prop · G903110 · 1985-12-31 00:00:00 — I vart fall synesarrendeavgifternas utveckling i många fall ha följt eller överstigitkonsumentprisernas Det är emellertidför arrendenämnden känt, att ett slort antal Prop. 1985/86: 110 arrendatorerutanför träffat avtal där avgiften är indexre-glerad . Den fortsatta utvecklingen får väl visa om indexreglering enligtKPI ger resultat som vid en prövning enligt 10 kap 6 § JB befinns godtagbara. Utredningen uttalar att arrendet under allaförhållanden måste bestämmas på en nivå som innefattar statens kostnader förarrendeupplåtelserna och att ökade kostnader i form av faslighetsskatt givetvismåste kunna påverka arrendeavgifternas storlek. Jordabalkensavgiftsprövningsregler ger inle någon garanti för atl så blir fallel. Medhänsyn till arrendenivåerna i kan det för dåligt belägnaarrendetomter nog finnas en viss risk för att jordägaren inte alltid får fullkostnadstäckning. Sådanaförekommer i företrädesvis inom större exploaterade områden, däräven vissa för arrendalorerna gemensamma anläggningar som vägar,vattenledningar etc finns. Föreningarna har då lill uppgift atl förvalla dessagemensamma anläggningar. Det är också inom sådana områden som jordägarna somvillkor brukar uppställa att den enskilde arrendatorn ingår i enarrendalorsförening. Även eljest kan naturligtvis en arren-datorsförening varaav värde för parterna exempelvis vid tvister mellan jordägaren ocharrendalorerna om arrendevillkor eller annat. 1 vad mån ett särskilt villkor iarrendeavtalen om skyldighet atl ingå i arrendalorsförening i sistnämnda fallkan vara av värde är osäkert, möjligen kan det leda till ett mer enhetligtuppträdande från arrendatorernas sida i den mån föreningen inte kan komma altuppfattas som "jordägarens förening". Utredningenullalar, atl staten bör utnyttja den möjlighet som finns i 12 kap 15 § 2 st JBatt frånsäga sig viss del av underhållsskyldigheten. Det är väl i och för sigrimligt vid hyresförhållanden av förevarande slag. Vad staten därigenomfrånsäger sig är emellertid endast ansvaret för inre underhåll av löpandenatur medan underhållsskyldigheten i övrigt kvarstår. Något hinder för statenatt i förhållande till hyresgästerna frånsäga sig även övrigt underhåll tordeemellertid inte föreligga. Bestämmelserna i 12 kap 9 och följande §§ JB om atllägenheten skall tillhandahållas och hållas i ell sådant skick alt den enligtden allmänna uppfattningen på orten är fullt brukbar för det avsedda ändamåletgäller endast om annal inte avtalats. Oavsett vad som bestäms i förhållandetmellan hyresvärd och hyresgäst torde väl statens ägaransvar i förhållande tillannan lagsliflning kvarstå. Delta i motsats till förhållandel vidbostadsarrende där huset ägs av arrendatorn som också ensamt svarar för dessskick. De privaträttsligastyrmedlen 'Vn- Prop. 1985/86: 110 Delär väl inle uteslutet, att arrendenämnder och fastighetsdomstolar när del ärfråga om känsliga miljöer kan vara beredda att godtaga delaljvillkor ifråga ombebyggelsen som de i andra fall skulle anse oskäliga. delaremellertid utredningens uppfattning alt det är osäkert om staten påavlalsrättslig väg kan åstadkomma önskvärd reglering, om upplåtelsen skergenom bostadsarrende. lde fall fortsatt upplåtelse ska ske av mark för enskild bebyggelse förordarutredningen att skriftliga avtal upprättas, att arrendeavgiften marknadsanpassassamt att arrendetiden bestäms till för frifidshus, ev längre för permanentboende. Fortifikationsförvallningen som finner alt försvarsmakten i principredan tillämpar de av utredningen föreslagna reglerna har intet all erinrahäremot. Utredningen föreslår vidare alt yrkesfiskare ej längre ska få ha enförfattningsmässigt gmndad rätt att utan avgift få disponera mark påkronoholmarna. Fortifikationsförvallningen delar även i denna frågautredningens uppfattning. I fråga om arrendeavgifternas storlek både vad avserbostadsarrende och fiskearrende kan dock vissa skäl av bevakningsmässig ellerannan natur finnas som talar för att arrendet bedöms på annat sätt.Arrendeavgiften och andra arrendevillkor bör i sådana fall fastställas efterförhandlingar mellan arrendatorn och vederbörande statligaförvaltningsmyndighet. Enligtdirektiven skulle utredningen observera önskemålet att bevara fiskelägenasfysiska miljö. 1 betänkandets avsnitt 5:5 redogörs först för de möjligheter sombyggnads- och naturvårdslagstiftningen ger i syfte att bevara enkulturhistoriskt värdefull fiskelägesmiljö. har ingetall erinra mot utredningens bedömningar i delta hänseende men hade gärna settatt framställningen också berört förulsättningarna för ett verksamt skydd avkulturhistorisk bebyggelsemiljö genom de generella regler med bevarandeinnebörd jämte områdesbestämmelser eller detaljplan som lagts fram i förslagettill ny plan- och bygglag. Avsnittet innehåller vidare en redogörelse förprivaträttsliga styrmedel i form av villkor om befintliga byggnaders bevarandeoch vård, knuina till arrende- eller tomträttsavtal. Ämbetet anser i likhet medutredningen alt ell tomträtlsavial bör kunna innehålla föreskrifter med ganskahögt ställda krav på bebyggelsens utformning och lämpliga underhåll. Däremot torde det enligt utredningen vara svårareatt åstadkomma en långtgående reglering genom avtal i form av bostadsarrende.Har bebyggelsen i sig ell kulturhistoriskt värde eller ingår den i en kulturhistorisktvärdefull helhetsmiljö syns det likväl betydelsefullt - inte minst för nyttjanderätlshavaren- att avtalet konkret belyser vad som gäller för området enligtbyggnads- och naturvårdslagstiftningen och kommunall antagna rikt- Frågan hur högt kraven på särskilda vårdin- Prop.1985/86: 110 satser kan ställas kan enligt utredningen hänga samman med hurslort vederlag som jordägaren betingar sig för upplåtelsen. Riksantikvarieämbetetvill här framhålla alt om bevarandet av en genuin miljö är ett starkt motiv förett fortsatt statligt ägande bör avsteg kunna göras från kravet på förvaltningefter strikt affärsmässiga principer. Naturvårdsverkettillstyrker i allt väsentligt utredningens förslag beträffande principerna förhandläggningen av fortsatta upplåtelser. Planverketvill verka för atl öka den allmänna tillgängligheten till attraktivakustområden. Därför anser verket atl marken på i princip samtliga bebyggdakronoholmar bör kvarbli i allmän ägo. Vill man ge husägare inteckningsmöjligheterkan man, om förutsättningar för fastighetsbildning föreligger, avstyckatomtplatsen och upplåta marken med tomträtt. Om det av administrativa skälanses lämpligast alt kommunen och inte staten upplåter fastigheter med tomträttbör enligt planverkels mening respektive kronoholme överlåtas till en av ettsådant förvärv intresserad kommun. Domänverketdelar utredningens uppfattning atl tomträttsinstilutel endasl undanlagsvisskall tillämpas på kronoholmarna. Institutet bör uteslutande bli aktuellt närman vill skydda kulturhistoriskt synnerligen värdefull bebyggelse frånförändringar och andra relevanta styrmedel är otillräckliga. När det gäller denhävdade tomtmarken till boningshus på holmarna bör i stället avtal träffas medägarna om upplåtelse med bostadsarrende. För att möjliggöra en rationell förvaltning avholmarna förutsätter domänverket atl de ur förvaltningssynpunkt jämställs medövrig egendom verket förvaltar. Därvid kan gällande rutiner tillämpas förnyttjanderättsavtal, arrendeavgifter, underhåll av byggnader och anläggningarm. Detla är särskilt väsentligt då förvaltningen avkronoholmarna blir mer kostsam än annan markförvaltning på grund av otillgängligheten ute till havs. Även om mänga öar inte behöver besökas särskilt ofta så innefattar förvaltaransvarel en besiktning av fastigheten då och då. Det torde vara realistiskt att räkna med atl förvaltningskostnader, fastighetsskatt m. m. blir av sådan storlek atl förvaltningen av kronoholmarna inte kommer att lämna något överskott. Inledningsvis kommer ett övertagande att medföra betydande administrativa arbetsinsatser för att dokumentera nyttjande- rätlsobjekten och uniformera verksamheten. Enligl utredningen råder osäkerhet beträffande bl.a. äganderätten till vissa byggnader, syftet med vissa upplåtelser m. m. Vidare har de olika myndigheterna utvecklat olika praxis i upplåtelsearbetet. Förall erhålla en likartad handläggning och jämföriiga upplåtelsevillkor Prop.1985/86: 110 på de , som fortsättningsvis skall förvaltas av andramyndigheter bör någon form av samordning ske. Påkronoholmar med fiskelägen eller annan kulturhistoriskt intressant bebyggelseär det angeläget att byggnadsmiljön bevaras. Av de styrmedel sombyggnadslagstiftningen tillhandahåller ulgör stadsplanen det bästa medlet föratt tillgodose bevarandeintressena. Av olika skäl torde dock som utredningenanför stadsplaneinstitutet komma att användas i begränsad omfattning. Istället torde områdesplanen eller planutredningar kombinerat medstyrningsmöjligheterna i 38 § byggnadsstadgan komma till användning.Länsstyrelsen instämmer i utredningens bedömning att miljöintresset ifiskelägena normalt tillgodoses pä ett fillfredsslällande sätt genom nämndaplanformer om dessa innehåller preciseringar lill gmnd för tillämpningen av 38§ byggnadsstadgan. Som utredningen konstaterat är det osäkert i vadmån staten på avtalsrättslig väg kan åstadkomma den reglering som är önskvärdutifrån bevarandeaspekter. Detta gäller åtminstone avtal i form avbostadsarrende. Tomträttsinstilutel erbjuder här möjligen något bättremöjligheter. Men frågan är svårbedömd i synnerhet i situationer där någotformellt avtal inte föreligger med nyttjanderätlshavaren ochdenne - med statens tysta medgivande - haft besittning lillmarken. Föreskrifter om stadigvarande bosättning bör i vart fall inte intas ilomt-rätlsavlalen. Från bevarandesynpunkt är del väsentligt alt densom innehar ett bostadshus blir intresserad av alt göra investeringar på siktoch inte väljer alltför kortsiktiga lösningar. Mot denna bakgrund förefaller enfemårig arrendetid vara alltför kort. Även om förlängning kan påräknas finnsett osäkerhetsmoment om bl.a. framtida avgifter. Bäst fråninvesleringssyn-punkt vore i själva verket atl marken försåldes eller upplälsmed tomträtt till byggnadens ägare. Härigenom tillskapas ocksåbelåningsmöjligheler, vilket ytteriigare bör underiätta långsiktigabyggnadsåtgärder. anser därför alt något hinder principielltsett inte föreligger mot friköp av tomtmark i fiskelägen eller andra områden avbetydelse för kulturminnesvården. Från fall till fall får prövas om friköpskall föregås av planläggning. 1 den mån staten säljer byggnader av stortkulturhistoriskt värde är del likaså viktigt alt dessa värden säkerställs genomplanbesläm-melser, byggnadsminnesförklaring eller på annal sätt. En statlig utredning, byggnadspantutredningen, hari uppgift all undersöka möjligheten att belåna byggnader på ofri gmnd. Någotförslag i denna fråga föreligger ännu inte. Huruvida eventuella förslag är avbeskaffenhet atl föranleda lagstiftning kan inle nu bedömas. Ställningstagandenbeträffande friköp bör därför ske utifrån nuvarande lagsliflning. ulgår från alt de köpeskillingareller avgifter för markupp låtelser som kommer atl utgå framöver inle baseras på enstaka markför- 95 säljningar lill högapriser. 1 stället bör eftersträvas att finna en mer rimlig Prop. 1985/86:110 prisnivå. En jämförelse bör lämpligen ske med prisnivån för kommunalatomlförsäljningar inom den kommun där kronoholmen är belägen. 4.9 , och län Utredningangående fastighelsbildningsmöjlighelerna och konsekvenserna av olikaupplåtelseformer beträffande . Förall med nuvarande lagstiftning göra del möjligt atl belåna husen pä Käringönkrävs fastighetsbildning oberoende av om tomträtt eller äganderätt väljs somupplätelseform. Det bedöms atl samma krav på fastighetsbildningen gäller ibåda fallen. Med utgångspunkt från målsättningarna, dels attpassagemöjligheterna mellan husen skall bevaras, dels alt husägarna själva iså stor utsträckning som möjligt skall få bestämma om och handha skötseln avden gemensamma marken, dels alt varje husägare skall ha frihet att iställetvälja arrende och alltså avstå från belåningsmöjiigheten men hamöjlighet att ulan större merkostnad ändra sig senare, kan följande lösningföreslås: För varje bostadshus avstyckas i princip endastmarken under huset. Om till ett visst hus hör en gammal hage eller trädgård bördock även denna ingå i styckningslotten oberoende av om den ligger i direktanslutning till huset eller ett stycke därifrån. I det senare fallet kommerfastigheten att bestå av två skiften. Om ett uthus hör lill bostadshuset böräven detta ingå i avstyckningen såsom ett särskilt skifte. En sjöbod somtillhör visst bostadshus bör slutligen såsom ett särskilt skifte ingå iavstyckningen för denna, vilket innebär att en bostadsfastighet i vissa fallkan komma att beslå av fyra olika skiften. Marken mellan husen inklusive markenmellan och framför sjöbodarna samt utanförliggande vattenområde avstyckas tillsärskild fastighet. Denna fastighet bildas i en första lantmäteriförrätiningsom dessutom omfattar avstyckning beträffande samtliga de hus vars ägare frånbörjan anmäler intresse av all få friköpa eller övergå till tomträtt. Dettainnebär atl marken under övriga hus fortsätter atl tillhöra fastighetenKäringön 1: 1 och alltså ägs av staten. Genom den första förrättningen inrättasockså en gemensamhetsanläggning enligt anläggningslagen beslående av hela denfastighet som bildas enligl ovan av den gemensamma marken. Tillgemensamhetsanläggningen ansluts samtliga bostadsfastigheter men även debostadshus som fortsätter att ligga kvar med nyttjanderätt på fastighetenKäringön 1:1. Förvaltningen av gemensamhetsanläggningen kommer alt åvila sammasamfällighetsförening som tidigare bildals för vattendistributions- ochavloppsanläggningarna. Om upplåtelseformen äganderätt väljs kan det varalämpligt alt samfäl-lighetsföreningen blir ägare till den fastighet som bildasav den gemensamma marken. Au avstycka endast marken under huset anses normaltinte vara någon lämplig fastighetsbildning. Med hänsyn till de speciella förhållanden som " råderi ett fiskeläge och det starka intresset åv alt bevara den nuvarande Prop.1985/86:110 gemensamma miljön bör dock en sådan fastighetsbildning kunna accepterasi detta fall. Vaije bosladsfastighet kommer genom att den också er-häller andeli gemensamhetsanläggningen att uppfylla fastighetsbildningslagenslämplighetskrav. Del bör även kunna accepteras att t.ex. takutsprång,yttertrappor, bryggor i anslutning till sjöbodar saml dass och uthus avprovisorisk karaktär faller inom den gemensamma marken. Utskjutandebyggnadsdelar under tak bör dock ingå i respektive bosladsfastighet. Del ovanbeskrivna förfarandet innebär bl. a. all även gränser mot de hus som fortsätteratt ligga kvar med nyttjanderätt kommer alt bestämmas redan vid den förstalantmäteriförrättningen. Enligt uppgift lär det även finnas sjöbodar ulanäganderätlslig anknytning till bostadshus. Även om sådana sjöbodar tillkommili laga ordning och anses böra få stå kvar torde någon fastighetsbildning fördessa inte kunna ske. En lämplig lösning torde vara att marken under dessa fåringå i avstyckningen av den gemensamma marken dock utan atl ingå i upplåtetutrymme för gemensamhetsanläggningen. Om den fastighet som bildas av dengemensamma marken överlåts med äganderätt till samfällighetsföre-ningen kan iöverlåtelsehandlingen göras förbehåll om atl gällande nyttjanderätt för nämndasjöbodar skall bestå. För att stärka sjöbodsägarnas rätl gentemotsamfällighetsföreningen kan skriftliga arrendeavtal upprättas av staten föreöverlåtelsen lill samfällighetsföreningen. Därvid kan det vara lämpligt all iavtalen inta bestämmelse om att sjöboden inte får övergå lill alt användas fört. ex. bostadsändamål och kanske också all dess utseende inte får förändras. Desjöbodar som här nämnts bör, om arrendeavtal upprättas, också ingå med visstandelstal i den gemensamhetsanläggning som utgöres av den gemensamma marken.Även denna skyldighet bör intas som villkor i arrendeavtalet. Det får däremotanses olämpligt all en sjöbod ansluts lill den gemensamhetsanläggning somutgöres av vatlendis-tributionsanläggningen, eftersom detta skulle underlättaanvändning som sommarbostad med bl. a. åtföljande sanitära olägenheter. 1 och för sig skulle det vara möjligt att tillämpaarrende som upplåtelse form även för de sjöbodar som är knuina till bostadshus. Flera skäl talar emellertid emot en sådan lösning. Dels är tillgången lill en sjöbod av sådan väsentlig betydelse fören bosladsfastighet på atl endast sakrätts lig anknytning lill fasligheten bör accepteras, dels blir fastighetens kredit värde lägre ulan denna sakrätlsliga anknytning, dels skulle upplåtelse genom arrende strida mot bevarandeintressena efiersom möjligheten till uppsägning fömtsätter atl vederbörande skall kunna tvingas riva sin sjö bod. Som skäl för alt upplåtelse borde ske i form av arrende har nämnts alt det i ett arrendeavtal skulle vara möjligt bestämma dels all sjöboden inte får omvandlas till sommarbostad, dels att försäljning av sjöboden skulle fä ske endasl lill fiskare. Redan de allmänna bestämmelserna i byggnadslag stiftningen ger emellertid goda möjligheter att förhindra omvandling till sommarbostad. Fysiska inredningsåtgärder för väsentligen annat ändamål än det vartill byggnaden tidigare varit använd är nämligen hänförliga till begreppet nybyggnad i 75 § byggnadsstadgan och kräver såväl dispens från tätbebyggelseförbudet i 56 § byggnadsstadgan som byggnadslov. 7 1985/86. om krävs för en sådanåtgärd dispens enligt 16 § naturvårdslagen. 1985/86: 110 synes omvandlingsriskenvara större om sjöboden kan komma att ägas av någon som inte samtidigtäger ett bostadshus. skulle det vara fulltmöjligt att förhindra överlåtelse av arrenderätten för en sjöbod till annan änyrkesfiskare. Det lär däremot inte kunna föreskrivas i arrendeavtalet all självabyggnaden endast får överlåtas till en fiskare. eventuella möjlighet somarrende skulle ge när det gäller att motverka överlåtelse av sjöbodarmed bra läge ur arbetssynpunkt får vägas mot ovannämnda fördelar somsakrättslig anknytning lill resp bostadsfastighet Undertecknad anserutan tvekan att dessa fördelar väger tyngst. Hamnområdet samt den del av ön som beräknas kommaalt tas i anspråk för nybebyggelse anser undertecknad bör avstyckas lillsärskilda fasligheter för att överlåtas till kommunen. Se närmare härom nedan.Resterande delar av ön där nalurvårdsintressena hell dominerar föreslås även ifortsättningen ägas av staten. Lämpligen bör dock införas särskilda föreskrifterför allmänheten genom ett förordnande enligt 19 § naturvärdslagen. Någonavstyckning av tomtplatser bör ej ske för de enstaka hus som är belägna inomdessa områden. Enfastighetsbildning av den omfattning det här är fråga om får normalt inle kommatill stånd utan en föregående detaljplaneläggning. En fastställd detaljplansynes dock inte behövas i detta fall om områdesplan upprättas och principernaför fastighetsbildning och faslighelssamverkan intas i beskrivningen tilldenna. Genom områdesplanen fömtsälles även bli klarlagt l.ex. hamnområdets ochden gemensamma markens avgränsning saml avgränsningen av nybyggnadsområdet.Särskilt hamnområdets avgränsning kan bli en känslig fräga om detta skallkomma atl ägas av kommunen. Enligt uttalande av kommunstyrelsen kommer nämligenmark för byggnader inom hamnområdet endasl atl upplåtas med arrenderätt, ochhar kommunen för avsikt all därvid prioritera fiskare och fast boende förefritidsboende. 1 områdesplanen bör även las ställning till var och i vilkenomfattning nya sjöbodar kan tillålas inom den gemensamma marken. Om samfällighetsföreningen blir ägare till dengemensamma marken torde det inte möta något hinder för samfällighetsföreningenatl inom denna upplåta nyttjanderätt för nya sjöbodar. En fömtsättning är dockatt i anläggningsbeslutet från början intas en föreskrift som talar om inomvilka områden av den gemensamma marken sådana upplåtelser får ske. Därvid börhänvisning kunna göras till ett utdrag av områdesplanen. För atl en områdesplan skall vara tillräcklig somunderiag för fastighetsbildning förutsattes slutligen att den utställes ochantages av kommunen enligt de regler som gäller för generalplan, vilket bl.a.innebär krav på samråd med berörda husägare och . Vad gäller frågan huruvida en fastställd detaljplankan behövas av andra skäl än för att möjliggöra fastighetsbildning kan anförasföljande. Då det är fråga om tätbebyggelse behövs ofta endetaljplan inte minst för att samordna önskemål om olika förändringar i miljön lill en god helhels- 98 Vidare kandetaljplan behövas för all tillgodose kravet på medbor- Prop. 1985/86: 110 gar-och sakägarinflytande när miljön skall förändras. Detaljplan ger också enmöjlighet atl precisera lagens krav och göra de avvägningar mellan motstridigaintressen som kan behövas. Vidare är detaljplanens rättsverkningar oftanödvändiga för att kunna genomföra de förändringar som eftersträvas. Slutligenger en detaljplan stadga åt de grannelagsrättsliga förhållandena genom att deninle kan ändras annat än i reglerade former. Den avgörande frågan när man skallta ställning till om detaljplan behövs i ett visst fall måste vara arten ochomfattningen av de åtgärder som avses bli genomförda eller de krav sombevarandet ställer. Beträffande avses några egentligaförändringar ej ske. Tvärt om är bevarandeintressel mycket starkt, till och med så starkt att det ulgör ett riksintresse. Avgörande för om detaljplan behövs eller inte på blir därför om bevarandeintresset kan tillgodoses tillräckligt på annat sätt. Enligt undertecknads uppfattning skulle redan ovannämnda förslag ull fastighetsbildning och faslighelssamverkan innebära betydande garantier för ett bevarande inte minst på grund av att i slort sett varje tillbyggnad måste föregås av fastighetsbildning och kräver medverkan bl. a. från sam fällighetsföreningen. Genom atl i anläggningsbeslutet intas bestämmelser om hur den gemensamma marken skall skötas (t ex att staket eller grindar ej får uppsättas) kommer ett bevarande i viss mån alt garanteras genom fastighetsbildningen även ifråga om den yttre miljön. Vad gäller möjlighe terna all förhindra andra ur bevarandesynpunkt olämpliga förändringar av hus än tillbyggnader kan med ledning av en av förste länsassessor upprättad promemoria rörande konstateras, atl detaljplan, och då främst stadsplan, ger bäst styrmöjlighet framför allt därigenom att förprövning (byggnadslov) krävs för flera åtgär der än inom områden där detaljplan saknas. Genom anlagande av ell bevarandeprogram (eller miljövårdsprogram) som komplement till 38 § byggnadsstadgan är det emellertid möjligt att även utanför detaljplan införa bestämmelser angående färgsättning, takläckningsmalerial m. m. som i princip får rättsverkan gentemot husägarna även ifråga om åigärder som ej kräver byggnadslov. Om en åtgärd utförts i strid mot miljövårdsprogram met kan alllid med stöd av 13-15 §§ lagen om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m. m. (LPl) inskrida på olika sätt för atl få lill stånd rättelse. menar dock atl nämndens möjligheter att åstadkomma rättelse i praktiken är begränsade när det gäller sådana åtgär der som ej kräver byggnadslov, eftersom en ganska vid bedömningsram måste accepteras när del är överlämnat åt den enskilde att bedöma om åtgärden är förenlig med 38 § byggnadsstadgan. Det kan normalt ej heller förutsättas att den enskilde närmare känner till miljövårdsprogrammets innehåll. De viktigaste förutsättningarna för ett miljövårdsprograms efter levnad måste emellertid vara att det kan vinna förståelse bland åtminstone en majoritet av fastighetsägarna och att en ordentlig information lämnas till samtliga berörda fastighetsägare dels om programmets innehåll, dels om vilka följderna kan bli om åtgärder vidtages i strid mot programmet. Om ordentlig information lämnats vid upprepade tillfällen borde del också vara möjligt att med stöd av LPI få till stånd rättelse även i fråga om icke 99 Utan all dessa förutsättningar är upp- Prop.