prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — Den som avses med tillsynen bör visseriigen intekunna åläggas att svara på en förfrågan vid risken att annars drabbas av någonsärskild påföljd. Rätten all inhämta upplysningar kan därför framstå som mindrebetydelsefull. Jag anser likväl atl den bör kunna göra viss nytta itillsynsarbetet. Den omständigheten atl TSM inte fär svar på en förfrågan kanvara ett tecken på att allt inte står rätl till och därmed ge anledning tillvidare efterforskningar rörande vederbörandes verksamhet. Rätten att begäraupplysningar bör redan på det viset kunna tjäna elt syfte i tillsynsarbetet. Enligtmin uppfattning bör TSM: s övervakning i första hand ske genom tillgängligaregister. Även iakttagelser som kronofogdepersonalen gör i sin fältverksamhetbör utnyttjas. Detsamma gäller givetvis de slutsatser som kan dras då den nyssberörda rätten atl infordra upplysningar utnyttjas. När det uppkommer enmisstanke om alt ett näringsförbud har överträtts bör myndigheten anmäla dettatill polis eller åklagare. Jag vill i detta sammanhang betona vikten av attkronofogdemyndigheten dokumenterar alla uppgifter, iakttagelser och övrigaåtgärder som föregått anmälan och atl denna dokumentation bifogas anmälan.Därigenom underlättas brottsutredningen och minskar risken för att onödigabevisproblem skall uppstå. Någraremissinstanser har föreslagit alt den som har näringsförbud skall ha vissanmälningsskyldighet. i föreslår således all densom är underkastad näringsförbud skall ha skyldighet att anmäla sig hos TSMförslagsvis tvä gånger . vid Stockholmsuniversitet anser atl den som har meddelats näringsförbud skall vara skyldigatl anmäla lill TSM om han flyttar till annan ort. Likaså bör man enligtfakultetsnämnden överväga att ålägga vederbörande att hålla regelbunden kontaktmed TSM, t. ex. sä alt han skall anmäla sinsysselsättning. anser att den som har meddelalsnäringsförbud skall vara skyldig att anmäla om en anställning upphör. Jagvill erinra om att jag har föreslagit att domstolen skall kunna förenaelt förordnande om avvecklingstid med villkor. Delsamma gäller då en domslolbeviljar dispens från förbudet för viss verksamhei e. d. (avsnitt 4.4,6 och4.4,7). Domstolen kan i fall som de nämnda föreskriva att vederbörande lill TSMskall anmäla sädana förhållanden som har nämnts. Jag anser dock alt engenerell anmälningsskyldighet av det slag som har förordats är för långtgåendeoch är därför inte beredd att föreslå någon regel med sådant innehåll. Detligger i linje med vad jag har anfört att ett villkor om t.ex, anmälningsskyldighet knutet exempelvis till en dispens inte får medföra atl TSM vidtar åtgärder, t. ex. i form av ell mer eller mindre regelrätt förhör, som kan få negativ effekt på en kommande polisutredning rörande en 117 ifrågasatt överträdelse avförbudet. Om del i samband med alt anmäl- Prop. 1985/86:126ningsskyldigheten fullgörs - eller på den grund all vederbörande inte fullgördenna - uppkommer misstanke om en överträdelse, bör TSM anmäla förhållandetlill polis eller åklagare. Somjag berörde bör regisierspaningen också i fortsättningen vara ett viktigtinslag i tillsynen. TSM bör, i den utsträckning det är praktiskt möjligt ochinformationen är tillgänglig för TSM, i olika register bevaka om personerna ifråga förekommer på ett säll som ger anledning att misstänka all förbudetöverträds. Om en registeruppgift lyder pä alt någon med näringsförbud brytermot förbudet, finns det således skäl för myndigheten atl göra en närmareundersökning. Jagvill i delta sammanhang beröra ett förslag som kommittén framställer rörandeskatleregistren. Enligt kommittén står det klart atl det är av stor vikt förTSM atl bevaka dessa. Sekretesslagstiftningen medför dock att uppgifterna iregistren inte är ulan vidare åtkomliga för TSM i tillsynen. Kommitténsbedömning är emellertid att det bör finnas goda möjligheter att fåtillgång till sådana uppgifter. För att underlätta tillgången rent praktisktföreslår kommittén dock en ändring i skatteregisterlagen (1980:343) avinnebörd, alt TSM skaU få direkt tillgång via terminal tiU uppgifterna i detcenlrala skalleregisiret för tillsynen över personer med näringsförbud. Jagär f, n, inte beredd att föreslå en lagändring med detta syfte mol bakgrund avatt vissa andra frågor som berör skatteregislerlagen nu övervägs inomfinansdepartementet, slutligt ställningslagande till kommitténs förslagbör därför enligt min mening anslå i avvaktan på resultatet av dessa överväganden. Datainspektionenhar väckt en annan registerfråga, som inte har behandlats av kommittén.Inspektionen framhåller att den har gett tillstånd till atl uppgifter ommeddelade näringsförbud får insamlas och lagras av kredil-upplysningsförelagen.Det förekommer också att dessa sprider uppgifterna vidare. Om brott görs lillförutsättning för näringsförbud något som en minoritet i kommittén harföreslagit - kommer del av offenlliga uppgifter om näringsförbud all framgå attvederbörande har blivit dömd för brott, vilken senare uppgift i t, ex. allmäntkriminalregister är sekretessbelagd. Gällande rätl medför då, uttalarinspektionen, atl den nuvarande spridningen av uppgifter om näringsförbud ikreditupplysning normalt inte kan ske. Enligt 6 § kreditupplysningslagen(1973:1173) får nämligen uppgift om att någon misstänkts eller dömts för brottinte insamlas, lagras eller utlämnas i kreditupplysning utan datainspektionensmedgivande. Datainspektionen anför atl det likväl är angeläget all uppgifter omnäringsförbud kan lämnas i kreditupplysningar. Enligt inspektionen synes deterforderligt att, om minoritelsförslagel läggs lill grund för lagstiftningen idenna del, kredilupplysningslagen kompletteras med ell undantag för uppgift omnäringsförbud. Densynpunkl som datainspektionen har uttryckt gör sig gällande även med den utformning som jag vill ge lagen. Del bör emellertid enligt min mening inte vara något hinder mot att uppgifter om näringsförbud insam las, lagras eller vidarebefordras i kreditupplysningsverksamhet. attdet därför behövs en ändring i 6§ kreditupplysningslagen med denna Prop.1985/86: 126 innebörd. Efler samråd med chefen för justitiedepartementetföreslårjag därför en sådan ändring. Jagvill i detta sammanhang även beröra en fråga rörande del s.k.näringsförbtidsregislrel, som är ett hjälpmedel för tillsynen. I detlaregis-ler, som skall föras av RSV (I99i§ KL), antecknas de personer som fåttnäringsförbud. Anteckningarna i registret, som är manuellt, sker på grundvalav underrättelser som domstolarna skall sända in då en dom om näringsförbud harvunnit laga kraft eller då elt tillfälligt förbud har meddelats. Utdrag ur registret skall fortlöpande sändas lillakliebolagsregistrel, handelsregistren och de föreningsregisler som avses ilagen (1951:308) om ekonomiska föreningar. Kommitténkonstaterar att registreringen av näringsförbud synes ha fungerat i slort utanstörningar. Den anser också atl det tills vidare finns etl behov av all ha kvarelt manuelll näringsförbudsregisler. Enligt kommitténs mening bör RSV fäfortsätta att ansvara för detta. Kommitténanser inte atl det synes erforderligt att nu vidta några större ändringar ireglerna om näringsförbudsregister. Den föreslår dock att det avförfattningstexten bör framgå atl utdrag ur registret skall sändas till TSM.Utdrag bör enligt kommittén sändas till alla TSM, inte bara lill den inom varsområde personen i fråga är bosatt. Eftersom den närmasl berörda TSM alllidtorde ha elt intresse av alt inhämta närmare upplysningar från domen ellerbeslutet om näringsförbud, bör dessutom föreskrivas en skyldighet för domstolenatt sända ett exemplar av domen eller beslutet till den TSM som skall ha handom övervakningen. Endasten remissinstans, patent- och registreringsverket, har kommenterat vadkommittén anfört i denna del. föreslår attnärings-förbudsregistrel skall föras vid patenlverkets bolagsbyrå. Jagdelar kommitténs uppfattning att utdrag ur näringsförbudsregistret bör sändastill TSM. Det ankommer dock pä regeringen att besluta i frågan. Jaganser inte att del finns skäl alt föreslå en överföring av registerföringenfrån RSV till palenlverket. Jag vill här slutligen påminna om, all jag i delföregående (avsnitt 4,5,1) har anslutit mig lill kommitténs förslag att TSMskall fä domen eller beslutet om näringsförbud eller tillfälligt näringsförbud, 4.7 Samarbete mellan myndigheter m. m. Frågorom näringsförbud berör många myndigheter. Vid remissbehand lingen och vid kontakter med företrädare för de närmast berörda myndig heterna under beredningen i har framhållits atl etl nära samarbete mellan olika myndigheter är väl så viktigt som ny lagstiftning då det gäller att komma åt de oseriösa näringsidkarna. På de flesta håll i landet finns lokala samarbelsorgan mellan bl. a. polis, åklagare, kronofogde samt skatte- och tullmyndigheter. I propositionen om riktlinjer för det framtida arbetet mol ekonomisk brottslighet m.m. betonades det belydelsefulla i detta samarbete (prop. 1984/85: 32 s. 19, 33 och 41 O- 119 För egen del vill jagstarkt understryka att ell väl fungerande samarbete Prop. 1985/86:126mellan olika myndigheter är av största betydelse för effektiviteten i näringsförbudssystemet.Jag skall här något utveckla min syn på delta. Fördel första vill jag erinra om att uppgifter om oegentligheter som kan liggalill grund för näringsförbud finns hos en rad olika myndigheter och även påannat håll. Näringsidkare som ägnar sig åt ekonomisk brottslighet överträderinte sällan normer som det främsl ankommer på andra myndigheter än derättsvårdande atl kontrollera efterlevnaden av. Många fackmyndigheter fårsålunda i sin ordinarie verksamhet information om såväl sådana näringsidkaresom har näringsförbud som andra som kan vara aktuella för förbud. Jagkan som exempel nämna de myndigheter som arbetar inom skatte-ochindrivningsväsendet, dem som har att övervaka import- och exportverksamheten,penningmarknaden och bank- och.försäkringsområdena, dem som har atl främjakonsumentskydd, arbetarskydd och den yttre miljön, liksom givetvis dem som förolika slag av register med information av bl.a. ekonomisk karaktär. Ocksåkonkursförvaltare, kommuner, banker och andra kreditgivare, konkurrenter,branschorganisationer och fackförbund kan ha betydelsefullinformation om näringsidkare som har näringsförbud eller för vUka det finnsanledning alt aktualisera ett sådanl. Eltutökat samarbete mellan såväl åklagarna som TSM å ena sidan och organ av detslag jag nu har nämnt bör kunna leda lill ökad effektivitet. Delta innebärockså alt enligt min mening även andra organ än åklagare, polis och TSM kanspela en viktig roll när det gäller att ta initiativ till näringsförbud ellertill atl överträdelser av sådana beivras. Jag vill påminna om att jag i detföregående (avsnitt 4.5.1) har föreslagit en direkt skyldighel förkronofogdemyndigheterna atl i vissa lägen anmäla underiåtelse alt belalaskatter, tullar och avgifter till åklagare för prövning av om näringsförbud börmeddelas. Av betydelse är vidare att det i konkursfallen sker ett nära ochaktivt samarbete mellan konkursförvaltaren och TSM. Jagvill här också nämna den roll som länsstyrelserna bör kunna spela. De får in enmängd uppgifter på vitt skilda områden av intresse i detta sammanhang. Vidtaxerings- och skatterevisioner kan således förhållanden uppdagas som kanmotivera näringsförbud dä t.ex. TSM, polis och åklagare saknarinformation som ger dem anledning att reagera. Bokföringsbrott och skattebrottkan kanske tidigt uppdagas av skatteförvaltningen och dessrevisionsverksamhet, långt innan någon konkurssituation har uppstått ellerinnan man annars har haft anledning att överväga elt näringsförbud medanledning av att vederbörande har gjort sig skyldig lill Underlätelse altbelala skatter, tullar och avgifter. Eftersomdet samlade beteendet hos en näringsidkare ofta kommer alt spela en avgöranderoll för om näringsförbud skall aktualiseras, är del alltså nödvändigt att deberörda myndigheterna samarbetar redan när det gäller att upptäcka dem som kanvara aktuella för näringsförbud. Nästasteg är att besluta om vilket utredningsarbete som bör göras och hur ingripandel mol de misstänkta näringsidkarna bör ske. Också där bör samarbetet mellan berörda myndigheter kunna spela en viktig roll. digheternakan jämföra sina iakttagelser av misstänkta personer och även Prop. 1985/86:126 komma överens om sådana konkreta ting som vem som bör göra vad i detfortsatta utredningsarbetet i ett vissl ärende. Exempelvis kan kronofogdemyndighetenha intresse av alt polisen i samband med husrannsakan vid brottmisstanke säkrarbevismaterial för atl styrka att det sketl en överträdelse av ellnäringsförbud. Omvänt kan polisen i vissa lägen ha intresse av att kronofogdeninte t.ex, ställer frågor till en gäldenär, som då kan bli varnad och undanröjabevismaterial som polisen behöver säkra för sina ändamål. Samarbetet mellanmyndigheterna kan tillgodose sädana önskemål och leda till gemensammaaktiviteter. Samarbetetbör emellertid inte begränsas till de enskilda ärendena. För atl det skall bliså effektivt som möjligt kan det ofta vara motiverat att samordna mera allmännautredningsinsatser, t.ex. vid revision av särskilda branscher i vilkaekonomisk brottslighet anlas vara särskilt vanligt förekommande. Anvisningarför sådana insatser, bl.a. i fråga om val av bi-anscher, kan behöva utfärdas.Del ankommer på regeringen att besluta detta. Ocksåvid tillsynen av att meddelade näringsförbud efterlevs är samarbete viktigt.Jag har i det föregående angett hur jag menar att TSM bör utföra denna tillsyn.Därav framgår också att TSM kan behöva information från flera håll som kanbelysa i vad mån del har förekommit en överträdelse av elt meddelat förbud. Jaganser det inte möjligt och inte heller lämpligt att i detalj ange hur formernaför myndigheisarbelet bör se ut. Detta bör avgöras lokalt av berördamyndigheter själva. Uppenbarligen kommer dock de samarbetsgrupper som redanhar bildals att spela en viktig roll. Sammansättningen av och arbetsformernaför dessa grupper skiftar helt naturligt mellan olika delar av landet. Vad jagvill framhålla särskill är atl arbetet bör läggas upp så att det kan avkasta såkonkreta resultat som möjligt. Dels gäller detta prioritering och planering avmera övergripande insatser, för vilket arbete personer i ledande ställningbehöver komma samman. Dels gäller del de enskilda ärendena, där handläggare hosberörda myndigheter behöver samarbeta. En vanlig modell är att en större gruppmed bl.a. chefer representerande de olika delarna av den lokala och regionalaskatteförvaltningen, kronofogdemyndigheterna, åklagarna, olika delar avpolisväsendet, tullmyndigheterna och kommunen träffas om året.Dessemellan sker ell fortlöpande samarbete mera informellt genom kontaktpersonerhos myndigheterna. Föratt det lokala samarbetet skall bli så effektivt som möjligt bör också etterfarenhetsutbyte komma till stånd mellan dem som på olika håll i landetarbetar med frågor rörande näringsförbud. Det kan ske genom t. ex. regionalakonferenser, där ocksä de berörda centrala myndigheterna deltar. I ettinledningsskede ärjag beredd all förorda särskilda medel för ett sådanterfarenhetsutbyte. Jag återkommer till detta i samband med behandlingen avresursfrågorna (avsniti 7); Avslutningsvisvill jag i detta sammanhang också betona, atl en ytterli gare faktor som kan bidra lill all öka effektiviteten i tillsynen - och även möjliggöra en större vakenhet för ingripanden mot oseriösa näringsidkare i 121 syfteall åstadkomma näringsförbud - är utbildning av den personal som arbetar meddessa frågor. I den lidigare nämnda propositionen om rikllinjer för arbetetmot ekonomisk brottslighet m. m. angavs att åtgärder skall vidtas för allförbättra utbildningen och kompetensen hos de befattningshavare inomrättsväsendet som handlägger frågor om ekonomisk brottslighet (prop. 1984/85:32s. 34 f och 41 f). framhöll i sitl betänkande med anledningav propositionen atl den ekonomiska brottsligheten ofta gäller förfaranden somär svåra att ulreda. Utredningsarbetet StäUer därför, enligt utskottet, slorakrav pä kunnande bl.a. i ekonomiska och rättsliga frågor (JuU 1984/85:28 s.21). Jagvill påminna om atl särskilda insatser har gjorts och även fortsättningsvisbör göras för atl utbilda de befattningshavare inom rättsväsendet somhandlägger frågor om ekonomisk brottslighet, I anslutning lill att enlagstiftning om utvidgat näringsförbud införs anser jag del angelägel medsärskilda utbildningsinsatser i syfte atl förbättra kompetensen hos debefattningshavare som handlägger hithörande frågor. Dessa insatser bör intebegränsas till rättsväsendet utan öyer huvud omfatta de myndigheter som haratt i något avseende arbeta med frågor om näringsförbud. Jag tänker dä i förstahand pä kronofogde-, polis- och åklagarmyndigheter, domstolar, länsstyrelser,lokala skattemyndigheter och tullmyndigheter. De särskildautbildningsinsatserna bör göras under en begränsad lid, någol som jag kommeratt utveckla i det följande i samband med behandlingen av vissa resursfrågor(avsnitt 7). Prop.1985/86: 126 4.8 Överträdelse av näringsförbud Mittförslag: De nuvarande sanktionerna vid överträdelse av etl näringsförbud,straff och förlängning av förbudstiden, bibehålls. Bestämmelserna häromöverförs till den nya lagen. Vidare får domslol möjlighet att återkalla endispens om denna överträds. Slutligen skall etl gammall förbud upphävas när ettnyll meddelas. Kommitténsförslag: Överensstämmer med milt (betänkandet s. 369-380 och 433-436). Remissinstanserna:RÅ, kronofogdemyndigheten samt har uttalat sigpositivt om förslagel. Ingen remissinstans har haft någon erinran mol det(bilaga 6 avsnitt 7). Sammanfattning av skälenför mitt förslag: De nuvarande bestämmelserna om straff och om förlängning avförbudstiden framstår som välavvägda. Del saknas därför anledning atl nuförändra sanktionssystemel. Om den som har fält dispens missbrukar delförtroende som dispensen ger uttryck för är det befogat alt dispensenåterkallas. Del är ocksä befogal atl upphäva ett tidigare förbud om ett nyttmeddelas. Skälenför mitt förslag: Enligt den nuvarande bestämmelsen i 212 § andra Prop.1985/86: 126 styckel KL gör den som överträder etl näringsförbud eller etttillfälligt sådant sig skyldig till ett brott, som kan bestraffas med fängelsei högst . Om brollet är ringa, får straffet bestämmas lill böter ellerfängelse . Vidare får enligt samma paragraf förbudslidenförlängas . Om del sker flera sådana förlängningar, får densammanlagda tiden för förlängning inte vara . Kommitténanser sammanfattningsvis all de nuvarande reglerna om straff och om förlängningav näringsförbud bör finnas kvar. Enligt min mening är reglerna välavvägda ochjag delar därför kommitléns uppfattning. I6 och 7§§ i milt förslag beskrivs vilken verkan elt näringsförbud har, alltsåvad som är förbjudet för den som har meddelats näringsförbud. En överträdelsesker när vederbörande handlar på etl säll som strider mol dessa bestämmelser.Någon särskild beskrivning av brottet behövs därför inte. Mitt förslagmotsvarar här kommitténs. Länsåklagaren i har föreslagit att lagtextenskall kompletteras med en uttrycklig hänvisning lill överträdelse av förbudenligt 7§ försia stycket (närstäendeförbudet). Enligt min mening är detta dockinte nödvändigt. Som kommittén har uttalat innefattas även sådana fall ibegreppet överträdelse av näringsförbud. Kommitténhar pekat på vissa problem som kan uppkomma i tillämpningen, bl.a. rättsligaproblem och bevisproblem. Några särskilda regler härom föreslås dock inte.Beträffande bevisproblemen påpekar kommittén sålunda att åklagaren, liksomtidigare, har atl styrka atl överträdelse skett. Kommitténbehandlar vidare del subjektiva rekvisitet och anför därvid att det enligtgällande lag för straffansvar fordras alt ett näringsförbud har överträttsuppsåtiigen. Härefter diskuteras innebörden av uppsåtskravel. Kommittén anförall man givelvis måste tillämpa samma principer när det gäller överträdelse avnäringsförbud som i övriga liknande fall och att bedömningen måsle överlämnasål rättstillämpningen. Göteborgstingsrätt har anfört att del inte hell klart framgår om kommittén anser attett annat uppsåtsbegrepp än inom straffrätten i övrigt bör gälla i fråga omöverträdelse av näringsförbud. Tingsrätten ifrågasätter om del finns anledningalt göra någon avvikelse i detla hänseende. Föregen del vill jag framhålla att allmänna regler om både uppsåts- ochbevisfrågor bör gälla vid bedömningen av om en överträdelse av ett näringsförbudhar ägt rum. Del är alltså inte fråga om att nu införa några nya sädanaprinciper. De problem som kan uppkomma i dessa hänseenden och i övriga frågorsom kommittén har pekat på i detta sammanhang får överlåtas åträttstillämpningen. Också beträffande medhjälp till överträdelse bör på sammasätt som allmänna regler om ansvar för med verkan gälla. Somframgått av det tidigare anförda anser kommittén atl möjligheten att vid överträdelse förlänga ett näringsförbud bör finnas kvar. I anslutning härtill påpekar kommittén att det är möjligt alt meddela en person ett nytt näringsförbud om han har gjort sig skyldig till sådana oegentligheter i sin rörelse, att rekvisiten för näringsförbud är uppfyllda. Kommittén behand lar härefter frågan hur domstolen skall förfara om förutsättningar föreligger 123 bådeför att föriänga förbudet och för all meddela ett nyll förbud. Vilkel-dera som börgöras mäste enligt kommittén bero på omsiändigheterna i det enskilda fallet,bl. a. på hur mycket som återstår av del gamla förbudel och hur grova de nyaoegentligheterna är. Domstolen bör, sägs del, i fråga om valet mellanföriängning och nytt förbud vara bunden av åklagarens yrkande. Del sistnämnda harkritiserats av kronofogdemyndigheten i , som anser att en sådanbundenhet inte bör uttalas. Om åklagaren således yrkar att etl nytt förbudskall meddelas vid överträdelse, något som innefattar en minimigräns på treår, borde domstolen kunna i stället föreskriva föriängning och underskridaIreårsgränsen. Jag har ingen erinran molkommitténs uttalanden i den nu aktuella delen. Jag delar kommitténs uppfattningatt domstolen, i valet mellan all förlänga elt förbud eller meddela ell nyttsådant, bör vara bunden av åklagarens yrkande. Vid överträdelse av ettnäringsförbud kan vidare en eventuellt meddelad dispens återkallas. Delta börenligt kommittén vara det normala. Denna återkallelsemöjlighel har berörts idel föregående (avsnitt 4.4.7). I likhet med kommittén anserjag att en särskildbestämmelse om återkallelse bör tas in i överträdelseparagrafen. Kommittén har ocksåföreslagit att det i en särskild lagbestämmelse anges alt, om domstolenmeddelar elt nytt näringsförbud medan ett gammalt ännu gäller, det tidigaremeddelade förbudet skall upphävas. Jag delar kommitténs uppfattning i dennafräga. Beträffande/ö//ö/-o/;£/e/vid överträdelse av förbudet föreslås ingen förändringjämfört med nuvarande ordning.Det innebär atl vanligt brottmåls-förfarande skall lillämpas även ifortsättningen. Jag vill häravslutningsvis erinra om det förslag som utredningen om säkerhetsåtgärder m.m.i skatteprocessen i betänkandet (SOU 1983:23) Lag om skatleansvar har lagl framom att den som har meddelals näringsförbud i konkursfallet och som i strid motförbudel företräder en juridisk person, skall vara personligenbetalningsansvarig för den juridiska personens skatteskulder. Jag avser inteatt behandla denna fråga i förevarande lagstiftningsärende ulan kommer allsenare ta den under övervägande. Prop.1985/86: 126 4.9Ikraftträdande m. m. Mitt förslag: Den nyalagstiftningen träder i kraft den , Bestämmelserna om upphävande avförbud, dispens, tillsyn och överträdelse tillämpas också på näringsförbud sommeddelats . Vid bedömningen av om någon har grovt åsidosatt sinaåligganden i näringsverksamhet får hänsyn bara tas till åsidosältanden efterikraftträdandet, när talan grundas på brott eller betalningsunderlåtelse. Enmotsvarande prövning vid en talan enligt det särskilda konkursrekvisitet fårdäremol avse också äldre åsidosältanden.