prop · G90330 · 1985-12-31 00:00:00 — Däremot synes slraffrihet inte komma att inträda i de fall obestånd inträffat, detta oavsett om obeståndet vållats av den aktuella handlingen eller inte. Som den föreslagna lagtexten i 3 st är utformad skulle den straffas, som efter en förmögenhetsminskande åtgärd ägnad alt leda lill obestånd råkar i sådant, t, o, m, om han konkret kan visa att åtgärden inte vållat obeståndet. Av promemorian framgår inte om en sådan myckel vittgående straffbarhet verkligen åsyftats. (Ansvarsfrihelsregeln förefaller dock enligl sin lydelse bli tillämplig endast för del fall obestånd inle inträffat, dvs. dä gäldenären förmält betala sina skulder i rätt tid.) Delta innebär att regeln i praktiken skulle kunna tillämpas endast i få fall. Den vida straffbarheten genom den abstrakta faran skulle då bli dominerande, varigenom i realiteten alla abstrakt farliga åtgärder skulle straffas i det närmaste strikt. I de fall regeln verkligen kan tillämpas uppstår också flera betänkligheter. Man kan ifrågasätta om det är en lämplig lagprincip att gäldenärer skaU kunna "köpa sig" fria från straffrättsligt ansvar.Ett sådant syslem gynnar sannolikt de gäldenärer som har många och goda affärskontakter, medan gäldenärer utan sådana förbindelser saknar förmå- 86 ga att tillräckligt snabbiåstadkomma t. ex. krediter för att rädda sig undan En annan effekt av ansvarsfrihetsregeln bliratt "rätt tid", Prop. 1985/86:30 dvs. förfallotid för skuld, normalttorde få inväntas innan straffprocessuella åtgärder kan vidtas, förutsatt att gäldenärengjort invändning om betalningsförmåga. skapar betydande svårigheter attbestämma när olika åtgärder, t.ex. inledande av förundersökning, blir möjligaatt vidta. Den i regeln upptagna bestämmelsen om gäldenärens vilja och förmågaatt betala skuld i rätt tid är vidare oklart formulerad. Vad som avses synesvara frivillig betalning i rätt tid. Det bör i detta sammanhang också pekas påatt ansvarsfrihetsregeln enligt sin lydelse inle kan tillämpas vid delbetalning,inle ens om denna avsett nästan hela skulden, något som kan framstå som mindretillfredsställande. Sammanfattningsvis anser jag att ansvarsfrihetsregeln ärbehäftad med sä stora brister och oklarheter att den inte är praktisktanvändbar. Därigenom saknas den nödvändiga begränsning som användandet av ettabstrakt farerekvisit oundgängligen kräver. Jag anser därför alt förslaget lill1 S 2 st och 3 st inte är godtagbart. BRA (minoriteten) Vi ifrågasätter också tekniken att korrigera en blintverkande straffbeläggning genom möjlighet att fria sig genom betalning. Dettamåste uppfattas som ett i praktiken straffrättsligt ansvar för bristandeskuldbetalning. Verket hyser viss tveksamhet beträffande tredje stycket iden föreslagna bestämmelsen. Det är i och för sig i princip riktigt och rimligtatt fall där några ekonomiska effekter inle uppkommit - dvs där gäldenärensskulder blivit betalda - lämnas utanför del kriminaliserade området. Det är enfördel att dessa fall inte belastar polisernas och åklagarnas arbetsbörda. är å andra sidan inte acceptabelt att en person som uppenbarligen gjort sigskyldig till kanske grovt förfarande enligt bestämmelsens första stycke kanslippa ansvar om han t. ex. kan förmå någon närstående alt ställa upp medpengar och "köpa honom fri". Inte heller när gäldenärensskuldbetalning möjliggörs genom lotterivinst eller liknande minskar delta detstraffvärda i hans tidigare handlande. Straffrihetsgrunden bör formuleras såatt sådana betänkliga konsekvenser som här antytts kan undvikas. Beträffande 1 § iredje stycket vill samfundet uttalaföljande. Den föreslagna regeln framstår som oklar och ägnad att leda tilltillämpningssvårigheter. Ur utredningssynpunkt kan delta inte innebära en förenkling.Ur "förulsebarhetssynpunkl" måste det för gäldenären innebära;"Betalar jag så klarar jag mig." Enligt samfundets mening är dettrots allt principiellt riktigt att en sedvanlig obeslåndsbedömning görs vidden tidpunkt rättshandlingen företas. Bevisbördan får härvid inle som föreslåsbli omvänd och läggas pä gäldenären. Samfundet vill i detta sammanhang peka påvad kommissionen mot ekonomisk brottslighet anfört i den lill remissen fogadeskrivelsen av , nämligen: "Det bör understrykas att kommissioneninte anser att allmänna straffrättsliga grundsatser skall överges. Gällandeprinciper om s. k. subjektiv täckning och om åklagares bevisbörda bör stå fast." 1985/86:30 3 Vårdslöshet mot borgenär 3,1 Allmänna synpunkter RA anför i denna del: Förslaget att göra vårdslöshet mol borgenärer lill ettrent oaktsamhetsbrott får anses vara välmotiverat och tillstyrks. Nuvarandeordning att låta nämnda rubricering täcka även uppsåtliga brott är intetillfredsställande. Frän systematisk och rationell synpunkt är det vidareriktigt att oaktsam-hetsbrottel får en gärningsbeskrivning som korresponderarmed det uppsåtliga brottet i 1 §. Liknande synpunkter framförs av tänsåklagarna i Värmlandsoch län saml Föreningen . Åtskilliga av de remissinstanser som framför invändningarmot den föreslagna konstruktionen av brottet oredlighet mot borgenärer betonaremellertid att dessa invändningar även gäller i fråga om brottet vårdslöshet molborgenärer, där samma objektiva brottsrekvisit föreslås gälla. Flertalet instanser tillstyrker förslaget att införa en presumlionsregelsom innebär att grov oaktsamhet skall anses föreligga, om en gäldenär tUl följdav brister i bokföringen inte har haft insikt om det ekonomiska lägel. Tilldessa hör hovrätten över och , hovrätten för , tänsåklagarnai och län. Hovrätten över och anför i denna del; 1 detta avsnitt har bl. a, föreslagits en s. k. hjälpregelsom innebär att grov oaktsamhet skall anses föreligga då bristen på insikt omdel ekonomiska läget är en följd av att bokföringsskyldigheten har åsidosatts.En sådan regel torde medföra lättnader för de tillämpande myndigheterna.Oavsett hur lagstiftaren ställer sig till promemorieförslaget i övrigt torde enändring härvidlag kunna göras, t, ex, genom ett tiUägg till nuvarande 3 §. Andra punkten föreskriver att den, som till följd av atthan åsidosatt sin bokföringsskyldighet enligt bokföringslag inle insågatt den ekonomiska ställningen var eller genom förfarandet blev sädan somanges i I § skall anses ha handlat grovt oaktsamt. Detta förslag utgör en i ochför sig välbehövlig hjälpregel. Fråga är bara om bokföringsskyldighetens åsidosättandeskall täckas av uppsåt eller oaktsamhet eller om det skall räcka med allbokföringsskyldigheten rent objektivt har åsidosatts ulan krav på subjektivtäckning. I klarhetens intresse borde i analogi med vad som föreslås i 5 § -lagtexten, om subjektiv täckning krävs, böra förtydligas genom att lagtextenerhåller följande lydelse; "Den som tiU följd av att han uppsåtligen ellerav oaktsamhet åsidosatt sin bokföringsskyldighet. Avses intesubjektiv täckning bör det komma lill klart uttryck i förarbetena. Som redan nämnts straffbelägger förslagets § 2 somvårdslöshet mot borgenärer samma gärningar som § I blott med den skillnaden,att gärningsmannen förutsattes ha handlat inte i uppsåt utan av grov oaktsamhet.Dessutom innehåller paragrafen en presumlionsregel. Den som på grund av all hanåsidosatt sin bokföringsskyldighet enligt bokföringslagen inte uppfattat atthans ekonomiska ställning var eller blev sädan, som förutsattes i § 1, skallnämligen anses ha handlat grovt oaktsamt. Ehuru presumtionsregler av denna lypi sig är föga önskvärda inom straffrätten torde i detta fall varaacceptabel. Den underlättar otvivelaktigt åklagarens bevisning utan att denåtalade synes utsatt för en otillbörlig culpapresum-tion. , , överåklagaren i , länsåktagaren iVärmlands län och hör till dem som avstyrker förslaget i dennadel. D(}mstotsverket DV avstyrker införandet av den i paragrafens andra punktupptagna pre-sumtionsregeln, I regelsystem, liksom inomstraffrättens i stort, bör presumtioner användas med stor försiktighet och intei andra fall än dä starka skäl talar därför. Det egentliga skäl som åberopatstill stöd för ett införande av den angivna att bidra till alt inskärpaviklen av en ordnad bokföring (s 72) är enligt DVs mening inte tillräckligtstarkt för att motivera att sä sker. Det bör istället ankomma på domstolarnaatt i det enskilda fallet pröva när en tilltalad skall anses ha handlat grovt oaktsamt. Däremot ifrågasätter jag om inte förslaget alt ettåsidosättande av bokföringsskyldigheten enligt bokföringslagen skall medföraansvar enligt förevarande stadgande är alltför långtgående. Ansvar förbokföringsbrott kommer ju i dessa fall som regel att utkrävas enligt 5 §. Någotpraktiskt behov av att i 2 § ha en särskild presumlionsregel i fräga ombokföringsskyldighet kan därför knappast anses föreligga. Den föreslagnaregeln kan också med den utformning som den erhållit lätt leda lill en alltför"stel" tillämpning. 1 förslaget till 2 § anges all den som varit okunnig om sinekonomiska ställning pä grund av bristande bokföring skall anses ha handlatgrovt oaktsamt och därigenom, då de objektiva rekvisiten är uppfyllda, varaförfallen till ansvar för vårdslöshet mot borgenärer. Det är självfalletvanligt att bristande bokföring förekommer som gäldenären vidtar lagstridigaåtgärder av olika slag. En presumlionsregel av den föreslagna typen gör delenkelt för åklagaren att visa oaktsamhet. Denna blir i de aktuella fallenfastställd närmast pä formell väg. Jag ifrågasätter emellertid om en sådanregel inte för alltför långt. Den bristande bokföringen medför redan i sigansvar för bokföringsbrott och en viss dubbelbestraffning blir således följdenav förslaget. Prop.1985/86:30 3.2 Ansvar för fortsättande av röreisen i vissa fall Promemorieförslaget saknar motsvarighet till denbestämmelse som föreskriver ansvar för vårdslöshet mot borgenärer, om en gäldenärfortsätter sin rörelse under förbrukande av avsevärda medel ulan motsvarandenytta för rörelsen. Enligt förslaget skall ansvar för oredlighet ellervårdslöshet mot borgenär i fall av delta slag bara komma i fräga, när denfortsatta verksamheten har innefattat en förmögenhetsförsämrande åtgärd ellergynnande av en viss borgenär. Förslaget avstyrkes av AMS och överåklagaren i . AMS anser all det i allmänhet är en kortsiktig lösning påett sysselsättningsproblem att fortsätta driften av företag på obestånd. I ettlängre perspektiv gynnas inle sysselsättningen av den här typen av lösningar.En avkriminalisering kan inle få någon större effekt för sysselsättningen ochär därför inte motiverad av det skälet. De som fortsätter att driva rörelse avhänsyn till de anställda kan ju undgå ansvar för gäldenärsbrott p.g. a, åtalsprövningsregeln. Del måste vara en fördel att behälla denkonstruktionen. Den är flexibel och tar hänsyn till fall av helt olika karaktär.Det bör också med den nuvarande konstruktionen vara mycket lättare för en rörelseidkarealt avgöra om fortsatt drift av rörelsen sker under straffansvar eller ej änmed den lösning utredningen föreslår. Utredningen har inte heller på någotövertygande sätt visat att det är några olägenheter i praktiken ellerrättstillämpningen med den nuvarande ordningen. Den särskilda lagstiftningen (om vårdslöshet mot borgenärgenom fortsättande av rörelse) skall enhgt förslaget upphävas ochbestämmelserna i 1 § bli tillämpliga. Härigenom blir samtliga de förfarandensom angivits ovan vid diskussionen om farerekvisitets utformning aktuella,Samma invändningar gör sig också här gällande. Särskilt bör dä framhållasosäkerheten för gäldenären vad gäller straffbarheten av en viss handling.Dessutom kan man ifrågasätta om det inle från allmänpreventiv synpunkt vore attföredra lagstiftning som åtminstone i viss utsträckning klargör vilka konkretahandlingar som kan vara straffbara. Jag förordar därför bibehållandet av enlagregel som särskilt behandlar vårdslöshet mot borgenärer genom fortsättandeav rörelse i vissa fall. Hovrätten över och , Jurdiska fakuttetelsnämndenvid , domareförbundet och Föreningen sig däremot positiva till förslaget. Redan i samband med införandet av regeln om åtalsprövningår 1976 konstaterades att den omständigheten att en rörelseidkare fortsatte driften efter en tidpunkt då han kommit pä obestånd kunde ha sin grund i förhål landen som inte framstod som utslag av hänsynslöshet. , 90 framhölls del, kunde fortsättandetav verksamheten uppfattas som posi- på grund av omtanke om de anställda i rörelsen. Dessa och Prop,1985/86:30 andra skäl har i promemorian anförts som grund för att lålastraffbestämmelsen om vårdslöshet mot borgenärer reserveras för förmögenhetsförsämrandeåtgärder. Hovrätten anser att det anförda är välgrundat och tillstyrkerlagstiftning på denna punkt. förslag avkriminaliseras det förfarande som innebär att en gäldenärfortsätter en rörelse under förbrukande av avsevärda medel utan motsvarandenytta för rörelsen och därigenom uppsåtligen eller av grov oaktsamhetframkallar eller förvärrar obestånd (11:3 BrB). I stället strafftielägges såsomvårdslöshet mot borgenärer den som av grov oaktsamhet begär gärning enligt 11;1. Fortsättande av rörelse mol konkurs slafflelägges således enligtutredningens förslag, då del innefattar förmögenhetsminskande åtgärder. Ett"rent" fortsättande av rörelse mot konkurs är däremot intestraffbelagt. Nämnden tillstyrker förslaget men anser som sagt att del någottydligare bör klargöras vad som kännetecknar de förmögenhetsminskandeåtgärderna. Förbundetvill slutligen uttrycka sin lillfredställelse över de förda resonemangen kringen fråga som blivit alltmer påtaglig , nämligen då en rörelseidkarefortsätter sin rörelse trots att han är på obestånd, av skäl som sammanhängermed sysselsättning, statliga stödåtgärder och liknande (avsnitt 4.3) .Samhällsutvecklingen pä senare är motiverar, såsom också förslaget ger uttryckät, en ny syn pä hithörande frågor, I en kommande proposition bör ännutydligare än i promemorian göras en avvägning mellan olika privata ochsamhälleliga intressen i förevarande situation. Det kan också ifrågasättas, ominte resonemangen bör mynna ut i en lagregel. Liknandesynpunkter framförs av Föreningen . 3,3 Särskild åtalsprövning ochändring av straffskalan RÅoch länsåklagaren i län anser - i likhet med AMS (se ovan) -att dennuvarande regeln i 11 kap. 8 § BrB om särskild åtalsprövning vid brottetvårdslöshet mot borgenärer skall bibehållas. RÅanför i denna del; Iförslaget utgår den nuvarande regeln i 8 § som ger åklagaren möjlighet att underiäla åtal för vårdslöshet mot borgenärer om det inte är påkallat ur allmän synpunkt. Grunden härtör är uppenbarligen den föreslagna utform ningen av 2 §. Enligt min uppfattning kan emellertid en ålalsprövningsregel av nämnt slag vara ett lämpligt instrument när det gäller att koncentrera rättsväsendets resurser på verkligt straffvärda förfaranden. Även i de fall en lagregel innebär en vid kriminalisering ger en åtalsregel möjlighet att i det enskilda fallet begränsa det straffbara området om sä finnes påkallat ur allmän synpunkt. Enligt min mening bör därför i likhet med vad som gäUer 91 en särskildåtalsregel finnas för de fall, som omfattas av 2 §, 1985/86: 30 Några remissinstanser tar upp den ipromemorian föreslagna ändringen av straffskalan för vårdslöshet mot borgenärersom innebär att straffmaximum sänks frän två till ett är. För normalfallet av vårdslöshet mol borgenärer föresläs enstraffskala av fängelse i högst . Detta innebär 2-årspreskription, vilketi sin tur i praktiken skulle innebära att lagföring vid oaktsamhetsbrottytterst sällan skulle medhinnas. Detta är oacceptabelt. Vid det nuvarandebrottet värds-löshet mot borgenärer gäller 5-årspreskription. Samma bör gälla,om förslaget godtas. Enklast åsladkommes delta genom höjning av straffmaximum.Vill man ha en differentiering i förhällande lill straffskalan i 1 § kan manhöja straffmaximum till fängelse . För mindre aUvarliga fall föreslås påföljden vara böter,vilket också medför 2-årspreskriplion. Man kan fråga sig om det tjänar någottill att vid brott av del slag varom nu är fråga ha en särskild straffskala medså kort preskriptionslid som 2 är för mindre allvarliga fall. De lär ytterstsällan bli aktuella för åtal inom sä . Det bör därför övervägas om maninte bör slopa den särskilda straffskalan för mindre allvarliga fall och i stäUetstadga ansvarsfrihet för ringa fall. Föreningen och FöreningenSveriges polischefer I betänkandet föreslås påföljden för vårdslöshet molborgenär bli fängelse i högst (mot f n ). Delta innebär altpreskriptionstiden sänks frän fem lill , vilket sannolikt får till följdatt ett flertal brott inte kommer att leda till rättegäng enär gärningen hunnitpreskriberas. Med hänsyn härtill bör den nuvarande femäriga preskriptionstidenbibehållas. Vad slutligen gäller siraffskalorna innehåller förslaget egentiigenblott en förändring: maximum för vårdslöshet mot borgenärer sänks frän tvä lillett ärs fängelse. Den föranleds delvis av alt åtskilligt som bedöms somvårdslöshet mot borgenärer enligl förslaget är att anse som oredlighet motborgenärer. Mot bakgrunden av alt i detta hänseende en samordning måste ske medden lagstiftning som kan följa med anledning av förmögenhetsbroltsutredningensframlagda och fängelsesiraffkommitténs kommande betänkande avstårfakultetsnämnden frän att ta ställning lill om straffskalorna är lämpligtavpassade. 4 Oredlighet i konkurs Flertalet av de remissinstanser som tar upp fråganansluter sig till prome torslag att såsom särskilt brott kriminalisera åtgärder som syftar till att undandra eller undanhålla konkursförvaltningen egendom som rätte ligen skall ingå i konkursboet. Uttalanden i denna riktning görs av hovrät ten över och , hovrättenför , RÅ, överåkla garen i , länsåklagarna i , och län, 92 juridiska fakulteisnäinnden vidLunds universitet och Föreningen /?Å anför för sin del: Prop, 1985/86; 30 Första punkten i förslaget - att kriminaliseraundandraganden och undanhållande av egendom i konkurs som ett särskilt brott -innebär ett klart avgränsande till tiden av typiskt illojala förfaranden och ärdärför frän systematisk synpunkt tilltalande. Förslaget tillstyrks i denna del. Liknande synpunkter framförs av bl.a. hovrätten (iverSkåne och , hovrättenför , överåklagaren ochlänsåklagaren i län. lingsräll avstyrker förslaget och anför; Tillskapandet av det nya brottet oredlighet i konkursframstår inle som motiverat. Flera av de instanser som har en positiv inställning tillden grundläggande tanken bakom förslaget anser emellertid lill skillnad frånutredaren -all även bortförande ur landet av egendom före konkurs bör omfattasav straffbestämmelsen. Till dessa hör överåklagaren i , länsåklagaren iKalmar län, , och polisstyrelsen iStockholms polisdistrikt. Överåklagaren i anför i denna del; Samtliga oredliga förfaranden under pågående konkurs har iförslaget samlats under brottsbenämningen oredlighet i konkurs. Det är frän systematisk synpunkt tillfredsställande allkonkursbrotten samlas i ett särskilt stadgande. Genom lydelsen i den föreslagnalagtexten dock straffbarheien för utförande ur riket av egendomomedelbart före konkurs. Del kan i och för sig vara en teoretiskt försvarbarståndpunkt att gäldenärens förmögenhelsläge inle försämras genom sådanaförfaranden, ulan först när egendomen på annat, farligt sätt frångår gäldenäreneller när gäldenären vid exekution befinns sakna utmätningsbara tillgäng-ar. 1praktiken utgör emellertid bortförande av egendom lill utlandet ett vanligtförekommande och för borgenärerna inte sällan förödande sätt för gäldenären attundanhålla och för framliden själv behälla tillgångar som inte kan nås avborgenärerna. Med de föreslagna reglerna kan ett straff-processuelll ingripandeinte ske förrän på ett sä sent stadium alt alla praktiska möjligheter att räddaegendom till borgenärerna gått föriorade. Dessutom finns ofta risk att gäldenärensjälv beger sig till utlandet sedan han lyckats att utföra sina tillgångar dit.Det är av stor vikt att ingripanden mot en illojal gäldenär sker att bortförande av tillgångar ur riket förhindras och attförundersökning av tvångsmedel kan aktualiseras redan vid sädana försök. Av dennaanledning bör såväl den nuvarande bestämmelsen i 11 kap. 1 § sista st. som dendärtill knutna bestämmelsen om straffbarhet vid försök stå kvar. Utredarens förslag att bortförande av tillgångar ur riketinte längre skall vara straffbart synes närmast vara en konsekvens av alt begreppet obe stånd ersätts av insufficiens. Ett bortförande ur riket innebär således inte en förmögenhetsförsämring förrän egendomen frångår gäldenären på ett 93 1985/86:30 sätt som påverkar borgenärernas möjlighetatt ianspräkta den. En sädan reglering förefaller till stor del att bygga pä gäldenärensmedverkan och goda vilja att ställa samtliga tillgångar lill konkursförvallningensförfogande. Enligt mening är det knappast realistiskt atthoppas pä en sädan vilja. En gäldenär som vid beedigandet av tillgångar i enkonkurs utelämnar en tillgång i utlandet gör sig visserligen skyldig tillbrottet oredlighet i konkurs. Emellertid torde det med hänsyn till desvårigheter som föreligger för konkursförvaltaren att utreda om gäldenären hartillgångar i ullandel och de bevissvårigheter som i övrigt kan uppslå inte varasjälvklart att denna straffbestämmelse verkligen påverkar gäldenären till attsamtliga tillgångar görs tillgängliga för konkursförvaltaren. Enligtrikspolisstyrelsens uppfattning bör därför övervägas om inte bortförandel avtillgångar ur riket även framgent bör vara straffbart i vissa situationer. Det föresläs alt bortförande ur riket av egendom införförestående konkurs inte längre skall vara kriminaliserat. Förfarandet kan,enligt den föreslagna ordningen, omfattas av straffansvar först när egendomenfrångår gäldenären eller genom all egendomen undanhålls konkursförvallaren.Enligt RSVs mening torde avskaffandet av den nuvarande bestämmelsen, sominnebär att redan själva bortförandet ur riket är kriminaliserat, försvära lagföringenpä ett olyckligt sätt. I praktiken är det viktigt att kunna ingripa direkt näregendom förs ut ur landet. Praktiska skäl torde också tala för att brott börföreligga redan på försöksstadiet, I utredningen har inte pekats på någrakonstaterade nackdelar med den nuvarande ordningen. Enligt verkets mening gällande bestämmelsen en klar, konkret innebörd och den bör därför medförastarkare avhållande effekt än den föreslagna ordningen. Verket anser attbortförande ur riket bör vara särskilt straffbelagt och att bestämmelsen omansvar för försök till delta bör bibehållas. Enligt förslaget avkriminaliseras bortförande avtillgångar ur riket, dä konkurs är förestående, med uppsåt att hålla dem undankonkursen. Utredningen motiverar förslaget med argumentet att bortförandetinte innefattar någon för borgenärerna riskabel förmögenhetsminskning. Istället slraffbelägges underlåtenhet att vidta erforderlig åtgärd för all göraegendomen tillgänglig för konkursförvaltningen. ifrågasätter om en bestraffning avunderlätenheten all vidta en åtgärd för att göra egendomen tillgänglig kangöras effektiv, dä den som bortfört tillgångar i syfte alt hålla dem undan enkonkurs inte lär upplysa någon härom. Enligt nämndens mening bör man bibehållakriminaliseringen av handlingar som innebär att en gäldenär för bort egendomfrän riket inför en förestående konkurs eller liknande obeständssitualion. Förslagetavstyrkes av följande skäl. Om gäldenärenförsätts i konkurs även utomlands medges i allmänhet inte att den från utförda egendomen återförs lill det svenska konkursboet. De svenska borgenärerna kan visserligen bevaka i den ut ländska konkursen och ofta hällas skadeslösa genom att påräkna samma 94 utdelning som om egendomen återförtstill det svenska konkursboet. Emellertidkan en sådan utländsk konkurs ge de svenska borgenärerna Prop. 1985/86:30 lägreutdelning än om de bevakat i och den utförda egendomen kunnatrealiseras av den svenska konkursförvaltningen. Vidare kan förmänsrättsordningarnaskilja sig ät i olika länder och gäldenären får sålunda möjlighet att gynna enborgenärsgrupp pä bekostnad av en annan genom att göra viss egendom åtkomligför det utländska konkursboet (förmåns-räilsrubhande åtgärder).