prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Innan kommunen beslutar attkostnader för galor eller andra allmänna platser skall betalas av fastighetsägareenligt 32 eller 33 §, skall kommunen låta utreda frågan och uppräita delförslag som utredningen föranleder. När förslag upprättas skall samråd skemed berörda fastighetsägare samt de sammanslutningar som kan ha ett väsentligtintresse av förslaget. Samrådet syftar till ett utbyte avinformation och synpunkter. Under samrådet bör förslagets motiv och innebördredovisas. Resultatet av samrådet samt förslag med anledning av de synpunktersom har framförts skall redovisas i en samrådsredogörelse . Förslag till ersättningsskyldighetenligt 32 § skall ställas ut för granskning efter delall kungörelse om detta har skett i ortstidning. Underrättelse omutställningen av förslaget skall dessutom sändas som rekommenderat brev ellerpå annat sätt som kan styrkas lill kända faslig-hetsägare, vilkas rätt berörsav förslaget. Underrättelse behöver dock inte sändas till den som skriftligthar godkänt förslaget. När granskningstiden har gått ut, får kommunen beslutai ärendet. Avser förslaget ersättningsskyldighetenligt 33 §, skall de markägare, vilkas rätt berörs och som inte har godkäntförslaget, beredas Ullfälle att yttra sig över detta, innan Lydelse enligt remiss till lagrådet kommunfullmäktige får fatta beslul i ärendet. kommunen får fatta beslul i ärendet. 40 § Den som med slöd av detta kap, vill begära inlösenskall väcka talan vid den fastighetsdomstol inom vars område fastigheten ärbelägen. Fastighetsdomstolen prövar även tvister om ersättning förgatukostnader och koslnader för andra allmänna platser på talan av enderaparten. Fastighetsdomstolen prövar även tvister om ersättning förgatukostnader och kostnader för andra allmänna platser på talan av enderaparten samt tvister om betalningsvillkor enligt 36 §. I dessa mål skallbestämmelserna i lagen (1969:246) om domstolar i fastighetsmål till-lämpas.Förlorar fastighetsägaren målet och har han haft skälig anledning att fåtvisten prövad av domstol, kan domstolen dock efler omständigheterna förordnaatt kommunen skall ersätta honom hans rättegångskostnader eller alt varderaparlen skall bära sina kostnader. beslut i andraärenden enligt denna lag än de som avses i 1 § andra styckel och 2§ fåröverklagas genom besvär hos . Om någon annan myndighetän har fått i uppdrag av kommunfullmäktige alt pröva nedanangivna ärenden får beslut i sådana ärenden överklagas genom besvär hos länsstyrelsen.De ärenden som avses är följande: 1, Ärenden om ställande av sä kerhet enligt 8 kap, 31 § tredje stycket för fullgörande av fastig hetsägarens skyldighet att betala ersättning för galor och andra all männa platser, Ärenden enhgt 6 kap. 36 § om belalningsvillkor för gaiukoslnads ersältning m.m. beslut i andraärenden enligt denna lag än de som avses i 6 kap. 33 a § samt 13 kap. 1 § andrastycket och 2 § fär överklagas genom besvär hos . Om någon annan myndighetän har fått i uppdrag av kommunfullmäktige alt pröva ärendenom ställande av säkerhet enligt 8 kap, 31 § tredje stycket för fullgörande avfastighetsägarens skyldighet att betala ersällning för galor och andraallmänna platser, får beslut i sådana ärenden överklagas genom besvär hoslänsslyrelsen. Prop.1985/86:1 >.,; 207 Lagrådets yttrande över förslaget till plan- och bygglag Närvarande:f d, regeringsrådet . regeringsrådet , justitierådet , Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 20oktober 1983 har regeringen på hemställan av statsrådet beslutatinhämta lagrådets yttrande över förslag lill plan- och bygglag. Förslaget har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn (I-5 och 7-13 kap.),departementssekreteraren (6 och 14 kap.) samt hovrättsassessornLars Örbrink (15 kap.). Vid föredragningen har funnils tillgängligaskrivelser som inkommit till lagrådet från myndigheter, organisationer ochenskilda. Förslagetföranleder följande yttrande av lagrådet: Den föreslagna (PBL) skall ersättabyggnadslagen (1947:385), byggnadsstadgan (1959:612) samt lagen (1976:666) ompåföljder och ingripanden vid olovligt byggande m. m. Enligt det remitteradeprotokollet skall PBL träda i kraft . 1 en remiss tilllagrådet föreslås att ikraftträdandet tidigareläggs ochäger rum , 1 sistnämnda remiss framhålls som angeläget attlagrådets granskning av PBL-förslaget slutförs i så god lid att riksdagenhinner ta ställning till förslaget , PBL-förslaget fömtsätteren samordning med annan lagstiftning bl, a, en ny lag om hushållning mednaturtesurser m.m. (NRL), Förslag lill denna lag har remitterats lill lagrådetmen har ännu inte föredragits. Lagrådels nu förevarande yttrande avser enbariförslaget till PBL. Frågor om samordningen av PBL och NRL behandlas inte iyttrandet. PBL-förslagel innebär atl mark- och vattenområdenskall bebyggas och i övrigi användas så all man fär en från social synpunkllämplig miljö. 1 lagen är miljökraven allmänt angivna, 1 stora delaröverensstämmer de med de krav byggnadslagen och byggnadsstadgan släller men PBLlägger i jämförelse med de nämnda författningarna ökad vikl vid resurshushållning,friluftslivets markbehov, byggnadsunderhåll samt social och teknisk förnyelseav tätorterna. Genom och kommunalt tillstånd tillbyggande och annan användning av marken skall lagens allmänt hållna kravpreciseras och förverkligas. All mark skall vara planlagd och bygglovspliktskall gälla i hela landet. Enskilt ägd mark får tas i anspråk för all genomföraplaner. Den enskilde skall hållas skadeslös om 1985/86:1 208 handrabbas av skada till följd av vissa i det allmännas intresse meddeladebestämmelser och beslut. I samtliga nu nämnda hänseenden kan förslaget sägasligga i linje med de senaste decenniernas markpolitiska lagstiftning och desstillämpning i praxis. Såväl byggnadslagen som byggnadssladgan är efleråtskilliga ändringar och tillägg svåröverskådliga, Byggnadssladgan har dessutomsvagheten alt ha ömsom bestämmelser av lags karaktär ömsom regler som hör hemmai en förordning. Det är tillfredsställande all regeringen nu lagt fram ettförslag till ny byggnadslagstiftning som innefattar en genomgripande ochsystematisk bearbetning av dagens splittrade regler. Självfallet är det förknippatmed svårigheter att i ett sammanhang genomföra en så omfattande lagstiftning.Med hänsyn till den snabba utvecklingen i samhället är det svårt att hållalagstifiningen aktuell. Det är också nästan ogörligt atl fullständigtöverblicka konsekvenserna av varje bestämmelse. Om antar förslagettill PBL, får man räkna med att en översyn av olika detaljer kan bli nödvändigefler en tids erfarenheter. Lagrådel vill emellertid framhålla att det valdatillvägagångssättet att i elt sammanhang reformera byggnadslagstiftningen urlagstiflningsteknisk synpunkl är alt föredra framför försök att genom partiellareformer komma till rätta med bristerna i nuvarande lagsliftning. Det remitterade förslaget innehåller flera enligtlagrådets mening i sak förtjänstfulla nyheter. En sädan är alt vae kommunåläggs att ha en i lag reglerad översiktsplan som skall omfatta hela kommunenoch hållas aktuell. En annan är att de nuvarande detaljplanerna, sladsplan ochbyggnadsplan, ersätts av en enda plan kallad detaljplan, vilket innebär enförenkling. Genom reglerna om förfarandet vid planläggning ökas allmänhetensmöjligheler till insyn och inflyiande octi vinns en bällre förankring avplanerna hos medborgarna. Reglerna om bygglovsprövning är så utformade att detbör bli lättare att avgöra om en viss äigärd kan tillåtas eller inte. Särskiltär det en fördel all del för många svårförståeliga begreppet"tätbebyggelse" utmönstras ur lagstiftningen och att i lagen klartanges när bygglov skall ges. Förslaget om förhandslov fyller ett praktisktbehov. Vid granskningen av hur förslaget förhäller sig till rättssäkerhetenskrav har lagrådet funnit anledning till vissa erinringar, Des.sa bör dock kunnabeaktas inom ramen för det framlagda förslaget. Dispositionen av del omfattandeoch komplexa lagtexlmaterialet går i stort sett fri frän invändningar. Sådantförslaget är utformat bör det minska de tillämpningssvårigheter som möterinom detta lagstiftningsomräde. Utifrån synpunkter som lagrådel har att anlägga serlagrådet det sålunda som en att en ny Plan- och bygglag i huvudsakligöverensstämmelse med det framlagda förslaget föreläggs . Alt lagrådeti del följande framför erinringar och anmärkningar både i vissa övergripandefrågor och beträffande enskildheter får inte skymma bilden av lagrådets igrunden positiva inställning lill förslaget i sak. Ett karakteristiskt drag i förslaget är att delkommunala inflytandet över planläggningen förstärks. Länsstyrelsernasfastslällelseprövning av planer slopas i sin nuvarande form och kommunerna fårelt betydande mått av frihet att inom ramen för lagens allmänt hållnabestämmelser själva utforma planerna och reglera markanvändning ochbebyggelse. En huvudfråga att i detla sammanhang ta slällning lill är om dennareglering, sådan den föreligger enligt förslaget, är förenlig med bestämmelsernai regeringsformen (RF) om normgivning, I lagrådsremissen berördepartementschefen frågan endasi såvitt gäller etl av planinstituten nämligenöversiktsplanen; lagrådel ålerkommer strax lill det åsyftade uttalandet. 1övrigt är denna konstitutionella fråga inte behandlad vare sig avPBL-utredningen eller, såvitt lagrådet kunnai finna, av dem som yttrat sig överutredningens förslag. Enligt 8 kap. 3 § första styckel RF skallföreskrifter om förhållandet mellan enskilda och del allmänna, som gälleråligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personligaeller ekonomiska förhållanden, meddelas genom lag dvs, i föreskrifter beslutadeav . Frågor om användningen av mark- och vattenområden och ombebyggelse hör till det lagstiftningsomräde som avses i nämnda lagmm. Med slödav 8 kap. 7 § första styckel 3 kan ulan hinder av 3 § i lag bemyndigaregeringen att genom förordning meddela föreskrifter om "utformning avbyggnader, anläggningar och bebyggelsemiljö". Denna rätt att delegeranormgivning i fråga om byggande tillkom genom en ändring av RF , Ändringen(prop, 1975/76; 209 s. 162 f) motiverades av behovet att kunna la inbyggnadsstadgans mera detaljbetonade regler om byggande samt föreskrifterna iSvensk byggnorm i en eller flera regeringsförfattningar. En i riksdagenväckt motion med yrkande om avslag pä propositionen under hänvisning till altetl för de enskilda människorna centralt område skulle komma att undandrasriksdagens lagstiftning avstyrktes av . Utskotteterinrade om att vid begagnande av den föreslagnadelegationsmöjlighelen kunde och borde närmare precisera de befogenheterregeringen skulle få och att avsikten självfallet inte var att delegeringenskulle omfatta annal än befogenheter att meddela detaljbetonade föreskrifter(KU 56 s. 41). Om med stöd av 8 kap, 7 § RF bemyndigarregeringen au meddela föreskrifter, kan ocksä enligl 8 kap. 11 §medge regeringen atl överlåta åt förvaltningsmyndighet eller kommun attmeddela bestämmelser i ämnet, s.k. subdelegation, Subdelegation mäsle gå överregeringen. kan inte delegera sin normgivningsmakt direkt till enförvaltningsmyndighet - här bortses frän myndigheter som lyder direkl underriksdagen - eller till en kommun. Kommunernas rätt enligt PBL atl geföreskrifter om utformning av byggnader, anläggningar och bebyggelsemiljögrundar sig inte på någon delegation utan följer direkt av vissa i PBL givnalagregler. kan inte avhända sig sin normgivningsmakt i 14 Riksdagen1985186. 1985/86:1 210 annanordning än den 8 kap, RF föreskriver. Av det anförda följer alt PBL;s lagreglerom rält för kommunerna atl reglera markanvändning och att ge föreskrifter omutformningen av byggnader m. m, är gmndlagsenliga endast under fömtsättning attregleringen inte utgör normer i RF: s mening, RF;s normbegrepp är inte närmare preciserat i RF,Inte heller ger RF:s förarbeten någon säker ledning när det gäller att klargörainnebörden av det normbegrepp på vilket 8 kap, vilar. Enligt propositionen medförslag lill ny RF (1973:90 s, 203 O avses räUsregler och det sägs att dessakännetecknas i princip av att de är bindande för myndigheter och enskilda. Dekännetecknas vidare av att de inte bara avser ett visst konkret fall ulan hargenerell giltighet. Del sistnämnda kravet får enligt propositionen ansesuppfyllt om föreskriften avser exempelvis situationer av ett visst slag ellervissa typer av handlingssätt eller om den riktar sig lill eller på annat sätlberör en i allmänna termer bestämd krets av personer. I remissen lill lagrådet tar departementschefen somförut nämnts upp frågan om humvida föreskrifter som meddelas i en översiktsplanutgör sädana normer som avses i 8 kap, RF. Det sägs här (s. 35) att, omöversiktsplanens riktlinjer för prövningen av bygglov och beslut om markanvändningskulle vara bindande för efterföljande beslut - något som departementschefenanser i och för sig skulle vara både logiskt och rationellt - översiktsplanenfär anses innehålla sädana föreskrifter. Av betydelse härvid är, framhållsdel, att översiktsplanen får en stor geografisk omfattning och att den riktarsig till en obestämd krets av personer. I anslulning härtill framhållerdepartementschefen alt delegation av sådana markanvändningsfrågor som äraktuell inte enligt 8 kap, RF kan ske till kommunerna och att det sålunda inteär möjligl alt genomföra en decentralisering till kommunerna som innebär atlde får normgivningskompetens i markanvändningsfrågor dvs, befogenhet attmeddela föreskrifter, - Det är alltså det förhållandet att översiktsplanenenligt departementschefens mening inte är bindande för myndigheter och enskildasom medför att den inte skulle innehålla normer i RF; s mening. Denargumentering som sålunda förs i fräga om översiktsplanens konstitutionellanatur torde gälla även i fräga om regionplanen. Lagrådet vill till en början uppehålla sig vidfrågan om översiktsplanen, sådan den är utformad enligt det till lagrådetremitterade förslaget, innehåller normer av det slag som avses i 8 kap. RF.Enligt 4 kap. 1 § PBL skall översiktsplanen vara ett underlag för beslut omanvändningen av mark och vatten saml om kommunens närmare planläggning. Denskall sålunda ligga till gmnd för den prövning som enligt PBL ankommer påkommunstyrelse eller byggnadsnämnd när de efter delegation frånkommunfullmäktige antar en detaljplan eller områdesbestämmelser. Den skallvidare vara vägledande vid prövning av ansökningar om lovtill åtgärder utanför detaljplan. Slulligen är den avsedd att inverka vid dentillståndsprövning som olika statliga myndigheter har atl göra enligt andralagar än 1985/86:1 211 PBLt, ex, prövning av tillstånd enligt vattenlagen eller koncession enliglminerallagen. Såsom departementschefen understryker på flera ställen i remissen(bl. a, s, 69) är översiktsplanen tänkt aU behandla de långsiktiga, strategiskafrågorna för markanvändning och byggande och närmast vara av programmässig ochvägledande art. Den skall vara ett instrument för kommunen aU omsätta sittpolitiska program i rikUinjer för planläggning och tillkomsten av bebyggelseoch därmed sammanhängande anordningar. Med riktlinjer skall, sägs del, förståsrekommendationer som kan bilda underlag för senare beslut. Det har i såväl doktrin som praxis rätt en vissosäkerhet i frågan humvida "rikllinjer","rekommendationer" och "anvisningar" är normer i RF: smening. Lagstiftaren har haft att ta ställning till frågan bl, a, när det gälltatt avgöra vilka lagar och förordningar som skall kungöras enligt 8 kap, 19 §andra stycket RF, I I § andra styckel lagen (1976:633) om kungörande av lagaroch andra författningar sådant lagrummet lyder enligt en vidtagenändring (SFS 1984:211) skall med författningar i nämnda lag förstås"lagar, förordningar och andra rältsregler som i 8 kap, regeringsformenbetecknas som föreskrifter". Definitionen som sådan säger väl inte sämycket om innebörden av begreppet föreskrift i RF men den har sitt intressesåsom ett försök frän lagstiftarens sida atl få en klarare gräns mellanbindande och icke-bindande regler i förfatlningar beslutade av ,regeringen eller kyrkomötet eller av en myndighet under regeringen ellerriksdagen. Ursprungligen hänförde kungörandelagen (prop, 1975/76:112) tillförfattning inte bara bindande regler ulan även sådana icke-bindandeanvisningar som hade lill syfte att främja en enhetlig rättstillämpning elleralt bidra till att utveckla praxis i en viss riktning. Däremot borde regler somanvisade hur en person lämpligen kunde förfara i vissa hänseenden men somlämnade honom fritt att välja en annan väg för att nä det önskade resultatetinte anses som författningar. Ändringen av kungörandelagen innebar attbegreppet författning reserverades för bindande regler och att rekommendationerav typen anvisningar lämnades utanför. Etl syfte med ändringen var (prop,1983/84:119 s, 13 O att fä kungörandelagen i bättre överensstämmelse med RF ochdess förarbeten. Översiktsplanen skall såsom nämnts vara avprogrammässig och vägledande art. Detta hindrar emellertid inte att, säsomdepartementschefen säger (s, 78), "ändamålet (med planen) ibland kan varaprecist både till innehåll och avgränsning". Flera exempel härpå ges.Riktlinjer av typen "ingen bebyggelse får tillkomma" får sägs det (s,203) slor genomslagskraft, om det skyddsvärda intresset är starkt och välunderbyggt, I specialmoliveringen till 8 kap, 11 § PBL (s. 578 fO ges andraexempel på hur uttryck i översiklsplanen kan få en i praktiken avgörandebetydelse i bygglovsärenden. Planens betydelse när statliga myndigheter har attpröva frågor om markanvändning enligt andra förfatlningar än PBL berörs pä s,343 f. Departementschefen säger här att det synsätt han anlagt i fråga om 1985/86:1 212 översiktsplanensbetydelse för efterföljande bygglovsbeslut i allt väsentligt bör kunna anläggasäven på beslut enligt dessa författningar. Departementschefens nu återgivnauttalanden ansluter sig väl till den vikt som i praxis och andra sammanhangtillmätts kommunala översiktsplaner, I rättsfallet NJA 1978 s, 261 har Högsiadomstolen ansett hinder mot en begärd avstyckning föreligga och därvid grundatsitt avgörande på att avstyckningen stred mol riktlinjerna i kommunöversikten.Vid behandlingen av förslaget till den nya vattenlagen framhölldepartementschefen (prop. 1981/82:130 s, 95 f) att en genomarbetadöversiktsplan med god förankring kunde, även om den inte direkt skullekunna ligga till grund för etl avslag på en ansökan om tillstånd till ettvattenförelag, likväl beaktas på i huvudsak samma sätt som en fastställd stads-eller byggnadsplan med beslämmelser i ämnet. Lagrådet (s. 278) fann attuttalandet stod i god överensstämmelse med den ståndpunkt som intagits i praxisvad gäller betydelsen av planer och översikter av ifrågavarande slag. Näri det lagstiftningsärende varom nu är fråga departementschefen hävdar altöversiktsplanen inte är att anse som normgivning synes han fästa en avgörandevikl vid alt myndigheiema är skyldiga att självständigt pröva planens innehålloch alt denna prövning kan ge ett annat resultat än det planen fömlsalt. Sådanafall kan helt visst tänkas. Exempelvis skall , om den finner attbygglov utanför detaljplan inte bör ges eftersom byggplatsen inte svarar motkraven i 2 kap. PBL, vägra bygglov, även om det i översiklsplanen angetts attbebyggelse får förekomma. Likaså skall , ehum översiklsplanenav hänsyn till etl allmänt intresse anger restriktivitet i fråga om byggande,ge bygglov om den finner att ett enskill intresse väger tyngre än det allmännaintresset. Lagrådet vill emellertid framhålla att utrymmet för en sädansjälvständig prövning beror av hur konkret och bestämt översiktsplanen ärutformad. Av belydelse är ocksä alt översiktsplanen antas av kommunfullmäktigeoch följaktligen uttrycker kommunens politiska vilja. Vid fullmäktigesantagande av en översiktsplan skall både allmänna och, i den män de är kända,enskilda intressen beaktas. Om planen innefattar en avvägning av samtligaintressen, allmänna och enskilda, inom etl visst område och entydigt angerfullmäktiges mening hur marken skall användas, är det knappasl länkbart altkommunstyrelse eller byggnadsnämnd detaljplanerar områdel i strid mot planeneller atl beviljar elt bygglov som är oförenligt med planen.Del sagda förutsätter självfallel all översiktsplanen svarar mot PBL:s krav påplanläggning. Dessa krav är allmänt hållna och avser sådana övergripande målför planläggningen som att åstadkomma en socialt lämplig miljö, att hushållamed naturresurser och att förlägga bebyggelse lill mark som är lämplig frånhälsosynpunkt m, m. (2 kap, 1-3 §§). Huvudansvaret för aU dessa krav blirförverkligade vid planläggning ligger hos kommunens förtroendevalda, Ijämförelse med riktlinjer och rekommendationer av det slag som förär- Prop.1985/86:1 v, 213 betenatill kungörandelagen (1976:633) tar sikte på får översiklsplanen, om denutformas som ett bestämt och preciserat direktiv, eri långt mer rättsgestaltandeverkan. Vid sin granskning av förslaget till konsumentkreditlag framhölllagrådet (prop, 1976/77:123 s. 349 ff) att vid bedömning avkonsumentverkets rikllinjer blir del avgörande inte om avvikelse skett frånriktlinjerna utan om näringsidkarens handlande strider mol lag. Det ligger isakens natur alt en domstol vid en sådan bedömning står friare i förhällandelill riktlinjerna än vad en nämnd gör i förhållande tillöversiktsplanen. Översiktsplanen kan visserligen inte direkt läggas till gmndför ett avgörande och saknar i så måtto - formellt sett - omedelbararättsverkningar. Emellertid blir den som framgår av det anförda till den delden innehåller bestämda och preciserade direktiv i realiteten bindande för detillämpande myndigheterna. Fråganom detaljplanernas och områdesbestämmelsernas konslhutio-nella natur berörs,säsom fömt nämnts, inte i remissen men tydligen anser departementschefen alldessa planer, som har bindande verkan, inte innehåller bestämmelser avgenerell art och alt därför inte heller de är att anse som författningar.Sannolikt stöder han sig även härvid på kungörandelagen (1976:633) ochförarbetena till den, I propositionen med förslag ull nämnda lag (prop.1975/76:112 s, 63 ff) diskuterade dåvarande jusliUemi-nisterngränsdragningssvårigheler som möter i fall där en bindande föreskrift avserett myckel litet lokalt område kanske bara en eller flera bestämda fastigheter.Han slog till en början fast att ett lokalt begränsat beslul hade karaktären avförfattning om del hell eller främst riktar sig till medborgarna i gemen såsomexempelvis ett förbud att la bort eller skada växt av viss art där den växervilt, Däremol kunde den generella naturen starkt ifrågasättas när fråga var omlokalt begränsade föreskrifter avsedda att begränsa handlingsfriheten förägarna till vissa bestämda fastigheter eller vissa därmed jämförligarättsinnehavare. Detta gällde även om föreskrifterna band inte bara denaktuelle ägaren eller rättsinnehavaren utan även framlida sådana. I enlighethärmed och med åberopande av den praxis som följts vid tillämpningen av 3 §andra siycket 2 förvaltningslagen (1971:290) i ärende om fastställelse avdetaljplan ansåg justitieministern all bl, a. beslul om bebyggelseplaner enligtbyggnadslagstiftningen och beslul om förbud mot byggande, schaktning m, m.enligt samma lagstiftning inte borde hänföras lill författning. Däremot bordeföreskrifter som riktade sig ull jordägare eller liknande personkategorier inomett större område, t, ex. ett län, anses ha så generell karaklär att de bordebedömas höra till kategorin författningar. All i generella termer ange vargränsen exakt går mellan föreskrifter av författnings natur och andraföreskrifter var, framhöll justitieministern, inte möjligt. Hans uttalandenberördes inte under riksdagsbehandlingen (KU 1975/76:51), Det framgår inte klart om jusutieministern med"bebyggelseplaner enligl byggnadslagstiftningen" avsåg ävengeneralplaner vilka ju kan omfatta Prop.1985/86:1 214