prop · G903121 · 1985-12-31 00:00:00 — Ävensett ur konsumenternas synpunkler är den nuvarande splittringen ägnad attminska nyttan och överblickbarheten av den lolala konsumentpolitiken. KFhemstäUer därför att en samordning av nuvarande konsumentpoliliskaverksamheter inom statliga myndigheter kommer till stånd eUer -när viss sädansamordning redan förekommer ytterligare utvecklas. Samordningen bör främstgälla mellan KOV och livsmedelsverkets, och : skonsumenlpolitiskl inriktade verksamheter saml bör bl. a. avse utrednings-,utbildnings- och informationsinsatser. Företas inte den här begärdakompletterande översynen riskerar den statiiga konsumentpolitiken atl utmärkasav ineffektivitet och riskerar de tidigare nämnda konsumenlpolitiska målen allej motsvaras av önskvärda praktiska resultat. Det bör vara en angelägenuppgift för del statsråd, som explicit fält ansvar för konsumentpolitik ochkonsumentfrågor att la initiativ lill all en konsumentpolitisk beredning tillsätts. Ianslutning lill de statiiga konsumenlpolitiska organens verksamheter ochsamordningen därav aktualiseras även frågan om samverkansformer mellanoffentliga konsumenlorgan och bl. a. konsumentkooperationen (kap. 9.4). KF viUhär i princip uttala ståndpunkten alt de mest belydelsefulla organisationernasom representerar konsumentintresset, nämligen KF, LO, och TCO bör vararepresenterade i bl. KF återkommer i sitl remissyttrandeöver verksledningskommitténs betänkande med ytterligare synpunkter i dennafräga. KFdelar kommitténs ståndpunkt om betydelsen av att hushåUsekonomiska synsätt skavara en generell utgångspunkt för konsumentpolitikens insatser för atl höjamedvetenhet och kunskaper. Dessutom vill KF framhålla det angelägna ochändamålsenliga i atl konsumentpolitiken prioriterar bl. a. särskill utsattafolkgrupper saml hälso- och miljöfrågor. Därigenom blir det lättare altprecisera och konkretisera innebörden i "konsumentkunskap" och"konsumentfrågor", vUka begrepp eljesl tenderar all bli väl diffusa ibl. a. utbildningssammanhang. gavs i direktiven ell vittomfattande uppdrag. Visseriigen har den tillmälta tiden varit knapp, men även med beaktande därav framstår resultatet av kommitléns arbete som i grunden onöjaktigt. En del frågor har inte alls behandlats, medan andra förvisso diskuteras men ulan vare sig djup eller konkretion. Över huvud laget präglas betänkandet av flytande, svårgripbara resonemang och påtaglig 113 oskärpa.I betydande mån torde detla förklaras av att kommittén på Prop. 1985/86:121väsentliga punkter underlåtit all la fram faktaunderlag eller alt nyttiggörasig befintligt sådant. Kommitténär vidare starkt splittrad och belänkandet upptar inte mindre än dryga tiotaletreservationer och särskilda yttranden. Värderingar och förslag i huvudtextenstöds således av en majoritet som i skilda delar har varierande sammansättning.Knappast något av betydelse röner anslutning från hela kommktén, eller ens frånsamlhga ledamöter. Delta är inte i och för sig förvånande, efiersom frånvaro avgemensam och rimligl träffande verklighetsbeskrivning naturiigen leder tiUdivergerande meningar om existerande problem och lämpliga åtgärder. Detkan emellertid också konstateras atl avgörande skiljaktigheier inom kommitténytterst bottnar i delade synsätt på det principiella planet. Särskill gällerdelta uppfattningen om marknadsekonomin. Majoritetenutmålar marknadsekonomin som ell problembelaslat system, vilket inte ipraktiken fungerar tillfredsställande ulan avsevärda ingrepp av både generelloch selekliv nalur. Den konflikltes majoriteten uppställer innebär atl detråder skarpa motsättningar mellan företagen och konsumenterna, där de senarealltid är i underläge. Detta är en från såväl teoretiska som praktiska utgångspunkterfelaktig beskrivning. Insattai sitt sammanhang - elt högt utvecklat överflödssamhälle med miljontalstransaktioner - får de svenska konsumentproblemen allmänt ansesmåttliga, åtminstone på konkurrensmarknaderna. En konsumentpolitik som syftarlill atl förbättra det marknadsekonomiska systemets funktionssätt och kommalill rätta med eventuella missförhållanden förutsätter all faktiska problemidentifieras och ges rätta proportioner; undantagssituationer får inte motiveraålgärder långt ulöver sin egen omfattning. Majoritetenhar tydligt fjärmat sig från den värdegemenskap som trots skilda bedömningari många sakfrågor - utgjort gmnden för ett betydande samarbetemellan näringsliv och myndigheter på det konsumentpoliliska fallet. Detla ärUka anmärkningsvärt som det är beklagligt. Inställningenhos majoriteten kontrasterar också mol den principvärdering avmarknadsekonomin som ligger bakom aktuell konkurrenspolitik. Detta är likasåuppseendeväckande. Över huvud tagel uppmärksammas konkurrensenskonsumenlpolitiska implikationer generande lite i betänkandet. Majoritetenframlägger ett stort anlal, mer eUer mindre löst utformade förslag. Oftastklargörs del inte vart man konkret vill komma. Inte heller finns någon prioriteringvärd namnet förslagen emellan. Enligt direktiven skulle kommittén uppskattaförslagens kostnader för förelagen och därmed konsumenterna. Kostnaderna skullevidare sältas i relation till den förväntade nyttan för konsumenterna. Ibetänkandet kan inte ens ansatser i den riktningen spåras. Förbundet anserdenna underlåtenhet, i uppenbar slrid med direktiven, värd den allvarligastekritik. Konsumentpolitikenbör, såvitt man kan förslå majoriteten, breddas tiU all omfatta snart sagt varje samhälls- och politikområde av betydelse för medborgarna. Resonemanget låter sig måhända utföras på elt filosofiskt 114 plan,men duger ingalunda som gmnd för någon praktisk verksamhet. 1985/86:121Förbundet menar all del enda realistiska är att även fortsällningsvis i slorthålla fast vid den avgränsning som angavs riksdagsbeslut omkonsumentpoUtiken. Att företeelser i sammanhanget bedöms ur ett hushållsperspektivinnebär inte, vilket majoriteten tycks vilja påstå, någol nytt. Molbakgmnd av vad som här sagls anser Förbundel all belänkandet inte alls kanbilda underlag för utformningen av den framlida konsumentpolitiken. Merpartenav den konsumentpoUtiska lagstiftningen har tillkommk under 1970-lalet. Sedandess har den offenlliga sekiorn starkt ökat. Här har framkommilkonsumentpolitiska problem som i större utsträckning borde ha uppmärksammatsav utredningen. Inte bara monopoliserade branscher som exempelvis Televerketoch Postverket har expanderat kraftigt ulan framför alll slora delar av denkommunala sektom berör allmänheten i deras dagliga konsumtion. Betänkandetinnehåller inte några omvälvande förslag på del konsumentpoliliska områdel.Inriktningen att de praktiska konsumentfrågorna skaU lösas på det lokala planetligger i Unje med vad vi anser. Enav de viktigare kapitlen innehåller idéer och tankar kring den lokalakonsumenlpolitiska verksamheten. Inriktningen är hek klar, nämligen all depraktiska konsumentpolitiska frågorna bör föras ut så nära konsumenlema sommöjligt. Även fortsättningsvis fömtsälts, atl de praktiska konsumentfrågorna iförsia hand skall lösas mellan konsument och företagare men även stort ansvarläggs på kommunerna vad gäller klagomål och reklamationer. Delär etl liU såväl form som innehåU ganska särpräglat belänkande somKonsumentpolitiska Kommittén lägger fram. Belänkandetsaknar sedvanlig sammanfatining. Detta är en anmärkningsvärd brist, isynnerhet som del inte är alldeles lätt atl vid en översiktlig genomgång avbelänkandelexten bilda sig en klar uppfattning om vad de bärande tankegångarnai betänkandet egentligen innebär. Ombetänkandet värderas mol bakgrunden av den ambitionsnivå som var direktivens,måste konstateras atl del inte ens tillnärmelsevis håller måttet.Utredningsuppgiften har synbarligen varit Kommittén övermäktig - i vart fall påden förhållandevis korta tid som i direktiven ulmätts för uppdragetsfullgörande. NDMmåste alltså redan inledningsvis med beklagande konstalera all 115 delegationenser sig nödsakad aft rikta allvariig kritik mot belänkandet. Prop.1985/86:121 NDM vill emellertid betona atl man på näringslivshåll ioch för sig delar departementets uppfattning att liden är mogen alt efler eltdecenniums verksamhet i nuvarande former se över den konsumentpolitiskaverksamheten. Krkiken gäller inte ansatsen ulan resultatet. NDMmenar alt själva tanken att föra fram hushåUet som huvudobjekl vidkonsumentpoUtiska överväganden kan ha goda skäl för sig. ,som hade mycket stora resurser till skt förfogande, lyckades emellertid aldrigutveckla tanken till en praktiskt brukbar modeU. Det måsle också med beklagandekonstateras all Konsumenlpolitiska Kommittén inte förmält fullfölja sinambitiösa ansats. I belänkandet redovisas inte ens ett försök tUl seriösanalys av vad ett hushåUsekonomiskl synsätt egentligen innebär och på vilketsätl delta skiljer sig från det mer individcenlrerade betraktelsesätt somhittills tillämpats i det konsumentpoUtiska arbetet i vårt land liksom i andraländer. Vidläsning av betänkandet finner man således alt mesla utgårfrån ett konventionellt kosumenl- eller brukar-begrepp. Såvitt NDM kunnat finnahar del deklarerade hushållsekonomiska synsättet aUlså i praktiken inteanvänts som analysmodeU i Kommitténs arbete. Man kan därför fråga sig om detinte varit klokare av Kommktén att hell avslå frän resonemang om enhushåUsekonomisk grundsyn när Kommittén ändå inte haft resurser atl fullföljadem. Avsaknadenav tiUräckliga resurser och den förelagda korta utredningstiden har medförtatl Kommitténs sekretariat inte kunnal genomföra de omfattande och gmndligaförstudier som utredningsuppgiften krävt. Del är slående alt resonemangen såväli bakgmndsbeskrivningen (del I) som i övervägandedelen (del II) förs i allmänna ordalag. Konkreta exempel och dokumentation lyser islort sett med sin frånvaro. Resonemangen är påfallande ofta vaga ochsvepande. Dessa förhållanden medför atl det är vanskligt för en remissinstansatl yttra sig över betänkandet. Detla gäller alldeles oavsett vUken inställningman kan ha i sak till de olika förslag som Kommittén lägger fram. NDMställer sig härvidlag bakom den kritik som ledamoten i sin reservationframfört i sak mol framställningen i betänkandet. Detsamma gäller ledamotenHolms allmänna sakkritik i hans särskilda yttrande. Sammanfattningsviskonstaterar atl konfimktén inte förmält förverkliga sina ambitioner atl presenteraetl konsumenlpolitiskl program grundat på en hushållsekonomisk grundsyn. Deomprioriteringar som föreslås synes, sett i ell historiskt perspektiv,innebära en viss återgång till den inriktning som konsumentpoUtiken hade före1970. Kommittén synes förorda en tyngdpunktsförskjulning i de statligainsatserna i riktning mol mer övergripande informationsåtgärder. De individueUlinriktade aktiviteterna vill Kommittén i ökad omfattning anförtro dels delokalt verksamma konsumentpoliliska organen dels förelagen. Kommitténomnämner även frågan om den framlida sammansättningen av . Under hänvisning tUl Verksledningskommitléns på- 116 gåendearbete går man dock inte närmare in på frågan men understryker Prop.1985/86:121 betydelsen av alt de frivilliga organisationerna även ifortsättningen blir representerade i verket. Delta föranleder NDM atl härbetona atl det av samma skäl är viktigt att näringslivels organisationer ärrepresenterade i verket på elt molsvarande sätt som konsumentorganisationerna. Helhetsomdömetär alt belänkandet inte kan läggas tiU gmnd för den långsiktiga planering avden svenska konsumentpolitiken som det var Kommitléns uppgift att dra uppriktiinjer för. Kommitlénsnågol pressade tidschema kan inte motivera den intetsägandeutredningsproduklen. Del malerial som ligger till grund för kommitténsbedömningar är i många avseenden otillfredsstäUande. På flera områden saknasegna undersökningar, vUkel helt uppenbart försvårat kommitténs bedömning ochdess möjligheter atl göra en objektiv analys. På flera ställen i betänkandetoch särskik under kapitlet om kunskapsutvecklingen sägs alt det måste vidtagasålgärder eftersom slora behov föreligger. Detta föreslås ulan all det redovisasvarför del är viktigt och utan alt del påstådda behoven på någol sätldokumenteras. Enligt Handelskammarens mening kan denna"utredningsmetod" icke godkännas. Betänkandet är i sin helhet myckelsvårgripbart och oöverskådligt. Detla bevisas av atl kommittén ej ens kunnat åstadkommaen sammanfattning. Enligtdirektiven tiU kommittén skuUe denna göra en kostnads- och nyttoanalys samtnoggrant granska förslagens konsekvenser för bl. a. företagen. Det finns ingaansatser till detta i betänkandet, vUkel är anmärkningsvärt. reservation av ledamoten i kommittén redovisas en ingåendekritik mol kommitténs förslag. Handelskammaren kan i alll väsentiigt anslutasig liU de synpunkter och stäUningslaganden som anförs i reservationen.Följande bör därvid särskilt poängleras. Handelskammarentar avstånd från kommitténs beskrivning av marknadsekonomin. Det sägs ibetänkandet all syslemet beslår av en rad svårbemästrade problem samt atthushållen generellt är i underläge i förhållande till företagen.Handelskammaren anser att kommittén hell bortsett från konkurrensens slorabetydelse i sammanhanget. Detta medför alt bilden blir ensidig och därmedfelaktig. Vidgranskningen av hushållens fömtsättningar har kommittén lagil fram elt slortantal mer eller mindre relevanta punkter. Uppseendeväckande är altskattesystemets effekler för konsumentpolitiken inte behandlats utförligare.Kommittén har vidare helt bortsett från den vikliga frågan om offenlligamonopol, vilka medför klara nackdelar ur konsumentsynpunkt. Överhuvudtaget ärförslaget i denna del en mycket klen utredningsprodukt. Kommitténföreslår alt en "bred problembUd" bör läggas tUl grund för bedömningarna. Detta betyder alt bl. a. ekonomiska, tekniska, sociala och kulturella förhållanden skall beaktas i konsumentpoUtiken. Handelskam maren anser del vara väsentiigt alt markera atl konsumentpolitiken är en 117 offentligverksamhet som inte bör användas till alla möjliga sorlers hänsyn. Prop.1985/86:121 Det är viktigt att hålla fast vid den inriktning som fastslogsredan genom proposition, nämligen alt konsumentpolitiken skall stödjakonsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden. Har man andraintentioner riskerar man all konsumentpolitiken uttunnas och ej förmår angripade mest överhängande problemen. Avslulningsvisinstämmer Handelskammaren i ledamoten reservation mot att ARNorganisatoriskt förs in under . Del är av vikt all eltkonfliktlösningsinslrumenl som stalsmaktema tillhandahåller är helt friståendefrån partsintressen. Enligtvår uppfattning är de två väsentligaste faktorerna lill gagn och skydd förkonsumenterna i det moderna samhället i dess nuvarande utvecklingsfas den friakonkurrensen och konsumentens självständiga ställning i ekonomiskt hänseende.Det är på dessa två områden som samhället med sin lagstiftningsmakt bör agera,om målet är konsumentens väl. Arrangemang i offentlig regi av typkonsumentrådgivning, reklamationsorgan, osv. fyller givetvis enfunktion men har endast marginell betydelse såvitt gäller konsumentensställning. Den stora strömmen av varor och tjänster hanteras ulan problemliksom tillkomsten av nya varor och tjänster. Det offentligas ingripande tarvasdärför endast undanlagsvis. Bland de effektivaste bevakarna av konsumenternasställning och rättigheter är tredje statsmakten, pressen. Den lunga påverkanav varu- och tjänstemarknaden sker via konsumenternas val bland mångfalden,slutsatser av köpen samt återköp. Uteblivna köp och återköp sanerar marknadeneffektivt. Företagen tvingas med andra ord atl konkurrera, atl arbeta medproduklidé, pris och kvalité för att vinna och behålla konsumenternas gunst.Enligt vår mening bör därför lagstiftningen framför allt ta sikte på en förstärkningav den fria konkurrensen. Konsumenten skaU ges makt all välja fritt i vad avservaror och tjänster. Närdel gäller den andra faktorn, konsumentens självständiga ekonomiska ställning,tycker vi oss finna uttalanden i betänkandet som stöder vår uppfattning.Industrisamhället har skapat möjligheten, all alla människor kan uppnå ensjälvständig ekonomisk status. I den situationen växer trygghet ochsjälvständighet. Fömtsätlningarna är då goda att konsumenten gör skl val medsitt eget bästa för ögonen, i allmänhet etl gott val. På detla område börsåledes politiken inriktas på atl stärka aUa individers självständigaekonomiska ställning. Det kan ske genom en posiliv inställning till sparandeoch kapitalbUdning hos enskilda. Det ter sig exempelvis naturligt, atl denenskUde äger sin bostad. Även om vägen är lång bör inriktningen göras klar.Lotter och klipp som godias för förmögenhetsbildning, bör framstå somfrämmande företeelser. Sparande av arbetsinkomst bör däremot behandlas somföredömligt och eftersträvansvärt. LOtillstyrker kommitléns förslag men vill ytterligare markera följande: Områden som har att göra medlivsmedel, bostäder, service, vård och kommunikationer bör prioriteras inomkonsumentpolitiken. måsle gessådana ekonomiska resurser atl ledamöter i konsumenlnämnder och konsumentombudi organisationer och på arbetsplatser kan ges en bra utbildning ikonsumentpoliliska frågor. Kommittén visar på de betydandebrister som finns hos berörda myndigheter om hushållens ekonomiska standard.Mot denna bakgrund bör fler och mera omfattande hushållsbudgetundersökningargöras. Frågan om könsdiskriminering imarknadsföring måste beaktas i del fortsatta grundlagsarbetet. Företagen måste ta elt störreansvar för reklamationer och i samband därmed stå för en rimlig andel avkostnaderna för dessa. Kommitténanser all man inom konsumentpolitiken inte kan värdera vissa behov framförandra. Man menar atl behov har att göra med människors värderingar ochuppfattningar om att någol är värt att eftersträva. LO delar inte dettasynsätt. Enligt LO är det väsentUgt att områden som livsmedel, bosläder,service, vård och kommunikationer prioriteras inom samhällets konsumentpolitik. Iövrigt instämmer LO i de synpunkter som lämnats i yttrandet avHandelsanställdas Förbund. förslag skall kunna genomföras med oförändrade eller mindre resurserinnebär förslagen en ompriorilering av budgeten. Förslagen syftar lill atlstärka den förebyggande verksamhelen samt kunskapsutvecklingen. är positivt tUl en ompriorilering, som syftar lill en offensivarekonsumentpolitik. vill här kommentera några delar av konsumentpolitiken, som ärangelägna från förbundels sida. Förkonsumenterna utgör detaljhandeln en mycket viktig marknad då en stor del avhushållens inköp sker i denna sektor. Livsmedelskonsumtionen är den näststörsta i hushållens budget. Frågorav stor betydelse för konsumenterna på delta område är av flera slag, l.ex. - Hur skalldelaljhandelsnälet dimensioneras? Butikensinre miljö - t. ex. prisinformation, jämförpriser och sortiment. ser det som angeläget - både för konsu menter och anställda - atl vamförsörjningsnälet planeras och styrs på etl sådant sätt alt alla konsumenter har tillgång till butik inom rimligl avslånd frän bostaden. Vi instämmer i kommkténs åsikt all det är av stor vikt alt snabba och systematiska åtgärder vidtages när det gäller studier av servi cestmklurens utveckling och hushållens insatser i varudislributionen. Lä get är - som kommittén säger - akut på detta område. Konsekvensernaav överdimensionering och underdimensionering bör Prop. 1985/86: 121utredas. Dessutom finns andra problem som är gemensamma för både konsumenternaoch den etablerade handeln - l.ex. tillfällig handel och mindre seriösanäringsidkare. Även externetableringarna samt trafikbutikernas roll ivaruförsörjningsnätet bör utredas. Ursåväl samhällets, konsumenternas som de handelsanställdas synvinkel är detviktigt att få ett väl dimensionerat varuförsörjningsnät. Systematiskkartläggning och analys av faktamaterial för all hushållsekonomiskt belysautveckUngen inom varuförsörjningsområdel sker inte i någon större omfattninginom statliga myndigheter, forskningsinstitutioner eller kommuner. I sitlförslag säger kommittén alt varu- och serviceförsörjningens utveckling måstebli föremål för ökad uppmärksamhet och föreslår ökade resurser förundersökningarna. Kommittén pekar ocksä på behovet av alt metoder för varu- ochserviceplanering saml konsumentsamråd utvecklas. FrånHandels sida ser vi del som önskvärt att samhället ökar skl engagemang ivaruförsörjningsfrågorna. Vid etl flertal tiUfällen har förbundet ställt sigpositivt till en ökad samhällelig styrning. Vi har l.ex. ställt oss positivatill obligatorisk serviceplanering, vilket skulle gagna såväl konsumenter somanställda. Direktivensformulering har gjort det svårt för kommittén atl föreslå konkretakonsumentpoliliska reformer. Sådana kostar i allmänhet pengar; men i direktivensägs, att kommittén skaU hålla sig "inom ramen för den offenlliga sektornstotala resurser för konsumentpolitiken". Enligt regeringens direktiv(dir. 1980:20) lill samtliga kommilléer om finansiering av reformer åligger detvidare varje kommitté atl noga beräkna kostnadseffekterna av sina förslag ochanvisa hur förslagen skall kunna finansieras inom ramen för detverksamhetsområde som kommittén är satt atl granska. arbete har inte underlättats av att direktiven i övrigt antyder enkaraktär av reformulredning, som naturligtvis är svår atl leva upp till"inom ramen för den offenlliga sektorns totala resurser förkonsumentpolitiken". Som bekant har denna ram dessutom blivit snävare.Resurserna för den statliga konsumentpolitiken skars ner både före och underutredningsarbetets gäng. Ipraktiken har det således förväntats atl konsumentpoUtiska kommittén all denskulle föreslå reformer inom ramen för krympande totala resurser. Inledningsvisfår TCO-distriktel beklaga att utredningen inte har kunnal ena sig om engemensam uppfattning i de olika avsnitten om konsumentpoUtiken och iframtiden. Densyn som har på konsumentpolitiken är den atl det är konsumenten som är den svagare parten och i behov av olika stödåtgärder. Därför måste konsumentpolitiken prioritera åtgärder tUI de resurssvaga konsumenternas stöd. Genom del stora utbudet av varor och tjänster är 120 detomöjligt för konsumenterna att känna till alla varors och tjänsters Prop.1985/86: 12] kvaliteter och priser. Säljsidan satsade är 1984 10 miljarder krpå marknadsföring som Konsumeniverkei hade en budget på 40 miljonerkr. TCO-distriktetinstämmer i utredningens syn på en bredare produktinformation från företagenlill konsumenterna när det gäller exempelvis produktens funktionellaegenskaper, livslängd, serviceintervaller, miljöpåverkan m.fl. egenskaper.Företagen ska också ge en korrekt bild av produkten i sin marknadsföring samtinformera om priser, jämförpriser och redovisa ev. kreditkoslnader. Denstörsta konsumenlgmppen är löntagama som pressas alll hårdare i ekonomiskaåtstramningar och minskad köpkraft. Samhället bör därför med all krafl sätta inresurser för atl någol balansera snedsilsen mellan konsumenter och säljare.Enbart med en ökad ekonomisk medvetenhet hos konsumenterna, som gmndas påkunskaper och rådgivning, skulle sparkvoten öka totalt vilket i sin tur ledertill en bättre ekonomisk samhällsutveckling. Eftergenomläsning av konsumentpoUtiska kommitténs betänkande kan TCO-distriktetkonstatera atl samhället vall ytterligare besparingar på konsumentpoUtikensområde. Hemkonsulenlverksamheten i länen har avvecklats och mer besparingarföresläs inom och på . Delfrivilliga mål för en utbyggd konsumentverksamhet som släUdes imillen av 1970-lalel ler sig alltmer avlägset. har, med utgångspunkt i direktiven och enhelhetssyn på konsumentens silualion, skisserat mål och utveck-Ungslinjer förden framlida konsumentpoUtiken. Kommittén utgår från ell resursekonomiskt,snarare än etl penningekonomiskl, synsätt. Målet är alt utifrånkonsumentssynpunkl stödja en effektiv och medveten hushållning med resurser.Enligt kommittén måste man, med denna ram, inom konsumentpolitiken arbeta föratt förbättra konsumentemas möjlighet att uttrycka sina behov och påverka sinsituation, stödja hushållen i deras strävan atl bättre utnyttja sina resurseroch stärka deras ställning på marknaden.