prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — 1985/86: 126 ning för att näringsförbud skall kunna meddelas. Närdet gäller att reglera förutsättningarna för förbud gör sig lill en börjankravet på förutsebarhet starkt gällande. Som förslagel nu är formulerat gerlagtexten inte någon egentlig ledning om vilket missbruk som är kvalificerande.En strävan bör vara all lagstiftningen ger en näringsidkare en rimlig möjlighetatt av lagtexten utläsa vilka lyper av förfaranden som kan medföranäringsförbud för honom. Om möjligheten alt ålägga nägon näringsförbud knytslill en eller flera handlingar som utgör brott ökar enligt min meningförulsebarheten i väsentlig grad. En näringsidkare vet då atl så länge han intehandlar kriminellt i sin verksamhet så kan han inte drabbas av näringsförbud. Medhänsyn till att syftet med näringsförbud är att endasl grova illojalaförfaranden skall motverkas torde - även om kommitténs förslag genomförs - ihuvudsak endast brottsliga handlingar komma alt ligga lill grund förförbudsprövningen. Jag vill i del sammanhanget erinra om att flera av de ibetänkandet angivna handlingarna av icke straffbar natur som enligt kommitténbör kunna föranleda näringsförbud kan vara kriminaliserade. Sålundahar i BRÅ;s promemoria (1983:5) bl, a, föreslagits atl den som inte betalarmervärdeskatt eller arbetsgivaravgifter gör sig skyldig till brottslig handling.Vad i promemorian föreslagits i detta hänseende har för övrigt tillstyrkts avriksåklagaren, I den mån det kriminaliserade områdel utökas vad beträffarsådana för näringsverksamhet typiska oegentligheter varom nu är fråga tordetyngden i kommitténs förslag minska. Enligt min mening talar även delta skälför atl brottslig handling skall utgöra en förutsättning för åläggande avnäringsförbud. Ytterligareskäl kan anföras för den av mig förordade lösningen när del gällerförutsättningarna för näringsförbud. Enligt min mening är det naturligt ochpraktiskt atl näringsförbudsfrågan handläggs av polis och åklagare när denuppkommit till följd av brottslig handling. Om det däremol ej är fråga om brottbör inte utan vägande skäl de brottsutredande myndigheterna tas i anspråk förhandläggning av frågor av den typ som näringsförbud utgör, Etl näringsförbudgrundat på andra omständigheter än brott borde principiellt därför utredas ochpåtalas av andra myndigheter än polis och åklagare. Som nämnts i en bilaga lillbetänkandet kan exempelvis länsstyrelserna eller kronofogdemyndigheterna härkomma i fråga. En sådan lösning har dock uppenbara svagheter. En uppdelning avansvarsområdet på olika myndigheter framstår som orationell, försvårar enenhetlig rättstillämpning och skapar lätt gränsdragningsproblem. Somframgår av det anförda talar enligt min mening flera skäl för atl brottslighandling skall utgöra en förutsättning för att näringsförbud skall kunnameddelas. Om en sådan linje väljs måste spörsmålet om vilka brottsligaförfaranden som skall komma i fråga fä sin lösning. Självfallet bör inte allatyper av brott kunna läggas till grund för näringsförbud. Med hänsyn lillregleringens syfle bör enligt min mening endast sådana brott som begås inäringsverksamhet kunna åberopas. Näringsverksamhet bör då ha den i kommitlénsförslag angivna innebörden. 1 författningstexten kan lämpligen somförutsättning för näringsförbud anges brottsligt förfarande inäringsverksamhet eller med anknytning därtill. Mot kommitténs förslag altdärjämte kräva alt förbudet skall vara påkallat ur allmän synpunkt har jagingen erinran. En prövning i detla hänseende bör bl.a. garantera atl mindrebroll inte läggs till grund för näringsförbud. 2.7 Överåklagareni : OP- ''- '26 Detsynes mig-- mindre bra att slopa möjligheten att ge näringsförbud Näringsförbud är inte någol straff ulan en åtgärd tillborgenärers skydd. En person som är inblandad i ett flertalkonkurser med stora föriuster för borgenärer är väl sä fariig att ha kvar inäringslivet som den som genom brott berikat sig pä borgenärernas bekoslnad.Vi skall inte förglömma alt trots alt den nuvarande lagstiftningen inte förgrovt oiillböriigt förfarande mot borgenärer och grovt åsidosättande av vad somåligger en person som näringsidkare kräver brott, del i praktiken med stöd avvad som departementschefen yttrat vid tillkomsten avnäringsförbudslagsliflningen domstolarna krävt relativt kvalificeradbrottslig verksamhei för utdömande av förbud. Detta sagt med bortseende frånflerkonkursfallet, som inte är den vanligaste anledningen lill förbud. Bärandeskäl har inte framförts för borttagande av möjligheten atl ge förbud efterupprepade konkurser. Bland dessa senare till synes enbart okunniga ellerolursförföljda kan dölja sig de skickligaste brottslingarna som lyckats läggaen dimridå över sin förfaranden så att koppling till brott inte kunnat visasföreligga. Jagdelar reservanternas uppfattning att i I § lag om näringsförbud uttryckligenbör stadgas att brottslig handling skall föreligga i näringsverksamhet.Realiter är sä fallet nu enligt 199b § första styckel konkurslagen. Den avkommittén föreslagna lydelsen är inte mycket mindre dunkel än nuvarandelydelse. föreslagit atl sambandet mellan konkurs och näringsförbud skallhävas. Redan den person som försl meddelades näringsförbud i hade enmedbrotlsling som inte kunde få näringsförbud, enär han inte gått i konkurs.Båda herrarna hade medverkat vid spridande av osanna fakturor frän den förslnämndes företag, vilket gått i konkurs. Båda lika skyldiga lill brott, bådahade vållat staten mycket stora skatteföriuster genom fakturorna. Endast denene kunde fä förbud, vilket föreföll mig orimligt, men hell i enlighel medgällande lag. Sambandets hävande tillstyrkes. Den föreslagna ändringen har docken konsekvens som förefaller olycklig, nämligen att man kommer att sakna enkonkurs att räkna preskriptionstid ifrån. Kommitténs tanke all hell släppa lidinom vilken talan skall väckas förefaller inte bra, Å ena sidan talar man omatt talan bör väckas snabbt å andra sidan vill man tillåta långt tillbakaliggande händelser som grund för förbud, Detla förefaller inte rältssäkert.Rimligen bör man kunna införa en regel som gör atl gammall grovtåsidosättande, det vill säga brott i näringsverksamhet, inte kan grunda förbud,1 likhet med detta bör i seriekonkursfallen lalan vara väckt inom lämplig klartbegränsad tid frän sista konkursen, 2.8 Länsåklagaren i och : Jagdelar kommitténs uppfattning alt näringsförbud bör användas endast ifråga om deverkliga missbruksfallen och att näringsförbud ej skall vara beroende av omkonkurs har inträffat. Enviktig fråga är om näringsförbud bör begränsas till sådana fall där näringsidkaren gjort sig skyldig till brottslig handling, 1 reservationen framförda synpunkter om rättssäkerhet och förutsebarhet bör tillmätas stor vikt eftersom näringsförbud kan vara en synnerligen ingripande åtgärd som institutet även med den föreslagna restriktiva utformningen lämnar utrymme för skönsmässiga bedömningar. gjordesberoende av att brottslig handling förelåg, skulle institutet få en Prop.1985/86: 126 mera lätthanterlig och praktisk avgränsning. Av reservanterna föreslagna tillägget i 1 § 2 stlagförslaget nämligen att det skulle vara av betydelse för bedömningen av omnäringsförbud är påkallat från allmän synpunkt att åsidosättandet syftat tillbetydande egen , anserjag dock vara mindre lämpligt. Grundtanken bakomnäringsförbud är att eliminera en skadehärd. Det ter sig då ologiskt attnäringsidkarens egen skulle tillmätas betydelse, 2.9 Länsåklagaren i : Kommittén har föreslagit att särbehandlingen avflerkonkursfallen avskaf fas (s, 192)--- . Särskilt ur rättssäkerhetssynpunkt tillstyrker jag försla gen. Av samma skäl anserjag del rimligt all en preskriptionsregel införs av innehåll att oegentligheter, som ligger inte får liggalill grund för talan om näringsförbud. Jag är medveten om alt en sådan regel är av ringa betydelse under förutsättning att lagen kommer alt tillämpas enligt förslagets intentioner (s. 335), I 1 § 2 st binds de tre omsiändigheterna samman med ordet"och", inte med ordet "eller". Förklaringen härtill (s.399) överensstämmer enligt min mening inte med vad kommittén i övrigt anfört ifrågan (s, 398 2 och 3 st). Som förslaget är utformat kan man få det intrycketatl en dom för brott i näringsverksamhet är ett nödvändigt villkor förnäringsförbud. Jag föreslår all "och" utbytes mot "eller", 2.10 Länsåklagaren i : Vid en granskning av förslag meri detalj kan följande omständigheter förtjäna att framhållas. Del bygger på att näringsförbud kan meddelas utanföregående konkurs och utan alt en person gjort sig skyldig till någolbrottsligt. Frågan om näringsförbud ska åläggas kommer därför alt utsättadomstolarna för stora bedömningssvårigheler, Laglexten är förhållandevisabstrakt som lidigare framhållits och specialmotiveringen ger endast begränsadoch dessutom i vissa fall motsägelsefull ledning för lillämpning i konkretafall. Ur rättssäkerhetssynpunkt är det därför angeläget betona antingen altkonkurs eller brott borde vara en av förutsättningarna för atl näringsförbudskall få meddelas. Det är tveksamt om näringsförbud bör kunna meddelas utankonkurs, särskill som det i praktiken torde vara så att det ofta är just de personerna som upprepade gånger förekommer i samband med konkurser som är kvalificerade för näringsförbud. Det finns naturligtvis näringsidkare som på ett flagrant säll utnyttjar näringsfriheten för att genom brott och andra oegentligheter skaffa sig personliga ekonomiska fördelar eller som genom brottslighet åsamkar del allmänna och andra borgenärer betydande skada. Mot detta kan emellertid sägas alt oegentligheterna upptäcks ofta i sam band med konkurs samt all konkurser också förmodligen kommer att spela en viktig roll för upptäckt av broll. Vidare torde elt näringsförbud för nägon som ej är försatt i konkurs ha mycket negativa effekler för Iredje man, I all ny lagstiftning måsle man särskill beakta följderna för tredje man sä att inte lagstiftaren i sin nit atl täppa lill håli redan befintlig lagstiftning lägger över sådana bördor på iredje man som inte står i proportion till vunnen effektivitet. Ur rättssäkerhetssynpunkt är det angelägel alt betona antingen konkurs eller brott som en av förutsätt ningarna för att näringsförbud skall fä meddelas. Genom en sädan kon- 272 struktionblir såväl rättssäkerheten som förulsebarheten bättre tillgodo- Prop.1985/86: 126 sedd. Omdet krävs begånget brott som rekvisit för all meddela näringsförbud innebärdelta även alt uiredningen i näringsförbudsärendet kan knytas lill enbrottsutredning på etl naturligt säll. Förutomrekvisitet begånget brott eller konkurs krävs naturligtvis ytterligarerekvisit för att näringsförbud verkligen skall komma i fråga. Kommitténs förslagatt näringsidkare som grovt åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkarekan vara ett lämpligl komplement, 2.11 (): Redanvid tillskapandet av näringsförbudet förelåg uppfattningar omdet rikliga i att lagstiftaren begränsade förbudel att idka näring tillkonkurssituationer uppfattningar som växt sig starkare och som lett fram tillelt klart behov av en utökning av tillämpningsområdet. Rikspolisstyrelsendelar därför näringsförbudskommitténs förslag att kravel på konkurs förnäringsförbud upphävs, Lagförslagel i denna del tillstyrks. Däremot ställersig styrelsen tveksam lill kommitténs förslag att enskild näringsidkaresallmänna oduglighet inte i fortsättningen skulle kunna utgöra ett motiv förnäringsförbud; särskill när den enskildes brist på erfarenhet och kunnandeleder lill upprepade konkurser med inte sällan avsevärd ekonomisk och annanskada för samhället och enskilda. Kravet på broll uppställs ej enligtkommitténs förslag. Detta sammantaget med idéerna bakom etableringskonlroll -kompelens- och ekonomisk prövning - medför enligt styrelsens uppfattning attnäringsförbud skall kunna åläggas även den som utan atl oegentlighet kunnalpåvisas bedrivit näringsverksamhet sä oskickligt och oerfaret alt han därigenomgrovt åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare, 2.12 (): Kommitténföreslår att näringsförbud skall kunna meddelas den som grovt åsidosatt vad somålegat honom som näringsidkare. Den som åläggs näringsförbud har inte rätt attidka näringsverksamhet m.m. . Förslaget innebär atl del tidigarekravet pä konkurs avskaffas. Näringsförbudligger systematiskt nära straffrätten och för tankarna till en särskild påföljdför vissa gärningar som inte är önskvärda. Något krav på atl näringsidkareskall ha gjort sig skyldig till broll uppställs inte - de gärningar som grundarnäringsförbud behöver inte vara straffbelagda. En möjlig väg kommittén kunde havalt hade varit atl föreslå kriminalisering av dessa gärningar i stället fördet nu föreslagna näringsförbudet. Genom kriminalisering markerar ju samhällettydligast när gärningarna är socialt förkastliga, BRÅinser emellertid atl samhället inte kan kriminalisera allt del ogillar och attandra former av formell social kontroll ibland är att föredra. Näringsförbudkan vara etl värdefullt komplement lill straffrätten. Vadsom skiljer näringsförbudet frän straff enligt - särskilt böleroch korta fängelsestraff - är bl, a, att näringsförbudet är meraframåtblickande. Med näringsförbudet vill lagstiftaren hindra fortsatt illojaltbeteende genom all den dömde hindras att delta i näringsverksamhet. Kommittéförslagetinnebär som nämnts att näringsförbud skall kunna meddelas den som grovt åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidka re. Det äpinte klart vad som åligger en näringsidkare och följaktligen inte heller vad ett grovt åsidosättande av delta åliggande innebär. 18 1985/86. talarom atl nägon på ettflagrant och utstuderat sätl utnyttjat näringsfrihe- Prop. 1985/86: 126 ten för alt genom brolloch andra oegentligheter skaffa sig personliga ekonomiska fördelar (s.389). Det är enligt kommittén inte fråga om att stämpla alla fall avoskicklighet, okunnighet eller bristande affärssinne. Med förbudet vill man(endast) nå personer med en kvalificerad illojal inställning (s, 391), Dennaformulering kan styra rättstillämpningen mot en restriktiv praxis, där endastde mest flagranta fallen leder till näringsförbud, Detlayttrande har avgelts av rådets styrelse, 1 beslutet har deltagit ledamölernaNilsson, ordförande, , , , , , ,, , Rosenblad. Schönmeyr, , och och , de båda sislnämnda personalförelrädare. Körlof,, Skårvik, Schönmeyr och Unge har reserveral sig mol detta yttrande ochhar avgivit yttrande i enlighel med den reservaiion som inomnäringsförbudskommiltén avgivits av ledamöterna (SOU1984: 59 s. 439-445). har avgivitsärskilt yttrande och därvid biträtt BRÅs föreliggande yttrande med undantagför passusen "En möjlig väg,.," t,o,m, ",,, komplement tillstraffrätten". Mänhar från vissa håll anfört kritik mot de allmänna beskrivningarna av självaförutsättningarna för näringsförbud. syn bör författningsformuleringen få just den något allmännakaraktär som den har och som ytterligare förfinas i det föreslagnabetänkandet. Det är en välavvägd formulering att stadga, att näringsförbudskall kunna meddelas om någon "grovt åsidosatt" vad som ålegat honomsom näringsidkare och att tillika kräva atl det måsle vara "påkallat frånallmän synpunkl". KFM är också tilltalad av metoden att sädana, i och försig välmotiverade, vaga, skrivningar bör kompletteras med exemplifieringar iförarbetena. Medden allmänna inriktning som lagstiftningen har är det välmotiverat att släppakopplingen lill konkursen som den utlösande faktorn för atl initieranäringsförbud. Av samma skäl är det välmotiverat atl inte hävda någol krav attoegentligheterna som talar för ett näringsförbud skall innefatta brott. 1föreliggande belänkande föreslås en utvidgning av lagstiftningen. En skärpning aktualiseras genom atl kravel pä konkurs i samband med näringsförbud slopas. I motiven intas dock en generös hållning. Med hänvisning till fallen 3 och 4 på s. 401 i betänkandet vill kronofogdemyn digheten ställa frågan "Vari ligger skillnaden mellan fallen'?" 1fallel nr 3 föreligger upprepade betalningsbrott avseende skatter m.m,, vilket myc kel rikligt leder fram lill näringsförbud. I fallet nr 4 driver näringsidkaren företagel vidare pä leverantörernas bekoslnad under en följd av är. Han förvärrar förelagels ekonomiska ställning avsevärt och gör sig skyldig lill vårdslöshet mot borgenärer. Han bryter dessulom även mot andra regler. Underligt nog anser kommittén inte. alt näringsidkaren skall drabbas av näringsförbud. Det synes myndigheten irrelevant att del inte bevisats all han inte haft personlig av sin tilltagsenhél. Jämförelsen mellan dessa två fall visar, att det inte är tillåtet att driva förelag som man underiåter att betala skatt. Däremot är det tillätet all idka närings- 274 verksamheipå leverantörernas bekostnad under förutsättning att ingen Prop. 1985/86:126 kan bevisa att förelagaren har haft personlig av detla. Den härskisserade skillnaden bör elimineras, LIr näringsförbudssynvinkel bör de bådaförelagarna behandlas på samma sätt. Myndighetenanser det vara riktigt att föreslå en utvidgning av bestämmelserna omnäringsförbud, så all även icke-konkursfallen kommer att omfattas av dem.Självklart skall näringsförbudet verka generellt mot all näringsverksamhet.Kravet på grovt åsidosättande skall hällas kvar. Utgångspunktenvid tillämpningen av de nya reglerna om näringsförbud bör dock vararestriktivitet. Starka krav bör ställas på uppfyllande av rekvisiten. Ettåterknytande till antalet beslutade näringsförbud kan medföra tanken altnuvarande bestämmelser kan ha tillämpats alltför "idogt", generelltsett. Endaståsidosältanden i samband med näringsverksamhet skall beaktas. Brott bör inteheller i fortsättningen utgöra förutsättning för beslut om näringsförbud. Myndighetenövergår nu lill atl kommentera lagförslaget i de delar som har befunnits mestintressanta, /§ Utgångspunkten här är att näringsidkare skall ha "grovt åsidosatt vadsom ålegat honom som näringsidkare" för att näringsförbud skall kunnameddelas. Vidare talas om systemalik, betydande skada och fortsatt verksamhetsedan näringsidkaren dömts för brott i näringsverksamhet. Kronofogdemyndigheteni kan inte ställa sig bakom uppfattningen, alt den som gjort sig skyldigtill grova oegentligheter skall kunna gå fri, om delta inte skett tidigare ochhan därvid dömts för brott. Jämförd med kommentaren är lagtexten märklig.Formuleringen ler sig oklar och rent av olycklig. Tillämpningen kan försvåras isådan utsträckning atl inga näringsförbud kommer atl meddelas. Ilagrummet torde inte endast gäldenärsbrott avses. Även andra brott skall kunnaleda till näringsförbud. I varje konkurs föreligger en skadesi-luation. Mångaanmälningar lill åtal görs mot konkursgäldenärer, som tidigare aldrig varit ikonkurs. Faller dessa personer in under vad som sagls om att en näringsidkarebör få en chans till, om han inte tidigare dömts för brott i näringsverksamhet? Myndighetenställer sig också frågande inför uppfattningen att det i detta sammanhangsaknar betydelse hur en näringsidkare blivit försalt i konkurs.Naturiigtvis är missförhållandena hos en näringsidkare, som flera gångerförsatts i konkurs, av den storleksordningen att näringsförbud måste varamotiveral. Enorsak till utebliven effekt torde vara att en näringsidkare fortfarande skallha "grovt åsidosatt...". Ordet grovt bör utbytas mol annal ord ellerannan formulering som kan tillåla något mindre restriktiv tillämpning, T, ex,"på elt otillbörligt sätl,,,", Detfinns i praktiken många fall som kanske inte kan betecknas som grova men därdet ändå framstår som klart alt näringsidkaren förfarit otillbörligt på sådantsäll att näringsförbud kan vara klart motiveral. Det sagda utesluter inteheller fall av "oduglighet". 2.16 (): Prop. Kommitténhar funnit all kravel på konkurs som förutsättning för närings-rförbud börslopas. Den har även funnit att brott inte bör uppställas som formelltrekvisit. Enligt mening har kommittén visat övertygande skälför sin ståndpunkt i dessa frågor. Genom den bestämning förslaget ger ålnäringsförbudei får denna sanklionsform mer än tidigare en ställning somsjälvständig påföljd för brottsliga förfaranden och andra oegentligheter inomnäringsverksamhet. Reglerna om näringsförbud bör härigenom få en framskjutenplats bland åtgärderna mol ekonomisk brottslighet, Ibelänkandet omnämns att överträdelser av marknadsrältsliga regler är bland deomständigheter som kan åberopas lill stöd för atl ålägga nägon näringsförbud, 1anslutning till behandlingen av frågan om talerält för KO vid sådanaöverträdelser sägs att de fall där det kan bli aktuellt all åberopa enbart"konsumentoegenlligheler" till stöd fören lalan om näringsförbudlorde bli myckel ovanliga (s, 326), saknar anledning attdirekl motsäga detta eller eljesl söka gradera olika förseelser som kan begås inäringsverksamhet. Det finns emellertid anledning att i detla sammanhangerinra om alt de marknadsrältsliga reglernas uppbyggnad innebär allotillbörliga förfaranden i endasl begränsad omfattning är straffsanktioneradeoch att den dominerande sanktionsformen är vilesförbud. Det har ansetts altkriminalisering inte är en lämplig metod inom delta område. Detta förhällandebör dock inte innebära all det allmänt sett skulle vara mindre angelägel attbeivra överträdelser av dessa regler. Det torde tvärtom råda slor enighet omvikten av att konkurrens- och konsumentlagslifl-ningens normer respekteras. Medutgängspunkt i denna uppfattning är det vidare naturligt att inte kräva brottsom förutsättning för näringsförbud. Konsekvensen av en motsatt ståndpunktskulle bli att marknadsrätten, som i väsentliga avseenden preciserarnäringsidkarens skyldigheler, fär en omotiverat underordnad betydelse vidlagens tillämpning, 2.17 (): Medhänsyn till de allvarliga konsekvenser ett näringsförbud innebär för denenskilde har ifrågasatts om inte brott bör vara en förutsättning för meddelandeav näringsförbud. Det är framför allt kraven på rättssäkerhet och förutsebarhelsom åberopats för en brotlsanknyining, NO delar dock kommitténs uppfattning attbrott inte bör utgöra en absolut förutsättning för näringsförbud, I de fallnågon utan att begå brott grovt åsidosatt sina skyldigheter som näringsidkarebör således näringsförbud kunna komma ifråga, NO finner alt den nya ramen inomvilken en domslol kan meddela näringsförbud har fått en tillfredsställandeavgränsning i kommitténs förslag, 2.18 Statens pris- och kartellnämnd (SPK): Encentral fråga ur rättssäkerhetssynpunkt är om näringsidkaren skall ha begått brott för atl näringsförbud skall kunna meddelas. Enligt nuvarande regler kan näringsförbud meddelas endast i samband med konkurs. Det remitterade förslaget innebär alt reglernas tillämpningsområde utvidgas sä alt förbud kan meddelas även utan sådant samband. För näringsförbud , skall det enligt förslaget fordras all näringsidkaren grovt åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare och att förbud därjämte är påkallat från 276 allmän synpunkt, I det sistnämnda hänseendet skallsärskilt beaktas om Prop. 1985/86: 126 missbruket varit systematiskt, omdel medfört belydande skada och om del fortsatt sedan näringsidkaren dömts förbrott i näringsverksamhet, 1 betänkandet förs en ingående diskussion om det förnäringsförbud bör fordras att näringsidkaren gjort sig skyldig lill brott.Kommitténs majoritet föreslår atl det inte uppställs något krav på brott.Motiven fördetta förslag är främsl dels atl brott inte är enförutsättning för näringsförbud, dels all vissa icke brottsliga förfaranden kanåstadkomma väl sä allvarliga skador som brott. Som exempel på sådanaförfaranden nämns underiåtenhet att betala skatter och avgifter samloegentligheter på konsument- och kollektivavtalsområdena. Om det rör sig ommycket allvariiga åsidosältanden av väsentliga förpliktelser skall enligtförslaget näringsförbud kunna meddelas, även om näringsidkaren inte gjort sigskyldig till något brottsligt. Till vägledning för rättstillämpningen lämnas ibelänkandei flera synpunkler och exempel pä i vilka fall näringsförbud skallkunna meddelas utan all brott föreligger.