prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — 1 det förra fallet har redan äganderätten övergått, och det blir dåfräga om att byta ut själva marken. Om förordnandet avser upplåtelse av markblir det snarare fråga om en jämkning av det tidigare förordnandet. Någonförändring i sak i dessa avseenden är således inte avsedd i förhållande tillvad som gäller f. n, enligt 70 resp. 113 5 byggnadslagen. 1 likhet med vad som harföreslagils i 19 8 skall del ankomma på kommunen att ansöka om ändring avförordnandet, även om genomförandel ankommer på de enskilda fastighetsägarna. 21 8 Den som har avstått mark enligt 19 5 skall frigöramarken frän inteckning och annan särskild rätt. Kan detta inte ske, är han skyldig att ersätta skada som uppkommer för den som marken har avståtts till. Paragrafen motsvarar i huvudsak 715 första stycket byggnadslagen och 11 kap. 17 5 i utredningsförslaget. 1 detremitterade lagförslaget finns motsvarande beslämmelse i 22 5. Som jag harföreslagit i den allmänna motiveringen (avsnill 10.5.1) och kommenterat ianslutning lill 19 5, skall någon motsvarighet till 71 8 andra stycketbyggnadslagen om ersättning för byggnader och andra anläggningar inte finnas iPBL. I likhet med vad som gäller f. n,skall tvist om ersättning enligt förevarande paragraf prövas av allmändomstol. 1985/86:1 654 22 8 1 etl förordnande enligt 19 8 får , i den mån del är ij kap22-24 §§ skäligl. på kommunens begäran föreskriva alt markens ägare skall vara skyldigatt i den ordning som bestämmer bekosta anläggande av gator ochvägar samt anordningar för vattenförsörjning och avlopp. Paragrafen motsvarar 73 8 byggnadslagen med denskillnaden alt det är i stället för regeringen som beslutar omförordnandet. Vidare är paragrafen - till skillnad mol vad som gäller -tillämplig även om annan än kommunen är huvudman för allmänna plalser, 1utredningsförslaget motsvaras paragrafen av llkap. 18 8, I det remitteradelagförslaget finns motsvarande bestämmelse i 23 8. 23 §Bestämmelserna i 19-22 55 om ägare gäller även exploaleringssam- fällighet enligt lagen (0000:000) om exploateringssamverkan. Enligt 23 5, som saknar motsvarighet i dagenslagstiftning, skall vad som sägs om ägare i 1922 55 gälla även exploateringssamfällighetenligl det förslag till lag om exploateringssamverkan som jag denna dagkommer att lägga fram. För att marken utan ersättning skall kunnaöveriämnas till kommunen fordras att en fastighetsreglering sker inom ramen förexploateringsförrättningen. En sådan fastighetsreglering kan innebära attmarken överförs till en kommunägd fastighet. Frångår marken fastigheter sominte ingår i exploateringssamfälligheten, skall samfälligheten enligtbestämmelserna i förslaget lill lag om exploateringssamverkan betala ersättningför marken i samband med avslåendet. Del kan i detta sammanhang nämnas att det i denåterkallade prop. 1981/82:221 med förslag till lag om exploateringssamverkanm.m. föreslogs att en bestämmelse av samma innebörd som 23 8 skulle tas in i70 och 113 55 byggnadslagen. 24 8Om kommunen är huvudman för allmänna platser, får kommunen efter genomförandetidens utgång lösa delar av fastigheter som tillhör olika ägare och som enligt fastighetsplanen skall utgöra en fastighet. En kommun som är huvudman för allmänna platser fårefter genomförandetidens utgång även lösa mark, som inte har bebyggts ihuvudsaklig överensstämmelse med delaljplanen. Lösenrätt föreligger dock inteså länge det finns ett bygglov som kan tas i anspråk. Besväras mark som avses i första och andra styckenaav särskild rätt, får rättigheten lösas. Paragrafen, som motsvarar 25 8 i det remitteradelagförslaget, handlar om kommunens rätt att lösa mark för enskilt bebyggande.Paragrafen har utformats i enlighet med lagrådets förslag. Paragrafen ärtillämplig endast om kommunen är huvudman för gator och andra allmänna platser. Paragrafens/öri/ä stycke motsvarar 47 5 förstasiycket byggnadslagen. Det motsvarar 11 kap. 208 i utredningsförslaget ochinnebär alt kommu- Prop.1985/86:1 655 nens rätt att lösa delar av fastigheter, som tillhör olikaägare, inte inträder (, kap. 24-25 §§ förrän genomförandetiden för detaljplanen har gått tillända. det remitterade förslaget framgick det inte altfastighetsdelarna måste tillhöra olika ägare, 1 enlighet med lagrådets förslag(yttrandet s, 75) har nu deltaangetts i paragrafen. Av 15 kap, 3 8 framgår all talan skall väckas senast efter genomförandelidens slut. inlösenrätten uppkommer stämmer förslaget i sak överensmed vad som gäller f,n, 1 den allmänna motiveringen (avsnitt 10,5,1) har jag utvecklat skälen till förslaget, 1 15 kap, 3 8 andra och tredjestyckena har tagits in beslämmelser som motsvarar 47 8 andra och iredje styckenabyggnadslagen. Andra stycket ger kommunen enautomatisk rätt till inlösen av sådana fasligheter som vid genomförandetidensutgång inte har bebyggts i huvudsaklig överensstämmelse med detaljplanen ochför vilka giltigt bygglov till sådan bebyggelse inte finns. Även motiven tillandra siycket har jag redovisat i den allmänna motiveringen (avsnitt 10.5.1). Frågan huruvida en byggnad står ihuvudsaklig överensstämmelse med en detaljplan skall bestämmas med hänsyn tillsåväl byggnadens art som dess omfattning. Bestämmelsen innebär således, att detpå marken skall finnas uppförd en byggnad, som i fråga om läge, höjd, djup,våningsantal och den tekniska utformningen i övrigt i huvudsak överensstämmermed detaljplanen. Ett motsvarande krav på bebyggelsens huvudsakliga överensstämmelsemed stadsplan vid tomlexpropriation uppställdes före lagändring i 45 8byggnadslagen. Viss ledning vid tillämpningen av den nu föreslagna bestämmelsenkan erhållas i den praxis som utbildats vid tillämpningen av den nyssnämndaparagrafen (se Bexdius, 5:e upplagan, s. 190). Tredje stycket är en motsvarighet till 17 8 tredje styckeldetla kapitel. 25 5 Rätt att använda mark enligt 18 eller 198 gällerframför annan rätt till marken som uppkommil efter antagandet av detaljplanen. Paragrafen motsvarar 115 8 förstastycket byggnadslagen och stämmer i sak överens med vad som gäller f.n. Någonmotsvarighet finns inte i utredningsförslaget. Paragrafen har utformats ienlighel med lagrådets förslag (yttrandet s. 75) och motsvarar 268 i detremitterade lagförslaget. Om stadsplan läggs över mark, somenligt en byggnadsplan är avsedd till väg eller annan allmän plats och somskall upplåtas utan ersättning, kan enligt 115 8 andra stycket byggnadslagenförordnas atl marken utan ersättning skall tillfalla kommunen. Någonmotsvarighet till denna bestämmelse har inte tagits med av följande skäl. När förordnandet enligt 19 8 avserupplåtande av mark kommer fastighetsägaren att ha kvar äganderätten tillbyggnader, växande skog m. m. Visserligen blir fastighetsägarens möjligheleratt använda marken väsent- 1985/86:1 656 ligtinskränkt genom förordnandet, men det kan inte uteslutas att han kan 6 kap.2526 S:? tillgodogöra sig ett vissl överskoll när t. ex, avverkning sker inomparkmark. Det är därför troligt atl den skälighetsbedömning som skall skeenligt 19 5 andra stycket kan leda till att den geografiska avgränsningen avförordnandet kan göras vidare om del är fråga om upplåtande av mark än om detär fräga om atl med äganderätt överiåta marken inkl, byggnader, växande skogm.m. En situation som motsvarar den som avses i 115 5 andra stycketbyggnadslagen är all en detaljplan ändras på så sätt atl kommunen i slällel förde enskilda fastighetsägarna blir huvudman för allmän plats. Med hänsyn tillvad jag nu har anfört är det dä inte lämpligl att mark, som enligt etl tidigareförordnande skall upplåtas utan ersättning, efter planändringen skall avståsmed äganderätt, utan att en skälighets-prövning enligt 198 sker. Upplåtandeav vissa allmänna platser m. m. Någon motsvarighet till bestämmelserna i 26-3085finns inte i utredningsförslaget, eftersom utredningen förutsatte att dessafrågor skulle regleras i en särskild lag om kommunala vägar. Bestämmelserna gäller enbart när kommunen ärhuvudman för allmänna platser. Om de enskilda fastighetsägarna skall ansvaraför allmänna plalser, framgår av 5 kap, 3 5 att marken skall redovisas som vägeller annan allmän plats, 26§ Inom omräden med detaljplan skall kommunen vara huvudman för allmännaplatser, om det inte finns särskilda skäl lill annat. All planen skall utvisaom kommunen inte skall vara huvudman framgår av 5 kap, 4 8, Kommunen skall efter hand som bebyggelsenfärdigställs i enlighel med planen ställa i ordning galor och andra allmännaplatser för vilka kommunen är huvudman så, att platserna kan användas föravsett ändamål. Före genomförandetidens utgång skall platserna upplåtas tillallmänt begagnande inom områden som har bebyggts i enlighet med planen. Inomområden som efter genomförandetidens utgång bebyggs i enlighet med planen skallallmänna platser upplåtas lill allmänt begagnande efter hand som bebyggelsenfärdigställs. Paragrafen, som i det remitterade lagförslagetutgör 27 8, kan sägas vara en motsvarighet till 49-51 85 byggnadslagen. Av skälsom jag har redovisat i den allmänna motiveringen (avsnitt 10.6.1) harbestämmelserna gjorts mindre detaljerade än . 1 första styckel föreskrivs som huvudregel att detär kommunen som skall vara huvudman för gator och andra allmänna plalser inomomräden med detaljplan. Om det finns särskilda skäl kan även annan än kommunen,t, ex, en anläggningssamfällighet, vara huvudman för den allmänna platsen.Syftet med denna bestämmelse är alt kommunerna inte utan vidare skall kunnaavsäga sig huvudmannaskapet. Ansvaret för gatu- och väghållningen bör enligtmin mening i allt väsentligl fördelas enligt samma prin- Prop.1985/86:1 657 Det innebär att kommunen bör kunna avsägasig ansvaret i 6 kap. 26-27 .?. *' sådana områden där man i daganvänder byggnadsplan l.ex, inom områden för fritidsbebyggelse. Första styckel avslutas med enerinran om bestämmelserna i 5 kap, 4 8 att det skall framgå av detaljplanen omnågon annan än kommunen skall vara huvudman för allmänna platser. Enligt andra styckel förstameningen är kommunen skyldig att ställa i ordning anläggningarna så att de kananvändas för avsett ändamål efter hand som bebyggelsen färdigställs i enlighetmed detaljplanen. Syftet med denna bestämmelse är att det är sådana gator somär direkt nödvändiga för den färdigställda bebyggelsen som skall ställas iordning. Fastighetsägarens skyldighet att betala avgift för galukostnader ärenligt 35 5 ocksä kopplad till den tidpunkt då anläggningarna kan användas föravsett ändamål. Anläggningarna behöver emellertid inte vara slutligtfärdigställda . Det slutliga färdigställandet kan anstå tilldess gatan skall upplåtas till allmänt begagnande, 1 andra meningen föreskrivs attgator och andra allmänna plalser skall upplåtas till allmänt begagnande föregenomförandetidens slut. Om en plan vid denna lidpunkt har byggts ut endasttill viss del, skall naturiigtvis skyldigheten inte omfatta sådana delar avplanen som inte har blivit bebyggda. Andra meningen har utformats i enlighethärmed. Andra meningen innebär i övrigi atl det slutliga iordningställandet avgator och allmänna platser kan göras än vad som krävs . För del fall att bebyggelsenfärdigställs efter detaljplanens genomförandetid föreskrivs i andra stycketssista mening att gator och andra allmänna platser skall upplåtas till allmäntbegagnande - och därmed även slutligt ställas i ordning - efter hand sombebyggelsen färdigställs. Vilken standard de dä skall ha anges i 27 5. Det som har sagts omskyldigheten att ställa i ordning och upplåta gata gäller såväl när en ny gataanläggs som när en redan befintlig gala breddas eller förbättras. Någonmotsvarighet till 508 tredje slyckei byggnadslagen behövs därför inte, 27 8 När galor och andra allmänna platser för vilkakommunen är huvudman upplåts lill allmänt begagnande, skall de till bredd,höjdläge och utformning i övrigt stämma överens med detaljplanen. De skall varautförda pä ett ändamålsenligt sätt och i enlighet med ortens sed. Mindreavvikelser från planen får göras, om syftet med planen inte motverkas. Paragrafen stämmer i alltväsentligt överens i sak med 52 8 byggnadslagen, och motsvarar 28 8 i detremitterade lagförslaget, 1 förhållande till dagens ordninghar en modifiering gjorts så till vida att mindre avvikelse från detaljplanenfär göras, om syftei med planen inte motverkas. Samma avvikelse frändetaljplanen får t, ex, göras när en fastighetsplan upprättas. 1985/86:1 658 Paragrafens andra mening motsvarar 52 8 andrastyckel byggnadslagen, 6 kap. 27-30 §§ Del finns emellertid inte någonanledning att ha så detaljerade regler som f, n. Om del t,ex, är nödvändigt attreglera hur planteringar m,m, skall utföras, bör det ske i delaljplanen, varvidförsta meningen blir tillämplig. Bestämmelsen i andra meningen bör ses som ettkomplement för de fall när delaljplanen inte innehåller några föreskrifter omtill vilken standard anläggningarna skall utföras. Gator och andra allmänna platser skall alltså iprincip utföras i enlighel med detaljplanen. Någon kontroll av detta i denformen alt gatuarbeten skall kräva lov föreslär jag dock inte. Som jag tidigarehar framhållit kan man utgå frän att kommunen genom samråd och på annallämpligl sätt ser lill att planbestämmelserna följs, 28 8Om nägon vill bebygga en fastighet innan den gala till vilken fastig heten har utgång blivit iordningställd och avloppsledning anlagts, skall han anordna utfartsväg och avloppsanordning från fastigheten. Kommunen är skyldig att låta honom utan ersättning använda för ändamålet avsedd mark som kommunen äger. Paragrafen, som har utformats i enlighet medlagrådets förslag (yttrandet s,75), motsvarar 18 och 2985 i det remitteradelagförslaget och 548 byggnadslagen. Det torde komma att höra till undantagen att den iparagrafen åsyftade situationen uppkommer, eftersom gatorna skall kunnaanvändas för avsett ändamål efter hand som bebyggelsen färdigställs. Det kandock inte uteslutas att det ibland kan förekomma att någon önskar bebygga enfastighet redan innan kommunen har färdigställt gatan, 1 de nu avsedda situationerna är kommunen skyldigatt under vissa föruisättningar låta mark, som kommunen förfogar över,kostnadsfritt nyttjas för utfarter m, m, 29 8Är staten väghållare inom område med detaljplan, skall vad som föreskrivs om kommunens ansvar för gator i 268 andra styckel och 27 8 i stället gälla staten. Kostnader, som föranleds av att gatan enligt planenbyggs till större bredd eller med dyrbarare utförande i övrigt än som behövsmed hänsyn till trafiken, skall dock betalas av kommunen, om inte regeringenbestämmer annat. Paragrafen stämmer i huvudsak överens med 55 5byggnadslagen och motsvarar 308 i det remitterade lagförslaget. 30 8Kommunen skall svara för underhållet av galor och sådana andra allmänna platser som kommunen är huvudman för. Denna underhållsskyl dighet består även om detaljplanen för områdel upphävs. Är slalen väghållare inom område med detaljplan,skall, med den begränsning som anges i 29 5 andra stycket, staten svara förunderhållet av allmän väg. Prop.1985/86:1 659 Om underhåll av vägar och andraallmänna plalser med enskilda väghål- (, iQp_ 30 § lare finns bestämmelser ilagen (1939:608) om enskilda vägar och anläggningslagen (1973: 1149), Paragrafen motsvarar 31 5 i del remitterade lagförslaget. Första meningen i första stycketmotsvarar 74 5 byggnadslagen och stämmer i sak överens med vad som gäller f, n.Styckets andra mening har lagts till för att reglera underhållsskyldigheten nårdetaljplanen upphävs. En sädan reglering är nödvändig, eftersom det sannoliktkommer atl bli mera vanligt än atl planer upphävs. Bestämmelsen innebäratl kommunens ansvar att underhålla gator och sådana andra allmänna platserför vilka kommunen är huvudman inte upphör när planen upphävs. Om kommunenvill överlåta ansvaret till de enskilda fastighetsägarna, är det därförnödvändigt att anta en ny detaljplan där marken i stället redovisas som vägeller annan allmän plats och med en bestämmelse enligt 5 kap. 4 8 som anger atlnågon annan än kommunen skall vara huvudman. 1 andra stycket regleras statensunderhållsskyldighet. Bestämmelserna innebär ingen ändring i sak av vad som f.n. gäller enligt 74 5 andra stycket byggnadslagen. 1 tredje styckel har tagits in enhänvisning lill lagen om enskilda vägar och anläggningslagen för de fallalt de enskilda fastighetsägarna gemensaml svarar för väghållningsansvaret. Gatukostnader m. m. Beslämmelserna i 31-39 55 gällerenbart i de fall kommunen är huvudman för allmänna plalser. Bestämmelserna i byggnadslagen ochbyggnadsstadgan om kostnader för allmän plats har förts över till PBL utannägra andra ändringar i sak än de som jag har behandlat i den allmännamotiveringen (avsnitt 10.6.2) och som är en följd av den översyn avgatukoslnadsreglerna som har utförts (Ds Bo 1984:9). Som jag har nämntinnehåller utredningsförslaget inga bestämmelser om kostnader för allmän plats. Någon motsvarighet till 156 5byggnadslagen med särbestämmelser för det fall att en kommungräns går i gatanslängdriktning har dock inte tagits med. Om kommungränsen går mitt i gatan,kommer bestämmelserna om upplåtande av gala att rikta sig mot båda kommunerna.Även om bebyggelsen utmed galan färdigställts enbart i den ena kommunen, måstegatan naturiigtvis ställas i ordning så att den kan användas för avsetländamål. Någon lagreglering av samordningen mellan de berörda kommunerna ellerkostnadsfördelningen mellan dem är enligt min mening inte nödvändig. Sådanafrågor bör kommunerna själva kunna lösa, l.ex. i samband med planeringen avgatorna. Situationer av detta slag torde f, ö, inte bli särskilt vanliga. 1985/86:1 660 31 8 Om kommunen i egenskap av huvudman skall anlägga eller förbätl- 6 kap.31-33 § ra gator och andra allmänna plalser, får kommunen besluta att kostnader försådana åtgärder som är avsedda att tillgodose ett visst områdes behov avallmänna platser och av anordningar som normall hör till allmänna platser skallbetalas av ägarna till fastigheterna inom området. Kostnaderna skall fördelas mellan fastigheternaefter skälig och rättvis grund. Kommunen beslutar om avgränsningen av det områdeinom vilket fördelning skall ske, om de kostnader som skall fördelas samt omgrunderna för fördelningen. Med ändring av det remitterade förslaget (32 8)föreskrivs i förevarande paragraf att det är "kommunen" som beslutari frågor om uttag av galukostnader. Av detta följer att kommunfullmäktigeenligt bestämmelserna i kommunallagen kan delegera beslutanderätten tillkommunstyrelsen eller någon annan nämnd. Motiven för detla har jagutvecklat i den allmänna motiveringen (avsnitt 10,6,2), 32 8Om kommunen i egenskap av huvudman skall anlägga eller förbätt ra en gata, får kommunen besluta att kostnaden för detta skall betalas av ägarna till de fasligheter som är belägna vid gatan. Därvid fär för vaije faslighet tas ut en ersättning som motsvarar hälften av den kostnad som belöper på gatan framför fastigheten. Kostnaden för sådana anordningar som normalt hör till en gala får tas ut med lika delar av fastighetsägarna. Kostnaden för att anlägga gatukors får tas ut med lika delar av ägarna till fastigheterna vid gatukorset. Om kostnaden för att anlägga eller förbättra gataninte är densamma överallt, får kommunen besluta att kostnaden skall fördelasmellan fastighetsägarna efter nägon annan skälig och rättvis grund än somanges i första styckel, 1 paragrafen, som motsvarar 33 5 i det remitteradelagförslaget och 57 5 byggnadslagen.har nu samma ändring genomförts som 1315. 33 §Den ersättning som enligt 31 eller 32 8 belöper på vaije fastighet skall jämkas, om de kostnader som skall ersättas är oskäligt höga eller om de åtgärder som ersättningen avser har en omfattning eller ett utförande som överstiger vad som kan anses normalt med hänsyn till den användning som är tillålen för fastigheten. Enligl paragrafens lydelse i det remitteradelagförslaget skall - liksom i gällande rätt (58 8 byggnadslagen) - jämkning avgatukostnadsersättningen ske bl, a, om de åtgärder som ersättningen avser haren omfattning eller ett utförande som betydligt överstiger vad som kan ansesnormalt med hänsyn till den användning som är tillåten för fastigheten. 1enlighet med förslaget i den allmänna motiveringen (avsnitt 10,6,2) har ordet"betydligt" nu utgått. Prop.1985/86:1 661 34 8 Till grund för bestämmande av ersättning enligt 31eller 328 får 6 kap. 34-35 §§ läggas antingen de faktiska kostnaderna eller pä tidigare erfarenhet stödda beräkningar av vad det kostar att i motsvarande utförande anläggaeller förbättra galor och andra allmänna platser. Paragrafen motsvarar 35 S i detremitterade lagförslaget och 59 5 byggnadslagen, 35 8 Skyldighet för en fastighetsägare att ersättakommunen kostnaderna för gator och andra allmänna platser inträder när den anläggning som ersättningen avser kan för hans fastighet användas för avsett ändamål. Ersättningsskyldigheten skallfullgöras vid anfordran. På obetalt belopp skall betalas ränta enligl 68räntelagen (1975:635) från förtällodagen. Om ersättningsbeloppet ärbetungande med hänsyn till fastighetens ekonomiska bärkraft eller andraomständigheter, fär fastighetsägaren dock betala ersättningen genomavbetalningar, om godtagbar säkerhet ställs. Avbetalning skall ske med minsl entiondel , Pä obetalt belopp skall betalas ränta enligt 5 8 räntelagen påvarje del av ersättningen som förfaller till betalning från den dagdä den första inbetalningen skall ske till dess ifrågavarande del aversättningen betalas eller ränta skall betalas enligt andra stycket. Ombetalningsvillkoren ändå blir alltför betungande för fastighetsägaren, skallvillkoren jämkas. När skyldighet att betalaersättning har inträtt, är ny ägare bunden i samma omfattning som tidigareägare. Den nye ägaren svarar dock inte mot kommunen för sådan ersättning somhar förfallit lill betalning före tillträdesdagen. Paragrafen motsvarar 36 8 i det remitterade lagförslaget. 1 paragrafen regleras villkoren förbetalning av gatukostnadsersättning. Enligl paragrafens lydelse i lagrädsremissenskall - liksom i gällande rätt (608 byggnadslagen) fastighetsägaren vidamortering av ersättningen betala skälig ränta på obetalt belopp från den dagdä kravel på ersättning framställdes. Räntevillkoren anges inte närmare. I enlighet med vad jag harföreslagit i den allmänna motiveringen (avsnitt 10.6.2) har räntevillkoren förobetalda gatukostnadsersältningar nu anknutits till reglerna i räntelagen ilikhet med vad som gäller för avgifter enligt va-lagen. 1 ett nytt andra stycke har utanändring tagits in föreskriften att ersättningsskyldigheten skall fullgöras vidanfordran. Av andra stycket framgår att fordringens förfallodag skall varautgångspunkt för beräkning av dröjsmålsränta. 1 paragrafens tredje stycke hartagits in bestämmelser om de räntevillkor som skall gälla vid amortering aversättningen. Dessa bestämmelser har utformats med 27 5 fjärde stycket va-lagensom förebild och innebär att fastighetsägaren krediten las ianspråk skall betala avkastningsränta enligt räntelagen (5 5 räntelagen) påvarje del av ersättningen som ännu inte har förfallit betalning. Prop.1985/86:1 662 36 § Innan kommunen beslutar att kostnader för gatoroch andra all- 5 j/p j § manna platser skall betalas av fastighetsägare enligt 31eller 328. skall kommunen låta utreda frågan och upprätta det förslag somulredningen Sakägare och de bostadsrätlshavare,hyresgäster och boende som berörs av förslaget samt de sammanslutningar ochenskilda i övrigt som kan ha ett väsentligl intresse av förslaget skallberedas tillfälle till Samrådet syftar till ett utbyte avinformation och synpunkter. Under samrådet bör motiven till förslag;el,planeringsunderlag av betydelse saml de viktigaste följderna av förslagetredovisas. Resultatet av samrådet och förslag med anledning av de synpunktersom har framförts skall redovisas i en samrådsredogörelse.