prop · G90323 · 1985-12-31 00:00:00 — Med hänsyn härtiU harkommissionen föreslagit att företagsbot skall kunna ådömas även vid brott somhar varit ägnade att medföra betydande ekonomiska fördelar för näringsidkaren. Isammanhanget har kommissionen också framhållit all några principiellasvårigheter inte torde behöva uppstå när det gäller att avgöra om ett brott hargett eUer skulle ha kunnat ge ekonomisk utdelning för näringsidkaren.Brottslighetens karaktär och omständigheterna däromkring torde normalt ge tillräckUgledning för dessa bedömningar. Intebara uppsåtliga brott kommer här i åtanke. Företagsbot skall enligt förslagetkunna ådömas även vid sädana oaktsamhetsbrott som har medfört eller varitägnade att medföra betydande ekonomiska fördelar för näringsidkaren. Somexempel har kommissionen nämnt det fallet att en anställd i en fabrik av oaktsamhetvållar ett större utsläpp av miljöfarligt avfall på ett sätt som föranlederansvar för vållande tiU miljöstörning (13 kap. 9§ andra stycket BrB). Ettsådant förfarande kan ha varit tiU fördel för företaget som befrias frånkostnader för transport och destruktion av avfallet. Kommissionenhar emellertid bedömt det som otillräckligt, om företagsbotenstillämpningsområde begränsas ItU ekonomiska brott av angett slag. Del finnssålunda enligt kommissionen åtskiUiga andra typer av brott i både brottsbalkenoch specialstraffrätten där något vinstmotiv inte kan antas föreligga eller därvinster över huvud taget inte kan uppkomma men som ändå är av sä allvarlig artatt företagsbot bör kunna användas. Dit torde enligt kommissionen få räknasgärningar som har varit ägnade att vålla betydande skada eller som innebäråsidosättande av viktiga samhäUs-intressen. I exemplet rörande utsläpp av mUjöfarligaämnen kan det sålunda enligt kommissionen vara befogat att ådöma företagetföretagsbot även för den händelse gärningen inte hade kunnat ge några vinstereller till och med kunnat leda till förlust. Andrafall när det ligger nära till hands att överväga en sanktion av nu föreslagetslag är enligt kommissionen när man i förelag - utan några påvisbara vtnstmotiv- åsidosätter bestämmelser som har särskild anknytning till näringslivet.Behovet gör sig här lika starkt gällande vare sig det är fråga om generellaregler som gäller för näringsHvet i stort eUer om bestämmelser som gäller förvissa slag av näringsverksamhet. Föratt ge avsedda preventiva effekter och verka för en bättre regelefler-levnad iföretagen bör enligt kommissionen systemet utformas så att även brott av dellaslag kan föranleda företagsbot. föreslagitatt sanktionen skall kunna ådömas även vid andra än ekonomis- Prop. 1985/86:23ka brott, under förutsättning att de innefattar ett grovt åsidosättande avskyldigheter som är förenade med den verksamhet som det är fråga om. Attenstaka mindre allvarliga brott inte skall kunna ge upphov till företagsbotframgår då av att det måste vara fråga om ett grovt åsidosättande av de skyldighetersom åvilar näringsidkaren. Erinringarmot kommissionens ställningstaganden har framförts av ett fåtalremissinstanser. Därvid har från några häll påpekats bl. a. att den avgränsningsom följer av att sanktionen bara skall bli aktuell vid brott som inneburit ettgrovt åsidosättande av skyldigheter som är förenade med verksamheten kan ge upphovtill gränsdragningsproblem. Några remissinstanser anser vidare att deföreslagna kriterierna är så allmänt hållna att domstolarna tvingas att på vagagrunder avgöra när företagsbot skall ådömas och att ett sådant utrymme för sköninle är godtagbart. 1likhet med flertalet remissinstanser ställer jag mig för egen del bakom grundtankarnai kommissionens förslag. Jag har emellertid en något avvikande uppfattning omhur tillämpningsområdet för företagsboten bör beskrivas i lagtekniskthänseende. Det innebär dock inte att jag i sak har någon annan uppfattning änden som kommissionen har gett uttryck för. början vill jag göra klart att jag delar kommissionens uppfattning attförseelser och bagatellbrott bör kunna lämnas utanför denna reglering och attdet alltså framstår som ändamålsenligt att tillämpa företagsbot endast i frågaom mer allvarlig brottslighet. Jag hänvisar i den delen till de skäl somkommissionen har anfört för sitt ställningstagande. Givetär väl också att man kan ha delade meningar om hur den närmare gränsdragningenbör vara utformad meUan brottslighet som bör föranleda företagsbot och sådanbrottslighet där det inte är befogat. I viss män hänger denna fråga samman medhur man löser problemet med konkurrens mellan företagsbot och förverkande. Jagskall återkomma tiU detta senare (avsnitt 2.9). Jag vill emellertid redan nunämna att de båda sanktionerna i fråga om vinningsbrott kommer att få ettdelvis likartat syfte att dra in orättmätiga förtjänster till samhället. En naturiigföljd av detta blir att vinningsförverkande i regel bör underlåtas, omföretagsbot ådöms. Förverkande av kommer dock även i fortsättningen ivissa fall att fyUa en självständig funktion vid brott som begås i utövningenav näringsverksamhet. Jag tänker då på sådana fall där vinsterna avbrottsligheten överstiger botens maximibelopp och faU där brottsligheten inteär av den allvarliga karaktär att företagsbot blir aktuell men därnäringsidkaren ändå har haft ekonomiska fördelar av brottet som bör dras in. Kommissionenhar som sagt föreslagit att gränsen dras så att företagsbot skall aktualiserasom brottet har medfört eller varit ägnat att medföra -betydande ekonomiskafördelar för näringsidkaren eller på annat sätt har inneburit ett grovtåsidosättande av de skyldigheter som är förenade med verksamheten. Någonpreciserad beloppsgräns har inte angetts i fråga om Prop.1985/86:23 vinningsbrotten men kommissionen har påpekat att det föreslagnaminimibeloppet för företagsbot, , kan tjäna som riktpunkt. Bl.a. med beakiande av den förut angivna utgångspunkten att företagsboten börinrymma ett betydande inslag av mot de företag som drabbas framstår detenligt min mening som mera konsekvent att knyta grundförutsättningen försanktionens tiUämpning enbart till själva brottslighetens karaktär. En sådanordning står också i bättre överensstämmelse med grundläggande straffrättsligaprinciper. Särskilt viU jag påpeka att den av kommissionen föreslagna ordningeninnebär att företagsbot skulle ådömas även för ett förhållandevis lindrigtbrott, om detta kanske av en tUlfällighet har lett tiU - eUer hade kunnat ledatill betydande ekonomiska fördelar för näringsidkaren. Detta synes svårt attförena med tanken all företagsbol bara skaU användas vid aUvarligarebrottslighet och att man i övrigt kan förlita sig på det personHgastraffansvaret och på att de brotls-Hga förtjänsterna vid behov kan förklarasförverkade. Minaöverväganden har aUtså lett mig till slutsatsen att företagsbotens tUlämpningsområdesåvitt nu är i fråga bör avgränsas pä ett något annorlunda sätt änkommissionen har föreslagit. Enligt min mening bör syftet med sanktionen början uppnås, om den kan åläggas vid brott som har inneburit ett grovtåsidosättande av de särskUda skyldigheter som är förenade med verksamheten.Därmed avses i första hand åsidosättande av åligganden för näringsidkare somföljer av lagstiftning med särskild inriktning på näringslivet - både sådanaregler som är av mer allmän karaktär och sådana speciella författningar sombara gäller för vissa .slag av näringsverksamhet. En sådan avgränsningframstår emellertid som otillräcklig i belysning av att även andra typer avbrott kan begås i näringsverksamhet. Regeln bör därför kompletteras med enbestämmelse om att företagsbot kan åläggas även vid andra brott som är avallvarligt slag. Omförutsättningarna utformas på detta sätt, blir det fuUt klart att enstakalindriga förseelser inte skall kunna föranleda företagsbot. 1 specialmotiveringenskall jag gå in närmare på de frågor som anknyter tiU denna avgränsningsregel. Detnu anförda fär naturiigtvis inte leda till att man förlorar de ekonomiskaaspekterna ur sikte. För det mesta torde det nämligen vara så att ekonomiskamotiv ligger bakom brott som begås i näringsverksamhet och att de brottsligaförtjänsterna står i en viss proportion tUl brottets svårhetsgrad. Storlekenav de ekonomiska fördelar som brottet har medfört bör naturiigtvis ocksåbeaktas vid prövningen av om brottet har inneburit ett sådant grovtåsidosättande av de särskilda skyldigheter som är förenade med verksamheten eUerannars är av så allvarligt slag att företagsbot skall åläggas. Närdet gäller att i ett enskUt fall ta ställning till om de angivna rekvisiten skallanses uppfyllda bör emellertid, som jag ser det, brottslighetens art ochomfattning tillmätas avgörande betydelse. I regel får rekvisiten anses tillämpliga vid brott motcentrala straffbesläinmelser och mot viktiga näringsreglerande författningardär fängelse ingår i straffskalan. Avgörandet måste dock träffas med beaktandeav omständigheterna i varje särskilt fall. Jag återkommer även till dessafrågor i specialmotiveringen. Mittförslag: I en särskild regel föreskrivs att företagsbot inte skal) åläggas, ombrottet har riktat sig mot näringsidkaren, om det har kommit till stånd trotsatt denne har gjort vad som skäligen kan krävas för att förebygga det eller omdet av andra skäl skulle vara uppenbart oskäligt att ålägga företagsbot. Kommissionensförslag: Förslaget överensstämmer i sak med mitt förslag med den skillnaden attnågon uttrycklig begränsningsregel med detta innehåll inte har tagits in ikommissionens författningsförslag. Remissinstanserna:De har med något undantag - godtagit den av kommissionen föreslagnabegränsningen av sanktionens tillämpningsområde, låt vara med påpekande om attvissa tiUämpningssvårigheter kan förutses. Från flera håll har dock framförtsatt begränsningen bör komma tUl uttryck i lagtexten. Skälenför mitt förslag: Med hänvisning till att förelagsbot syftar till bl, a, i förelagen skall övervaka regelefterievnaden på ett effektivare sätt, harkommissionen framhåUit att sanktionen inte bör ådömas i sådana fall där manfrån företagslediiingens sida har gjort vad som rimligen kan begäras för attförebygga brottsligheten. Kommissionen har kopplat denna princip omansvarsfrihet till den tidigare berörda förutsättningen för företagsbol attbrottet skall ha inneburit ett grovt åsidosättande av de skyldigheter som ärförenade med verksamheten. Kommissionen har därvid anfört all om man päansvarigt häll inom förelaget vidtagit åtgärder i syfte att motverka att detaktuella brottet kom till stånd, företaget inte kan anses ha åsidosattsina skyldigheter i sådan omfattning att företagsbot bör ådömas. Kravenpå företagen i delta hänseende bör dock enligt kommissionen kunna ställasganska högt. Ansvarsfrihet på denna grund bör i stort sett kunna komma i frågabara när det rör sig om brott som är illojala mot förelaget i den meningen attgärningsmannen har handlat i strid mot givna order eiler instruktioner och närman från företagsledningens sida inte rimligen hade kunnat förutse att delaktuella brottet skulle kunna äga rum. Men i sådana fall där brottet har skettmed ledningens goda minne eller kan sägas ha kommit till stånd till följd avbristande kontroll eller övervakning 3 1985/86. Prop.1985/86:23 från ledningens sida - bör det enligt kommissionen emellertidinte vara någon tveckan om att företagsbol skall ådömas. Praktiskttaget alla remissinstanser har godtagit principen om att ansvaret förföretagsbot bör begränsas på det sätt som kommissionen har föreslagit. Frånnågot håll har påpekats att begränsningen inte bara bör gälla i fråga om brottsom har inneburit ett grovt åsidosättande av skyldigheter som är förenade mednäringsidkarens verksamhet utan även vid brott som har medfört eller varitägnade att medföra ekonomiska fördelar för denne. Fleraremissinstanser har framfört att den aktuella principen bör komma tiU uttryck ilagtexten. Man har vidare ansett att den kan komma att skapa betydande problemi rättstUlämpningen, särskilt när det gäller frågan på vilken nivå i förelagetsom de brottsförebyggande åtgärderna skall ha vidtagits för att kunna leda tillfrihet från företagsbot. Jagdelar kommissionens uppfattning om att företagsboten ytterst bör ha som syfteatt bidra till att man på ett effektivare sätt skall övervaka regelefterlevnadeni företagen. Jag ser det bl.a. med hänsyn härtill som naturligt att ett företagskall kunna undgå företagsbot, om man från ledningens sida har uppfyllt dekrav som i den delen kan ställas eller om omständighetema annars är sådana attföretaget inte rimligen kan klandras för det inträffade. Det skulle vidaresjälvfallet inte vara rimligt om ett företag skulle kunna åläggas företagsbot ianledning av förfaranden från personalens sida som riktar sig mot företaget. Enanställd kan ju begå brott, inte för att bereda företaget fördelar, utan föratt uppnå sådana för egen del - på företagets eller någon utomståendesbekostnad. Motbakgrund av det anförda anser jag i likhet med kommissionen och flertaletremissinstanser att det inte kan komma i fråga att tUlämpa någon sorts striktansvar för näringsidkare i fråga om företagsbot. Jag delar också uppfattningenatt det i lagtexten bör anges under vUka förutsättningar ansvarsfrihet skallinträda. Mankan givetvis ha delade meningar om hur sädana regler bör vara utformade. Somjag ser det bör emellertid ansvarsfrihetsregeln i första hand ta sikte på desituationer som jag berörde. Den bör alltså till en början avse fall däranställdas brott framstår som klart Ulojala mot näringsidkaren i den meningenatt de har begåtts i strid mot uttryckliga order eller instruktioner.Utgångspunkten bör vara alt en näringsidkare, för att undgå ansvar förföretagsbot, bör ha gjort vad som skäligen kan krävas för att förebyggabrottet. 1 specialmotiveringen skall jag gå in närmare på frågan om vilka kravsom man enligt min mening bör kunna ställa på näringsidkarna i dettahänseende. I princip delar jag kommissionens uppfattning att kraven bör ställasganska högt. Ansvarsfrihetbör emellertid också föreUgga om brottet är sådant att det inte skäligen kankrävas av näringsidkaren att han borde ha förutsett att det kunde komma tillstånd. Jag tänker då på brott som vid en objektiv bedömning ter sig så svåraatt förutse att man inte rimligen kan kräva av näringsidkarenatt han borde ha vidtagit särskilda åtgärder för alt förebygga dem. I tydlighetens intressebör det vidare uttryckligen anges i lagen alt ansvarsfrihet skall föreligga närdet gäller sådana brott som har riklat sig mot näringsidkaren själv och somalltså har varit ägnade att skada företaget. 1 överensstämmelse med vadsom generellt gäller i fräga om särskild rättsverkan av brott bör också angesalt företagsbot inle skall åläggas, om detta av andra skäl skulle varauppenbart oskäligt. Detta kan i vissa fall bli aktueUt, om t.ex. företaget harbytt ägare när frågan om att ålägga förelagsbot uppkommer. Ett annat exempelkan vara att brottet har varit ägnat att skada företagels intressen utan attvara riktat mot företaget som sådant. I andra typfall än dem somjag nu har berört bör det dock som regel inte möta några betänkligheter alltillämpa företagsbot. Som exempel vill jag nämna de situationer som föreliggernär brott av anstäUd personal kan tillskrivas organisatoriska brister iföretaget eller ofullständig ordergivning eller instruktion till personaleneller bristfällig övervakning från företagets sida. Detsamma bör naturligtvisgälla också när brott begåtts med ledningens tysta eller uttryckligamedgivande. Jagåterkommer till dessa frågor i specialmotiveringen. Prop.1985/86: 23 2.7Hur bör företagsboten bestämmas? Mittförslag: Boten skall bestämmas direkt i pengar till maximalt 3 milj. kr.Minimibeloppet föreslås bH . I konkreta fall skall företagsboten - ilikhet med vad som gäller vid straffmätning bestämmas med hänsyn tagen tillalla omständigheter i målet. Brottslighetens art och omfattning samt värdet avde ekonomiska fördelar som brottet har medfört eller kunnat medföra bör tjänasom utgångspunkt för bedömningarna. Kommissionensförslag: Överensstämmer med mitl förslag. Remissinstanserna:Vid remissbehandlingen har kommissionens förslag i allmänhet godtagits . Rösterhar dock höjts för bl.a. att beloppsgränserna bör slopas. Från några håU hargjorts gällande att den föreslagna ordningen ger domstolarna alltför storfrihet att skönsmässigt och efter egna värderingar bestämma företagsboten idet enskilda fallet. Vidare har några remissinstanser förordat att ävenföretagens betalningsförmåga skall beaktas när boten bestäms. Prop.1985/86:23 Skälen för mitt förslag: När det gäller frågan om hur företagsbotenbör bestämmas har kommissionen till en början erinrat om att inte innehållernågra närmare regler om hur straff skaU bestämmas i enskilda fall. Där finnsendast en allmän bestämmelse om att domstolen vid val av påföljd skall, mediakttagande av vad som krävs för att upprätthålla allmän laglydnad, fästasärskilt avseende vid att påföljden skall vara ägnad att främja den dömdesåteranpassning i samhället (I kap. 7§). Den regeln tar numera i första handsikte på valet mellan kriminalvård i frihet och kriminalvård i anstalt. När straffmätningsfrägori egentlig mening skall avgöras - t. ex. längden av ett fängelsestraff -beaktas i huvudsak brottsHghetens art, vari innefattas bl.a. avsikten medbrottet. Den omständigheten att gärningsmannen har begått brott brukarockså tillmätas viss betydelse. I sakens natur ligger att det måste finnas ettspelrum för domstolens uppfattning om hur strängt straff som är påkallat i detsärskilda fallet. Kommissionenhar betonat att de allmänna principer rörande straffmätning som sålunda ansesgälla och som åklagare och domstolar har mycket stor erfarenhet av bör kunnatjäna som vägledning även när det gäller att i enskilda fall bestämma företagsboten.Enligt kommissionen bör man därför inte på det här området följa nägon annanväg än som eljest har skett. Domstolarna bör mot den bakgrunden även här ha enbetydande frihet att bestämma sanktionen efter omständigheterna i det särskildafallet. Kommissionen har i sammanhanget erinrat om att det inte i något av de utländskarättssystemen på området finns detaljerade regler om hur företagssanktionenskall utmätas; dessa frågor har alltid överlämnats till rättstillämpningen. Närdet gäller företagsbotens bestraffande inslag är det enligt kommissionennaturligt att det brottsliga förfarandets art och omfattning tillmäts avgörandebetydelse. Med brottslighetens art avses då inte bara hur allvarligt brottetär enligt gängse bedömningar utan även sådana omständigheter som exempelvis deeventuella vinstmotiv som har förelegat, vikten av de allmänna intressen somhar skadats, om brottet begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet,gärningsmannens ställning i företaget och om företagsledningen beordrat attbrottet skulle utföras eller om det har kommit tUI stånd utan dess vetskap.Även återfall att näringsidkaren tidigare ädömts företagsbot - bör enligtkommissionen kunna las med i bedömningen. Kommissionenhar vidare anfört att brottslighetens omfattning bör anges som särskildomständighet för att markera att det i allmänhet finns anledning att se merallvarligt på sådan brottslighet som har bedrivits pä ett systematiskt sätt ochi stor omfattning än på enstaka överträdelser. Företagsbotensvinsteliminerande funktion bör enligt kommissionen komma till uttryck också ide bestämmelser som anger grunderna för dess beräkning. 1 den delen harkommissionen erinrat om del angelägna intresset av att - så långt det ärmöjligt - eliminera även utsikten lill vinst. Dessa intressen blir enligtkommissionen tillgodosedda, om straffmät- ningsregelnkompletteras med en bestämmelse om att särskild hänsyn skall Prop, 1985/86:23 tastill värdet av de ekonomiska fördelar som brottsligheten medfört eller varitägnad att medföra för näringsidkaren. Eftersom samhället inte kan tillåta attbrott som begås i näringsverksamhet ger ekonomisk utdelning för näringsidkarna,bör en sådan bestämmelse leda till slutsatsen att företagsboten inte börsättas lägre än dessa vinster. Genom att även anknyta till de vinster sombrottet varit ägnat att medföra görs det enligt kommissionen klart alt ävenvärdet av förväntade men inle realiserade vinster bör ligga till grund förberäkningen av företagsboten. Detär enligt kommissionen inte meningen att domstolen här skall göra någon exaktberäkning av vinsterna, om inte värdet med lätthet går att bestämma, I likhetmed vad som gäller vid förverkande enligt 36 kap, 3a§ BrB måste det enligtkommissionen för del mesta bli fråga om en ganska schablonmässig uppskattning. Förde fall då företagsvinsten faktiskt har realiserats, kommer företagsboten attdelvis få samma verkan som förverkande enHgt 36 kap. 3 a § BrB ellermotsvarande bestämmelser i specialstraffrätten. Förverkandereglerna kommer ioch för sig att finnas kvar. Kommissionen har dock påpekat att dubbelvinstkonfiskation inte skaU ske. För att ingen oklarhet skall råda pä denpunkten bör därför uttryckligen anges att förverkande av fårunderlåtas, om förelagsbot ådöms. Kommissionenhar som en fördel med den föreslagna ordningen framhållit att de vinstmotiveradebrotten i allmänhet kommer att föranleda högre företagsbol än andra. Där utgörvärdet av vinsten den naturliga utgångspunkten vid straffmätningen vartillkommer andra omständigheter av tidigare berört slag. Tillviss vägledning för hur man skulle kunna gå till väga för att bestämma företagsboteni praktiska fall har kommissionen gjort en jämförelse med vad som gäller ifråga om sanktionsavgifter på skatteområdet. Den som har lämnat en oriktiguppgift i sin självdeklaration får betala inte bara den skatt som skulle hablivit undanhållen om uppgiften godtagits utan även skattetillägg som i principuppgår till av denna summa. Överfört i andra termer innebär det atthan till samhället får betala av den tänkta vinslen. Kommissionenhar mot den bakgrunden som en tänkbar utgångspunkt för att bestämma företagsbotenvid uppsåtUga vinstinriktade brott föreslagit att den bestäms till 150 procentav den uppnådda vinsten. Rör det sig om inte realiserade vinster bör enligtkommissionen en lägre skala kunna användas, förslagsvis av dentänkta vinsten. På motsvarande sätt kan man tänka sig en särskild skala för oaktsamhetssbrott.Från utgångspunkter av detta slag kan enligt kommissionen göras de tillägg som medhänsyn til] omständigheterna är påkallade. Därvid kan beaktas bl.a. gärningsmannensställning i företaget, omfattande och systematisk brottslighet, tidigare dommot företaget etc. Föreligger det i stäUet omständighe- Prop.1985/86: 23 ter som bör påverka boten i sänkande riktning - det rör sig t. ex.om enstaka oaktsamhetsbrott etc. kan enligt kommissionen avdrag göras fråndet tänkta normalbeloppet. Kommissionen har ansett att tumregler av detta slagskulle vara tiU en vi.ss nytta i den praktiska tillämpningen. Kommissionenhar vidare föreslagit att straffmätningen i princip bör ske med utgångspunktfrån brottsligheten som sådan och omständigheterna däromkring. När domstolen pådenna grundval har bestämt på vilken nivå boten bör ligga, bör i ett andra stegprövas om senare inträffade omständigheter gör det påkallat att jämka ellerefterge sanktionen. Jag återkommer senare till detta. har anfört i nu återgivna delar har tillstyrkts eller lämnats ulanerinran av flertalet remissinstanser. Fråndomstols- och åklagarhäll har dock påpekats att vissa svårigheter kan förväntasnär det gäller att fastställa värdet av uteblivna vinster, konkurrensfördelaro. dyl. Och juridiska fakultetsnämnden vid anser att ytteriigarepreciseringar bör göras och att den förverkandefunktion som ligger i detföreslagna systemet bör separeras från själva boten, i vart fall vid belopp somunderstiger 3 milj. kr. Deremissinstanser som ställt sig avvisande tiU förslaget - advokatsamfundoch företrädare för näringslivet har hävdat att det ger aUtför stor frihet åtdomstolarna att bestämma företagsboten efter eget skön och att förslaget därförframstår som otillfredsställande och oacceptabelt från rättviscr ochrättssäkerhetssynpunkt.