra avsteg från principenom det är angeläget att bevara en genuin miljö. Beträffande behovet att göramotsvarande avsteg för yrkesfisket, se p. 3 i remissammanställningen. Påkronoholmar kan det ibland vara tveksamt om nyttjandet av egen byggnad påstatens mark innebär bostads- eller anläggningsarrende. För att bostadsarrendeskall föreligga måste den byggnad, som arrendatorn enligt upplåtelsen har rättatt uppföra eller bibehålla på arrendestället, kunna betecknas som bostadshusoch alltså kunna användas som bostad för permanent bruk eller åtminstone förfritidsändamål. Det räcker att huset får användas som bostad i endast ringaomfattning men del får inte användas i huvudsakligen annat syfte t ex förförvaring av fiskeredskap. Om en sjöbod får användas främst i sistnämnda syftemed anknytning till förvärvsverksamhet men vid enstaka tillfällen även förövernattning föreligger inte bostadsarrende utan anläggningsarrende. En byggnad, som inte är taxerad men ändå kananvändas lill bostad, kan vara föremål för bostadsarrende. Avsaknaden av taxeringsvärde,vilket fömtsätter att värdet är , har emellertid den betydelsenatt arrendatorn enligl 10:4 punkt I JB saknar besittningsskydd och - ommarkägaren endast vill ändra arrendevillkoren inte kan motsätta sigmarkägarens ändringskrav. 1 sådana fall kan arrendenämnden endast ha enmedlande funktion. Benefikaavtal och muntliga avtal Föratt bostads- eller anläggningsarrende skall anses föreligga krävs enligt 8:1 JBatt markens nyttjande sker mot vederlag. Vederlaget kan utgå genom ettengångsbelopp eller genom periodiska betalningar. Del kan också utgöras avtjänster eller annat. För båda avtalstyperna gäller också ati avtaletenligt 8:3 JB skall upprät tas skriftligen. Men kravet på skrifUig form gäller endast för avtal som har ingåtts efler 30.6.1968. Äldre muntliga avtal, som ej är benefika, är fortfa rande giltiga.Enligl punkt 5 i övergångsbestämmelserna till lag ändringar har vardera parten rätt att påkalla att avtalet skall avfattas skriftligt. Motpart som vägrar ingå skriftligt avtal kan tvingas till detta genom vitesföreläggande av fastighetsdomstolen. Iblandkan det vara tveksamt om ett muntligt avtal är giUigt eller inte. Prop.1985/86: 110 Ett muntligt avtal ingånget före är i och för sig giltigtmen kan ha upphört, om det efter nämnda fidpunkt har ändrats muntligen t ex ifråga om arrendeställets omfattning så atl det blir att anse som ett nyttavtal, som alltså för giltighet kräver skriftlig form. Vidare är ett gammalt,muntligt avtal utan vederlag inte gällande som arrendeavtal. Om detta avtalefler 30.6.1968 muntligen ändras så atl avgift skall utgå blir del inle någotarrendeavtal, eftersom del nya kravet pä skriftlig form inte har uppfyllts. För gamla muntliga avtal om bostads- ochanläggningsarrende saknas ofta överenskommelse om arrendetidens elleruppsägningstidens längd. Sådana avtal har genom lagändringen kommit att gällaför åt gängen med början och med uppsägningstid(Bäämhielm, Bostads- och anläggningsarrende s. 86 ff). I dagens läge kanalltså ett sådant avtal sägas upp först till . Mot motpartensbestridande kan man först därefter aktualisera avtalets upphörande ellerändradevillkor, varvid 10:5 och 6 JB gäller vid bostadsarrende (om bostadshus medtaxeringsvärde finns) och 11:5 vid anläggningsarrende (om enligt 11:4 annatinte avtalats). kan emellertid skriftligt avtal framtvingasmen villkorsändringar kan inte uppnås om inte parterna enas därom (Bäämhielm s.89). Önskar någon part skriftligt avtal och begärs villkorsändring,som motparten motsätter sig, får först skriftligt avtal upprättas med devillkor som redan gäller eller som parterna enas om. Först när detta avtal löperut kan den ena parten - efter att enligt gällande lagregler hasagt upp avtalet - påkalla villkorsändring. - 1 viss mån kan villkorsändringunder löpande avtalstid uppnås med stöd av 36 § avtalslagen. Utredningens uttalande på s. 159 - att nyttjanderätlshavarensannolikt inte behöver acceptera vilka villkor som helst för en fortsatlupplåtelse, om byggnadens ägare och staten är överens om att träffa ettskriftligt arrendeavtal - behöver alltså modifieras så atl arrendatorer medgiltiga avtal har laglig möjlighet att vägra godta ändringar av de villkor somgäller enligt del muntliga avtalet. Vid muntliga efter 30.6.1968 ingångna avtaloch äldre men vederlagsfria avtal kan jordägaren emellertid kräva att husägarenslyllar och avröjer marken. Husägaren kan inle motsätta sig detla men kan ivissa fall ha rätt till skadestånd, om det inte beror på honom att giltigtarrendeavtal inte har kommit fill stånd. En jordägare, som vill ersätta delmuntliga ogiltiga avtalet med ett skriftligt giltigt, bör för atl vara säker påalt undgå skadeståndsansvar inle fordra andra villkor än de som kan anses redangälla. Jordägaren bör dock kanske ha rätt att kräva att det i regelknapphändiga muntliga avtalet kompletteras med nya villkor, som är gängse vidifrågavarande avtalstyp och som husägaren skäligen bör godta. Om husägarenvägrar godta sådana villkor och skriftligt avtal av den anledningen intekommer till stånd, har han sig själv att skylla och kan inte få skadestånd. Omdäremot jordägaren begär skriftligt avtal med oskäligt villkor och husägarendärför vägrar ingå sådant avtal, torde jodägaren bli skadesiåndsskyldig. Vad gäller det av utredningen på s. 137 beskrivnaläget - att nyttjande rättsavtal inte alls föreligger med påföljd att husägaren knappast har några 85 förpliktelser mot statenoch l.ex. inte behöver betala avgift - torde staten . 1985/86: 110kunna kräva att husägaren avflyttar och avröjer marken. Häravföljer atl husägaren inte kan motsätta sig ett skriftligt avtal pä de av statenfordrade villkoren, oavsett om dessa kan anses skäliga eller ej. delar utredningens uppfattning (s.137) att skriftliga avtal bör upprättas. Detta gäller självfallet när detmuntliga avtalet är giltigt. Om avtalet är vederlagsfritt eller tillkommetefter 30.6.1968, kan staten välja mellan att upprätta skriftligt avtal ellerkräva att nyttjanderälten upphör. Arrendenämndenansluter sig till utredningens uppfattning (s. 12 och 138) att man bör upprättaskriftliga avtal som anger de villkor som normalt bör ingå i avtal avifrågavarande slag. Kontraktsformulär bör därför upprättas, som kan användasäven när särskilda förhållanden motiverar all en eller flera klausulerformuleras annorlunda än i normalfallet eller atl speciell fråga avtalsreglerassom annars inte behandlas i formuläret. Arrendenämndenhar ingen erinran mot de principer för arrendeavgiftens bestämmande somutredningen uppställer (s. I46ff) och vill understryka behovet av attallmängiltiga normer används. Det bör påpekas att om t. ex. kammarkollegiet tarut en låg avgift (s. 150), detla kan medföra att en arrendenivå tillskapas sominverkar på de avgifter som domärverket och andra upplålare kan la ut på sammaort. De riktmärken för avgifternas storlek som uppställsbör tillämpas inte endast då parterna ej kan enas om avgiften (s. 146) utanäven vid förhandlingarna direkt mellan parterna bl. a. därtör all enfrivilligt överenskommen men felaktig avgift kan påverka arrendenivån på ortenoch dessutom bäddar för uppsägning för villkorsändring efler avtalsperiodensslut. Om någon bestämd avgiftsnivå på orten för arrendenlikvärdiga med prövningsarrendet inte åberopas av parterna, har arrendenämnden ingen principiell invändning mot att avgiften relateras till tomtens marknads värde (s. 147). Nämnden betvivlar emellertid atl marknadsvärdet kan fast ställas annat än undantagsvis. Även om så kan ske återstår frågan om vilken förräntning av värdet som bör utgöra skälig arrendeavgift. Ingen arrendenämnd torde ha gjort något principiellt uttalande i den sistnämnda frågan och i några av de fall, där marknadsvärdet åberopats och kunnat fastställas, har avgiften på andra grunder fastställts till belopp som legat på nivån 3ä4% av marknadsvärdet, i ett fall så lågt som 0,. En ännu svagare grund för arrendesättningen torde taxeringsvärdet erbjuda, då dess relation till markvärdet ofta skiftar från fall till fall. Det här sagda hindrar inte att i synnerhet taxeringsvärdet kan vara en bekväm metod alt få en mycket grov uppfattning om avgiftsnivån, men metoden kräver betydande justeringar med hänsyn fill huvudprinciperna för arrendesäll- 86 Förjordbruksarrende föreskriver 9:29 JB att aygiften skall bestämmas i Prop.1985/86: 110 pengar, vilket inte hindrar att avgiften dels får bestämmas tillolika belopp under avtalsperiodens skilda år, dels får vara rörlig underavtalsperioden, dock endast om någon av de vedertagna indexsystemen används.Inga motsvarande regler finns för bostads- och anläggningsarrende, där alltsåavgiften kan vara rörlig även på annat sätt än genom anknytning till index. Lagligthinder finns därför i och för sig inte mot den av utredningen (s. 148) angivnametoden att fastställa avgiften lill viss del av gällande laxerings-värde såatt man automatiskt får en anpassning till marknadsvärdenivån vid denomtaxering som brukar ske . Det är emellertid inte uteslutet att ivissa fall en sådan klausul kan anses oskälig vid en villkorsprövning enligt10:6 och 11:5 JB. har arrendenämnderna ochfastighetsdomstolarna i regel godtagit att arrendeavgiften till följerkonsumentprisindex, men den av statens lantmäteriverk gjorda undersökningen (s.148) tyder onekligen pä att det i dagens läge kan vara skäligare med mindreavgiftshöjningar. finns ocksä fall där arrendenämnderinte godtagit KPI-anknytning till mer än 50, 60, 75 eller . (s. 149) måste avgiften under alla förhållanden bestämmas till ennivå som innefattar siatens kostnader för arrendeupplåtelserna, t.ex.administrationskostnader. Ett sådant betraktelsesätt strider emellertid heltmot lagstiftningens grunder för bestämmande av arrendeavgifter och hyror, därnämligen fastighetsägarens kostnader saknar omedelbar betydelse (frånsett denindirekta verkan det har att på bostadsmarknaden de prisledande allmännyttigabostadsföretagens hyror i princip skall motsvara självkostnaderna). Sålundasaknar det betydelse att staten efler en höjning av taxeringsvärdet får betalahögre fastighetsskatt till kommunen. Än mindre bör avgiften höjas därför atlstaten haft kostnader för atl förbereda en arrendetomts försäljning, som sedaninte kommer lill stånd. Däremot är en avgiftshöjning motiverad av att statendrar fram vägar eller bekostar va-ledningar till tomten eller utför dräneringeller annan förbättring av tomlen eller dess grannskap, men denna höjning skallenligt gällande regler för arrendesättning inte stå i viss relation tillkostnadens storlek utan till det ökade värde arrenderätten får genom dessaförbättringsarbeten. har förståelse för de sociala skälsom motiverar all de bofasta borde ha lägre arrendeavgift än de fritidsboende(s. 150, 152 och 155). Men om en skillnad i avgift beroende på denna olikhet inyttjandegra-den skulle göras, borde denna enligl de principerarrendesättningen vilar på tvärtom leda till del motsatta resultatet. Redan detförhållandet att ett permanent boende kräver viss kvalitet på tomten, kan göradet motiverat med högre avgift än när tomten endast får eller kan användas tillfritidsboende. En högre avgift är också skälig därför att ett permanent boenderegelmässigt fömtsätter visst mått av vägslandard och vägunderhåll saml andrafaktorer som möjliggör ett så intensivt nyttjande av tomten. 1985/86: 110 Utredningen förordar (s. 12) att arrendetiden bestäms , dock att något längre arrendetider bör kunna komma i fråga vidupplåtelser för permanent boende. anser att en arrendetid av tioår bör kunna användas även vid fritidsboende, om det framstår som klart attstaten inle inom en sådan tidrymd behöver disponera marken för annal ändamål.Behovet av avgiftsjusteringar (s. 13) bortfaller också näravgiften kan anknytas till ett relevant fastighetsprisindex (s. 149). På s. 153 anges att markägaren kan hindra en inte önskadöverlåtelse genom atl erlägga full ersättning för arrenderätten tillarrendatorn. Av i regel mycket större ekonomisk betydelse är emellertid attarrendatorn praktiskt taget alltid påkallar inlösen även av sin byggnad. Arrendatorns rätt alt hyra ut egen byggnad påarrendestället regleras i 8:20 JB (s. 154). Vid bostadsarrende, där rätten tillsublokation inte har avtalats bort, anses det att markägarens tillstånd i vartfall inte behövs för uthyrning en sommar till en person med ungefär lika slorfamilj och med ungefär samma vanor (SOU 1966:26 s, 203), Om emellertiduthyrningen får sådan karaktär eller omfattning att olägenheten för markägarenkan sägas vara inte alldeles obetydlig, behöver enligt utredningen markägareninte finna sig däri. Som exempel pä påtagligt men för markägaren har anförtsökat vägslitage, störande ljud och annat liknande inträng av större omfattningän som kan anses vara förutsett vid arrendeupplåtelsen. Om nackdelar av dennaeller liknande art inte uppkommer, torde markägaren inte kunna hindra att enfritidsbostad hyrs ut sommar , såvida inte uthyrningen sker tillsamma person och under sådana förhållanden att arrendatorn inte har kvar någonrådighet över arrendestället (jir. NJA 1978 s, 404), Om avgiftsfria upplåtelser för yrkesfiskarna avskaffas,behövs enligt utredningen (s, 155) avtalsföreskrifler om att upplåtelsen skallske för fiskets behov endast när arrendeavgifterna för yrkesfiskarna bestämslill lägre belopp än för de fritidsboende. , som på s, 5 berörtfrågan om sådana avgiftsskillnader, anser emellertid alt upplåtelsens ändamålalltid bör anges i avtalet. En upplåtelse av mark till en yrkesfiskare är nämligenatt betrakta som bostadsarrende eller anläggningsarrende alltefter syftet medupplåtelsen (remissvaret s, 1), Villkor ombyggnadens bevarande och utformnirig Prop. 1985/86: 110 delar utredningens uppfattning atttomträttsinstitulet är lämpligt när det allmänna önskar påverka bebyggelsensomfattning och utnyttjande (s. 133). Även en arrendeupplåtelse kan i vissutsträckning förenas med dessa önskemål (s. 135 och 139) - iGöteborg har emellertid i några fall ogillat markägares yrkande om att om- ochtillbyggnader skulle få ske endasl med hans medgivande, eftersom arrendatorndärmed skulle vara underkastad markägarens godtycke. Nämnden har i ställetansett del tillräckligt atl sådana ändringar av byggnaden kräver byggnadslov.Så t ex har under nämndens medverkan i flera fall träffats föriikning om allföljande avlalsklausul skulle gälla: Vid tomtens bebyggande ärarrendatorn skyldig underställa ritningarna i Halmstadgodkännande och i övrigt ställa sig till efterrättelse de föreskrifter, somvederbörande myndigheter meddelar. Arrendatorn är skyldig underrättamarkägaren, när arrendatorn söker godkännande och närbyggnadsnämndens beslut meddelas. Alt markägarens möjlighet attpåverka byggnadsbeståndets omfattning emellertid kan vara inskränkt visar tvåfall vid arrendenämnden i och i (Ritlris "Några problem ang.bostadsarrende" s. 55). När del gäller sådana i regel ickebyggnadslovkrävande arbeten på byggnaden som målning av fasad, utbyte avtakläckningsmalerial o.d. kan del som utredningen anför (s. 156 och 170) varaett allmänt intresse att bevara miljön. En klausul, som kräver markägarenstillstånd för arbeten av denna typ som ändrar byggnadens utseende, kan länkasvara skälig, om en sådan inskränkning av arrendatorns naturliga valfrihetverkligen visas vara befogad på orten. Frågan har emellertid troligen inteprövats hhtills. SärskUda synpunkter på anläggningsarrende Arrendatorn har vid anläggningsarrende ett sämre skydd änvad som gäller vid bostadsarrende, eftersom ett direkt besittningsskydd saknasoch arrendet därför upphör efter uppsägning. Han har endast i vissa fall rättlill skadestånd och denna rätl kan med giltig verkan avtalas bort (11:4 JB).Arrendenämnden har vid denna avtalstyp endast en medlande funktion. Staten har alltså möjligheter attensidigt framtvinga avtalets upphörande eller bestämma arrendeavgift och andravillkor i fråga om arrenden som avser sjöbodar, andra ekonomibyggnader o. d. Möjligheten, att enligt 12:15 andra stycket JB avtala borthyresvärdens underhållsskyldighet i fråga om enfamiljshus, innebär enligtutredningen (s. 156) att hyresgästen kan få svara för reparationer av vissamindre brister. Detla lagstadgande gör det emellertid möjligt atl avtala borthyresvärdens ansvar för "tapetsering, målning och andra sedvanligareparationer" dvs hela det s.k. inre underhållet. emellertid inte altunderhällsskyldigheten fördelas mellan parterna på sam- Prop. 1985/86: 110ma sätl som mellan markägare och bostadsarrendalor (s. 156), eftersom byggnadeni det sistnämnda fallet ägs av arrendatorn, som därför själv fär svara försåväl det inre som yttre underhållet. måste en markägare, som vill ändra avtalsvillkoren, först säga uppavtalet och i uppsägningen begära förlängning av avtalet på dessa ändradevillkor (s. 157). En markägare bör emellertid ta upp förhandlingarmed arrendatorn i syfte att åstadkomma en frivillig uppgörelse om ändradevillkor. Först om en sådan uppgörelse inle kan nås, måsteuppsägningsförfarandet tillgripas. Enligt gällande rätt förlorar uppsägningeninte sin verkan, om den saknar uppgift om anledningen lill att den företas, mendet är önskvärt all en sådan uppgift lämnas redan då. Gällandemuntliga avtal m. m. Vederlagsfriaupplåtelser för bostadsändamål går inle in under arrendelagstiftningen.Nytljanderätlshavarens skyldigheter är sannolikt begränsade eller i vart fallpå grund av avtalsformen svåra att precisera. Nytljanderätlshavarens ställningtorde emellertid också vara svag. Något besittningsskydd enligtarrendelagstiftningen föreligger inte. Om staten fordrar att nyttjanderältenskall upphöra torde nyttjanderätlshavaren inte kunna motsätta sig detta. Omstaten begär en skriftlig reglering av nylljanderätten i form av ettarrendeavtal med visst innehåll måste därför nyttjanderätlshavaren, om hanvill sitta kvar, godtaga vad staten fordrar. Han har dock möjlighet att senare,genom att säga upp avtalet, få villkoren för nästa avtalsperiod prövade avarrendenämnden. Muntliga upplåtelser för bostadsändamål motvederlag varom avtal träffats före kan enligtövergångsbestämmelserna till lagstiftning alltjämt vara gällande. Deflesta av dessa avtal torde på grund av p 4 i övergångsbestämmelserna löpa ifemårsperioder från . Enligt p 5 i övergångsbestämmelserna harbåda parter rätt att påfordra att avtalen upprättas skriftligt. Om statenönskar en omreglering av villkoren måste emellertid dessa avtal sägas upp i denordning JB föreskriver och prövningen av villkoren för del fortsatta arrendetsker enligl IOkap6§JB. Muntliga upplåtelser mot vederiag förbostadsändamål som sketl efter är inle bindande. Arrendatornhar emellertid rätt till ersättning för skada om det inte beror på arrendatornatt skriftligt avtal ej kommit till stånd. Staten har alltså i dessa fallmöjlighet att begära att avtalen avfattas skriftligen. Om arrendatorn vägrarsaknar han rätl till skadestånd och kan inte heller motsätta sig atl flytta. Byggnadensbeskaffenhet m.m. ivM Prop. 1985/86: 110 Utredningen uttalar, alt det vid arrendeupplåtelse somomfattar rätt att uppföra byggnad kan vara lämpligt atl i arrendeavtaletbestämma hur byggnaden skall få se ut. Vidare sägs atl för ny-, till- ellerombyggnad bör fordras markägarens tillstånd. är tveksam till omsådana villkor pä sikt kan göras gällande mot arrendatorn om de begränsningarsom intagits i avtalet eller markägaren uppställer för att lämna tillstånd gårutöver vad som krävs för byggnadslov. Det är inte heller säkert, attinskränkningar ifråga om icke byggnadslovsplikliga byggnadsåtgärder kangöras gällande. I båda fallen kan myckel väl tänkas, att arrendenämnden vid envillkorstvist kan finna sådana villkor oskäliga mot arrendatorn. Förbehåll omalt ny-, lill- eller ombyggnad skall godkännas av jordägaren har avarrendenämnden i i viss tvist bedömts som oskäliga, bl.a. med hänvisningtill den kontroll som byggnadslagstiftningen innebär. Utredningen uttalar att markägaren kan ha svårt attöverblicka behovet av en ändrad markanvändning, om staten mäste binda sig fören än fem är. Det finns anledning understryka att även omarrendetiden vid bostadsarrende är fem är utgår parterna normall från attarrendeförhållandet skall ha helt annan varaktighet. Någon säkerhet för att enav staten såsom jordägare önskad annan användning ocksä skall komma lill ståndfinns heller inle. Möjligheterna begränsas starkt av jordabalkens besilt-ningsskyddsregler. Utredningen uttalar, att om jämförbara arrenden inte finnskan de principer som gäller för avgäldsberäkning vid tomträttsupplätelserkomma till användning. Mot delta och de resonemang, som utredningen ianslutning därtill för finns inget principiellt att invända. Det får dockunderstrykas att vad som här föreslås är en hjälpmetod vars resultat alllidmåste avstämmas mot en mer generell prövning enligt grunderna för 10 kap 6 §JB. Något hinder mot att knytaarrendeavgiften till taxeringsvärdet torde inte föreligga under sammaförutsättningar som gäller andra hjälpmeloder, att resultatet blir förenligtmed de generella principer som gäller för avgifts-bestämningen. I vad mänändringar i taxeringsvärdena kan antagas motsvara marknadsbelingade ändringaräven av arrendenivåerna är ovisst. i (och )har godtagit att arrendeavgifterna i sin helhet knutils tillkonsumentprisindex. Som utredningen påpekat har emellertid konsumentprisernaoch markpriserna haft helt olika utveckling . Det är inle klartatt prisutvecklingen för arrendeavgifter följer den allmänna prisutvecklingenför småhus och avstyckade tomter för småhus.