prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — Viktigaste argumentet för ettbrottsrekvisit är emellertid att åklagarna, enligt föreningens mening, även ifortsättningen bör ha exklusiv talerält och atl utredningar inäringsförbudsärenden då på elt naturligt sätt kan knyta an tillbrottsutredningen. Det är visserligen inte självklart att alla oegentligheterinom näringslivet skall bemötas med kriminalisering. Så tordeemellertid alltid bli fallel belräffande oegentligheter av så allvarlig beskaffenhetalt de skall kunna ligga till grund för ell näringsförbud. Närdet gäller lagtexten delar föreningen att den bör göras klarare. Föreningen avstyrker ett slopande av rekvisitet uppre pade konkurser. Kommitténs motiv för denna ändring saknar enligt för- 284 Däremot föreslår föreningen, som nämnts, infö- Prop,1985/86: 126 randelav ett brottsrekvisit. Bortsett härifrän skulle rekvisiten möjligen ytterligarekunna skärpas, men föreningen har inget konkret förslag i den riktningenoch i huvudsak inget att erinra mot utformningen av 1 § 2 st, i Då näringsidkaren för ett näringsförbud grovt skall haåsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare markeras lydligl all näringsförbudinte kan grundas på en allmän lämplighetsprövning, vilket Förslagetinnebär enligt föreningens mening en uppslramning av rekvisiten förnäringsförbud. Nägon erinran mot att kravel på konkurs slopas finns inte. Sammagäller frågan om förbud skall kunna meddelas ulan all brott har kunnat styrkas.Del skulle medföra egendomliga iröskeleffekter om etl sådanl krav fanns. Ävenom föreningen- efterlyst en precisering av beslämmelserna rådertveksamhet om de rekvisit som kommittén angett kan komma alt innebära enalllför hård skärpning av kraven på näringsförbud. Här vill föreningen anknytatill det resonemang som förts i yttrande över betänkande om näringstillstånd(SOU 1984: 8), Det förslag som framfördes där avvisades av föreningen bl, a,med motiveringen att förelåg risk för en kostnadskrävande byråkrati utan nådde de grupper man avsåg. Föreningen har uppfattningen alt man börinrikta resurserna på de som bevisas med oegentligheter i stället för altkonstruera etl generelll system med tillstånd, Iindrivningsområdet finns elt stort problemområde som bör diskuteras i dettasammanhanget. Det gäller gäldenärer som bedriver rörelse och bedöms haåtminstone medelgoda inkomster men som konsekvent underlåter all belala skattoch därför snabbt får slora skalleskulder. De fortsätter på den inslagna vägendärför all det är lönsamt och ofarligt. Samhället har ingapraktiska metoder all komma till rätta med den här gruppen. Hurstor den beskrivna gruppen är, är svårt atl ange bestämt men del kan antas alldel rör sig om ett anlal i storleksordningen 5000-10000 fysiska personer i helalandet om lägsta skuldbelopp sätts lill , I den gruppen ingår då intejuridiska personer som har skuld ,, men som har anstånd ellernågon form av belalningsuppgörelse. Gruppen omfattar enbart betalningsimmunapersoner med stor skuld som forlsätler rörelsedrifl med hyggliga inkomsterutan atl belala någon skatt. Kommitténsförslag tar inte sikte på den beskrivna gäldenärskategorin. Det kommitténföreslår beträffande den lilla grupp man lar sikte på inger inga betänkligheteri slort. Tvärtom förefaller förslaget vara ovanligt väl (genomtänkt, omavsikten är atl använda näringsförbudet i ett sä begränsat antal fall somanges. Föreningen ifrågasätter emellertid om inte gränsen gjorts väl snäv, FARanser i likhet med reservanterna Ollen, och att en förutsättningför att näringsförbud skall få meddelas är att enskild näringsidkare gjort sigskyldig till brottslig handling i sin näringsverksamhet. Härvid förutsattes atlden brottsliga handlingen ej är av ringa betydelse i sammanhanget. Enkomplettering av lagförslagel med ett sådant brotlsrekvisil ökar 285 rättssäkerhetenoch förulsebarheten, vilket FAR anser vara väsentligt. 2.33 SvenskaRevisorsamfundet: °P- 1985/86:126 Samfundetdelar utredningens uppfattning alt det inte skall uppställas krav på konkursför atl näringsförbud skall kunna meddelas. Samfundetanser - i likhet med reservanterna - att brottslig handling skall vara enförutsättning för alt näringsförbud skall kunna meddelas. De"iröskeleffekter", som enligt utredningsmajoriteten kan befaras viduppställande av brollslig handling som rekvisit. torde vara överdrivna. Starkakrav på rättssäkerhet bör gälla vid genomförandet av en för den enskilde såingripande lagsliftning som näringsförbudei innebär, Samfundei instämmerdärför med reservanternas bedömning all kravet på brott i detta sammanhangutgör ett för den aUmänna rättsuppfattningen påtagligt rekvisit förnäringsförbud. Vid rättstillämpningen får det förutsättas alt en sammanvägningsker av såväl det begångna brottets svårighetsgrad som övriga omständigheter, 2.34 Vissa organisationer inom näringslivet: Ienlighet med vad som här lidigare anförts' måste lagstiftaren hålla fasl vidkravet på atl det skall röra sig om kvalificerade missbrukssituationer.Rättssäkerheten kräver vidare precisa kriterier för när ett näringsförbud kankomma ifråga. Kommitténs förslag uppfyller inte på alla punkter dessa bådakrav. Denu angivna båda förutsättningarna för ell utbyggt näringsförbudsinstitul, dvs,alt det skall begränsas lill kvalificerade missbrukssilualioner och attkriterierna för ingripande med näringsförbud måste vara exakta, leder till attnäringsförbud bara kan komma ifråga då en näringsidkare gjort sig skyldig tillmera kvalificerade brottsliga förfaranden. Atl brott konstaterats måsle alltsåvara en förutsättning för alt näringsförbud skall meddelas. Naturligtvisfår inte vilken som helst typ av brott kvalificera för näringsförbud. Detla äruppenbarligen inte heller kommitténs mening, betonar att detskall röra sig om mera kvalificerade brottsliga beteenden enligt de linjer somdras upp i betänkandet (s, 391), Föratt en person skall kunna åläggas näringsförbud måsle han pä ett kvalificeratsätt åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare genom enstaka grovabrott. Delta får dock inte föranleda atl det förhållandet alt etl grovt brottkonstaterats automatiskt skall leda till näringsförbud. Frågan är betydligtmera komplex och det kan inte anses alt lagstiftaren - när han elikelterat ettvisst handlingssätt som grovt brott därigenom lagil ställning lilllämpligheten av elt näringsförbud. Detta torde t, ex, gälla för sladgandel i 36§ konkurrenslagen. Sådana situationer kan myckel väl uppkomna där gärningenfaller under nämnda bestämmelse i konkurrenslagen, men ändock inte bör föranledanäringsförbud. Bedömningen om det på ett grovt brott skall följa näringsförbudmåste således göras för varje enskilt fall och förbud meddelas bara om det ärabsolut nödvändigt. Möjlighetatl meddela näringsförbud bör också finnas vid någol mindre allvarligbrottslighet "upprepad eller vid etl flertaltillfällen" (belänkandet s. 391). I situationer då enstaka brott av nyssnämnd art har begåtts kan organisationerna också acceptera att en person åläggsnäringsförbud om han i näringsverksamheten dessutom företagit grava och klartlagstridiga - om än icke kriminaliserade - handlingar som upprepats under långtid eller vid ett flertal tillfällen. Därutöver bör krävas att 'Se avsniu 1,38, 286 vederbörandegenom handlingarna grovt åsidosatt sina förpliktelser som Prop, 1985/86:126näringsidkare. Här finns emellertid anledning all upprepa vad som tidigareanförts, nämligen att näringsförbud bara skall användas som en sista utväg. Kommitténsmajoritet menar atl näringsförbud bör kunna meddelas också med anledning avsådana förfaranden, där brott inte finns med i bilden. Efter att den aviseradekriminaliseringen av underiåtenhet att betala skatter och avgifter genomförtskan enligt organisationernas uppfattning endast komma ifråga att diskutera omnäringsförbudsmöjligheten - förutom brottsfallen - också bör täcka missbruk avkonkursinslilutel. i enlighet med vad som gäller ,tänka sig att näringsförbud bör kunna åläggas en näringsidkare även i sädanasituationer. Å andra sidan ger del av kommittén presenterade materialet vidhanden, atl så gott som alla de personer vilka ålagts näringsförbud i sambandmed konkurs gjort sig skyldiga till brott. Den praktiska nyttan av ennäringsförbudsmöjlighet vid konkursmissbruk, ulan all broll föreligger, kandärför ifrågasättas. Kommitténhar som exempel pä situationer där näringsförbud kan meddelas, ulan att brotthar begåtts, angett oegentligheter på konsument- och kolleklivavlalsområdena.Kommittén har inte på något sätt dokumenterat all näringsförbud skulle varamotiverat på dessa områden. Härtill kommer att det både på konsument- ocharbetsrättens område finns myckel effektiva sanktioner (viten resp. kännbaraskadestånd). Del är med hjälp av dessa man får söka komma lill rätta medeventuella problem inom respektive system. Frånpraktisk synpunkl är det ingalunda oviktigt hur man lämpligen beskriver ochlagtekniskt placerar de brott som skall kvalificera för näringsförbud.Organisationerna anser att de bästa förutsällningarna för klara regler och enkonsekvent och enhelUg rättstillämpning skapas genom att man i lag sökeruttryckligen ange vid vilka brott näringsförbud kan meddelas. Detta kanantingen ske i anslutning lill varje aktuell straffbestämmelse eller genomnågon form av uppräkning i en allmän lag om näringsförbud. Organisationernaanser alt den senare metoden är att föredra, Etl tungt vägande skäl är härvidatt det torde erfordras en "uppsamlingsregel" i enlighel med vad somtidigare anförts, 2.35 , SFR: (Seäven avsniti 1.39.) Omkommitléns förslag- genomförs finner vi att ell oavvisligt krav äratl krav på brott uppställs för atl näringsförbud skall kunna åläggas.Härigenom läggs en klar och otvetydig gräns när förbud kan komma ifråga. 2.36 (): Ilikhet med ledamölerna Ollen, och menar vi alt brott bör krävas för näringsförbud.Del är dels en fråga om att skapa regler som präglas av rättssäkerhetoch förutsägbarhet. Men det är också i minsl lika hög grad etlhänsynslagande lill atl erfarenheterna av näringsförbu- , dels effekter ochefterlevnad är begränsade. Förändringar i reglerna om näringsförbud bör av detlaskäl göras med försiktighet. Viutgår härvid från att underiåtenhet all betala skaller och avgifter kommer atlkriminaliseras och således utgöra broll. Vihar förståelse för uppfattningen alt även vissa icke kriminaliserade handlingar skulle kunna ligga till grund för näringsförbud. Med hänsyn lill 287 de begränsadeerfarenheterna av näringsförbud anser vi det emellertid i Prop. 1985/86;126 dagsläget olämpligt att utsträcka möjligheterna alt utdöma näringsförbud sålångt. Syslemetmed näringsförbud bör enligt vår mening även fortsättningsvis följas upp.Erfarenheterna härav kan ligga till grund för en omprövning och eventuellutvidgning av näringsförbudei . Om man då kommer fram till atl ävenicke kriminaliserade handUngar skall kunna ligga lill grund för näringsförbud,så bör dessa i så fall specificeras med hänsyn bl.a. till kravel påförutsägbarhet. En sådan - nödvändig - specificering är inte möjligt. Enviktig fråga är om näringsförbud skall kunna meddelas även om vederbörandeinte har begått något brott. En avvägning måste göras mellan kraven pårättssäkerhet och kraven på effektivitet. Enligt kommitténs förslag skallnäringsförbud meddelas av allmän domstol efter talan av allmän åklagare. Häriligger en viss garanti för atl anknylningen till brottsliga gärningar förblirstark. Del vore dock av värde om det gjordes etl uttalande av denna innebörd.Om så sker är SHR berett acceptera kommitténs förslag. 2.38 (): Betänkandetkännetecknas av atl de olika frågor som sammanhänger med ett näringsförbudgenomgående mycket utföriigl analyseras och diskuteras. Den av kommitténgjorda utredningen är sålunda mycket grundligt och väl utförd. Detta lar sigbl.a, ullryck i en ingående behandling av de skuationer i vilka kommittén anseretl näringsförbud bör få tillgripas. SBEF delar i huvudsak den uppfattning somframförs av kommittén och anser, liksom kommittén, att ell näringsförbud endaslskaU få tillgripas när en näringsidkare gjort sig skyldig till mycket grovaöverträdelser av "spelreglerna" i en näringsverksamhet. Även omkommitléns uttalanden i fråga om förutsällningarna för näringsförbud sålundautmärkes av den nyssnämnda inställningen - dvs. att näringsförbud skallanvändas med stor restriktivitet finns ändock några punkter i kommitténsresonemang som enligt SBEFs uppfattning inte svarar mol denna restriktivatillämpning. SBEF anser sålunda att näringsförbud inte skall få tillgripas i defall näringsidkaren enbart gjort sig skyldig till exempelvis överträdelser påkollektivavtalsområdel eller konsumentområdet, vilket alltså kommittén på någotställe i betänkandet låter antyda. En lagstiftning som ger utrymme för eltnäringsförbud enbart på grund av överträdelser på dessa områden kan enligtSBEFs uppfattning leda till alt vitt skilda beteenden i olikasamhällssituationer kan komma atl innefattas i förutsällningarna för etlnäringsförbud. Detta är enligt SBEFs uppfattning inte förenligt med de krav pårättssäkerhet som måsle ställas på ett sådanl kännbart ingrepp mot en personsom näringsförbudet ändock innebär, Kommkténanför (s. 190) - med hänsyn till att näringsförbud utgör en mycket ingripandesanktion - atl det är angelägel atl preciserade riktlinjer för tillämpningenges. Kommittén menar att detta kan ske i lagtexten och i motiven lill denna. EnligtSBEFs uppfattning är det av rättssäkerhetskäl väsentligt att de "preciserade riktlinjerna" och den åsyftade restriktiva tillämpningenav näringsförbudet i försia hand kommer till uttryck direkt i lagtexten. Själv fallet måste det förutsättas atl de rättstillämpande myndigheterna ocksä 288 går lill lagmoliven föratl hämta vägledning för sina beslut, men uppenbart Prop. 1985/86:126 är delvad som sägs i lagtexten som främsl sätter gränserna för tillämpningen. Deltavisas om inte annal av de erfarenheter som vunnits belräffande tillämpningen avnuvarande näringsförbudsregler. Kommitténkonstaterar sålunda själv alt domstolarnas lillämpning av nuvarandenäringsförbudsregler inte varit enhetlig, utan att en belydande ojämnhet itillämpningen varit för handen. Atl notera är då alt också i förarbetena tillden nuvarande lagstiftningen uttalades atl förbudet skulle lillämpasrestriktivt. Trots detta har alltså kommittén funnit fall som enligt kommitténinte svarar mol en sådan lillämpning. Detta stöder uppfattningen alt del inteär lämpligt alt "lagstifta" genom uttalanden i lagmotiven. Delresultat som åsyflas med en lagsliftning bör i stället komma lill uttryck ilagtexten. Kommitténslagförslag belräffande förutsättningarna för näringsförbud (1 §) uppfylleralltså enligt SBEFs uppfattning inte nyssnämnda krav. Vad innebär sålundaegentligen uttrycket att någon "grovt åsidosatt" sina åligganden somnäringsidkare och när är del från "allmän synpunkl påkallat" med ellnäringsförbud på grund av åsidosätlandena? En mängd olika beteenden synes kunnarymmas under nämnda kriterier, trots alt de inte enligt kommittén skall kunnarendera någon ett näringsförbud. Med denna tämligen vaga utformning avförutsällningarna för näringsförbud, finns en uppenbar risk - och delta oavsettvad som uttalats i lagmotiven - för en alllför vid och inte avsedd tillämpning.Bl.a. för atl undvika detla bör, enligt SBEF, del i lagtexten anges atlbrottslig handling skall utgöra en förutsättning för atl ålägga någon ettnäringsförbud. Med detta skapas redan i laglexten "preciseraderikllinjer" för en restriktiv lillämpning av näringsförbudet. Det tordeockså för det allmänna rättsmedvetandet le sig naturiigt atl en påföljd somnäringsförbud endast får tillgripas mol direkt kriminella beteenden inäringsverksamheten. Kommitténhar pekat på all ell brottsrekvisit kan orsaka icke önskvärda Iröskeleffekter itillämpningen. I undanlagsfall kan givelvis detta bli följden men betydelsenhärav bör inte överdrivas. Nästan undantagslöst lorde det nämligen förhålla sigså all den som avses träffas av ett näringsförbud också gjort sig skyldig tillsådana oegentligheter som är straffbara. Om det skulle visa sigatt vissa beteenden som bör kunna föranleda näringsförbud på grund avbrottsrekvisitet inte kan nås med näringsförbudet är del enligt SBEFnaturligare all dessa situationer uttryckligen då tas in i laglexten i ställetför att denna nu ges en alllför vag uiformning. Detanförda innebär sammantaget alt SBEF avslyrker alt kommitléns lagförslag omförutsättningar för näringsförbud görs till föremål för lagstiftning. SBEFanser i stället att det förslag som framförs av reservanterna OUén, ochThörner är bättre ägnat all ligga lill grund för en lagstiftning, bl. a. dåförslaget uppfyller de rättssäkerhelskrav och de krav på förutsebarhet somenligt SBEF måsle ställas pä en sådan sanktion som näringsförbud. 2.39 (): Kommitténföreslår atl kravel på konkurs för näringsförbud utgår. LRF vill inte motsättasig förslagel i denna del då det kan förekomma fall utanför konkurs somrimligen bör leda till näringsförbud. Kommitténföreslår också (majoriteten) att det som inte skall vara nödvändigl med krav på brott för atl näringsförbud skall kunna meddelas. Ett sådant krav skulle leda till Iröskeleffekter. Kommittén menar dock att i praktiken kommer förbud mycket sällan att meddelas utan att brott konsta- 289 19 1985/86. Detta synes ocksäLRF sannolikt. En minoritet i utredningen föror- Prop. 1985/86: 126 dar dock ell särskiltbrottsrekvisit som man anser ökar rättssäkerheten och för den allmännarättsuppfattningen framstår mera påtagligt. anser för sin del att rätissäkerhetsvinslernamed brottsrekvisitet är mycket Å andra sidansynes minoriteten inte ställa krav på viss kvalifikation på brottetför näringsförbud. Skillnaden i praktiskt hänseende lorde därför inte blisärskilt slor, LRF finner övervägande skäl tala för att del inte generelll börkrävas brollslig gärning för förbud. Medhänsyn till utredningsförslagets innebörd synes en särskild lag omnäringsförbud, som föreslås, vara lämplig. Kommitténkonstaterar atl näringsförbud är en mycket ingripande påföljd och atl dengivetvis bör användas med stor restriklivket. Förbud bör således åläggas endasli grava missbruksfall. "olämplighetsfall", där näringsidkarenhar bristande fallenhet för affärsverksamhet, begränsade förståndsgåvor e. d. börinte kunna föranleda förbud. LRF instämmer i den restriktiva bedömning som härredovisas. Enligtlagförslagel skall för näringsförbud krävas alt näringsidkaren grovt åsidosattvad som ålegat honom som näringsidkare och all förbud därjämte är påkallat frånallmän synpunkl. Kommittén framhåller i lagtexten att särskild hänsyn skalllas lill om missbruket varit systematiskt, om det medfört betydande skada ochom det fortsatt sedan vederbörande dömts för brott i näringsverksamhet. LRF kanansluta sig lill uppläggningen av förslaget i denna del. 2.40 (): Överträdelseav marknadsrältsliga regler är mer undanlagsvis förenade med straffpåföljd ochi stället företrädesvis med vilesförbud, KF vill framhålla, alt nyssnämndaomständighet inte gör del mindre angeläget att beivra överträdelser av deregler som har lill primär uppgift alt skydda konsumentintressen. Systematiskaoch notoriska åsidosältanden härav bör sälunda vägas in i bedömningen avhuruvida en näringsidkare grovt åsidosätter vad som åligger honom i denna hansegenskap, 2.41 i (LO): LOtillstyrker alt näringsförbud skall kunna meddelas mot personer som i sinnäringsverksamhet har gjort sig skyldiga till andra kvalificerade fall avoegentligheter än sådana som sker i samband med konkurs. LO tillstyrker vidarealt näringsförbud skall kunna meddelas även vid oegentligheter som inte utgörbrott. Enligt LOs uppfattning är mänga icke straffbara handlingar väl såsamhällsskadliga som kriminaliserade förfaranden och dels är avgränsningenmellan brottsliga och andra förfaranden icke sällan godtycklig. Således anserLO att grova eller upprepade lag- och kolleklivav-talsslridiga förfaranden skakunna föranleda näringsförbud om dessa vid en helhetsbedömning framstår somsamhällsskadliga, 2.42 (): Underden period som reglerna om näringsförbud varit gällande har TCO kunnatnotera atl beslämmelserna varit tämligen uddlösa. hänsyntill del ringa antalet förbud som meddelals är del uppenbart attmänga oseriösa företagare kan undgå näringsförbud med de nuvarande reglerna.EnUgt TCOs uppfattning är det därför rikligt att, som kommittén föreslår,utvidga reglerna bl. a. genom all ta bort kravel på konkurs för att 290 näringsförbudskall kunna meddelas. ä andra sidan föreslär att upprepade konkurser inte Prop. 1985/86:126 längre i sig skall kunna motivera näringsförbud saml atl utrymmet för altålägga näringsförbud som en följd av "allmän oduglighet" skall lasbort kan TCO dock inte ansluta sig till förslagel. Ur arbetslagarsynpunkt vara likgiltigt om bristerna i ell företags ledning bottnar imedvetet missbruk eller inkompetens. Möjligheten alt meddela näringsförbud idessa fall bör därför enligt TCO bibehållas. Givetvis bör dock näringsförbudliksom tidigare komma i fråga endast i de mest flagranta fallen, 2.43 Centralorganisationen /SR: Kommitténföreslår att en näringsidkare skall kunna åläggas näringsförbud även om haninte varit inblandad i konkurs. Del har förekommit att en näringsidkare gjortsig skyldig till grova ekonomiska brott men lyckats undgå konkurs. Han har dåinte kunnal åläggas näringsförbud, tillstyrker kommitlténs förslag idenna del, Mol förslagel om vilka rekvisit som skall fordras för näringsförbudfinns inte heller någon erinran. Detkan dock ifrågasättas om begreppet "grovt åsidosatt" i förslagets 1 §1 sl. har samma innebörd som "missbruk" i 2 sl. Elt åsidosättande kaninnebära såväl underlåtenhet som positivt handlande medan missbruk närmasl förtankarna till elt positivt handlande. borde därför formuleras "...särskilt beaktas om åsidosättandet varit systematiskt.,. Reservanternaförespråkar att brottslig handling skall ha förekommit innan förbud kanåläggas, medan utredningens majoritet inte uppställer något sådanl krav. JUSEKansluter sig här till majoritetens uppfattning alt brott inte skall utgöraförutsättning för förbud. 2.44 Hotell- och : förslag skall kravet på konkurs för näringsförbudslopas. Härigenom sker en utvidgning på så säll att även andra oegentligheterän själva konkursförfarandel kan uigöra grund för näringsförbud. Exempelvisblir del möjligt alt meddela näringsförbud om någon brister i förpliktelser motde anställda och frångår gällande kollektivavtal och arbetsmarknadslagar. Detär enligt vår mening mycket viktigt att etl utvidgat näringsförbud kan få dennatillämpning. Vi vill alltså tillstyrka alt näringsförbud skall kunna meddelaspersoner som i sin näringsverksamhet gjort sig skyldiga lill andraoegentligheter än sådana som sätts i samband med konkurs. Det är enligt vårmening inte heller nödvändigt all grunden för näringsförbud nödvändigtvis måstevara en brottslig handling. Att systematiskt frångå gällande kollektivavtal kanofta vålla nog sä stor skada för både anställda och det allmänna som exempelvisetl direkl brottsligt förfarande, Förbundetser näringsförbud som elt viktigt medel att förhindra ekonomisk brottslighet.En näringsidkare som i väsentliga delar underlåter att uppfylla sinaförpliktelser mot leverantörer, kunder, arbetstagare och samhälle ska kunnaförhindras atl bedriva näringsverksamhet. Kommitténsförslag innebär emellertid att personer som pä grund av bristande fallenhet för affärsverksamhet, begränsade förståndsgåvor eller dylikt kan anses olämpliga som näringsidkare inte ska kunna åläggas näringsförbud på den grunden. Förbundet menar all en lagsliftning som 291 avseratt förhindra oseriöst förelagande inte kan utesluta atl även sådana Prop,1985/86: 126 omständigheter beaktas vid prövning om näringsförbud ska åläggasnågon eller ej. Intresset av atl förhindra fortsalt skada måste vara detprimära.