prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — Krav på bankgaranli somvUlkor för bedrivande av tillståndspliktig verk- Prop. 1985/86: 126 samhet kandäremot lämpligen vara etl krav som kan riktas mol företagare som på grund avmisskötsamhel försummat sin betalningsskyldighet beträffande skatter ochavgifter. Om det generella kravet på bankgaranli slopas kommer också avsevärdarbetstid hos att kunna frigöras från kontroll och lillsyn avbankgaranlier ställda av lojala och punktligt betalande företagare. Denarbetstiden kan i stäUet användas för utökad tillsyn och kontroll av oseriösaföretagare. 4.44 vid Stockholmsuniversitet: Kommissionenföreslår, att näringstiUstånd kan förutsätta att näringsidkaren ställersäkerhel intill ett belopp av . för stals och kommuns framlidafordringar mot honom på skatter m. m. Endast bankgaranti, dvs. proprieborgenställd av affärs-, spar- eller föreningsbank, skall godtagas (s. 258). Syslemetmed bankgaranli fyller enligt kommissionen två funktioner, dels vinnes säkerhetför skattefordringar m. m., dels erhålles på en omväg en fortlöpande kontrollav näringsidkarens verksamhet (jfr s. Det är givet alt ingen bank kommeratt lämna någon garanti ulan alt själv erhålla säkerhet för sitl åtagande.Utgångspunkten för förslagel är således, alt näringsidkaren blir tvungen attför sin del lämna säkerhel till banken i form av i första hand företagsinleckning,pant eller underborgen och att banken därefter i eget inlresse håller eltvakande öga på såväl säkerheten som på näringsidkarens verksamhei. Denföreslagna ordningen synes enligt fakullelsnämndens uppfattning medföra fleranackdelar. För det försia är det tveksamt om ett så omfattande ansvar börläggas på bankerna. Här åsyftas inte frågan, om bankerna är villiga all -visseriigen mol betalning - åtaga sig den föreskrivna garantiverksamheten,något som endast bankerna själva kan svara på, utan snarare frågan om det ärlämpligt att i praktiken lägga en stor del av bestämmanderätten över vem somskall beviljas näringstillstånd i bankernas händer. Risken är all syslemet kanleda till godtyckliga utspärrningar. För det andra är del uppenbart, all kravelkan komma att bereda avsevärda etableringssvårigheler för små näringsidkare,l.ex, inom slädbranschen, där det annars är möjligt alt starta en mindreverksamhet med mycket små investeringar. Tilläggas kan, att det beloppsmässigikan komma atl röra sig om bankgaranlier för upp mol , (40000 x50000 kr,, jfr under 3,2 nedan), I belänkandet berörs överhuvudtaget intefrågan vilken betydelse detla kan få för den svenska kredilmarknaden. Detkrav som föreslagits på ekonomiska garantier på . för statens ochmyndigheters framlida fordringar kommer alt bli belastande framför allt för demindre företagen i de föreslagna branscherna. I den mån verksamheten drivs iform av aktiebolag innebär enbart anskaffandet av aktiekapitalet 50000 kr.problem. Att härutöver ställa ytterligare säkerheter kan innebära storasvårigheter. Kravet skulle vara mera förståeligt om det endasl ställdes påföretagare som redan ådagalagt brottsligt förfarande i lidigare verksamhet. 4.46 : Prop. Förmånga av dem som avser all starta förelag skulle en belastning av deraskreditmöjligheter med . för bankgaranti göra alt rörelsekapitalet, t.ex. utrymme för checkräkningskredit, blev ännu mer begränsat och omöjliggöraverksamheten. Snabbare och effektivare indrivning av restförda skatter ochavgifter samt även vårt förslag i nästa stycke i samband med"grundläggande utbildning i förelagsskölsel" skall förbättra deltaproblem, 4.47 Läns Utvecklingsfond: Kommitténsförslag om all varje företagare före näringstillstånd skall lämnagarantiförbindelse om avslyrkes. Ett av problemen för ennyföretagare är att skaffa erforderligt kapital. Även om det inte är fråga omatl inleverera kontanter kommer en garanti från bank all innebära intrång inyföretagarens kreditulrymme. Om nuvarande låneformer bibehålles, där bl.a.utvecklingsfonderna kommer in med riskkapital, måste delta innebära alt högrekrav ställs på insatser med andra statliga medel. Garantibeloppet torde hellerinte bli någon heltäckande garanti för fullgörande av de statliga avgifterna.Den väsentligaste invändningen är emellertid all - efiersom garanlibeloppetskulle drabba även det slora flertalet företagare som kommer atl fullgöra sinaåtaganden - del blir en besvärande hämsko då någon skall starta nytt. Delstrider därmed i hög grad mol de uttalanden och den målsättning som anges i bl.a. den s. k. förnyelsepropo-skionen (1983/84:135). Somprincip kan också ifrågasättas rikligheten i att statliga avgifter skall få enbättre prioritet än andra skulder i rörelsen. Allt företagande är förenat medrisker och staten torde genom kronofogdemyndigheterna ha bättre möjligheter änmånga andra fordringsägare all bevaka och vidla ålgärder. lorde det vara svårt att ställa kraven högre vadgäller beloppet. Det måste å ena sidan beaktas all man inte bör införa förstora hinder mot nyföretagande. De företagare som inte själv har tillgäng lilldetta belopp måsle låna i t, ex. bank. Som motprestation kommer bankentroligtvis all kräva säkerhet i form av personlig borgen m. m. Å andra sidan är50000 kr. inte myckel när del väl är dags atl ställa krav. Erfarenhet visar alldel oftast rör sig om mångdubbelt större belopp som resteras. 5 Bemyndigande och förutsättningar för näringstillstånd 2§ Ävenom näringsfriheten inte är någon av de grundlagsskyddade rättighe terna synes dock med grunderna för 8 kap. 3§ regeringsformen bäst förenligt atl direkta lagregler antages av . Systemet med en fullmaktslag, som endast i mycket allmänna termer binder regeringens normgivning, kan inte antagas garantera den grundliga ulredning och kri tiska belysning som ett betydande ingrepp i näringsfriheten, förestaval av kriminalpolitiska och fiskala hänsyn, bör fordra. Jag kan därför inteförorda det framlagda förslaget ulan anser att riksda- Prop. 1985/86: 126gen bör får ta omedelbar ställning till de områden, inom vilka krav pånäringstillstånd skall gälla, och lill de villkor som skall uppställas i olikafall för erhållande av sådant lillslånd. Enligt2 § ankommer del på regeringen atl bestämma för vilka branschernäringstillstånd skall fordras. Kravet på näringstillstånd utgör en inte obetydligbegränsning av näringsfriheten i berörda branscher. Mot bakgrund härav anserhovrätten att det bör ankomma på atl själv besluta vilka branschersom skall underkastas denna begränsning. Den omständigheten atlriksdagsprövningen kan föranleda någol större tidsutdräkl då fråga väcks ominförande av näringstillstånd inom ytterligare branscher bör inte varatillräckligt skäl att överlåta beslutanderätten lill regeringen. Ombeslutanderätten skall vara delegerad lill regeringen är det enligt hovrättensmening påkallat att betydligt mera preciserade förutsättningar anges i lagen. Närdet gäller kriterierna enligt 2§ andra stycket i lagförslaget vill hovrättensärskill påpeka all begreppei "laglydnad" användes i en mening somicke överensstämmer med den allmänt vedertagna. Enligt uttalanden på sid. 210behöver sålunda bristande laglydnad inte avse endast brott motstraffsanktionerade regler utan även t. ex. underiåtenhet atl följa allmännareklamationsnämndens rekommendationer. Vad näringsidkare i sådant hänseendelåter komma sig till last kan ej betecknas som bristande laglydnad. Det tordei stäUet böra föranleda regleringar inom ramen för konsumentskyddet. Omekonomisk brottslighet lorde väl i dessa fall knappast vara fråga. I vart falllärer bedömningen av om dylika förhållanden bör föranleda ingrepp inäringsfriheten rymma alllför stora möjligheter att tillämpa fritt skön. 5.3 Kammarrätten i : Kommissionensförslag innebär en ramlag med bemyndigande för regeringen atl på förekommenanledning utvälja vissa branscher för kontroll saml att besluta om vilkaälgärder som skall sättas in. Kommissionens förslag motiveras i denna delfrämsl av intresset av snabbhet och effektivitet. Kammarrätten anseremellertid all påtagliga risker kan vara förenade med ett sådanl system, somhar karaktär av beredskapslagstiflning. Ålskil-liga omständigheter talar föratt viss försiktighet iakttas vad gäller säväl urval av branscher somtilltänkta ålgärder. Avhänsyn främst lill kraven på rättssäkerhet och förutsebarhel förordar därförkammarrällen atl bemyndigandet begränsas. Lagparagrafen bör innehålla enförteckning över de branscher som bemyndigandet gäller. Det får sedan ankommapå regeringen alt bland dessa välja ul vissa verksamheter och för demföreskriva att näringstillstånd krävs och atl ange villkoren för sådanltUlstånd, Del kan härvid finnas skäl alt, åtminstone i inledningsskedet,begränsa antalet i lagen angivna branscher till fyra eller fem av de mestutsatta. 5.4 : Prop. 1985/86: 126 Kommissionenhar tänkt sig en konstruktion bestående av en ramlag med de allmännaförutsättningarna för och rättsverkningarna av näringstillstånd, Därlillkopplas en befogenhet för regeringen atl välja ut vilka branscher lagen skalltillämpas på. Konstruktionen har valls med hänsyn till effektivitet ochsnabbhet. Om skall ta ställning till vilka näringsidkare lagen skallavse blir del för omständligt menar kommissionen, BRÅvill inte ifrågasätta att med stöd av regeringsformens 8 kap, 7§ ägerdelegera normgivningsbefogenheten i fräga till regeringen. Vadgäller utformningen av själva lagförslaget anserjag att BRÅ:s yttrande borde hainnehållit enstarkt kritisk inställning till förslagels karaktär av en fullmaktslag, förvilken inga som helst godtagbara motiv kan föreligga, ennärmare analys av de kriterier som skulle föranleda lagens tillämpning inomviss bransch, enanalys av de svårigheter som uppenbarligen måste komma att föreligga attavgränsa lagens räckvidd inom olika verksamhetsområden. Vadhärefter gäller den föreslagna lagtexten inskränker jag mig till att påpeka attuttrycket "viss slag av verksamhet" (2§) kan vara svårt att tillämpa.Anses l.ex. hamburgerbarer som en viss slag av verksamhet så attmissförhållanden som saknar motsvarighet på andra håll i restaurangbranschenkan läggas lill grund för föreskrifter om näringstillstånd uteslutande försådana barer? 1 sammanhanget vill jag också väcka frågan om del kan finnasbehov av regionala eller lokala näringstillstånd. Vill man avhjälpamissförhållanden i t. ex. taxibranschen i storstäderna genom näringstillståndkan det synas överflödigt all dra in också landsorten i tillståndsprövningen. Enetableringskonlroll av det slag som föresläs är etl djupt ingrepp i den isvensk näringsrätt grundläggande principen om näringsfrihet. Atl riksdagenskulle frånhända sig rätten att lagstifta om krav på näringstillstånd i varjeenskilt fall, får därför, oaktat regeringsformens möjligheter därtill, ansesmyckel betänkligt. Kommissionenhar vall en lagteknisk konstruktion för förslaget som inte är vanlig för dennatyp av lagstiftning. Modellen verkar närmasl vara hämtad från denkredilpolitiska lagstiftningen. Några av de skäl som motiverar just denna typav lagkonstruklion kan i detta fall inte anses vara för handen. Den delegationtill regeringen som föreslås är så omfattande och avser frågor av sådan arl attden knappasl kan anses stå i överensstämmelse med regeringsformensbestämmelser. 5.7 : Prop. Enligtförslaget skall krav på näringstillstånd kunna avse endast en viss del av enbransch. RSV befarar att det kommer atl uppstå svårigheter i tiUämpningen medatt avgränsa dem som skall beröras av kravet. Del lorde inte finnas någonförteckning över olika grenar av branscher. Det system med branschkoder somfinns nu är knappast tillräckligt detaljerat för ändamålet. Dentänkta modellen med en generell ramlagsliflning som ger regeringen möjlighetatt själv göra så långtgående ingripanden i näringsfriheten är inte hellerhållbart motiverad. Något behov av speciell snabbhet vid införandel avreglering av denna art i branscher där det inte är fråga om framträdandesäkerhetsinlressen kan NO inte anse föreligga. Tvärtom måste varje beslut omreglering av en bransch föregås av ingående utredning av branschensförhållanden. Förslagetär så ingripande i näringslivet att vi ifrågasätter om inte , trotsvad kommissionen anfört (s. 213), i den föreslagna lagen bör ange vilkabranscher som får komma i fråga för åtgärder enligt lagen. RRVvill även ifrågasätta förslagel om ramlag. Om en ramlag genomförs skall enligtkommissionens förslag regeringen fatta beslul om vilka branscher som skallunderkastas kraven på näringstillstånd. Enligt RRVs mening bör så ingripandebeslul fattas av . 5.11 i län: Kommissionenföreslår att överlåter ål regeringen atl besluta i vUka branschernäringslUlstånd skall krävas. Detta strider visserligen inte mot regeringsformensföreskrifter. anser det emellertid lämpligare alt avgöräven denna fråga. Därigenom skapas bl. a. förutsättningar för atl genom enallmän debatt förankra lagstiftningen hos medborgarna. Önskemålet om atl på etlsmidigt sätt kunna anpassa åtgärderna till branschens villkor torde kunnauppfyUas genom att regeringen utfärdar tUlämpningsföreskrifter. Centralabegrepp i förslaget är "näringsverksamhet" och "näringsidkare".I betänkandet definieras näringsidkare som "var och en som driververksamhei av ekonomisk art". Enligt uppfattning har begreppenlidigare haft en något snävare innebörd. Sålunda definieras näringsidkare iproposition 1974:4 (sid. 113) som "envar som yrkesmässigt driververksamhet av ekonomisk art". Kravet på yrkesmässighet har ansettsinnebära etl krav på viss - om än ringa - kontinuitet. Länsstyrelsenanser atl den tidigare vedertagna definitionen bör gälla även i förevarandesammanhang. Länsslyrelsenvill understryka vikten av att lagstiftaren mycket tydUgl avgränsar de näringsgrenar, där lillslåndskrav införs. Del torde eljesl komma att uppstå svårbedömda situationer för såväl företagare som myn- 124 5.12 i : Prop. Kommissionenhar lagt fram ett förslag till ramlag. Skälet är atl regeringen anses böra hamöjlighel att från tid lill annan förordna om lillämpning av lagen på den enaeller den andra kategorin av näringsidkare. Del normala tillvägagångssättet omman lagstiftningsvägen vill införa någon form av kontroll över näringsidkare äratt man inför regler om t, ex. tillståndskrav och kompetens och atl reglernages lillämpning generellt eller bara inom vissa branscher. I det senare fallelkan reglerna anpassas till den särskilda branschen, vilket ofta är en fördel.Kommissionens förslag har egentligen karaktären av "beredskapslag".Regeringen får ett instrument till sitt förfogande. Med hänsyn till de krav påeffektivitet och snabbhet som gör sig gällande på detta område villlänsstyrelsen inte motsätta sig den föreslagna lösningen. Minoriteten(lika med majoriteten utom sista meningen, denna ersätts av): Ävenom del kan ifrågasättas om del är rimligl att lägga tillämpningen i regeringenshand på det sätt som föreslagits skulle förslaget lättare kunna försvaras omdet vore avsett alt tillämpas generelll. En "rullande" tillämpningav det slag kommissionen förutsatt, där 5 å 6 branscher ål gången ärunderkastade lagen är däremol mycket svår alt smälta från principiellautgångspunkter. Kommissionenhar genomgående argumenterat utifrån förutsättningen att den föreslagna lageninte skall omfatta mer än fem å sex branscher. Denna begränsning ärfrån vissa synpunkler sett märklig, bl, a, med hänsyn till att olika branschervarierar starkt i omfattning. är begränsningen mycket betydelsefull.Om ingen begränsning görs, ger lagen i och för sig regeringen möjlighet atlinföra elt generellt krav på näringstillstånd. Länsslyrelsen anser att denförutsatta begränsningen på någol sätl bör komma till uttryck i lagen. uppfattning kan det ifrågasättas om det är meningsfullt eller enslämpligl att stifta en fullmaktslag av den föreslagna typen. Del som skulle ståall vinna är främsl snabbhet. Det går fortare om regeringen stipper vända siglill när det uppstår etl behov av atl sanera en bransch. Emellertidär tidsvinsten relativt begränsad. Kommissionen säger själv (s, 267) att varjebransch bör utredas för sig. Det förhåliandel att kommissionen pekar ut vissabranscher är, sägs det, bara att se som rekommendationer. Den lid som åtgår förriksdagsbehandling torde motsvara endast en mindre del av den totala tiden föratt sätta författningen i fråga i kraft. Härtill kommer, alt fullmaktslagen isig torde ta en del tid att få i hamn, tid som kanske kunde användas bättre påatl få tUl stånd en lagstiftning i någon av de branscher där den anses mestbehövlig. Detkan också diskuteras om det är principiellt lämpligt att avsvär sig den slutliga bestämmanderätten pä det sätl som är tänkt. Att införa en näringslillståndsprövning i en bransch är en mycket ingripande 125 åtgärd som har slorbetydelse för branschen. Del är svårt för att Prop. 1985/86: 126överblicka konsekvenserna av en fullmaktslag. Kommissionenredovisar inga överväganden angående frågan om lagförslaget står i enlighelmed regeringsformens föreskrifter om delegation av lagstiftningsmakten. Det ären fråga om tolkning av 8 kap. 7 § 2 st., där del sägs all regeringen aldrigfår meddela föreskrifter om annan rättsverkan av brott än böler. Är en regel omvandelsprövning som villkor för näringstillstånd en föreskrift om annanrättsverkan av brott än böler? Detkan slutligen innebära en nackdel atl en ramlag av den föreslagna typen låserlagstiftaren tiU en lösning som kanske inte passar för alla branscher. att det är bättre med en direktlagstiftning bransch för branschän med en fullmaktslag av del slag som kommissionen föreslagit. Enligtstyrelsens mening bör övervägas alt istället skaU avgöra vilkabranscher som från tid till annan får omfattas av näringstillstånd, medanregeringen bemyndigas avgöra den närmare avgränsningen inom de branscher därkrav på näringslillsländ skall införas. 5.15 , , och : betänkandet föreslagna lagstiftningen har getts karaktären av fullmakislag.Användandet av fullmaklslagar har reserverats för fall då riketssäkerhel är i fara eller då det annars är av utomordentlig vikt alt regeringenkan fatta snabba beslut. Några sådana motiv för att konstruera del av kommissionenframlagda lagförslagel som en fullmaktslag föreligger inte. Med tanke på attlagförslaget rör en från medborgarrättslig synpunkl grundläggande fråga, rättenalt driva näring, är del enligt organisationernas uppfattning principielltfelaktigt att inte själv beslutar var och hur inskränkningar inäringsfriheten skall ske. Intrycketav en oriktig lagstiftningsteknik förstärks också av det förhål landet alt lagförslaget särskilt när det gäller förutsättningarna för att sälta lagen i tillämpning inom viss bransch - innehåller så många oprecisa och kaulschukartade kriterier atl riskdagen frånhänder sig ett betydande inflytande. Sålunda anges i § 2 all föreskrtfter om näringstillstånd får meddelas om del "finns grundad anledning anta att det i betydande omfatt ning förekommer atl näringsidkare inom ifrågavarande slag av verksamhet brister i laglydnad eller underlåter alt fullgöra sina skyldigheter enligt skatte- eller avgiftsförfattningarna". Det är uppenbart att bl.a. sådana rekvisit som "grundad anledning", "betydande omfattning"och "bris tande laglydnad" inbjuder lill olika tolkningar. Detla framgår ocksåtydligt av kommissionens resonemang om hur uttrycken skall tydas. Beskrivning en av "betydande omfattning" på bl, a, s, 211 och 368 i betänkandetger vid handen alt denna bedömningsnorm kan rymma de mest varierande synsätt. Inte heller anges tillräckligt preciserade krav på den utredning som skall läggas till grund för ett beslut om atl föreskriva krav pä närings tillstånd i viss bransch. Vidare saknas en ingående analys av hur man i praktiken skall kunna avgränsa de verksamheter som skulle omfattas av den föreslagna lagens lillämpning. Hela andra slyckel i den föreslagna § 2 visar sålunda enligt organisationerna har osäker den närmare tillämpning- '26 enav den föreslagna lagen kan förväntas bli. 5.16 Näringslivetsdelegation för märknadsrätt: Prop. Denotillräckliga penetrationen av problemen återspeglas, som redan antytts,särskill påtagligt i lagförslagels 2 §. I andra styckel av paragrafen anges tvåskilda grunder (rekvisit) för att meddela föreskrifter om näringstillstånd,nämligen att näringsidkare inom ifrågavarande verksamhet antingen"brister i laglydnad" eUer "underlåter alt fullgöra sinaskyldigheler enligt skatte- eller avgiftsförfallningarna". I själva verkelförhåller del sig naturligtvis så atl de två rekvisiten ingalunda är jämställdautan all del senare är underordnat det förra. Att Kommissionen som rekvisitvalt "brister i laglydnad", vilket i och för sig ju är ulomordentiiglvittomfattande eller i vart faU lätt kan ges en sådan tolkning, äruppenbarligen en följd av det otillräckliga utredningsunderlaget och avsaknadenav en etablerad juridisk begreppsbildning. Av belänkandelexten torde kunnautläsas alt Kommissionen framför allt tänkt på mera allvarliga utslag av"ekonomisk brottslighet". Även med mycket krav pålagskrivnings-precision borde man kunna kräva alt detla förhållande på någolsätt framgått av lagtexten. Ett inte alllför tillspetsat omdöme omnyckelbestämmelsen i lagförslaget, 2 §, blir att den är hell oacceptabel settfrån laglekniska ulgångspunkler. Denföreslagna lagen om näringstillstånd har av Kommissionen utformats som enfullmakislag. Regeringen tankes med stöd av lagen få föreskriva när"vissl slag av näringsverksamhet" endasl får bedrivas mednäringstillstånd och ange under vilka förutsättningar sådant tillstånd skallges. Ett antal av NDMs huvudmän har i remissytiranden riktal stark kritik motvalet av lagstiftningsteknik. Vad NDM här anfört om bristerna i självaramförfattningen synes ytterligare underbygga kritiken. NDM vill emellertidpeka på några ytterligare problem i sammanhanget. Denvalda lagsliflningsmelodiken medför alt de många och svära olösta problemenskjuls över på dels dels de tjugofyra handläggandemyndigheterna. kommer atl tvingas lägga ner betydanderesurser pä komplicerade rättstekniska överväganden, något som inte är ägnatatt underlätta de snabba ingripanden som Kommissionen angivit som skäl för denvalda lagstiftningstekniken. Alternativet, om skulle saknaresurser för att rätt kunna fullgöra utredningsarbetet vilket inte kanuteslutas med hänsyn till den stora arbetsbelastningen - är all uppgiften istället kommer all hamna hos de handläggande myndigheterna. Med all respektför länsstyrelsetjänstemännens ka-packel och ambitioner skulle detta säkerligenleda lill allvarliga praktiska svårigheter och till stora olikheter irättstillämpningen, NDM erinrar i denna förbindelse om de ganska nedslåenderesultat som redovisar i silt betänkande Näringsförbud(SOU 1984:59) beträffande tillämpningen av gällande bestämmelser omnäringsförbud - en långt mindre komplicerad materia än den lagstiftning somKommissionen föreslår här, NDMsslutsats är således, kort sagt, att Kommissionen ställt sig inför enrätislekniskl sett i del närmaste olöslig lagstiflningsuppgift och atl denvalda lagsliflningsmelodiken är felaktig, NDMvill slutligen inte underlåta att uttrycka sill beklagande över atl behövarikta en så stark, negativ kritik mot Kommissionen som här skett, Somen principiell synpunkt önskar dock anföra alt det ur rättspolitisk synpunktär synnerligen angeläget att får ta 127 ställninglill varje särskilt branschavsnitl som skall regleras genom närings- Prop.1985/86: 126 tillslånd och att författningsfrägor av denna genomgripandebetydelse ej delegeras till regeringen. Denlaglekniska konstruktionen som tidsbegränsad fullmaktslag avvisas bestämt. Omsärskilda ålgärder anses böra införas gentemot viss del eller gren inäringslivet måsle krävas, alt beslutet i sin helhet fattas av . Detär helt oacceptabelt att en lagstiftning med förslagels innehåU ges formen aven fullmaktslag. Detla skulle innebära all regeringen fär fullmakt altföreskriva att vissa branscher skall omfattas av krav pä näringstillstånd ochalt näringsfriheten inte ens skall vara skyddad av vanlig lag. Redanmot den valda tekniken för lagstiftning kan invändning göras.