prop · G9033 · 1985-12-31 00:00:00 — Mot bakgrund av att områdena skall kunnautnyttjas allsidigt för turism och friluftsliv är del angeläget atl del utrymmeför ytteriigare bebyggelse som finns inom områdena i första hand utnyttjas förandra frilidsboendeformer än traditionell, enskill ägd fritidsbebyggelse. Detgäller alltså sådana boendeformer som jag har nämnt - stugbyar,vandrarhem och campingplatser -liksom enkel tälorlsnära fritidsbebyggelse samti vissa fall också anläggningar av hotellkaraktär. En strikt hushållning medmarkresurserna är angelägen i anslutning till kustområdenas turistorter. Vadjag nu har angelt för kustområdena gäller också för områdena vid ,och . 1fråga om och måste man, när åtgärder för att utveckla turismenoch friluftslivet övervägs, ta särskild hänsyn lill öarnas unika nalur- ochkuliurvärden som jag behandlade i specialmotiveringen till 1 §. Särskilduppmärksamhet kan behöva ägnas lokaliseringen och utformningen avboendeanläggningar för turism och friluftsliv på grund av atl markområdenaomkring sädana anläggningar kommer atl utnyttjas intensivt. Även andra typer avanläggningar av belydelse för friluftslivet, såsom vägar, parkeringsplatser ochvatten- och avloppsanläggningar, kan fordra särskilda överväganden. Vissa delarav öarna har l.ex. ett vegetationstäcke som är mycket känsligt för slitage.Vidare kan den förhållandevis ringa tillgängen på vatten och de mindre godaförutsättningarna att släppa ut avlopp, pä många håll innebära attutbyggnadsmöjligheterna är begränsade eller att särskilda krav måste ställaspå en utbyggnad. När del gäller anläggningar i anslutning till stränderna, somju har särskilda natur- och rekreationsvärden, vill jag framhålla som angelägetall lokalisering sker så atl viktiga naturvärden inte skadas och så att maninte minskar allmänhetens möjligheler all utnyttja attraktiva strandområdenför bad och strövande. Bestämmelsernai 1 och 2§§ innebär att belydande återhållsamhet bör iakttas med atl tillåta nyfritidsbebyggelse på och . Det gäller särskilt i de områden somhar speciellt slora bevarandevärden och som därmed också är särskilt attraktivaför turism, dvs. pä i stort sett hela samt på , Storsudret ochÖstergarn pä . Den mark som i dessa områden bedöms lämplig förfritidsboende bör i första hand användas för anläggningar som är önskvärda förturismens och friluftslivets utveckling. Ocksåför fjällvärlden uianför de obrutna fjällområdena innebär föreva rande paragraf att de för turism och friluftsliv särskill värdefulla områdena bör disponeras sä att utrymmen skapas för skilda former av friluftsliv och 178 turism. kan behöva reserveras för olika formerav bebyggelse och andraanläggningar som fordras för atl områdena skall kunna utnyttjas Prop. 1985/86;3 allsidigt. Det kan gälla mark för t. ex. stugbyar, vandrarhem, campingplatser,vandringsleder och anläggningar för skidsport. Jag vill stryka underalt del är angeläget att friluftslivet och turismen även i fjällområdenautvecklas på ett sådant sätt atl områden som är känsliga för slitage skyddasoch så att erforderiig hänsyn tas till naturvärdsintressena och rennäringen.Härvid kan också vatten- och avloppsfrågorna behöva särskilt uppmärksammas medhänsyn till fjällregionens speciella känslighet för miljöföroreningar. Behovoch förutsätlningar för utbyggnad av anläggningar för turism och friluftslivkan behöva övervägas samlat för större omräden, l.ex. för hela DalaQällen ellerhela Ijällområdel i , så all en lämplig struktur och omfattning kanerhållas på anläggningarna. Det finns annars risk för alt anläggningar byggsupp pä alltför många ställen med etl dåligt utnyttjande som följd. En sådanutveckling ligger inte i linje med en god hushållning med mark och vatten. Denkan ocksä motverka rekrealionspolitiska och mera långsikliga regional- ochsysselsättningspolitiska önskemål. Ocksåför Qällområdena följer av bestämmelserna i 1 och 2§§ att naturvärdens ochfriluftslivets samt turismens iniressen skall prioriteras framför intresset attexploatera för enskilt ägd fritidsbebyggelse. Inomövriga områden som omfattas av 2 § - i huvudsak sjöomräden och älvdalsområden -är förhållandena mycket skiftande. Vad jag har anfört i fråga om övervägandenoch åtgärder för kust- och Qällomrädena bör med rimliga anpassningar varatillämpligt också på dessa övriga omräden. När2§ tillämpas skall man, liksom i fråga om övriga bestämmelser i , göra enbedömning av vad som är den från allmän synpunkt lämpligaste utvecklingen ochdärvid anlägga elt långsiktigt perspektiv på mark-och vattenhushållningen. Ävenom det i etl kortare tidsperspektiv inte synes föreligga behov av l.ex. markför anläggningar m.m., bör bedömningar göras av vad som på är enfrån allmän synpunkt lämplig ulveckling. Markanvändningen bör anpassas till ensädan mer långsiktigt lämplig utveckling. Jagvill slutligen stryka under alt de delar av områdena som har särskilda värdenför turism och friluftsliv kommer att anges i kommunala fysiska planer. Därmedkonkretiseras paragrafens tillämpning betydligt, vilket bör underlättabygglovsprövning m. m. enligt PBL och prövningen av mål och ärenden enligt deövriga lagar som enligt I kap. 2§ samordnas med NRL. Inomkustområdena och skärgårdarna i från gränsen mot till BroQorden,i och från Simpevarp till Arkösund och i frånStorfjärden vid till samt på färanläggningar som avses i 4 kap. I § första stycket inte komma fill stånd. Iparagrafen har tagits in en bestämmelse som motsvarar den del av riktlinjerna för s. k. obrutna kustområden som gäller miljöstörande indu strier Och liknande anläggningar. Motiven lill att även bör omfattas 179 av paragrafen framgår av den allmänna motiveringen (avsnilt 4.5). 1985/86:3 Deområden som räknas upp i förevarande paragraf omfattas även av bestämmelsernai 1 och 2 §§. Syftet med bestämmelserna i 1 -3 §§ är för de obrutnakustområdena och att områdenas karaktär skall bevaras (se avsnitt 4.2).Därför bör industriella och liknande anläggningar av betydande omfattningeller ingripande beskaffenhet i princip inte få komma till stånd inom dessaområden. Sådana anläggningar påverkar regelmässigt områdenas karaktär på ettsätl som påtagligt skadar natur- och kulturvärdena. Paragrafenuttrycker ett direkl förbud mot att anläggningar som avses i 4 kap. I § förstastycket kommer till stånd inom de angivna områdena. Även andra typer avanläggningar kan självfallet ha en sådan omfattning eller vara av sådanbeskaffenhet att de är direkt jämförbara med de som avses i 4 kap. I § förstasiycket. I den allmänna motiveringen (avsnitt 6.4) har jag föreslagit altregeringen efter beslut i del enskilda fallet skall kunna pröva också sådanaanläggningar, l.ex. större hamnar, takter av samt gruvor. Delta kommertill uttryck i 4 kap. 2§. Jag vill också erinra om vad jag anfört i denallmänna motiveringen om byggande m. m. av plattformar inom i första hand kust-och skärgårdsområdet i norra (avsnilt 4,5). Väcksfrågan om etablering inom de nu avsedda kustområdena av industriella ellerliknande anläggningar, som till sin omfattning eller beskaffenhet är direktjämförbara med de som anges i 4 kap, 1 § första stycket, bör regeringen enliglmin mening normalt besluta om prövning av anläggningarna. Det ankommer enligt4 kap, 2§ på de statliga myndigheterna alt underrätta regeringen om behovel avprövning i sådana fall. Inomkustområdena och skärgårdarna från till Simpevarp och från Arkösundtill Forsmark, utmed , på Östergarn och Storsudret på samtpå får fritidsbebyggelse komma till stånd endast i form av kompletteringartill befintlig bebyggelse. Om det finns särskilda skäl fär dock annanfritidsbebyggelse komma lill stånd, företrädesvis sådan som tillgodoser detrörliga friluftslivels behov eller avser enkla frilidshus i närheten av destora tätorlsregionerna. Anläggningarsom avses i 4 kap. 1 § första stycket får komma till stånd endast på platserdär anläggningar av sådant slag redan finns. Lagrådethar anfört följande om 4 § i det remitterade lagförslaget: Paragrafenuppställer som huvudregel att inom de kustområden och skärgårdar varom paragrafen handlar fritidsbebyggelse får komma lill stånd endast i form av kompletteringar lill befintlig bebyggelse. Frän denna huvudregel medges undantag, om det finns särskilda skäl. Med särskilda skäl avses enligt specialmoliveringen bl. a, att bebyggelsen ingår som ett led i att förbättra områdenas allraktivitet för turism och friluftsliv. Bebyg gelse av stugbyar för uthyrning, vandrarhem och enkla campingstugor samt en enkel typ av fritidsbebyggelse i närheten av de slörre tätorlsre gionerna skall kunna tillåtas inom dessa områden. Det är alltså inte me ningen alt helt utesluta den enskilt ägda fritidsbebyggelsen. Det sägs också 180 alt kustområdena i fråga "så långtmöjligt" bör utnyttjas för andra former avfrifidsbebyggelse än enskilt ägd bebyggelse. Vidare uppställs som vill- Prop.1985/86; 3 kor för all fritidsbebyggelse inom områdena atl bebyggelsen inteäventyrar områdenas speciella miljövärden. Del kan inte anses godtagbart attlåta allt det som undantagsregeln sålunda omfattar komma till uttryck i denvaga formuleringen "om det inte finns särskilda skäl till annat". Föratt paragrafen skall bättre återge vad som synes vara avsetl och även i övrigtvinna i klarhet bör den delas upp i tvä stycken varav det första styckel avserfritidsbebyggelsen och ges förslagsvis följande lydelse. "Inom kustområdenaoch skärgårdarna från till Simpevarp och frän Arkösund tillForsmark, utmed , pä Östergarn och Storsudret på samt päFårö får fritidsbebyggelse komma till stånd endast i form av kompletteringartill befintlig bebyggelse. Om det finns särskilda skäl, får dock annanfritidsbebyggelse komma till stånd företrädesvis sådan som tillgodoser detrörliga friluftslivets behov eller avser enkla frilidshus i närhelen av destora tätortsregionerna." Därefter bör i ett andra stycke följa denbeslämmelse som ulgör andra meningen i det remitterade förslaget. Jagansluter mig till vad lagrådet har anfört. Paragrafen har utformats i huvudsaki enlighet med lagrådets förslag. Iparagrafens/ö/-5/a stycke första meningen har tagits in en beslämmelse omfritidsbebyggelse som innebär en högre grad av återhållsamhet med att tillåtasådan bebyggelse än vad som följer av 1 §. Jag har behandlat detta i denallmänna motiveringen (avsniti 4.3 och 4.5). Anledningen är att den befintligafritidsbebyggelsen i de berörda kustområdena är omfattande och förlagd inommånga av de för friluftslivet mycket attraktiva områdena nära stränderna, bådepå skärgårdsöarna och på fastlandet. Det förhållandevis begränsade utrymme somfinns för ytteriigare fritidsbebyggelse inom dessa kusiområden bör så långtmöjligt utnyttjas för andra former av fritidsbebyggelse än enskilt ägdbebyggelse. Bestämmelseni första meningen utgår alltså från önskemålet atl bevara allmänhetensmöjligheter atl nyttja de för friluftslivet kvarvarande värdefulla strändernaoch andra värdefulla obebyggda områden. Ny bebyggelse bör således intelokaliseras på ett sådant sätt att denna tillgänglighet begränsas. Bebyggelsebör därför l.ex. inte tillåtas i sådan närhet av stranden att strandområdet kanuppfattas tillhöra tomtplats eller på annat sätt uppfattas som intetillgängligt för allmänheten. Det är också viktigt att bebyggelse och andraanläggningar inte förläggs så alt de försvårar för allmänheten atl nåstränderna från de allmänna vägarna. Grundregelnär alltså atl frilidsbebyggelse bör tillålas bara i form av kompletteringar avbefintlig bebyggelse. Med kompletteringar avser jag sådana fillskou till enbefintlig bebyggelsegrupp, som innebär alt det av fritidsbebyggelse ianspråktagnaområdel inte ökar nämnvärt i omfattning, eller tillskott som innebär ennaturlig avrundning av ell befintligt bebyggelseområde. Kompletteringar avfritidsbebyggelse torde normalt också kunna ske genom förtätning inombefintliga bebyggelseomräden. Närdet gäller Gotlandskuslen med , Östergarn och Storsudret vill jag i frågaom fritidsbebyggelse i första hand hänvisa till vad jag har anfört ispecialmofiveringen lill 2§. Enligtförsta styckets andra mening kan dock fritidsbebyggelse få kom- 181 Prop.1985/86:3 ma till stånd också i annan form än som kompletteringar fillbefintlig bebyggelse, om det finns särskilda skäl. Med särskilda skäl avses bl.a. att bebyggelsen ingår som elt led i au förbättra områdenas altraktivitet förturism och friluftsliv. Jag har tidigare nämnt stugbyar för uthyrning, vandrarhemoch enkla campingslugor. All det är denna typ av anläggningar som avses iförsta hand framgår av andra meningen, där det anges att företrädesvis sådanbebyggelse som lillgodoser det röriiga friluftslivet fär komma lill stånd.Särskilda skäl kan också vara - som jag framhållit i den allmänna motiveringenoch som kommer till direkt uttryck i paragrafen - att det är fråga om en enkeltyp av fritidsbebyggelse i närheten av de större tätortsregionerna. Del somenligl min mening bör utmärka sådan bebyggelse är att man försöker hålla nerekostnaderna, bl. a. genom val av upplåtelseformer, så alt bebyggelsen kanefterfrågas av breda grupper i samhället. Jagvill betona, vilket jag ocksä markerat i den allmänna motiveringen,att det även i fråga om de typer av frifidsbebyggelse som jag nu nämnt skallkrävas att en utbyggnad föregås av väl genomtänkta lokaliserings- ochutformningsstudier. Bebyggelse bör tillåtas först när det övertygande kanvisas att grundsyftet med bestämmelserna - alt skydda områdenas samlade värdenför naturvård och kulturminnesvård samt att bevara värdena för turism ochfriluftsliv - inte äventyras. Tillstånd fill sådan bebyggelse bör därförföregås av överväganden för större områden i en översiktlig fysiskplanläggning. Också en genomarbetad detaljplaneläggning torde vara erforderiigi flertalet fall varvid utformningsfrågor närmare kan studeras med hänsyn tilllandskapsbild och kulturmiljö m.m. Iparagrafens andra stycke har tagits in en bestämmelse om lokalisering av vissmiljöslörande industriell eller liknande verksamhet. Bestämmelsen motsvarar dendel av riktlinjerna för högexploaterade kuster som gäller miljöstörandeindustrier m. m. Motiven till all även delar av och böromfattas av bestämmelsen framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 4,2 och4.5). Ettav syftena med att tillåla anläggningar av den karaklär som avses i 4 kap. I Sförsta stycket bara på vissa platser inom de berörda kustområdena är alltillgodose bl. a. sådana bevarande- och rekreationsintressen som har behandlatsi 1 och 2§§, Vad jag uttalade i specialmotiveringen till 3§ om anläggningar somär jämförbara med dem som räknas upp i 4 kap, I § första stycket, ärtillämpligt även på förevarande paragraf Ettsyfte med bestämmelserna i 4§ är ocksä att anvisa tillräckligt med goda lokaliseringsmöjligheter totalt sett för miljöstörande industriell eller liknande verksamhet som behöver ligga vid kusten. Av den allmänna motiveringen (avsniti 4.5) framgår atl sädana lokaliseringsmöjligheter så långt möjligl bör tas lill vara genom all markreservationer kommer till stånd samt alt sådana reservationer redan har vidtagits på vissa platser, nämligen , , . , , Nykö ping-Oxelösund och . Jag har efter en samlad utvärdering kommit fram lill alt dessa platser, tillsammans med andra befintliga indu striområden, säkerställer tillräckliga utvecklings- och lokaliseringsmöjlig heter för de nu avsedda slagen av industriverksamheter m.m. De 182 nämnda platserna, som har behandlats ingående i denfysiska riksplane- ringen,har valls så att de - om än i varierande grad - inrymmer goda Prop.1985/86; 3 lokaliseringsbetingelser, l.ex. vallendjup som är tillräckligt förtungt tonnage, tillgång lill sötvatten för processändamål och godakommunikationsförhållanden. Jag vill slulligenhänvisa lill vad jag anförde i den allmänna motiveringen om utvinning av ämneneller material (avsnilt 4.3), saml all de beslämmelser i 3 kap. som gäller förde nu behandlade områdena inte utesluter t. ex. lokalisering av vindkraftverk(avsnill 4.5). Inomfjällområdena LångQällel-Rogen, Sylarna-Helags, , Burvaitnei,, , Marsfjällen-Vardofjäl-len, Artfjällel,Tärna-VindelQällen, Sarek-Mavas, , Rostu och Pessinki fårbebyggelse och anläggningar komma lill stånd endast om del behövs förrennäringen, den bofasta befolkningen, den vetenskapliga forskningen eller delrörliga friluftslivet. Andra åtgärder inom områdena får vidtas endasi om detkan ske utan att områdenas karaktär påverkas. Iöverensstämmelse med vad jag anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.2och 4.6) har i 5 § tagils in bestämmelser om de obrutna fjällområdena. Ocksädenna paragraf har justerats i enlighet med lagrådets påpekanden, dels genomtillägg av orden "den bofasta befolkningen" - vilket jag behandlade iden allmänna motiveringen (avsnitt 4.2) - dels genom att"friluftslivet" har bytts ul mot "det rörligafriluftslivet". Motiven till den sistnämnda ändringen har lagrådetutvecklat på följande sätt: Ispecialmotiveringen berör departementschefen gränsdragningsproblem som kanuppslå när det gäller att definiera vad som skall hänföras till anläggningarför friluftslivet. framhåller han som naturiigl atl inom de obrutnafjällområdena endast lokaliseras anläggningar som är inriktade pä rörligtfriluftsliv, i första hand enkla övernattningsstugor och raststugor som äravsedda atl nyttjas i samband med skidturer, fotvandringar och fiske.Paragrafen vinner i lydlighet om den anger att det är "det rörligafriluftslivet" som avses. Jagansluter mig alltså till lagrådels förslag. Paragrafeninnebär atl mark- och vattenresurserna inom de berörda fjällområdena skallanvändas på etl sådant sätt atl områdenas karaktär bevaras. Som jag angett iden allmänna motiveringen är områdena förhållandevis orörda och i fleraavseenden unika. Det medför att även ganska små förändringar ibland kan ha enavsevärd inverkan på områdenas karaktär. Del grundläggande iavgränsningen av de obrutna fjällområdena är att områdena i princip saknarvägar och järnvägar. För att områdenas orörda karaktär skall bevaras börhuvudprincipen vara att nya vägar och järnvägar inte fär anläggas. Vägar somslutar blint inom områdenas yttre delar medför dock i vissa fall så begränsadomgivningspåverkan att de inte Prop.1985/86: 3 förändrar karaktären på områdena. Det kan gälla vägar som betjänarnågra enstaka fastigheter eller som behövs för verksamheter, t. ex.rennäringen, som pågår inom områdel. Vägar som leder in mol de centrala delarnaav områdena kan medföra en avsevärd påverkan på områdenas karaktär och bördärför inte tillåtas. Även från denna princip kan dock undantag bli aktuella,nämligen om tillstånd lämnas till mineralutvinning o.d. enligl 1 § andrastycket. Jag återkommer strax till detta. Avparagrafens första mening framgår att endast sådan bebyggelse får komma i frågainom områdena som har samband med rennäringen, den bofasta befolkningens behov,den vetenskapliga forskningen eller det rörliga friluftslivet. En visskomplettering av den bebyggelse för fast bosättning som finns bör alltså kunnakomma i fråga, l.ex. genom att enstaka byggnader uppförs i anslulning till enbefintlig grupp med hus. Även vissa byggnader och anläggningar förfjällräddningen bör kunna få komma lill stånd, främst med tanke på turismen.Byggnader som är nödvändiga för sådan mineralbrylning som kan godtas enligt I §andra stycket måste givetvis också få komma till stånd. Närdel gäller anläggningar för det rörliga friluftslivet avses i första hand enklaövernattningsstugor och raststugor som är avsedda att nyttjas i samband medskidturer, fotvandringar och fiske. Det är viktigt att anläggningarnas storlekanpassas till den omgivande naturens kapacitet vad avser t. ex. tålighet motslitage och fiskevattnens reproduktionsförmåga. Attde obrutna fjällområdenas karaktär skall bevaras medför att vattenkraftsutbyggnaderi princip inte kan tillåtas inom områdena. Jag har i den allmänna motiveringen(avsnitt 4,7) föreslagit att de vattendrag som genom beslut ärundantagna frän vattenkraftsutbyggnad skall skyddas genom särskildabestämmelser i , Dessa bestämmelser finns i 6§. De älvar och älvsträckor somligger inom obrutna Qällomräden omfattas med några fä undanlag av 6 §, I frågaom de vattensystem som inte omfattas av 6 § följer av förevarande paragraf atlutbyggnad inte får ske om områdenas karaktär påverkas. Små anläggningar förproduktion av elkraft för alt tillgodose enskilda hushålls behov bör, i likhelmed vad jag föreslagit beträffande vattendragen som undantas från utbyggnad,dock kunna tillåtas i vissa fall. Även vissa andra utbyggnadsprojekl bör kunnatillåtas, om de förorsakar endast obetydlig miljöpåverkan och inte strider motsyftet med skyddet för fjällområdena. Kraftledningari fjällvärlden får ofta en avsevärd inverkan på landskapsbilden och miljön.Att karaktären hos de obrutna fjällområdena skall bevaras medför att slörreledningar inte kan tillåtas inom områdena. De ledningstyper jag åsyftar är bådeledningar som ingår i stamlinjenätet och ledningar i regionala nät. Båda dessaledningstyper påverkar miljön såväl vid byggnadstillfället som därefter. Närdet däremot gäller anläggningar för lokal distribution bör ledningar som fyllerden bofasta befolkningens, friluftslivets, rennäringens eller den vetenskapligaforskningens behov kunna tillåtas. Ledningsdragningar bör i sådana fall föregåsav en noggrann prövning av behovet av ledningen och dess lämpligastesträckning. Utövervad jag anförde i lagrådsremissen vill jag nu tillägga att vad som 184 skall iakttas beträffande kraftledningar ocksågäller för telemaster och Prospekteringefter kan normalt anpassas så atl några påtagliga Prop. 1985/86; 3effekter på miljön inte uppkommer. Liksom bör prospektering därförkunna bedrivas inom de obrutna Qällområdena, om den sker i former som inte påverkarområdenas karaktär. Mineralutvinningär normalt en verksamhet som medför betydande miljöpåverkan och som förutsätteratt vägar anläggs och byggnader uppförs. Utvinningen pågår vanligtvis undermånga år. Under denna lid måste man räkna med att utvinningsområdet kan blilätt tillgängligt och relativt starkt påverkat av exploateringen. Om särskildaskäl föreligger kan enligt I § andra stycket mineralbrytning tillåtas trots attdetta medför påtagliga ingrepp i områdena. Jag har behandlat detta i den allmännamotiveringen (avsnilt 4.3 och 4.6). Det framgår av 4 kap. 1 § första styckel 8atl frågan om tillstånd till utvinning i dessa fall prövas av regeringen.Därvid kan regeringen ställa sådana villkor för verksamheten som innebär allingreppen begränsas samt alt långtgående ålerslällningsarbeten vidtas efterdet atl mineralutvinningen avslutats. Närdet gäller skogsbruk hänvisar jag till vad jag anförde i den allmännamotiveringen (avsnitt 4.6). Vattenkraftverksamt valtenreglering eller valtenöveriedning för kraftändamål får inte utförasi följande vattenområden: uppströms Hummelforsen och Öster- I ,Ammersån uppströms Överammer, Slorån- Dammånsamt Hårkan uppströms Hotagen , Storån uppströms Klumpvaiinet,, Saxån, Ransarån uppströms Ransarn samt Vojmånuppströms I Tärnaån,Girjesån och Juktån uppströms Fjosoken I källflödena uppströms Sädvajaure respektive Riebnes 1 uppströms Akkajaure, uppströmsSkalka och Tjaktjajaure samt Vattenkraftverksamt vallenreglering eller valtenöveriedning för kraftändamål får inte hellerutföras i följande älvsträckor: I Västerdalälvennedströms samt sträckan 1985/86:3 ILjusnan sträckan mellan och samt sträckan mellanLaforsen och Malmyrströmmen 1 Tärnaforsen mellan och . Förstaoch andra styckena gäller inte vattenföretag som förorsakar endasi obetydligmiljöpåverkan. I6 § har tagils in bestämmelser om förbud mot vattenkraftsutbyggnad i vissavattenområden och älvsträckor. Paragrafen har justerats i förhållande lillförslaget i lagrådsremissen med anledning av riksdagsbeslutet omenergipolitiken (BoU 1984/85:25, rskr 364). Förbudet mot valtenreglering m. m.i andra styckel har därför i fråga om Ljusnan angetts avse sträckan mellan Hedeoch samt sträckan mellan och . Vidare harbestämmelsen om den undantagna delen av nedströms Skiffsforsenflyttats från första till andra slyckei.