prop · G90327 · 1985-12-31 00:00:00 — Det är synnerligen viktigt att elt väl fungerande samspelkommer till stånd. Detta innebär att de provande organen uppmärksamt måstefölja förhållandena inom sitt konlrollområde samt fortlöpande underrätta deföreskrivande myndigheterna om iakttagelser som är av betydelse förmyndighetens verksamhetsområde. De bör också föreslå de ändringar i myndigheternasföreskrifter som de anser påkallade och i samband därmed på lämpligt sättbiträda de föreskrivande myndigheterna i deras föreskriftsarbete. På sammasätt bör de föreskrivande myndigheterna samråda med berörda kontrollorgan innanföreskrifter utfärdas eller ändras. Detta är inte bara av betydelse förföreskrifternas utformning utan också för kontrollorganisationens planeringoch resursbehov. Självklartär det av lika stor betydelse att ett erfarenhetsutbyte och ett samspelförekommer mellan de myndigheter som beslutar om kontroll i särskilt fall ochde kontrollerande organen. Det är i dessa fall fråga om en annan situation,varför det inte är möjligt att noggrant reglera kravet på samspel och erfarenhetsutbyte. Jagvill i detta sammanhang också ta upp den viktiga roll som statens mät- ochprovråd far i arbetet med att åstadkomma ändamålsenliga kontrollordningar.Mät- och provrådet får i sin egenskap av tillsynsmyndighet över riksprovplatsernaen mycket god överblick över verksamheten. Denna erfarenhetsuppbyggnad bör gemät- och provrådet goda förutsättningar att aktivt stimulera föreskrivandemyndigheter och riksprovplatser att kontinuerligt ompröva kontroUkrav ochkontrollutformning när t.ex förändringar i produktionsprocessen påkallar det.Som ett viktigt inslag i det arbetet ingår att stödja myndigheternas arbete medalt förbättra konsekvensbeskrivningar och utvärdera existerande konlrollkrav.Statens mät- och provråd spelar således en viktig roll i regeringensförenklingssträvanden. År1972 antog riktlinjer för hur kontroll genom provning som ärföreskriven i lag eller annan författning, s. k. officiell provning, skallbedrivas. Detgrundläggande syftet med riktlinjerna var att organisera den statliga kontrollverksamhetenså att det i vida kretsar skapades ett allmänt förtroende för hur verksamhetenbedrivs i syfte att tillgodose aUmänhetens och det allmännasrättssäkerhetsintressen. Förutom krav på kontrollorganens tekniska kompetens släUdesdärför särskilda krav på deras oberoende och opartiskhet. Särskild vikt ladesdärför vid kontroUorganens ägarförhållanden, beslutsordning, vinstintressenoch verksamhet vid sidan av officiell provning. Ylterligare motiv förriksdagens riktlinjer för organisationen av den officiellaprovningsverksamheten var att man ville åstadkomma klara an- 10 svarsförhållanden meUan ä ena sidan de myndigheter som stäUer krav på produkteroch ä andra sidan de organ söm kontrollerar om kraven är Prop. 1985/86: 27 uppfyllda.Man ville också uppnå ett mer effektivt utnyttjande av tillgängligaprovningsresurser. Deangivna riktlinjerna preciserades genom riksprovplatslagen enligtföljande. Medofficiell provning avses enligt riksprovplatslagen sådan teknisk provning, kontroUeller besiktning som är föreskriven i lag eller annan författning och som inteär egenkontroU. OfficieU provning förutsätter således ett provningslvång, därden som är underkastad tvånget skaU vända sig tUI ett utomstående organ för attfå provningen utförd. Det förhållandet att provningen skall vara föreskriven iförfattning innebär att provningstvånget skall följa direkt avförfattningstexten. Egenkontrollinnebär kontroll som någon utan krav på opartiskhet hos den provande utföreller låter ulföra i egen verksamhet och på eget ansvar. förekommer atten myndighet föreskriver att sådan kontroll skaU ske, s. k. föreskriven egenkontroU,vilket alltså trots att den inte är frivUlig faUer utanför begreppet officiellprovning. Denofficiella provningen skall utföras vid s. k. riksprovplats om inte annat ärsärskilt föreskrivet. En riksprovplats är ett provningsörgan som uppfyller högtställda krav på att utföra provningen pä elt sakkunnigt och opartiskt sätt. Ansvaretför den officiella provningen skall fördelas inom olika objektområden, varviden enda riksprovplats skall utses som ansvarigt provningsorgan för varjesådant område. Enligt den gällande ordningen skall således ett system av riksprovplatserorganiseras, vilka tillsammans skall täcka behovet av officiell provning. Regeringenföreskriver de objektomräden på vilka riksprovplatslagen är tillämplig ochbeslutar om att utse riksprovplats enligt förordningen (1977:608) om provningenligt lagen (1974:896) om riksprovplatser m.m. har följande sju riksprovplatserutsetts, vilka f.n. tillsammans täcker 23 objektområden: Somnämnts bedrivs f. n. en betydande del av den officiella provningen utanför riksprovplatssystemet. bildadesstatens mät- och provråd, som bl.a. övertog statens provninganstalts tidigare uppgtft som central förvaltningsmyn dighet för den officiella provningen (prop. 1982/83:100 bil. Mät- och provrådets organisations- och verksamhetsområde framgår av förordning en (1983:695) med instruktion för statens mät- och provräd. HuvuduppgU"- ten är att vara samordnings- och tiUsynsorgan för riksprovplatserna, vilket innebär att mät- och provrådet får en vid överblick över en viktig del av det 11 Prop.1985/86:27 område där de föreskrivande myndigheterna är verksamma. Innan en myndighetföreskriver om officiell provning skall enligl riksprovplatsför-ordningen j.amrådske med mät- och provrådet. Riksprovplatsernahar var och en inom sitt område att tillämpa föreskrifter från flera sådanamyndigheter. Mät- och provrådet skall jämföra oUka föreskriftsområden,kartlägga de ekonomiska effekterna inom de provningsområden man överblickarsamt rikta vederbörande beslutsorgans uppmärksamhet mot ett eventuellt behov avåtgärder. Slatensmät- och provråd meddelar också auktorisation för sådan provning som inte ärofficiell. Vid sidan av riksprovplatssystemet finns i riksprovplatslagenbestämmelser om s. k. auktoriserade provplatser för sådan provning som inte ärofficiell (frivillig provning). Auktorisationen i dessa fall innebär en prövningav att organet har kompetent personal och lämplig utrustning för den provning auktorisationengäller. Mät- och provrådet kontrollerar också fortlöpande att kompetenskravetär uppfyllt. Bestämmelsernaom auktorisation har hitintills tillämpats i mycket begränsad omfattning.Endast på två områden finns auktoriserade provplatser, nämligen för termograferingav byggnader och cisternkonlroU. 3.2 Kontroll genom provning efter beslut av myndighet i särskiltfall Somtidigaie angivils innefattas inte i begreppet officieU provning sådan kontrollgenom provning som sker efter beslut av en myndighet i enskUt faU. Beslut omkontroll genom provning i ett sådant fall grundar sig alllid pä ettbemyndigande i lag eller annan författning att myndigheten får fatta ett sådantbeslut. Bemyndigandet kan vara utformat så att det uttryckligen framgår att detinnefattar en rätt att besluta om provning, men ofta är bemyndigandet allmäntutformat som en rätt att föreskriva villkor eller beslut om förelägganden sombehövs för lagens efterlevnad. Två typfaU förekommer. Del första avser kontrollav att visst villkor för verksamhet som kräver koncession eller något annattillstånd uppfylls. Tillstånd enligt miljöskyddslagen (1969:387) förenas l.ex.regelmässigt med villkor som bl. a. kan innefatta kontroU genom provning ellerbesiktning. Det andra typfallet avser myndighetens tillsynsverksamhet, då enmyndighet med ansvar för tUIsyn över en viss verksamhet har bemyndigande attbesluta om provning eller annan undersökning som behövs för tiUsynen. Somexempel kan nämnas miljö- och hälsoskyddsnämnderna och yrkesinspektionen. Föratt i någon mån redogöra för hur den kontroll är organiserad som skall skeefter beslul om kontroll i särskUt fall anges i det följande några exempel pålagstiftning och verksamhet, där sådana beslut kan förekomma. Enligtmiljöskyddslagen (1969:387) och miljöskyddsförordningen Prop. 1985/86:27 (1981;574) krävs bl. a. alt man inhämtar tillstånd innan särskilt uppräknade typer avs. k. miljöfarlig verksamhet påbörjas. TiUståndsprövningen i dessa fallankommer på eller . I tillslåndsbeslutenmeddelas föreskrifter om försiktighetsmått och de villkor i övrigt som skall gäUaför verksamheten. Slutligen föreskrivs regelmässigt att ett kontrollprogramskall upprättas. brukar överlåta åt , som haransvaret för den löpande tillsynen enligt miljöskyddslagen, alt fastställa kontroUprogrammetsinnehåll. Programmet skall vara utformat så att man kan kontrollera att de för tUlståndsbeslutelföreskrivna villkoren uppfylls. Vanligen innehåller kontrollprogrammet krav påbesiktning av anläggningen och föreskrtfter om löpande mätningar,provtagningar, mätmetoder m, m. Besiktningarna utförs vanligen av utomståendebesiktningsorgan som godkänts av i förväg. Provningar ochanalyser utförs vanligen genom egenkontroll i det berörda företagets regieller genom konsulter. Hälsoskyddslagen(1982; 1080) syftar allmänt tUl att hindra uppkomsten av och undanröja sanitäraolägenheter. utövar den omedelbara tillsynen inomkommunen över lagens efterlevnad. Inom länet har tillsynsansvaretmedan den centrala tillsynen utövas av och slatensnaturvårdsverk. äger därvid tillträde tiil byggnader ochlokaler m.m. och får där göra undersökningar och ta prover (17 §). får meddela de förelägganden och förbud som behövs för attbestämmelserna i lagen skaU efterlevas (18 §). Livsmedelslagen(1971; 511) och livsmedelskungörelsen (1971:807) innehållerbestämmelser om livsmedels beskaffenhet, hantering, märkning, saluhållande m. m.Statens livsmedelsverk utövar den centrala tillsynen över lagens efterlevnad.Länsstyrelsen utövar tillsynen inom länet, medan miljö- och hälsoskyddsnämndenutövar den omedelbara tillsynen inom varje kommun. Bestämmelserna om tiUsynfinns i 24-29 §§ livsmedelslagen. Bl.a. gäller att tillsynsmyndighet äger tiUträdetill område, livsmedelslokal eller annat utrymme för alt där göra utidersökningeller ta prov (26 §). Enligt50 § livsmedelskungörelsen anvisar livsmedelsverket övriga tillsynsmyndigheterde laboratorier som i första hand skaU anlitas vid tUlsyns-verksamheten (anvisningslaboralorium).Som anvisningslaboratorium kan förordnas laboratorium som har resurser ochkompetens för livsmedelsundersökningar och i vilket stat och kommuner harsådant inflytande alt laboratorieverksamheten kan utövas som en offentiigfunktion. kan vidare godkänna enskilda laboratorier förundersökning av livsmedels beskaffenhet (godkända livsmedelslaboratorier).Verket ger ut en förteckning över anvisningslaboratorier och godkändalaboratorier. Förteckningen omfattar f.n. ca 45 anvisningslaboratorier och tiogodkända laboratorier. BesiktningeUer provning efter beslut i särskiU fall förekommer som synes inom en stor mängd områden och de redovisade områdena utgör exempel på hur kontrollverksamheten kan variera. 1985/86: 27 Bestämmelsersom ger stöd för beslut med krav på kontroll i särskilt fall ochbestämmelser om tillsyn och om rätt att i samband därmed påkalla undersökningareller prover finns slutiigen också bl. a. i 7 kap, 3 § arbetsmiljölagen(1977:1160), 15 § strålskyddslagen (1958; 110), 2 § förordningen (1961:309) ombekämpande av salmonellainfektion hos djur m,m., 18 § läkemedelsförordningen(1962:701), 11 § bisjukdomskungörelsen (1974: 212), 5 § kungörelsen (1974; 270)om kontroll vid införsel av livsmedel, 3 § kungörelsen (1974:271) om kontroUvid utförsel av livsmedel, 5 § lagen (1975; 187) om kontroU av fabrikssteriliseradeengångsartiklar för hälso-och sjukvärdsändamål, 5 § lagen (1976; 1054) om svavelhaltiglbränsle, 9 § epizootilagen (1980:369) saml 12 § lagen (1982:821) om transportav fartigt gods. 4 Allmän motivering till en ny lagstiftning om obligatoriskkontroll genom teknisk provning m. m. 4.1 Allmänt om en ny lagstiftning Ordningenför samhäUets kontroU och provning av produkter, material och anläggningar ärsom framgår av det tidigare enhetligt reglerad endast såvitt avser den officiellaprovningen. Regleringen av kontroll som faller utanför den officiellaprovningen är svåröverskådlig och i många fall ofullständig. Inom vissa områdenfinns föreskrifter om vem som skall svara för kontrollen, medan på andraområden saknas motsvarande beslämmelser. Behovet av en organisation av dennaverksamhet har övervägts i flera sammanhang. Miljöskyddsutredningendiskuterade i betänkandet (SOU 1978:80) Bättre miljöskydd frågan om att bildaen riksprovplats för miljön. Utredningen om den regionalalaboratorieverksamheten (LAB 76) föreslog i betänkandet (SOU 1979:3) Regionallaboratorieverksamhet dels en utbyggnad av regionala laboratorier för bl.a.miljövård inom ramen för ett rikstäckande företag, dels ett auktorisationssystemför laboratorier för att tillgodose samhällets krav pä kvalitet ilaboratorieverksamheten. har slutligen ylterligare uttalat sig fören skyndsam utredning av möjligheterna att inrätta ett serviceorgan påmiljökontrollens område (JoU 1982/83; 17, rskr 94). Inomföietagshälsovården har företagshälsovårdsutredningen (A 1976:01) föreslagit att ett auktorisationssystem för laboratorie- och mät- tekniska frågor skall införas inom ramen för lagstiftningen om riksprov platser (Ds A 1981:01). Utredningens förslag förutsätter all auktorisation kan ske för officieU provning. 1981/82:121 hänvisade föredragan den bl.a. till att förelagshälsovårdsutredningens förslag innebär en viktig principiell förändring av grunderna för hur den officiella provningen skall bedrivas, men att de skäl som anförts för att l.ex. på arbetsmiljöområdet kunna utföra officiell provning inom ramen för ett auktorisationssystem har betydande tyngd. Föredraganden ansåg dock att den föreslagna lag ändringen behövde övervägas ytterligare och hänvisade till den nu ifråga- 14 varande översynen av riksprovlagstiftningen.Riksdagen delade föredra- gandensbedömning, varvid utskottet underströk vikten av att arbetet med Prop.1985/86:27 utredningen och översynen av denna lagstiftning bedrevs skyndsamt (SoU1981/82:46, rskr 429). Somtidigare nämnts syftade 1972 och riktiinjer lUI att åstadkomma elttillförlitligt system för den officiella provningen med en klar organisationoch ansvarsfördelning. Erfarenheterna av den lagstiftning de angivna riktUnjernahar lett fram till och utbyggnaden av det rådande systemet med riksprovplatserhar visat att regelsystemet i stort sett är ändamålsenligt. Vissa problem ochbehov har dock framkommit . Riksprovplatssystemet harockså i flera sammanhang bUvit utsatt för kritik som bl.a. går ut på attsystemet innebär kraftiga fördyringar, bristande effektivitet och ökadbyråkrati. Att varje riksprovplats har en monopolställning för provningen inomlandet inom sitt område har angetts som en orsak till all systemet har bedömtssom stelbent och medfört betydande kostnadshöjningar och tidsutdräkter. Utredarenhar efter sin utvärdering av det rådande systemet funnit att detta i stort settfungerat väl och all det i vart fall innebär en förbättring jämfört medtidigare förhållanden. Utredaren föreslår därför ingen genomgripande systemförändringutan endast vissa åtgärder som behövs för att vidareutveckla och förbättrasystemet. Därvid föreslås bl. a. att riksprovplatslagen ersätts med en ny lag,som skall kunna omfatta all kontroll som är tvingande oavsett om den ärföreskriven i författning eller åläggs någon genom ett beslut i ett särskilt faU.1 sakligt hänseende finner utredaren inte skäl att göra någon skillnad mellanden i bägge fallen föreskrivna kontrollen. Utredaren föreslår också en ökad flexibiUteti systemet genom att det också bUr möjligt att auktoriserade provplatser ivissa fall kan utföra den föreskrivna kontrollen. Utredaren framhållerslutligen att utvärderingen visat att erfarenhetsåterföringen mellan dekontrollerande organen och de föreskrivande myndigheterna inte harfungerat tillräckligt bra. Det föreslagna systemet bygger alltjämt på principenatt det ansvarsmässigt görs en boskillnad mellan de kontrollerande organen ochde föreskrivande myndigheterna. Utredaren understryker därvid att detta förutsätterett väl fungerande samspel mellan dem. Deflesta remissinstanserna anser alt det är väl motiverat med en översyn avsystemet med riksprovplatser och har i huvudsak inget att erinra mot utredarensöverväganden och förslag. Några remissinstanser, däribland statens planverk,samt i , är övervägandekritiska till förslagen. Den kritik som kommit fram vid remissbehandlingenkommer framför allt från intressenter i sådan provningsverksamhet som bedrivsutanför nuvarande riksprov-platssyslem och frän andra som är oroliga för att tvängsmässigtintegreras i det nu föreslagna kontroUsystemet. Förslaget innebär dock ingenförändring i detta hänseende i förhällande tiU den nuvarande ordningen. Beträffandede föreslagna förändringarna i systemet återkommer jag till remissbehandlingeni det följande. Föregen del finner jag att utredaren på elt överskådligt sätt beskrivit de olika formerna för samhällets befintiiga kontroll- och provningsmöjligheter och de praktiska problem och behov som har framkommit under de år den 15 Prop.1985/86: 27 nuvarande lagstiftningenom den officiella provningen har tillämpats. Detta utgör en god grund för deförändringar som ändå behövs för att åstadkomma nödvändiga förbättringar. Jagdelar utredarens bedömning att någon genomgripande systemändring inle ärpåkallad, utan finner det vara tillräckligt med de olika föreslagna åtgärdernaför all vidareutveckla systemet så att det även, i likhet med vad utredarenföreslagit, kan bli mer flexibelt och tillämpligt pä andra områden förobligatorisk kontroll. 4.2 Mitt förslag till lag om obligatorisk kontroll genom tekniskprovning m.m. Regeringenbeslöt att för lagrådets yttrande överlämna ett inomindustridepartementet upprättat förslag till lag om obligatorisk kontrollgenom teknisk provning m. m. I lagrådsremissen anslöt jag mig till de principersom legat till grund för utredarens förslag till lag om obligatorisk kontrollgenom teknisk provning. Jag konstaterade all förslaget är väl avvägt och ägnatatt i väsentliga delar läggas till grund för lagstiftning. Lagrådet lämnade isitt yttrande det dit remitterade förslaget utan erinran. Delförslag jag nu lägger fram skiljer sig från detta endast genom vissa språkligaoch redaktionella ändringar. Jagredovisar i del följande de viktigaste avsnitten i mitt förslag till lag omobligatorisk kontroll genom teknisk provning. Jag tar därvid upp invändningaroch synpunkter som kommit fram under remissbehandlingen och redovisar sakligaavvikelser som gjorts i förhållande till utredarens förslag. Frågor av delaljkaraktärbehandlas i specialmotiveringen. Idet följande behandlas följande frågor avsnitt4.3 Ny lag med viss ändrad terminologi avsnitt4.4 Avgränsningen av området för obligatorisk kontroll Dennya lagen skall träda i kraft . Med hänsyn till alt den nuföreslagna organisationen för kontroll inte föranleder några omedelbaraförändringar i rådande kontrollsystem bör det inte föranleda några problem medden föreslagna tidpunkten för ikraftträdandet. 4.3 Ny lag med viss ändrad terminologi Mittförslag: Lagen (1974; 896) om riksprovplatser m. m. ersätts med en ny lag sombenämns Lag om obligatorisk kontroll genom teknisk provning m. m. Begreppetofficiell provning och objektområde ersätts med obligatorisk kontroll resp. kontroUområde,Termerna riksprovplats resp, auktoriserad proVplats bibehålls. Utredarensiförslag; Överensstämmer med mitt förslag med undantag av att utredaren föreslagitalt termerna riksprovplats och auktoriserad provplats ersätts med offentiigkontrollanstalt resp, auktoriserat kontrollföretag. Remissinstanserna;De flesta remissinstanserna tillstyrker utredarens för- Prop. 1985/86: 27 slagmed undanlag av de föreslagna uttrycken offentlig kontrolJanslalt och auktoriseratkontrollföretag. Flera remissinstanser framför därvid att de gällande uttryckenriksprovplats och auktoriserad provplats numera blivit väl inarbetade ochaccepterade. Skälenför mitt förslag: I den gällande riksprovplatslagen är lagens tillämpningsområdebegränsat till att endast avse sådan kontroll som är föreskriven i någon lageller annan författning. Med hänsyn till den föreslagna utvidgningen av tUlämpningsområdetkommer det föreslagna begreppet' obligatorisk kontroll att innefatta ett vidareområde än begreppet officiell provning enligt nuvarande lagstiftning, vilket påmotsvarande sätt gäUer det föreslagna begreppet konlrollområde i stället för objektomräde. Erfarenheternaav den nuvarande terminologin inom det gällande riksprovplatssystemet visar påett behov av en enkel, enhetiig och genomarbetad terminologi och att de hittiUsanvända begreppen orsakat åtskillig terminologisk förvirring bland myndigheteroch andra som har kommit i beröring med lagen. Den nya lagstiftningen syftartill att erbjuda en likformig kontrollorganisation, både vad avser kompetensoch service, för i huvudsak alla områden, där samhäUet uppställer vissaegenskapskrav på produkter eller anläggningar. Det framstår därvid somangeläget att de begrepp som skall användas i dessa sammanhang blir klara ochadekvata. Terminologin skaU också kunna anpassas efter samtliga verksamhetsområden,som kan komma att beröras av den nya lagstiftningen. Utredarenhar funnit att begreppet kontroU är en mer adekvat benämning än provning påvad som avses, eftersom kontroll innebär en undersökning för att bestämma omett objekt fyller uppställda krav beträffande en eller flera egenskaper. Liksomutredaren finner jag att begreppet obligatorisk kontroU är den mest adekvatabenämningen för den kontroll som den föreslagna lagstiftningen i fortsättningenkommer att innefatta, nämligen kontroll som antingen följer direkt av enföreskrift i en författning eller av myndighets beslut i särskilt fall. Detändrade begreppet kontroU har också motiverat utredaren att föreslå enmotsvarande ändring av begreppen riksprovplats och auktoriserad provplats till offentiigkontrollanstalt resp. auktoriserat kontrollföretag, vilket enligt utredarenbättre motsvarar vad som är karakteristiskt för dessa organ. Fleraremissinstanser, bl.a. , statens provningsanstalt, statensmät- och provråd. , iSverige, () samt ABSvensk har framfört att såväl riksprovplats som auktoriseradprovplats har bUvit väl etablerade beteckningar och att det är förenat medavsevärda kostnader för berörda myndigheter och företag att ändra dem. I likhetmed de angivna remissinstanserna anser jag att fördelarna är större med attbehälla de gamla begreppen än att ersätta dem med de av utredaren föreslagna. 2 1985/86. Prop,1985/86:27 4.4 Avgränsningen av området för obligatorisk kontroll Mittförjilag; Den obligatoriska kontrollen föreslås utvidgas till att också omfattasådan kontroll som antingen åläggs någon genom beslut av en myndighet i ettsärskilt fall eUer som ett led i en kontroll, som är förutsättning för att enekonomisk förmån, tillstånd eller liknande lämnas. Utredarensförslag: Överensstämmer med mitl förslag. Remissinstanserna;De flesta remissinstanserna tillstyrker utredarens förslag. Någraremissinstanser, bl. a. , ochstatens planverk, är negativa till förslaget och anser att deras ansvarsområdenbör hållas utanför det föreslagna systemet. Skälenför imitt förslag: Den nuvarande lagen om riksprovplatser m.m. gäller endast officellprovning, dvs. sädan teknisk provning, kontroU eller besiktning som ärföreskriven i lag eller annan författning. Detta innebär att sädan provning ochkontroll som sker efter beslul av myndighet i varje särskilt fall inteinbegrips. Den angivna gränsdragningen kan sägas vara formell. Del syfte somskall tillgodoses genom varje föreskriven kontroU, nämligen skyddet av liv,hälsa eller egendom, är detsamma, oavsett om kontrollen har föreskrivitsgenerellt i en författning eller i ett särskiU beslut. Mednågon generalisering kan sägas att behovet av samhällskontroll är starkastbeträffande verksamheter som är underkastade tiUslåndsplikt.