prop · G903121 · 1985-12-31 00:00:00 — Kommitténsförslag i denna del innebär en tyngdpunktsförskjulning. Med utgångspunkt i ellhushållsekonomiskl synsätt kan effekiema bU all samarbetet med näringsliv ochfrivilliga organisationer, utbildning och information samt stödet liU denkommunala verksamhelen utökas. Det kan innebära att utrymmet för vad som nukaUas sysleminriktade aktiviteter ökar medan däremot resurser för ingripandemed stöd av den marknadsrältsliga lagstiftning, som slår till Konsumentverketsförfogande minskar. uppsatta målen fömtsätter, som kommittén påpekar, tillgång lill ett brett register av konsumentpoliliska medel och ell nära samspel med andra sektorer i samhället. Kommittén har emellertid inte föreslagit några utökade lagliga styrmedel utöver en fakultativ lag för att 121 legaliseraden redan nu etablerade lokala konsumentverksamheten. 1985/86:121centrala statiiga konsumentpoliliska verksamheten kommer alltså även ifortsättningen all i stort sett vara hänvisad lill de lagliga eller de påfrivillighetens grund använda styrmedel som hillills ställ till buds. Underdessa förutsättningar slälls stora krav på alt , som ceniralmyndighei, skaU kunna ge en klar och för de olika aktörerna övertygandeinnebörd åt konsumentpolitiken insatt i sitl samhälleliga sammanhang samt allpå frivillig grund få näringslivets representanter att solidariskt ställa uppkring denna politik. Redan de många reservationerna och särskilda yttrandena ikommittén tyder emeUertid på alt frivillig samverkan kommer atl medföra storaproblem. Denlokala utvecklingslinjen måste också drivas vidare. Denna del avkonsumentverksamheten måsle ges ett centralt stöd, inte bara genom utbildningoch information utan också genom all konsumentpolitiken klart artikuleras. All,som kommittén föreslagit, påverka de stmkturella förhåUandena på marknadenkräver myckel kvalificerade insatser från sida och förutsätteren överblick av marknaden samt en insyn i de särskilda förelagens verksamhetsom verket i slort sett saknar. Kommittén har inte föreslagitnågra medel, som mol företagens önskan på ell förberedande stadium skulle göradel möjligt alt få en inblick i företagens arbete, t. ex. när det gällerproduktutformning, produktiansering och förelagens inbördes förhållanden. Utanlagliga styrmedel syns svårigheterna alt påverka strukturella förhållandennästan oöverstigliga även om andra aktörer centralt och lokalt skulle varavilliga all bistå . Molbakgrund av de redovisade allmänna förhållandena anser kommittén attkonsumentpolitiken tydligare skall inriktas på att öka konsumenternasmedvetenhet och kunskaper, verka för atl konsumentinflylandet i samhälletstärks och för alt utveckla kunskaperna om hushållens situation. Förelagenhar ett slorl inflytande över konsumenternas val i fråga om produkter. Dennamakt utövas i stor utsträckning genom reklamen. För att under sådanaförhållanden öka konsumenternas medvetenhet och kunskaper, fordras storainsatser av den centrala konsumenlmyndigheten och andra organ. Det gäller intebara att öka medvetenheten och kunskapen om materieUa behov och hushåUning medekonomiska resurser. Det rör ocksä ökade insikter om icke-materiella behov, t.ex. av social eller kukurell art. Sådana insikter bör kunna ge konsumenternaökade möjligheter all motstå negativa inslag i det kommersiella utbudet och ökakonsumenternas förmåga atl uttrycka sina behov och ställa krav på företagensvaror och tjänster. Enökad kunskap om hushållens situation och de olika förhållandena som påverkarderas resursutnyttjande och välfärd är ytterst viktig. Även i detla avseendemåste som cenlrak statligt organ utarbeta underlag ochinitiera forskning och utbildning på området samt sprida kunskaper härom.Vidare behöver resultaten av gjorda rön och effekler härav förklaras och förasul lill en vid krets. 1985/86: 121 Kommitténsredovisning av effekterna av de samlade konsumentpoUliska ålgärder somvidtagits under de senasie decennierna - i form av lagstiftning, inrättandetav /konsumentombudsmannen, ,konsumentvägledning, utbildning, forskning, förelagsinriktadeåtgärder m. m. är enligt samfundets uppfattning inte tillräckligt inträngandeoch utförlig. Redovisningen synes ej ge tiUräckligt underlag för kommitténsställningstaganden. Isakens natur ligger att kommitléns förslag endasl kan avse ålgärder som skallvidtas av statiiga och - med reservation för principen om kommunak självstyre -kommunala organ och myndigheter. Konsumenternas StäUning i samhäUel äremellertid inte enbart eller ens huvudsakligen betingad av ålgärder från delallmännas sida. På marknaden verkar privata förelag. Där finns även utrymme fören mångfald enskUda initiativ av annat slag. Till dessa hör bl. a. ideellaorganisationer som kan ge uttryck för konsumentopinion och stärkakonsumenternas stäUning. Till exempel i tycks sådana medborgarinitiativ haen belydande genomslagskraft. Som framgår av kommitléns historiska genomgång,har konsumentkom-milléer som organiserats av folkrörelser i visat altnågol liknande är möjligt även i vårt land. Påelt säll som gäller för många andra samhäUsområden i synes del allmännaunder de goda åren genom frikostiga anslag till statiigaoch kommunala åtgärder ha gjort folkrörelseinilialiven på detkonsumentpoliliska området "onödiga". När sedan de ekonomiskafömlsätlningama för dessa åtgärder nu tryter, och exempelvis konsumentverketsresurser begränsas, återstår inte mycket av ideella arrangemang förkonsumenterna att falla tillbaka på. Dennaturliga begränsningen av räckvidden hos de ålgärder som en statiig utredningöverhuvudtaget kan eller bör föreslå tycks inte slå hek klar för kommittén.Samfundei har ingen erinran mol kommitténs förslag all prioritera ålgärder somleder till ökning av konsumenternas kunskaper; detta måsle vara den endapålitliga vägen ehum långsam till ökat konsumentinflylande. Man kanknappasl heller invända mol förslagel att stat och kommun bör bidra till enökad kunskapsutveckling på området, fömisatt atl delta sker med vedertagnametoder. Meradunkelt synes dock vara vad som menas med alt "konsumentinflylandetstärks i samhället". så aUmänt formulerat mål ger knappast någonvägledning belräffande konkreta åtgärder från del aUmännas sida. Samfundei laravstånd från varje tanke på statligt styrd opinionsbildning eller statiigstyrning av ideella organisationer. KooperativaKonsumenlgillesförbundel hälsade med tillfredsställelse tUl komsten av den konsumenlpolitiska kommittén och viU i slora delar till styrka dess förslag till utveckUng av den konsumentpoUliska verksamhe len. Vi vill dock särskilt kommentera några områden och påpeka vissa enligt vår uppfattning nödvändiga kompletteringar. anser generellt att en satsning Prop. 1985/86:121på konsumentpolitiken är nödvändig och ocksä borde fä kosta något mer än vaddirektiven medgett. Någraområden som väl skulle försvara ökade ekonomiska resurser är t. ex. stöd tillfolkrörelseprojekl pä det konsumentpoliliska områdel liksom lUI forskning påkonsumenlområdel - för alt bara nämna etl par. På icke alllför lång sikt tordesamhället tjäna på sådana satsningar. har med tilLfredsställelse noterat alt ett avstatsråden - på ett mera direkt sätt än tidigare - har fått ansvaret förkonsumentpolitiken och konsumentfrågorna. Vi vill gärna tolka det som attregeringen på detla säll velat understryka vikten av en kraftfullkonsumentpoUtik och hoppas därför att del ansvariga statsrådet nu medverkarlill alt utredning jämte remissvar kan omsättas i praktisk handUngliksom atl vissa nödvändiga kompletterande snabbutredningar omgående tillsätts. Konsumentverksamhetenskall tydligare inriktas på all öka konsumenternas medvetenhet och kunskaperså att de får bättre möjligheter att uttrycka sina behov och påverka sinsituation. Konsumentinflylandet skall stärkas bl.a. genom atl flera människorengageras i konsumentverksamheten och där har de frivilliga folkrörelserna uppgift atl fylla. De kan samla in, sammanställa och föra frammedlemmarnas/konsumenternas åsikter och synpunkler. De kan agera på lokal,regional och ceniral nivå. HusmodersförbundelHem och SamhäUe har haft konsumentfrågor på silt program och hargjort olika insatser anpassade lill lidens krav. Förbundel har ca. 30.000medlemmar med spridning över hela landet i ca. 410 lokalföreningar, 23länsförbund och en sammanhållande riksorganisation. En studieverksamhet ärknuten till de olika nivåerna. HusmodersförbundetHem och Samhälle är ekonomiskt och partipolitiskt obundet och kan därför ageraoch tillvarata konsumenternas/medlemmarnas iniressen såväl inom näringslivetsom inom det allmänna. Konsumenternamåste göras medvetna och få ökade kunskaper. Konsumentkunskap ska därför ingåi läroplan för såväl förskola, gmndskola som gymnasieskola. Därförbehövs elt ökat stöd lill de frivilliga folkrörelserna för atl utbilda ochstimulera medlemmarna/konsumenterna till etl aktivt dellagande ikonsumentverksamheten. De friviUiga organisationernas medverkan i konsumentpolitikenär fortfarande otillräcklig både lokall och centralt. Det behövs offenlligaålgärder för all underlätta för organisationerna för att dessa skall kunna ökasitt engagemang. Iutredningens/öri/a del redogörs bl. a. för konsumentpolitikens utveck Ung och nuvarande inriktning. Här nämns bl. a. atl de av hushållssällska pens hemkonsulenter som överfördes till lantbmksnämnderna 1967 och tUl 124 länstyrelserna1970 skulle förmedla information mellan den lokala och den Prop. 1985/86: 121centrala verksamhelen. Länslyrelsernas hemkonsulentverksamhet är nu som bekantnedlagd genom ell riksdagsbeslut. Genom delta beslut blev konsumeniverkei (KOV)fråntaget den viktigaste kontakten ute pä fältet. I uiredningen beskrivs vidarehushällens förutsättningar och i vissa avsniti talas om etl hushållekonomisktsynsätt där hushållens resurser sätts i centrum. Förbundet anser i dettasammanhang att det nuvarande skatte-och bidragssystemets roll för hushållensekonomi och särskill barnfamiljemas borde belysts bättre liksom betydelsen förkonsumenten av den fria konkurrensens roll. Ibetänkandets andra del återfinns utredningens överväganden och förslag. Ifråga om den framtida konsumentpolitiken instämmer förbundel i alt dess mål börvara att stödja en effektiv och medveten hushållning med resurser och atlkonsumenternas kunskaper och medvetenhet om livsmedel och ekonomi bör ökas.Problem i samband med köp och användning av tjänster måste enligt utredningenlösas nära människorna. Detta innebär att lokala insatser bör prioriterasenligt vår mening. I linje härmed bör den individuella rådgivningen ochinformationen stärkas i motsats lill vad utredningen föreslår. Iavsnittet om konsumenternas kunskaper diskuterar uiredningen utbildningensroll och anser därvid bl. a. all undervisningen i konsumentfrågor börförbättras i . Dessa frågor bör också enligt uiredningen beaktasmera i lärarutbildningen och i fortbildningen av lärare. I betänkandetkonstateras också atl aktuella marknadsöversikter är intressanta förkonsumenterna, särskill i fråga om kapitalvaror, liksom opartiska varudeklarationer.Förbundet, som instämmer i dessa yttranden om skolutbildningen och om värdetav objektiva marknadsöversikter, vill särskilt betona skolans roll. LRFdelar i huvudsak utredningens synpunkler på livsmedelskonsumlion, hushåll samtinformation och utbildning. LRFanser inte atl man i etl välfärdssamhälle kan acceptera de brister ikonsumtionsstandard som uiredningen påvisar hos närmare en kvarts miljonhushåU. En snabb väg liU förbättring är sänkt eller slopad moms på baslivsmedelalternativt höjda livsmedelssubventioner. LRFanser vidare atl en utökad och förbättrad information och utbildning ärvikliga vägar liU bättre hushållning och kostvanor. Kunniga och medvetnakonsumenter är en förutsättning för kvalitelsinriklad produktion av livsmedel. Skolutbildningenär inte komplett förrän det ingår en bra och praktiskt inriktad utbildning föralla i hushållning och matlagning. SärskUt viktigt är detla i gymnasiet, vilketbör observeras i de planerade förändringarna där. Sådan utbildning liU alla ärockså en viktig jämställdshetsfaklor. LRFkonstaterar alt del finns en brett omfattad övertygelse i hela samhället omall skolulbUdningen på områdel är bristfällig och att en reformdärför är nödvändig. Ettsammanfattande omdöme om föreslagna informationsinsatser ulan- Prop.1985/86:121 för skolan, är att de klart otillräckliga för att kunna åstadkommanågon allmän höjning av konsumenternas kunskapsnivå. LRFvill med skärpa understryka den kritik som uiredningen framför mol slopandet avlänsstyrelsernas hemkonsulenter. Vi finner det också anmärkningsvärt att deltakunde ske utan att den pågående konsumentpoliliska uiredningen blev hörd ifrågan. Hemkonsulenternapå hade delvis andra arbetsuppgifter än kommunernaskonsumentsekrelerare och dessa kan därför inte fylla den lucka som uppstått.Inte minsl hade de en viktig uppgift i fortbildningen av och informationentill konsumentsekreterarna. Såvälhemkonsulenter som konsumentsekreterare har i enlighel med cenlrala intentionerprioriterat andra uppgifter än brett inriktad informa tion i kost ochhushållningsfrågor. Även med en belydande ompriorilering av arbetsuppgifternakommer konsumentsekreterarna i kommunerna aldrig att kunna täcka detinformationsbehov hos "den förlorade generationen" som den bristandegrundutbildningen gett upphov tiU. Behovel av insatser från studieförbund ochandra frivilliga organ är och förblir därför stort och dessa behöver aUl stödoch aU uppmuntran de kan få. Isammanhanget förtjänar också TV: s roU en kommentar. Mediet är utormodentliglväl användbart för intressanta, sakliga och engagerande informations- ochutbildningsinsatser i mat och hushållningsfrågor på olika kunskapsstadier. Men deansatser som gjorts på ämnesområdet hittiUs har hafl större kuriosietels- äninformationsvärde. Somelt litet bidrag liU informationsverksamheten kommer LRF försöksvis all stödjaHushållningssällskapens hemkonsulenter i deras utåtriktade upplysning. Del ärdock begränsade resurser som både Hushållningssällskapen och LRF kan satsa påsådan verksamhei. Dessulom har Hus-hällningssäUskapen inte hemkonsulenter ialla län och de som finns har i flertalet fall endast deltidstjänstgöring.Verksamheten är dessulom av sådan karaktär all den egentligen bör finansierasav allmänna medel. Dethar gått drygt lio är sedan lade fast rikllinjer för konsumentpolitikensinriktning. En översyn av det slag som kommittén nu gjort är därför bådeangelägen och viktig inte minst i dagens läge när slora grupper har fält sillkonsumtionsutrymme minskat. möler konsumenten elt utökat vam-och tjänsteutbud saml en allt intensivare marknadsföring. IKooperativa Förbundels yttrande framförs en rad principiella synpunkler samtkommenteras kommitléns olika överväganden och förslag. kan lUl sloradelar ansluta sig lUl KF: s synpunkter och vi begränsar därför värt yttrandelill att i huvudsak beröra några områden som speciellt rör försäkringsbolagensverksamhet. Riksförbundeihar vid sin granskning av betänkandet främst inriktat sig på frågor som haranknytning till försäkringsbranschen. Detframtida behovel av åtgärder inom konsumentpolitiken måste, enligt kommitténsmening, bedömas utifrån en helhetssyn på konsumenternas situation. Från dennautgångspunkt har kommittén i generella och svepande formuleringar angivitolika problem som bör lösas inom ramen för konsumentpoUliska ålgärder.Riksförbundei vill i och för sig inte ifrågasätta att det på flera områden kanfinnas behov av olika insatser för att stärka konsumenternas ställning påmarknaden. Den av kommittén uppmålade problembilden är emellertid aUlföronyanserad och ger, enligt riksförbundels mening, i flera avseenden en direktmissvisande bild av verkligheten, särskill såvitt avser försäkringsbranschen.Riksförbundet finner därför det vara angeläget atl översiktligt redovisa någraav de insatser som gjorts på försäkringsområdet för all förbättrakonsumenternas ställning. Försäkringensavtalskaraktär och ekonomiska betydelse för den enskilde gör atl bolagen sedanlänge insett nödvändigheten av alt lämna en omfattande, konsumentanpassadgrundinformation om sina produkter. Hämtöver har lagstiftaren genom detaljeradebestämmelser i konsumentförsäkringslagen (1980:38) ålagt bolagen särskildainformationsuppgifler. Dessa bestämmelser kompletteras av konsumentverketsriktlinjer för information om vissa konsumenlförsäkringar och en i anslutningdärtill träffad övenskommelse mellan KOV och försäkringsbranschen. Reglemaavser att tillgodose del informationsbehov som föreligger såväl innan försäkringtecknas som under dess löptid. Dessutom betonas viklen av att konsumenterna fårinformation om möjligheterna all få eventuella tvister om ersättning prövade. Denav branschen inrättade cenlrala rådgivningsinstansen Konsumenternasförsäkringsbyrå - har till huvudsaklig uppgift att vägleda och hjälpakonsumenterna i försäkringsfrägor saml atl tillhandagå kommunala och regionalakonsumentvägledare med upplysningar och hjälp. Härutöver skall byrån tillställaberörda myndigheter och försäkringsbranschen sammanställningar m. m. rörandesädana konsumentproblem inom försäkringsområdet som uppmärksammas iverksamheten. Huvudmän för denna verksamhei är KOV, försäkringsinspektionen ochbranschen. ÄvenproduklkonlroUen inom försäkringsväsendet är lagreglerad. Enligtförsäkringsrörelselagen (1982:713) åligger del försäkringsinspeklionen altkoritrollera all bolagens försäkringsviUkor är skäliga. Granskningen motsvararden som på konsumenlområdel i övrigi görs av konsumentombudsmannen med stöd av1971 års avtalsviUkorslag. Inspektionens granskning sker i nära samarbete medKOV. Arbeiei bedrivs bl. a. i ett särskik organ. kontaktforumför försäkringsfrågor, i vilket ingår företrädare för verket, inspektionen ochbranschen. Försäkringsbranschenhar även ett väl utbyggt system för prövning av skadeärenden. Flera bolag haregna kundombudsmän eller prövningsnämnder som avger rådgivande yttranden elleri något fall bindande beslut i tvister mellan bolaget och den skadelidande.Inom branschen finns ocksä fleragemensamma nämnder, dit bolagen enligt försäkringsvillkoren är Prop. 1985/86:121skyldiga att vända sig för prövning av olika frågor av betydelse för skaderegleringen.Hk hör , samt Olycksfalls- och sjukförsäkringsnämnden.En särsläUning bland dessa nämnder intar vars reglementefastställs av regeringen. Ulöver dessa branschgemensamma nämnder finns () som ell självständigt organ för tvistelösning.Försäkringsbolagen är enligt den ovan nämnda överenskommelsen i anslutning tiUKOV: s riktlinjer för information om vissa konsumenlförsäkringar skyldiga attunderrätta konsumenterna om möjligheten all vända sig lill för alt fåersättningsfrågan prövad. Slutligenbör även framhållas atl konsumenternas ansvar för kostnader i samband medreklamation är mycket begränsat. Den branschinlema skaderegleringen ärkostnadsfri. Genom den rättskyddsförsäkring som finns i olikakonsumentsförsäkringar utgår ersättning för kostnader vid tvister såväl utom rättasom inför domslol. Molbakgrund av den här lämnade översiktliga redogörelsen vill riksförbundetframhåUa atl förelagen inom försäkringsbranschen redan har lagil etl slorlansvar i förhållande lill konsumenterna. Inom branschen pågår etl fortlöpandesamarbete med KOV och försäkringsinspeklionen i syfle alt ytterligare förbättrakonsumenternas ställning. Erfarenheterna av detta arbete är goda. Riksförbundeikan därför inte finna all det på försäkringsområdet föreligger sådana bristeri relationerna mellan producenter och konsumenter all de bör föranledaytterligare konsumentpoliliska insatser från samhällets sida. Detär en angelägen översyn som har gjorts mot bakgrund av den samhäUsekonomiskautveckling vi hafl i och som vi sannolikt har alt sefram emot från hushållsekonomiska utgångspunkter: en relativt långsamutveckling av inkomster och utrymmet för konsumtion. En förstärkning av densamhäUeliga konsumentpolitiken är således klart angelägen för alt stödjakonsumenternas hushållning med sina resurser. Från OK:s verksamhei har vi märktsådana behov l.ex. i samband med ökad användning av våragör-det-själv-anläggningar, vilket också kommittén har observerat i anslutningtill sin genomgång av hushållens fömtsättningar (kap. 4). Somallmän bedömning ser OK kommitténs översyn och förslag som en god utgångspunktför förstärkning av konsumentpolitiken. Samtidigtmåsle dock OK konstalera, alt del - då den statiiga konsumentpoUtiken på allvar inleddes - vuxk fram en mycket splittrad organisation av myndigheter, organ och insatser på del konsumentpoliliska områdel. Säkerligen finns här mycket att vinna på enstaka samordning, både vad gäller effektivare hushåUning med offentUga resurser och effektivare konsumentpoUtik för hushållen. Denna sida av översynen har inte ingått i kommitléns uppdrag, vilket är en brist. OKviU uppmana atl och snabbt låta Prop.1985/86:121 komplettera kommitténs arbete med en samordnande översyn av konsumentpolitikensorganisation. Sannolikt går det att den vägen åstadkomma mer resurser förkonsumentpolitiken än de som föreslås i kap. 14. OKinstämmer allmänt i kommitténs bedömningar av utgångspunkter och inriktning förden framtida konsumentpolitiken. OKinstämmer också aUmänt i kommitléns bedömningar av de tre in-slansområden, sombör ges ökat utrymme i konsumentpolitiken: insatserför atl öka konsumenlemas kunskaper insatserför alt stärka konsumentinflylandet i samhäUel insatserför att öka kunskapsutvecklingen om hushållens situation OKviU avsluta detta yttrande med alt återigen betona del angelägna i alt stärkakonsumentpolitiken mot bakgmnd av senare års och sannolikt kommande års svagainkomstutveckling för merparten av svenska hushåll. Delär enligt HSB: s mening viktigt alt framhåUa folkrörelsemas möjligheter ochförmåga att utgöra en väsenllig del av konsumentpolitiken. Särskild betydelsehar här de konsumentkooperativa folkrörelserna. HSB har tidigare anfört ochhar alltjämt meningen, atl en slor del av ansvaret för konsumentpolitiken skallligga hos konsumenterna själva, uttryckt och preciserat genom deras egna organ,med mål alt omdana samhället mol ökat konsumentinflytande och vidga del motekonomisk demokrati. Det räcker då inte med en konsumentpolitik förkonsumenter, det måste också vara en konsumentpolitik av konsumenterna. Enpolitik som konsumenlema gemensamt utvecklar och tar ansvarel för. Dettautesluter inte nödvändigheten av samhällsinsatser bl. a. när det gäUerrättsliga och ekonomiska frågor till stöd för konsumenlema. skall den statliga organisationen på det konsumentpoUtiska områdel med bl. a. etl konsumentverk som central förvaltningsmyndighet i slort sett ligga fasl. Huvudinriktningen i kommit téns arbete har därför varit att pröva konsumentpolitikens inriktning och inte dess institutionella ram. Detla har på ett olyckligt sätt kommk alt begränsa och styra utredningsarbetet inom kommittén. Vid bedömning av kommitténs överväganden och förslag måste man därför ha i minne den begränsning som direktiven i detla hänseende har inneburit. Trots detta har uiredningen på elt förtjänstfullt säll behandlat konsumentpoUtiken sedd utifrån hushåUens fömtsättningar och behov. En given utgångspunkt för bedömning av konsumentpoUtiska insatser är hushållens egna resurser. Del är viktigt att enskilda hushåll får tillgång till hushållsekonomiska kunskaper som hjälpmedel för all gå på ell rikligt sätl kunna tillgodose hushållens behov. Uiredningen framhåller atl ett hushållsekonomiskl un derlag och angreppssätt på samhällsnivå kan vidga debatten och påverka de politiska beslul som behöver tas t. ex. belräffande bidragsnormer, bu- tiks-och serviceslmktur, byggnormer, arbetstidsfrågor och miljöfrågor lik som ifråga om fördelningspoUtiska beslut där särskilt de resurssvaga hus- 129 hållenssituation måste beaktas.