prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Enligt 2 5 i förevarande kapitelhar bl,a, hyresgäster besvärsräll i l.ex, bygglovsärenden, om de berörs avbeslulet, Besvärsrätlen kan utövas av varje hyresgäst för sig, men dessutom harhyresgästorganisationen besvärsräll. Enligt 2a 5 andra slyckeibosiadssaneringslagen, som gäller endasi i en del av landets kommuner, får enfastighetsägare inte vidta sådana åtgärder i fastigheten som kräver byggnadslov- utöver vad som behövs för att bostadslägenhet skall uppnå lägsta godtagbarastandard - om en organisation av hyresgäster motsätter sig åtgärden. Omsärskilda skäl föreligger, fär dock hyresnämnden på talan av fastighetsägarentillåla åtgärden. beslut kan överklagas till bostadsdomstolen.Avsikten med denna beslämmelse är främst att hyresgästerna skall kunnaförhindra s, k, lyxsaneringar, som kan medföra hyreshöjningar. Bestämmelserna ibostadssaneringslagen och PBL har samordnats på sä sätt att bygglov inte färlämnas, om en organisation av hyresgäster har motsatt sig det och hyresnämndeninte har lämnat medgivande, Detla framgår av 8 kap, 315- För de fall att hyresnämnden mothyresgästorganisationens vilja har lämnat medgivande till de ansökta åtgärdernabör del införas en begränsning av de enskilda hyresgästernas rätt atl besvärasig i bygglovsärendet, 1 annal fall skulle hyresgästerna ha möjlighet att föratalan i tvä olika omgångar beträffande samma åtgärd, nämligen först ihyresnämnden, eventuellt även i bostadsdomstolen och därefter genom attöverklaga beslut om lov. Med den uiformning som förevarandeparagraf har fåll avskärs besvärs-rätten för bostadshyresgästerna och andraboende än bostadsrätlshavare i de fall åtgärderna har medgetts enligtbostadssaneringslagen, antingen av hyresgästorganisationen genom etl s, k,hyresgästintyg eller av hyresnämnden. Del bör påpekas att bestämmelsenreglerar besvärsrätten bara vid åtgärder i den "egna" byggnaden, 1fråga om åtgärder i angränsande hus finns det ingen begränsning avbesvärsrätlen. Prop.1985/86:1 826 Besvärsförbudet bör givetvis inteinbegripa lokalhyresgäster, eftersom yj kap. 6-8 §§ deras intressen intebevakas vid tillämpning av bostadssaneringslagen. De bör därför ha sinbesvärsräll enligt PBL i behåll. Däremot bör givetvis bostadshyresgäster som intebor pä fastigheten omfattas av besvärsförbudet. Paragrafen har utformats rnotdenna bakgrund. Avgränsningen har föreslagits av lagrådel (yttrandet s. 122). 7 8 Ett beslut i fråga om lov eller förhandsbesked inomsådana skydds- dier säkerhetsområden som avses i 8 kap, 9 5 tredje stycket fär överklagas av luftfartsverket, om beslutet berör en civil flygplats, av tillsynsmyndig heten, om beslutet berör en kärnreaktor eller annan kärnenergianläggning, och av överbefälhavaren eller den myndighet han bestämmer i övriga fall. Avser ett beslut om bygglov ellerförhandsbesked sådana arbetslokaler eller personalrum som avses i 8 kap, 30 5,får beslutet överklagas av huvudskyddsombud eller, om sådant ombud inte finns,annat skyddsombud inom verksamheten. Finns inget skyddsombud, fär beslutet istället överklagas av den eller de arbetstagarorganisationer som har yttrat sigöver ansökningen. Paragrafen har i sak samma innehållsom 72 5 andra och tredje styckena byggnadsstadgan, 18kap. 27 och 2855 iutredningsförslaget samt 13kap. 11 5 i det remitterade lagförslagel. 8 5 Den myndighet som har att pröva besvär över ett beslutatt anta, ändra eller upphäva en detaljplan, områdesbestämmelser eller en fastig hetsplan skall antingen fastställa eller upphäva beslutet i dess helhet. Om kommunen har medgett det. fär dock beslutet upphävas i en viss del eller ändras pä annal sätl. Utan kommunens medgivande får ändringar av ringa betydelse göras, Pä kommunens begäran kanmyndigheten förordna att del överklagade beslutet, utan hinder av att besväreninte har slutligen avgjorls. fär genomföras i sädana delar som uppenbarligeninte berörs av besvären. Sådana förordnanden får inte överklagas. 1 paragrafen har på lagrådeisförslag (yttrandet s. 122) sammanförts 13 kap, 14 och 15 88 i det remitteradelagförslagel. Härvid har 15 5 fått sin plats som första stycke i paragrafen. Första stycket har inte någonmotsvarighet i utredningsförslaget. Det har inte heller någon direkt förebild igällande rätt men kan sägas avspegla de principer som regeringen f n, tillämparvid besvär i planärenden. Bestämmelsen om atl beslutet börkunna upphävas inte bara helt ulan även i en viss del har sin motsvarighet i 12kap, 3 5. Jag hänvisar därför till vad jag har anfört i specialmotiveringentill den paragrafen. Bakgrunden till atl överinstansernamed anledning av besvär i regel inte bör kunna ge planen etl vissl ändratinnehåll i sak har jag utförligt tecknat i den allmänna motiveringen (avsnitt17.5,2), Prop.1985/86:1 827 Av prakUska skäl och iöverensstämmelse med vad jag har föreslagit i /j kap. 8 § den allmännamotiveringen har i paragrafen öppnats en viss möjlighel för ochregeringen att dels ändra kommunens planbeslut efter medgivande av kommunen,dels utan sådant medgivande göra smärre jämkningar av planbeslämmelserna istället för att med ett påpekande lämna tillbaka ärendet för handläggning avkommunen. Jag vill betona alt den möjlighet till ändringar som paragrafenmedger skall användas med stor försiktighet. Bortsett från de fäll dä kommunenhar lämnat medgivande bör möjligheten att ändra vara begränsad till sådanajusteringar som innebär att man rättar till rena förbiseenden,tankefel, skrivfel eller liknande. Däremot bör justeringar som innebär sakliga ändringarav nägon betydelse av en planbeslämmelse inte kunna göras. Det har förekommitatl regeringen i ett planärende l,ex, lägger till en övergångsbestämmelse somanger tillåten markanvändning för befintlig bebyggelse. Sädana tillägg bör intekunna göras utan kommunens medgivande. Den föreslagna justeringsmöjlighetentar i huvudsak sikte på sädana fall då det skulle medföra onödigt merarbete attlämna ärendet åter till kommunen för ny prövning. Behöver planen ändras i sak,skall därför som regel ärendet lämnas återför ny handläggning i kommunen,såvida inte kommunen har medgeit bifall till besvären. Även om kommunensmedgivande finns, bör ärendet återlämnas till kommunen, om förhållandena ärsådana att ny utställning behövs. Givelvis får sådana ändringar iniegöras, som påverkar enskildas ställning ulan att dessa får tillfälle att yttrasig. Andra siycket, som motsvarar I8kap.i utredningsförslaget, innebären nyhet i byggnadslagstiftningen, F, n, gäller atl planer ansesodelbara i den bemärkelsen alt de inte till nägon del kan genomföras, förränbesvär har slutligt prövats i sista instans. Jag bortser här frän möjlighelenatt ge dispenser medan besvär över planen prövas. Denna princip om odelbarhetgäller även om besvären avser en klart avgränsad fråga som inte inverkar påplanens innehåll i stort. Detta har i den prakliska tillämpningen uppfattatssom en olägenhet frän effektivitetssynpunkt. Mot den bakgrunden har ulredningenlagt fram ett förslag som innebär atl besvärsmyndigheten skall kunna förordnaalt en överklagad plan vinner laga kraft i de delar det bedöms att den inteberörs av anförda besvär. Flera remissinslanser framhåller värdet av ett sädanlförslag. Bestämmelser med denna innebörd hartagits upp i förevarande stycke. Bestämmelserna har inte avfattats kategorisktutan innebär att besvärs-myndigheten - i första hand - i den måndet är möjligt, kan förordna att det överklagade beslutet får genomföras tillviss del, utan hinder av all det har överklagats. Denna möjlighet gällerdetaljplaner, områdesbestämmelser och fastighetsplaner. Det krävs dock atlkommunen har gjort en framställning om ett sådant förordnande. Prop.1985/86:1 828 Med ledning av inkomnabesvärsskrivelser och kommunens framställ- i kan 8 § ning skallbesvärsmyndigheten säledes avgöra om en uppdelning kan göras och i sä fallförordna vilka delar av beslutet som kan fä genomföras utan hinder av besvären.För alt markera att förordnande bör få ges bara beträffande sådana delar avplanen där det står hell klart alt den som besvärar sig inte har invändningarhar pä lagrådeis förslag (yttrandet s. 122) i lagtexten lagts alt beslutetfår genomföras i sådana delar som "uppenbariigen" inte berörs avbesvär. Naturliglvis måste då även reglerna i 12 kap. beaktas, så att eltsådant förordnande om genomförande inte kommer att meddelasbeträffande en plan som omfattas av ett beslut om statlig prövning. Somlagrådel påpekar (yttrandet s. 122) lär förevarande paragraf inte kunnalillämpas, om beslut om prövning enligl 12 kap. har fattals. Att även regeringen skall kunnameddela förordnanden enligt andra stycket anser jag naturiigl. Det kan t, ex,vara så alt kommunen inte har funnit anledning att begära någon uppdelning avplanen under handläggningen i men att tidsutdräkten vidfortsatta besvär till regeringen föranleder kommunen att påkalla uppdelning.En annan situation kan vara att har meddelat etl förordnande omomedelbar verkställighet, och att delta förordnande visar sig kunna utvidgasunder regeringsprövningen. Det kan t. ex, vara så att besvären hos regeringenavser en ännu mer begränsad fråga än den som prövades av , 1 andra stycket har tagits in etlförbud mot överklagande av sådana förordnanden som anges i styckel. Prop.1985/86:1 829 14 kap. Skyldighet atl lösa mark och utge ersättning j. 1 delta kapitel finns bestämmelserom skyldighet för i första hand kommunen alt i vissa situationer ersätiafastighetsägare för uppkomna skador eller att lösa fastigheter. Bestämmelser omkommunens rått all lösa mark återfinns i 6 kap. Jag har i specialmotiveringenlill det kapitlet motiverat varför bestämmelser om avslående av mark ochbestämmelser om ersättning till fastighetsägare har delats upp pä tvä olikakapitel. Kapitlets första del (1-7 55)avhandlar de situationer när fastighetsägaren har rätt lill kompensation utannägot krav på att skadan skall vara kvalificerad, 1 8 5 regleras de fall närkompensation kan bli aktuell endasi om skadan uppnår viss angivenkvalifikationsgräns, I kapitlet finns också vissa regler om hur ersättningenskall bestämmas (9 och 10 55) och som är specifika för PBL och därför inte in bland expropriationslagens värderingsregler, I lagrådsremissen togsockså in vissa processuella regler. På förslag av lagrådel (yttrandet s, 123)har dessa regler samlats i 15 kap, om domstolsprövning m, m. Ersättning och inlösen utan kvalincerad skada 1 § som enligt en detaljplan skall användas förallmänna platser för vilka kommunen är huvudman samt annan mark som enligtplanen skall användas för annat än enskilt bebyggande är kommunen skyldig attlösa, om fastighetsägaren begär det, som enligt planen skall användas förallmänna platser för vilka någon annan än kommunen är huvudman, är väghållarenskyldig att förvärva med äganderätt, nyttjanderätt eller annan särskild rätt,om fastighetsägaren begär det, Väghållaren får bestämma om förvärvet skall avseäganderätt, nyttjanderätl eller annan särskild rätt. Om detaljplanen medger tillfälliganvändning av mark, skall första stycket inte tillämpas beträffande markenunder den tid dä sådan användning får pågå, I fråga om mark som är belägen inomelt samverkansområde enligt lagen (0000:000) om exploateringssamverkan gällersärskilda bestämmelser. Paragrafen har i stort utformats ienlighet med lagrådets förslag. De frågor som tas upp i paragrafen har jagbehandlat i den allmänna motiveringen (avsniU 18.1,2 och 18,1,4), Första stycket motsvarar 48 5första stycket och 116 5 första stycket byggnadslagen samt 20 kap. 1 8 iutredningsförslaget. Som jag har anfört i den allmänna motivertngen (avsnitt18,2.1) bör fastighetsägaren ha en ovillkoriig rätt alt påfordra inlösen avmark som skall användas för annat än enskilt bebyggande. Det innebär, jämförtmed byggnadslagens regler, att kravet i 48 och 116 88 att en skada av vissstorlek skall ha uppkommit tas bort. För att denna inlösenskyldighet inte skallbli alltför betungande när PBL träder i kraft har i övergångsbestämmelserna -17kap. 68 -tagits in en föreskrift som innebär bl. a. alt 48 8 sJcall gällaunder en övergångstid . Prop.1985/86:1 830 Den mark som avses i forslameningen i förevarande paragraf är - 14 kap. I föruiom mark för allmänplats - kvartersmark för allmänt ändamål, t. ex, skollomler och mark som skallanvändas för statliga eller kommunala adminisiraiionsbyggnader, Enligl ulredningsförslagel skallkommunen vara skyldig att lösa mark för allmän plats i de fall den ärväghållare. Jag föreslår en utvidgning sä att kommunen blir inlösenskyidig ävenbeträffande sådana gator för vilka staten är vtighällare. Detta ansluter bättretill gällande ordning och är mest praktiskt med hänsyn till att det normalt ärkommunen som har den bäsla kännedomen om markfrågor, priser o,d, 1 övriga fall gerutredningsförslaget berörda fastighetsägare inte nägon räll att påkalla inlösenav mark för allmän plats, I likhet med nägra remissinstanser anser jag attskyldighet all hålla fastighetsägare skadeslösa bör föreligga oavsett vem somär huvudman för allmänna platser. Därför har i första stycket föreskrivits attdenna skyldighet beträffande vägar och sädan mark för allmän plats för vilkenannan än kommunen är huvudman skall åvila den som är väghållare. Attskyldigheten läggs på väghållaren innebär en förändring i förhällande till detremitterade lagförslagel och lagrådets lagförslag. Som jag har framhållit ispecialmotiveringen till 5 kap, 4 5 är det antingen kommunen eller de enskildafastighetsägarna som är huvudman för allmänna platser. Om skyldigheten atthålla fastighetsägare skadeslös skulle åvila huvudmannen, skulle det - ikonsekvens med vad som har sagts belräffande detaljplaner med kommunalthuvudmannaskap - innebära att de enskilda fastighetsägarna skulle bli skyldigaatt lösa mark som skall användas för allmän väg. Detta stämmer inte överens medgällande ordning och kan inte heller anses som lämpligt. Därför är det enligtmin mening lämpligare att ange alt nu berörda skyldigheter åvilar väghållaren.För allmänna vägar är det således slalen som avses. För enskilda vägar ochövriga allmänna platser är det den vägförening enligt lagen om enskilda vägar(1939:608) eller den anläggningssamfällighet enligt anläggningslagen (1973:1149) som har ansvaret för vägar m, m. Av bestämmelsen framgår att inlösen kanavse såväl äganderätt som nyttjanderätt eller annan särskild rätt. Det skallankomma på väghållaren att bestämma vilket slag av förvärv som skall komma ifråga. För statens del kan det således bli fråga om vågrätt, medan enskildväghållare normalt torde förvärva servitut eller nyttjanderätt. Om det inte finns någon huvudmannär fråga uppkommer om ersällning enligt 1168 byggnadslagen, skalllänsstyrelsen enligt första stycket i den paragrafen föranstalta om att envägförening bildas. Motsvarande möjligheter bör finnas även när PBL har trätti kraft. Bestämmelserna härom bör dock inte tas in i PBL, Jag kommer i annatsammanhang alt föreslå sådana ändringar i anläggningslagen och lagen omenskilda vägar att berörda fastighetsägare fär en rätt att påitallaförrättningar enligt dessa lagar. Härigenom kan fastighetsägarna se attdet kommer att finnas en väghållare 1985/86:1 831 somsvarar för inlösen enligl förevarande paragraf. Det finns inget som 14 kap1-2 §§ hindrar väghållaren att i stället för inlösen välja utvägen att försökafå marken upplåten enligt anläggningslagen eller lagen om enskilda vägar, 1 förhållande till 116 5 byggnadslagen innebär detnu föreslagna första stycket en förändring genom att det blir möjligt att somväghållare välja mellan en vägförening och en anläggningssamfällighet.Anledningen härtill är att det numera är vanligt alt anläggningssamfälligheterär väghållare för vägar och grönområden även inom områden där det tidigare varvanligt med vägföreningar. Enligl andra styckel skall lösenskyldigheten enligtförsta siycket inte gälla inom de områden och under den Ud som tillfälligmarkanvändning får pågå. Olägenheterna för markägaren har ju i dessasituationer mildrats genom att han ges möjlighet att användamarken på ett annat sätt än det som är tänkt på . Även av andra skälskulle det vara orimligt att ha en inlösenskyldighet i dessa situationer. T.ex. skulle en väghållare kunna bli skyldig atl lösa in ett markområde som pålängre sikt är reserverat för ett vägområde, trots att fastighetsägaren enligten detaljplan har en tidsbegränsad rätt att använda marken för nägot annatändamål, t. ex. en kiosk. Väghållaren skulle i en sådan situation kunna blitvungen att ersätta fastighetsägaren även för den tidsbegränsade rätten. Jagbehandlar dessa situationer också i specialmotiveringen till 5 5 förstastyckel. I Iredje siycket finns en erinran om atl det gällersärskilda bestämmelser i fråga om mark inom samverkansomräden enligt förslagettill lag om exploateringssamverkan, 1 dessa fall regleras frågan om marklösen istället vid förrättningen om exploateringssamverkan. Detta kommenteras ytteriigarei anslutning lill 205 i förslaget till lag om exploateringssamverkan, 28 Finns det i en detaljplan beslämmelser att mark som är avsedd för enskiltbebyggande, skall användas även för en allmän trafikanläggning, för entrafikanläggning som är gemensam för flera fastigheter eller för en allmänledning, skall den som skall vara huvudman för anläggningen förvärvanyttjanderätt eller annan särskild rätt i den omfattning som behövs förändamålet, om fastighetsägaren begär det. Huvudmannen får bestämma vilken rättförvärvet skall avse. Paragrafen, som motsvarar 41 a 5 byggnadslagen, harpå lagrådets förslag anpassats till lydelsen av 6kap, 178, Någon motsvarighetlill paragrafen finns inte i utredningsförslaget. Anledningen tillförändringen i förhållande lill utredningsförslaget har jag redovisat i denallmänna motiveringen (avsnitt 18,2,1), 1 förhållande lill 41 a 5 byggnadslagen har vissaförändringar gjorts. Till atl börja med skall någon kvalifikationsgräns integälla för fastighetsägarens rätt att kräva förvärv eller nyttjanderätt tillden berörda marken. Skälen för detta har jag också utvecklat i den allmännamotiveringen. 1985/86:1 832 Vidare har den förändringen jyorts alt bestämmelsenär tillämplig även / .,p 2-? §§ på trafikanläggningar som är gemensamma förflera fastigheter. Del som närmast kan vara aktuellt i dessa fall är attgemensamma utfarter skall föriäggas på kvartersmark. kan det varaen anläggningssamfällighet som är huvudman för sädana trafikanläggningar. Detankommer dä på den huvudmannen att förvärva nyttjanderätt eller annan särskildrätt. Någon rätt för kommunen all förvärva särskild rättför ifrågavarande anläggningar föreslås inte i PBL. Motiven för detta redovisasi specialmotiveringen i anslutning lill beslämmelserna om avstående av markm.m. Som lagrådet påpekar (yttrandet s. 124) kan kommunen emellertid tainitiativ till ett förvärv genom atl begära förrättning enligt l.ex. 38 med slöd av 10 kap. 17 8 meddelat föreläggande att enbyggnad, annan anläggning eller anordning skall tas bort eller bli föremål förannan åtgärd eller att en utfart eller annan utgång skall ändras, har ägarenrält till ersättning av kommunen för den skada han lider. Paragrafen motsvarar 20 kap. 7 8 iutredningsförslaget och har utformats i enlighet med lagrådets förslag.Lagrådet anför följande (yttrandet s. 1240: Enligt 10 kap. 17 8 har rätt attförelägga ägaren av en byggnad, annan anläggning eller anordning att ta borteller vidta annan åtgärd med byggnaden, anläggningen eller anordningen, om detär erforderligt ur irafiksäkerhelssynpunkt. Föreläggandet kan också avse atlägaren skall ändra utfart eller - enligl lagrådets förslag annan utgång elleratl han skall ordna stängsel. Enligl nu förevarande paragraf skall ersättningutgå till fastighetsägaren och den som innehar särskild rätt till fastighetenför de kostnader och den övriga skada som etl åläggande kan medföra. Enligtlagrådels mening bör kommunen vara ersättningsskyldig endast gentemot den somföreläggandet riktas mot, dvs. ägaren till byggnaden, anläggningen elleranordningen. Härmed vinns överensstämmelse med 10kap. Den åtgärd ägarenskall företa kan naturligtvis medföra skada även för annan. Förhållandet mellanägaren och denne bör emellertid regleras inbördes mellan dem och kommunen börinte åläggas ersättningsskyldighet mot annan än den mot vilken föreläggandetriktas. Skall ägaren lämna gottgörelse till annan, ingår denna bland de posterför vilka ägaren kan få ersättning av kommunen. 1 lagrådels förslag har del nuanförda beaktats. När det gäller rivning eller flyttning av byggnaderm.m. har jag -jämfört med utredningsförslaget - förordat den ändringen attlOkap. 17 8 i PBL bör ansluta till gällande bestämmelser i väglagen. Jag harbehandlat den frågan i specialmotiveringen till lOkap. Ersättning skallbetalas för de koslnader och den övriga skada som åläggandet medför. Prop.1985/86:1 833 bör emellertid inte betalas för att vissaförväntningsvärden går förlorade y / . j_4 sk till följdav l.ex. flyttning av en utfart. Jag ålerkommer lill den frågan i Liksom ulredningen anser jag alt del ligger i sakens natur all avdrag skall ske för den eventuella nyttafastighetsägaren har av Vissa remissinstanser harkritiserat utredningsförslaget och menat atl det innebär att kommunen alltidkommer att bli ersättningsskyldig i dessa situationer, trots att det i möjlighet att kostnadsfritt begära att fastighetsägaren skall flytta sinulfart i samband med att lov lämnas till byggande på tomlen. Med anledning avdenna kritik vill jag framhålla att 10 kap. 17 8 är avsedd att tillämpas iförsta hand i sådana situationer då utfarten behöver flyttas utan samband medsådana andra byggnadsåtgärder som förutsätter flyttning av utfarten för atllov skall kunna lämnas. Att flyttning av en utfart kan uppställas som villkorför bygglov framgårav 5 kap. 8 8 2. Ersättning enligt 3 8 skall utgåutan krav på att skadan skall vara kvalificerad. Någon kvalifikationsgränsgäller således inte. Möjligheten enligt lOkap. 178 attförelägga en fastighetsägare att ordna stängsel mot vägar eller gator motsvarar53 5 2 mom. byggnadsstadgan. Någon rätt till ersättning i dessa situationerfinns inte och bör enligl min mening inte heller finnas i PBL. Någon rätttill ersättning bör inte heller finnas, om nägon enligt lOkap. 178 tredjestycket föreläggs att anordna stängsel kring nedlagda industrianläggningar. 4 8 Blir ett område, som enligt detaljplan har varitavsett för allmän samfärdsel, vid genomförandet av en ny plan helt eller delvisanvänt för annat ändamål eller ändrat till sitt höjdläge och uppstår härigenomskada för ägaren av en fastighet som ligger intill området eller för den sominnehar särskild rätt till fastigheten, har han rätt till ersättning av väghållarenför den skada han lider. Paragrafen motsvarar i huvudsak 758 byggnadslagen och 20kap. 95 i utredningsförslaget. Tillämpningsområdet har iförhållande till gällande rätt utökats till att gälla även detaljplaneområdendär kommunen inte är väghållare. Ett förtydligande har ocksä gjorts sä att detklart framgår att det bara är skada till följd av planändring som kan ersättas.Det är alltså inte fråga om eventuella skador som kan uppkomma när en nydetaljplan -pä förut oplanerad mark - medför att l.ex. en gatas höjdlägebestäms till ell annat än marken hade före detaljplaneläggningen. Det är inteheller fräga om skador som kan uppkomma genom all l.ex. en gata utförs i ettannat läge än den nya detaljplanen anger. Denna paragraf reglerar alltså enbartskador genom åtgärder som står i överensstämmelse med den nya detaljplanen (jfrBexelius, femte upplagan s. 257 O, Bestämmelserna avsåg ursprungligen (25 5 i1907 års stadsplanelag) skador som kunde uppkomma lill följd av att gata ellerannan allmän plats blev igenlagd eller ändrad till 27 1985/86. 1985/86:1 834 Någon förändring i sak har därefter inte gjorts och är inte ykap 4-5 §S heller nu avsedd. Även om paragrafen sålunda är avsedd endast fördessa avgränsade situationer, kan naturligtvis tveksamhet uppkommaom vilka skador som skall ersättas, I samband med ändring av en gatas höjdläge kanl.ex, ökat buller uppkomma för angränsande fastigheter.