prop · G903123 · 1985-12-31 00:00:00 — Denkritik som riktats mot våra nuvarande bestämmelser om godtrosförvärv har främslrört förvärven av stulen egendom. Man har menat alt del är alltför lätt för C atlkomma med förklaringar som tas till intäkt för påslående om god tro. Fråganaktualiseras ofta i samband med atl allmän åklagare för talan mot C för hälerieller häleriförseelse, I ett sådanl mål föreligger då dels en talan om ansvarför brott, dels en civilrätlslig lalan om återfående av egendomen utan lösen.Ett ibland därvid förbisett faktum är att frågan om ansvar för brott är en sakoch att frågan om godlrosförvärv eller inte är en annan sak. Som närmareframgår i belänkandet (se avsnitt 10.3) skall den straffrättsliga bedömningenoch den civilrätlsliga bedömningen ske efter olika måttstockar, vUket kan få lillföljd att C stundom går fri från straff men likväl ej skall anses ha gjort etl godtrosförvärv. Mankan säga alt det fmns en zon mellan det civilrättsliga och det straffrättsliga culpakravet.Om C befinner sig i denna zon, när han tar befattning med saken, sä kan haninte fällas till ansvar, men han kan inte heller göra ett godtrosförvärv. Godtrosförvärvkan nämligen endast ske vid frånvaro av minsta anledning till misstanke om allbrott förelåg och inte sällan krävs alt C varit aktiv för att kontrollera attöverlåtaren B var behörig. Isyfle alt undvika missförstånd och för atl undanröja den spridda villfarelsenalt ett slentrianmässigt åberopande av god tro frän C skulle vara tillfyllest,föreslår vi att bevisläget i processen A-C ändras. lordeutgångsläget i processen vara det alt A skall visa ond tro hos C. Vi menar attdel i stället bör ankomma på C att visa sin goda tro. Bevisbördan bör såledesvara omkastad. Detta innebär, som närmare framgår i betänkandet, en modifieringsom inte är särskilt ingripande. Den är ändå motiverad, då den kan bidraga tillatl skärpa uppmärksamheten och säkerställa en riktig rättstillämpning. Denomkastade bevisbördan innebär inte nägon skärpning av beviskravets styrka. Denför A förmänliga lösenrätten bör bibehållas. Även om den sällan utnyttjas ärden en säkerhetsventil för den ursprunglige ägaren. Någon olägenhet av att låtaden gälla generelll föreligger inte. Lösenbeloppet bör bestämmas efler delutgivna vederlaget (vederlagsprincipen). Som närmare framgår (se avsnitt 10.4)är det dock motiverat att i tiden begränsa rätten lill lösen.Preskriptionsregler bör därför införas. Lagförslagetinnebär i huvudsak följande, 1, Lagenär generell i den meningen att den gäller godtrosförvärv belräf fande säväl anförtrodd egendom som icke anförtrodd egendom, Lagengäller för lösöre, dvs. Även godtrosförvärv av panträtt omfattas av förslaget. Huvudprincipen är rakt igenom exstinktionmen med en bevisbörde- Prop. 1985/86: 123 regel för godtrosförvärvaren C. Lösenrätten för A är generell.Lösen utges i enlighel med vederlagsprincipen. För lösenrätlen gäller vissapreskriptionsregler (resp, ). Utredningens lagförslag 1 Förslag till Lag om godtrosförvärv av lösöre Härigenom föreskrivs följande. 1 § Förvärvar någon lösöre genom överlåtelse från den somhade egen domen i sin besittning men icke var ägare till den eller saknade rätl atl förfoga över den på ägarens vägnar, fär förvärvaren äganderätt lill egendo men, om han fått den i sin besittning och därvid varit i god tro. En förvärvare skall icke anses ha varit i god tro medmindre han visar att han varken insett eller med hänsyn till egendomensbeskaffenhet, de förhållanden under vilka den utbjöds eller omsiändigheterna iövrigt bort inse atl överlätaren saknade rätt all förfoga över egendomen, 2 § Den som pä grund av annans godtrosförvärv förioralrätt till egen dom har rätt att mol lösen återfå egendomen frän innehavaren. Den som vill utöva rätten till lösen skall återkrävaegendomen från innehavaren från det han fick eller bort skaffasig kännedom om vem som innehar egendomen, dock senasi från detinnehavaren fick egendomen i sin besittning. Gör han inte det är rällenförlorad, 3 § Lösen utges till egendomens ägare och skall motsvaradennes kost nader för förvärv av egendomen och dess förbättring. Har ägaren förvärvat egendomen genom gåva, arv, testamente eller bodelning skall även kost nad som ägarens fångesman hafl för förvärv av egendomen och dess förbättring inräknas i lösenbeloppel under förutsättning alt fångesmannen skulle ha haft rätt att betinga sig lösen, om återkrav hade framställts mot honom. Lösen motsvarar högst egendomens värde i den allmännahandeln. Har annan särskild rätt till egendomen, skall lösen efterde i försia och andra styckena angivna grunderna utges till denne. Sådanersättning avräknas från den ersättning som tillkommer ägaren, 4 §Bestämmelserna i 1-3 §§ äger motsvarande tillämpning i fräga om förvärv avpanträtt till lösöre, 5 § Denna lagäger ej tillämpning på fartyg, som kan intecknas, eller på luftfartyg ellersådan reservdel lill luftfartyg som kan omfattas av inteckning i luftfartyget. 6 § Finnes i lageller annan författning särskilda bestämmelser om förvärv av lösöre i god tro,gäller vad sålunda är föreskrivet. Denna lag träder i krafl . Har någon före lagens ikraftträdande på grund av godtrosförvärvenligt äldre lag förlorat rätt till egendom, räknas dock den i 2 § andrastycket angivna tiden av tidigast för ikraftträdandet. 2 Förslagtill Prop. 1985/86: 123 Lag om ändring i handelsbalken Härigenomföreskrivs att 11 kap. 4 § och 12 kap. 4 § handelsbalken skall upphöra attgälla vid utgången av är 1984, Bilaga 3 Prop.1985/86:123 Sammanställning av remissyttranden över betänkande (SOU1984:16) av utredningen om godtrosförvärv av stöldgods m. m. Efterremiss har yttrande över betänkandet avgells av hovrätten över ochBlekinge, , , riksåklagaren (),(), brottsförebyggande rådet (BRÅ), (), , juridiska fakullelsnämnden vid ,, . Föreningen tillsammans med Föreningen . FöreningenSveriges åklagare, , ,hantverks- och indu-slriorganisation (SHIO) - familjeföretagen.Lantbrukarnas riksförbund (), (), , . Riksåklagarenhar bifogat yttranden från åklagarmyndigheten i åklagardistrikt,länsåklagarmyndigheten i , länsåklagarmyndighelen i Göteborgsoch län och länsåklagarmyndigheten i . Hovrättenhar med intresse tagit del av betänkandet och anser alt utredningen på ettförtjänstfullt sätt bearbetat ell inte i alla delar lättillgängligt rättsområde.Hovrätten tillstyrker förslaget med vissa ändringar beträffande konstruktionenav bevisbördan för god tro samt beträffande preskription. Utredningenbelyser pä ett uttömmande sätt de problem som kan uppkomma i samband med godtrosförvärvav lösöre. Lagreglerna på området är föråldrade och den praxis som utvecklalsläcker inte alla de konfliktfall som kan uppkomma. Frågor om godlrosförvärv färanses tillhöra den centrala delen av civilrätten och tingsrätten delarutredningens uppfattning atl behov av lagstiftning föreligger. Tingsrätten ansluter sig till utredningens uppfattning attdet finns behov av lagstiftning om godtrosförvärv av lösöre och atl en samladlagstiftning avseende såväl anförtrodd som icke anförtrodd egendom är attföredra. Som framgår av betänkandet saknas i stort settlagreglering när det gäller godtrosförvärv av lösöre. Gällande rätt har såledesi huvudsak utvecklats genom praxis med utgångspunkt frän bestämmelsema i 11kap. 4 § och 12 kap. 4 § handelsbalken. Den fråga man inledningsvis bör ställasig är om del över huvud laget föreligger behov av en reglering i lag. Del böri det sammanhanget erinras om alt det vid remissbehandlingen av 1965 årsförslag (SOU 1965: 14) inte framfördes några starkare önskemål om ändring avgällande rätt. Från bl.a. riksåklagarens sida ifrågasattes om någol behov avlagstiftning för svenskt vidkommande över huvud taget förelåg mot bakgrunden avatt försöken med att nå en enhetlig nordisk lagstiftning pä områdetmisslyckats. När frågan om godlrosförvärv åter blev aktuell i samband medlagstiftningsarbete rörande häleribestämmelserna i ansågs det attden frågan borde övervägas i ett annat sammanhang. Riksåklagaren anförde bl.a,i sitt yttrande över BRÅ:s promemoria (1978: 1) Sakhäleri m,m,.att det medhänsyn till häleribrottslighetens omfattning och förgrening borde övervägas ominte särskilda bestämmelser om godtrosförvärv av egendom som frånhänts ägarengenom viss angiven brottslighet borde införas som komplement lill en allmän exstinktionsre-gel,1 föreliggande belänkande föreslås att en lag om godtrosförvärv av lösöre skallinföras. Flera skäl har av utredaren anförts för en lagstiftning på området.Bl, a, från polis- och äklagarhåll har påtalats behovet av en lagreglering.Även om gällande rätt generellt sett kan sägas fungera väl bör enligt minmening en reglering i lag kunna medföra en säkrare och mera enhetligrättstillämpning. Jag tillstyrker således en lagstiftning pä området. Från de utgångspunkter åklagarmyndigheten har atl beaktahar jag inte funnit anledning till erinran mol det i belänkandet upptagna förslagellill lag om godtrosförvärv av lösöre. Utredningens välgrundade synpunkter ochöverväganden ligger hell i linje med den inställning myndigheten givit uttryckför i skrivelse till , i anledning av förfråganom godlrosförvärv av stöldgods m. m. En lagreglering av godlrosförvärv av lösöre är påkallad.Vad utredningen föreslagit möter ingen egentlig erinran, Lagförslagel är enligtutredningens uppfattning till övervägande del en kodifiering av gällande rätt, Behovet av att lagfästa det civilrättsliga förhållandetmellan rätt ägare och godtroende förvärvare är uppenbart. Dagens bedömningarsker med utgångspunkt från ålderdomliga bestämmelser i handelsbalken och denpraxis som utvecklats . Viss osäkerhet råder härför självklart vidrättstillämpningen. Utredningen har redovisat gällande rätt pä området ochnågra skäl att radikalt frångå denna finns ej. Fördelarna med förslaget tordefrämst vara att ge stadga åt rättstillämpningen pä området genom modernlagstiftning samt att genom införande av den omvända bevisbörderegeln lindrade olägenheter som den valda huvudprincipen ger. Någon inverkan påbrottsbekämpningen av betydelse torde emellertid ej lagstiftningen ge. Det är bra om reglerna om förvärv i god tro läggs fasl ilag. En lag ger stadga ät detta i praktiken ganska komplicerade ochsvårhanterliga rättsområde. Rättsolikheten länderna emellan är naturligtvis inte bra.Den kan föranleda komplikationer. Här är ett exempel. Vid etl inbrott i Norgestjäls diverse guldföremål. Del stulna säljs i . Köparen är i god tro.Gärningsmannen åker fast i , Den norske åklagaren begär alt det stulnabeslagtas i och överlämnas till att användas i rättegången därsom bevis mot gärningsmannen. Åtalet motgärningsmannen bifalls också. Domen vinner laga kraft. Den bestulne har nuenligt norsk lag rätl alt återfå egendomen utan lösen. Så sker ocksä. Ochdärmed har den godtroende förvärvaren, i strid mot svensk rätt, utan ersättningförlorat sin rätt till egendomen. Denna komplikation kan svårligen undanröjaslagstiftningsvägen. De rättsvårdande organen bör emellertid uppmärksammas päförhållandet. Frän åklagarsynpunkt bör förslaget i betänkandet kunnaupphöjas till lag i oförändrat skick. De praktiska konsekvenserna av tillämpningen av reglernaom godtrosförvärv har, speciellt bland polismännen pä fältet, ofta upplevtssom otillfredsställande. Framför allt har detta gällt förvärv av stulenegendom. Utredningen har emellertid pä ett förtjänstfull sätt utrettifrågavarande problem. Enligt uppfattning har utredningendärvid presenterat en övertygande argumentation till förmån för den rådande exstinktionsprincipen,modifierad med en omvänd bevisbörderegel för godtrosförvärv. har således inga erinringar motutredningens förslag lill lag om godtrosförvärv av lösöre. 1985/86: 123 Rubricerade betänkande innehåller en ingående och läsvärdkartläggning av den historiska utvecklingen av reglerna om godtrosförvärv, avrättsläget i en rad andra länder och av olika argument för och emotalternativa huvudprinciper i en lagstiftning. Med hänsyn härtill liksom lillexistensen av utredningsbetänkandet om godtrosförvärv (SOU1965:14) måste det sägas, att tiden i högsta grad är mogen för elt ställningslagandelill frågan om lagreglering alls bör ske. delar utredningens uppfattning att skälföreligger för lagsliftning, även om denna i huvudsak innebär etl lagfästandeav den redan i praxis gällande exstinktionsprincipen. Det främsta skälet för detlaär atl det härigenom på elt uttömmande sätt kan klariäggas efter vilken normägarens eventuella lösensrätt av godtrosförvärvat gods skall fä äga rum.Däremot är fakultetsnämnden mer skeptisk till all en lagstiftning behövs föratt förebygga alt domstolarna av misstag sammanblandar den straffrättsliga ochden sakrättsliga bedömningen, även om sådana misstag kan ha förekommit (jfrbet, s. 163 och 185), eller att utredningens förslag avseende bevisbördan och godlroskravetsinnebörd skulle innebära något egentligt framsteg, noterar med tillfredsställelse att desynpunkter som samfundet tidigare framfört i yttrande över betänkandet medförslag till lag om godtrosförvärv av lösöre (SOU 1965: 14) beaktats vid utformningenav det nu framlagda lagförslaget. Detta är enligt samfundels mening väl ägnatatt läggas till grund för lagsliftning, dock med undanlag för den i lagförslaget1 § andra stycket upptagna regeln om fördelning av bevisbördan i en vindikationsprocess(omkastad bevisbörda). Se vidare avsnitt 3, Genom denna och andra tidigare utredningar angående godtrosförvärvav lösöre har klarhet vunnits om de gällande reglerna på området. Det tordeknappast råda något tvivel om innebörden av gällande rätt utom pä en punkt,nämligen hur del lösenbelopp skall beräknas som den rätte ägaren har att utgetill innehavaren av godset, om han vill återta det. De regler som sålundagäller synes utgöra en i huvudsak tillfredsställande regleringav rättsområdet. Såsom utredningen framhåller har det framförts vissa kriminalpolilisklmotiverade önskemål om att möjligheterna till godtrosförvärv av stulet godsskall inskränkas. Del är emellertid domareförbundels uppfattning atl sådanasynpunkter i allmänhet grundar sig på en underskattning av domstolarnas kravpå god tro i dessa situationer. Att reglerna om godlrosförvärv av lösöreskulle ha någon nämnvärd betydelse för stöldbrottslighetens utveckling kan överhuvud tagel ifrågasättas. Förbundet instämmer i utredningens slutsats (s, 169)att de problem som förknippas med godtrosför- värv av stöldgods m. m. i försia hand är en sak förkriminal- och bransch- Prop, 1985/86: 123 lagstiftning. Det är emellertid här fråga om viktiga regler inom ettcentralt avsnitt av civilrätten och det kan vara av värde att fä den gällanderätten kodifierad i en modern lag. Förbundet tillstyrker därför lagstiftning påområdet liksom alt lagen ges generell giltighet och inte inskränks till attavhandla enbart godlrosförvärv av stöldgods och liknande. Avslutningsvis vill förbundel påpeka att utredningen intenärmare har analyserat de processuella frågor som kan aktualiseras av deföreslagna reglerna, t, ex, parlsställningen i fall då den som skall lämnaifrån sig egendomen är en annan än de till vilken lösen skall betalas. Föreningarna tillstyrker utredningens förslag. Föreslagenpreskriptionstid om tre är borde dock vara längre belräffande särskiltvärdefulla föremål. Ett fasthållande av den i svensk rätt accepterade exstinktionsprincipensom huvudregel, förenad med en omkastad bevisbörderegel, kommer all innebärabl, a, förbättrade möjligheter för polisen att återställa genom brott åtkommenegendom till rätt ägare. För att än bättre kunna bekämpa häleribrottsligheten bör -som utredningen förordar bl, a, kravet pä förbrott vid häleri slopas ochreglerna för handel med begagnade varor skärpas. Enligt föreningens uppfattning föreligger ett mycket stortbehov av en lagreglering av rättsområdet för godtrosförvärv, då de fätaligaregler som finns lämnar utrymme för en oklar praxis i många hänseenden. Ettexempel på sådana oklarheter utgör frågan efter vilken princip lösen skall skefrån den som förvärvat stulet gods i god tro. Föreningen kan bekräftarikligheten i utredningens antagande, att domstolarna trots innehållet i RB22:7 ofta tillämpar automatik, så att åklagarens talan om enskilt anspråklämnas utan bifall, sä snart häleri eller häleriförseelse ej anses styrkt;något som den föreslagna lagstiftningen skulle motverka. Föreningen tillstyrkerett upphävande av nu aktuella bestämmelser i handelsbalken och införandet aven lag om godtrosförvärv av lösöre i huvudsak på de grunder utredningenredovisat. Från exekutiv synpunkt har lagförslaget knappast någonbetydelse, då detta tar sikte på situationer där överlåtaren saknar rätten att förfoga över den egendom som överlåts, dvs, egendomen har frånhänts rätte ägaren genom ett orätlmätigt förfarande. Föreningen instämmer i den bedömning som framfört i betänkandet (s, 145), 46 Inomden exekutiva verksamhelen förekommer det inte sällan att en Prop. 1985/86: 123utmätningsgäldenär avhänder sig utmätt egendom lill en ond- eller godtroende förvärvare.Denna silualion kan emellertid inte jämföras med de fall som lagförslaget tarsikte pä. Det är ju i delta fall fräga om brytande av myndighets bud från gäldenärenssida om han vidtar dispositioner med den egna utmätta egendomen. inget att erinra mot den föreslagna lagstiftningen. Detförslag som uiredningen framlagt har nära anknytning till den rättspraxis somhar utvecklats inte minsl vad gäller handeln med begagnadepersonbilar. Genomåren har en omfattande kritik framförts mot godtrosreglerna som har ansettskunna underiätta ohederliga beteenden. Sombekant har de nordiska länderna följt olika principer i godtrosfrä-gan. Om manemellertid närmare studerar exstinklions- respektive vindi-kalionsprincipernaskall man finna att skillnaderna i de praktiska effekterna av reglerna intefår överskattas. Denviktigaste förändringen i relation till nuvarande rättsläge är att man föreslären omkastad bevisbörda innebärande att en senare förvärvare skall bevisa althan i god tro förvärvat egendomen. Det finns all anledning atl tillstyrka deltaförslag även om det är svårt atl överblicka dessa praktiskaeffekter. Utredningenom godtrosförvärv av stöldgods m. m. har i betänkandet presenterat ett förslag heltäckande lagstiftning om godtrosförvärv av lösöre. Syftet är attundanröja missförstånd i nuvarande tillämpning och motverka otillfredsställanderesultat, Ihuvudsak är lagförslaget en modifiering av gällande rätt och praxis. På enväsentlig punkt föresläs dock en ändring. Sålunda föreslås alt möjligheten attåberopa god tro skall inskränkas pä sä vis att bevisbördan förs över från densom ifrågasätter god tro till den som vill hävda god tro, SHIO-Familjeföretagenanser denna ändring rimlig och tillstyrker att förslagel i sin helhet läggstill grund för lagstiftning. LRFansluler sig i stort lill lagförslaget, men lämnar vissa synpunkter påbevisbörderegeln i 1 § 2 st. LRF finner skäl tala för atl den hittillsvarande ordningenbehålls, dock kompletterad med presumtion för ond tro i vissa fall. Denna frägabör närmare övervägas, Uiredningenframhåller: "Vår lösning utgår frän grundsynen atl konflik- 47 lenA - C är av civilrätlslig karaktär. Det är således i första hand fråga om Prop.1985/86: 123 att lösa en konflikt mellan två enskilda parter. Civilrätten måstei denna fråga anses vara överordnad de kriminalpolitiska aspekter som kan anläggaspå förvärven av icke anförtrodd egendom. som framhålles i betänkandet,en illusion att tro, att en ändrad civilrättslig reglering av konflikten A-Cskulle kunna ha någon egentlig effekt i brottsbekämpningen," LRF anslulersig till detta synsätt. Inommotorbranschen förekommer det åtskilliga tvister om godtrosförvärv avmotorfordon som sålts på kredit med äganderättsförbehåll. Enligt förbundetserfarenheter är allmänhetens insikter om rättslägel vid godtrosförvärv ofta bristfälliga.Det föreligger därför ell behov av konsumentupplysning på förevarande område.Det är angeläget atl statsmakterna medverkar lill att sådan konsumentupplysningkommer till stånd, förslagsvis genom Konsumentverkels försorg, MRFhar, förutom i fråga om förvärv av bilar och andra motorfordon (se avsnitt 3),inget atl erinra mot förslaget i den del det berör frågan om godtrosförvärv avanförtrodd egendom. delar utredningens uppfattning om behovet av ensamlad lagreglering av rättsområdet för godtrosförvärv av lösöre, omfattandebåde anförtrodd och icke anförtrodd egendom. Denpraxis, som med utgångspunkt från bestämmelserna om lånat och deponerat gods i11 kap. 4 § och 12 kap, 4 § handelsbalken lag har utvecklats ochkommit att gälla även stöldgods, är i många avseenden oklar. Författningsförslagetinnebär klara regler som bör underlätta den allmänna handeln. 2 Exstinktion som huvudprincip Hovrättenansluter sig till utredningens förslag alt exstinktionsprincipen alltjämt skallvara den för svensk rätts vidkommande grundläggande principen, modifieradgenom föreskrifter om lösningsrätt. Hovrätten vill avråda frän mera väsentligaavsteg frän denna hävdvunna princip. Om vindikationsprincipen skall ges ettmera långtgående inflytande, torde en ändring härvidlag böra föregås av enomfattande utredning angående förutsättningarna för godtrosförvärv ävenutanför området för godtrosförvärv av lösöre. Hovrättendelar utredningens åsikt att möjligheterna till godtrosförvärv 48 intebör göras beroende av överiåtarens (B) åtkomstsätt. Den till grund för Prop.1985/86: 123 exstinktionsprincipenliggande hänsynen till omsättningens intressen och synenpå besittningen som legitimerande faktor gör sig enligt hovrättens meninglika starkt gällande i fräga om exempelvis stulen som förskingrad egendom.Dessutom undviker man att en domslol i fall då lalan föres endaslom vindikation, där parterna i processen således är A och C, i viss männödgas göra en straffrältslig bedömning av en utanför processen ståendepersons (B) handlande. Härtill kommer det av utredningen gjorda konstaterandetatt den straffrättsliga rubriceringen av en gärning stundtals ärmera av teoretiskt än av rent praktiskt intresse. Tingsrättenanser övervägande skäl tala för utredningens ståndpunkt alt exstinktionsprincipenbör tillerkännas företräde framför vindikationsprincipen. Beträffandevalet mellan de båda huvudprinciperna exstinktion och vindikation ansluler sigtingsrätten till utredningens förslag att exstinktion alltjämt bör varahuvudprincip i svensk rätt. Tingsrättenanser i likhet med utredningen att gällande rätt är tillfredsställande. Tingsrättendelar utredningens uppfattning att de civilrätlsliga och inte de kriminalpolitiskaaspekterna bör vara avgörande för valet av lösning även när det gällerstöldgods. Detta innebär att tingsrätten godtar utredningens argument motövergång till vindikationsprincipen enbart i syfte att försvåra avsättningenav stöldgods. Vadbeträffar innehållet i lagförslaget uppstår till en början frågan om vilken huvudprincip - vindikationsprincipen eller exstinktionsprincipen - som skall tas som utgångspunkt. Gällande rätt bygger på exstinktionsprin cipen. Enligt min uppfattning bör så även vara förhållandet i fortsättning en. Principen är sä fast förankrad i det allmänna rättsmedvetandet att det, som tidigare hävdats från riksåklagarens sida, sannolikt skulle ställa sig svårt för allmänheten att acceptera en lagstiftning, som bygger på den motsatta principen. Hänsynen till omsättningsintresset måsle även starkt understrykas. Från kriminalpolitisk synpunkt är det självfallet av intresse om civilrättsliga regler medför att exempelvis halare får problem med att 49 4 1985/86. Att enbart av detta skäl övergå till vindikationsprincipen Prop.1985/86: 123 torde emellertid vara alt gå för långt. Även om en strikt tillämpadvindika-tionsprincip i någon mån skulle bidra till att hämma hälares verksamhettorde ändock risken för upptäckt och straff vara den allt övervägandebrottsförebyggande faktorn. En uppmjukning av exstinktionsregeln i syfte attstärka den ursprunglige ägarens ställning synes mig vara att föredra.