prop · G9033 · 1985-12-31 00:00:00 — Lika självklart är det att berörda kommunerpå ett tidigt stadium får insyn i del aktuella utredningsmaterialet. Nägraremissinstanser, bl. a. kommun och elt par universitetsfakulteter,anser alt inskränkningen i kravet pä tillstyrkan bör preciseras tillatt gälla bestämda anläggningar, l.ex. lager för kärnavfall. Som jag nyssnämnde kan ell lager för kärnavfall vara av sådan nationell betydelse alt detmåsle kunna lokaliseras inom landel. Även andra anläggningar kan dock ha sådanbetydelse. Det är enligt min mening inte möjligt att ange exakt vilka typer avanläggningar som undantagsmöjligheten skall omfatta. Jag kan därför intebiträda remissinstansernas uppfattning på denna punkl. Någraremissinslanser har vitsordat atl det i och för sig är rimligt att de nationella intressena vid en viss etablering får ta över de lokala men hävdat all dessa frågor bör behandlas av . Eftersom enligt 11 kap. 8 § regeringsformen inte får fullgöra en förvaltningsuppgift i vidare män än som följer av grundlag eller riksdagsordningen, är den förordade lösningen inte möjlig. Enligt min mening är den i promemorian föreslagna ordningen den lämpUgaste. Jag förordar därför att promemorieförslaget 138 genomförs. De regler som enligl vadjag nu har föreslagit skall gälla vid regeringens tillståndsprövning gerkommunen ett mycket starkt inflyiande i fråga om lokaliseringen av anläggningarmed slor omgivningspåverkan, även om del i undantagsfall blir möjligt alt gåemot kommunens vilja. Jag kan därför inte dela uppfattningen att den föreslagnaändringen i den kommunala vetorätten skulle som ell par remissinslanserhävdat strida mot strävandena att öka kommunernas självbestämmande. Sammanfattningsvisanser jag således, i likhet med vad som har föreslagits idepartementspromemorian, alt kommunerna i princip skall ha en vetorätt i frågorom tillstånd till sädana etableringar som skall prövas av regeringen enligtNRL. Om det från nationell synpunkt är synnerligen angeläget att en vissanläggning kan komma lill stånd inom landet och om ingen annan i tekniskt,ekonomiskt eller annal hänseende lämpligare plats för anläggningen stått attfinna, bör dock regeringen kunna lämna tillstånd även om kommunen inte hartillstyrkt delta. Vadgäller det av vissa remissinstanser framförda kravet på tillstyrkaninnan regeringen i ett visst fall medger undantag från kravet på tillstånd villjag erinra om att ett beslut om undantag från prövningsplikten innebär bl. a.att anläggningen inte har den ingripande påverkan på omgivningen som motiverarregeringsprövning. All ställa krav på tillstyrkan för sådana beslutanser jag inte rimligt. Jag vill i detta sammanhang även erinra om detinflytande över lokaliseringen som PBL-förslaget kan ge kommunen. Prop.1985/86; 3 6.6 Samordning med annan lagstiftning Mitt förslag:Regeringsprövningen enligt NRL av stora industrianläggningar m. m. samordnasmed prövningen enligt miljöskyddslagen, fastbränslelagen och vattenlagen. Promemorieförslagel:Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag (se promemorian s. 144-148). Ipromemorian behandlas dock inte frågan om samordning med fastbränslelagen. Remissinstanserna:Några invändningar av betydelse mot förslaget har inte framförts. Skälen för mitt förslag:Jag nämnde inledningsvis alt jag avser atl i annat sammanhang lägga fram ettsamlat förslag om följdlagsliftning till bl. a. PBL och NRL. Mot den bakgrundenskall jag här huvudsakligen endast diskutera behovet av en samordning avregeringsprövningen enligt 4 kap. NRL och den prövning av anläggningar m, m,som sker enligt olika speciallagar. De anläggningar ochverksamheter som enligt vad jag tidigare (avsnilt 6.2) har föreslagil alltidskall prövas av regeringen, är normalt prövnings-pliktiga även enligtPBL-förslaget och miljöskyddslagen. För kärntekniska anläggningar gällerdessulom bestämmelserna i den kärntekniska lagstiftningen, för brytning avuran m. m. bestämmelserna i minerallagen och för fossileldade anläggningarbestämmelserna i fastbränslelagen. Prop.1985/86: 3 de m. m. av plattformar som är avsedda att användas vid utvinning avolja eller gas inom havsområden kan i vissa fall tillstånd enligt vattenlagenbehövas. Enreglerad samordning av prövningen enligt NRL med den prövning som skall skeenligl speciallagar behövs endast i fråga om de anläggningar och verksamhetersom obligatoriskt skall prövas av regeringen. Mot denna bakgrund bör ensamordning med NRL övervägas endasi belräffande prövningen enligt PBL,miljöskyddslagen, lagen om kärnteknisk verksamhet, minerallagstiftningen,fastbränslelagen och vattenlagen. Somjag inledningsvis nämnde beslutade regeringen den 13 om remiss tilllagrådel av förslag till följdlagsliftning till PBL och NRL. förslag till samordning av regeringsprövningen enligl NRL med prövningenenligt miljöskyddslagen och vattenlagen. När jag nu redovisar mina övervägandeni samordningsfrågan tar jag emellertid för sammanhangets skull även uppprövningen enligt dessa båda lagar. Fören anläggning som skall prövas enligt 4 kap. NRL måste normalt detaljplanupprättas. Som jag föreslog bör tillstånd enligt NRL som regel få lämnasendast efler tillstyrkan. Delta krav på tillstyrkan fåranses innebära tillräckliga garantier för alt planläggning skall komma tillstånd i den omfattning som behövs eller att befintliga planer anpassas tilltillståndsbeslutet. I de undantagsfall dä det kan komma i fråga att regeringengår emot kommunens avstyrkan i tillständsärendet lorde man kunna utgå från attdel berörda området är av riksintresse och atl umrådet därför enligt detidigare föreslagna reglerna (avsnitt 3.8) skall skyddas mol åigärder som kanhindra eller påtagligt försvåra tillkomsten eller utnyttjandet av anläggningen.Det får förutsättas alt länsslyrelsen i en sådan situation med stöd avbestämmelserna i 12 kap. PBL bevakar det statliga intresset av atl anläggningenkan komma till stånd på den aktuella platsen. Regeringen kan i dessa fall ävengenom ett planföreläggande tvinga kommunen all anta, ändra eller upphäva endetaljplan eller områdesbestämmelser så atl anläggningens tillkomst intehindras eller försvåras (12 kap. 6 § PBL), Någrasärskilda regler om en samordning mellan NRL och PBL torde mot den angivnabakgrunden inte behövas. Min uppfattning i denna fräga stämmer överens medpromemorieförslaget. Omregeringen enligt 136a§ byggnadslagen har prövat frågan om tillkoms ten och lokaliseringen av en viss verksamhei med hänsyn till hushållningen med landets samlade mark- och vattentillgångar, är beslulet bindande vid prövning enligt miljöskyddslagen (2§ andra siycket miljöskyddslagen). Enligt 6 § första stycket sistnämnda lag får miljöfariig verksamhet, som kan befaras medföra olägenhet av väsenllig betydelse, utövas endast om sär- 140 skilda skäl föreligger. Om olägenheterna av denmiljöfarliga verksamheten ärav den art eller omfattning att ett stort anlal människor fär sina levnads-Prop. 1985/86; 3 förhållanden väsenligt försämrade eller atl betydande förlustfrån naiurvårdssynpunkt uppkommer eller alt liknande allmänna intressen skadasavsevärl. är verksamheten förbjuden. Endast regeringen kan då under vissa iparagrafen angivna förutsätlningar lämna tillsländ till verksamheten.Bestämmelserna i 6§ första och andra styckena gäller dock inte belräffandeverksamheter som har prövats enligt 136a§ byggnadslagen med hänsyn lillhushållningen med landets samlade mark- och valleniill-gångar (6§ iredjestycket). Skall regeringen pröva en verksamhei med hänsyn till delta hushällningsintresse.fär frågan om tillstånd enligt miljöskyddslagen inte avgöras innanregeringsprövningen har skett (9§ miljöskyddslagen). Vidare gäller att, omregeringen har lämnat tillstånd till en verksamhet efler prövning utifrån detnämnda hushällningsinlressel, igångsältningsmedgivande enligt 21 a §miljöskyddslagen får lämnas utan hinder av att vissa föreskrifter om samråd m.m, inte har iakttagits, nämnda lagrådsremissen har föreslagits att miljöskyddslagen skalländras så att motsvarande samordning kommer att gälla beträffanderegeringsprövningen enligl NRL och prövningen enligt miljöskyddslagen. Någrabestämmelser om en samordning mellan prövningen enligt 136a§ byggnadslagen ochlagen om kärnteknisk verksamhei finns inte i nuvarande lagstiftning. Fråganberördes i samband med tillkomsten av den nya lagstiftningen påkärnenergiomrädel. För att inte föregripa del då pågående översynsarbetet avprövningssystemet enligt 136a§ byggnadslagen såg emellertid föredraganden ingenanledning att då lägga fram elt förslag till en samordning (prop. 1983/84:60 s.65 O- Medden utformning av regeringsprövningen enligt NRL som jag har förordat kommerdenna all avse övergripande frågor, såsom anläggningens lokalisering, art ochomfattning saml frågor om markanvändning och miljö, energi, transporter ochsysselsättning. annat syfte med prövningen är alt på ett tidigt stadium fåklarlagt om en större investering skall kunna påbörjas. Prövningen enligl lagenom kärnteknisk verksamhet är å andra sidan inriktad på de säkerhets- ochstrålskyddsproblem som föreligger vid den avsedda anläggningen och om denföreslagna föriäggningsplalsen med hänsyn till dessa intressen är godtagbar. Skillnaderna i syftetmed regeringsprövningen enligt NRL och prövning en enligt kärnkraflslagsliftningen gör det svårt att uppnå en tidsmässig samordning. Föreliggande säkerhets- och strålskyddsfrägor kan dessutom endast preliminärt bedömas innan beslut fallats om en viss angiven för- läggningsplals. Med hänsyn till vad jag nu har anfört anser jag del inte meningsfullt med en samordning av prövningen enligt NRL och lagen om kärnteknisk verksamhet. Självfallet kommer del vid beredningen inom av dessa ärenden atl hållas fortlöpande kontakter mellan de berörda departementen. Vid mitt slällningstagande i frågan har jag också beaktat att det på kärnkraftsområdet finns endast etl litet antal anläggningar för vilka frågan om tillstånd återstår alt pröva. 1985/86:3 Minerallagstiftningen Rättenatt utnyttja mineraltillgångar regleras i gruvlagen (1974:342, ändrad senast1982: 627) och minerallagen. Regeringenbeslutade alt en parlamentarisk kommitté skall se överminerallagstiftningen (Dir 1983:41), Enligtvad som sägs i promemorian bör frågan om en samordning mellanminerallagstiftningen och 4 kap. NRL tas upp av minerallagskommiltén. Därförhar i promemorian inte lagts fram någol förslag lill en sådan samordning. Isitt yttrande över promemorian om NRL framhåller minerallagskommiltén att delär osannolikt att ett betänkande kan avges i sådan lid alt en ny lagsliftninginom mineralområdet kan träda i kraft med NRL. Kommittén framhållervidare att det är angelägel att inte det forlsatla arbetet med NRL föregriperkommitténs fortsatta överväganden. Motbakgrund av vad som anförts är jag inte beredd att nu lämna något förslagtill lösning av samordningen mellan minerallagstiftningen och NRL. Enligt3a § fastbränslelagen krävs tillstånd av regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer för att uppföra, installera eller ändra eneldningsanläggning så att den får ett utförande för huvudsaklig eldning medkol, om anläggningen avses få en tillförd effekt överstigande 500 kW. Tillståndkrävs också för att elda i en anläggning med annat utförande än som nyssnämnts, om anläggningens tillförda effekt överstiger 500 kW. Tillståndenligt fastbränslelagen behövs inte om tillstånd till anläggningen harmeddelats enligt 136a§ byggnadslagen. Bestämmelsen härom bör ändras sä att deni fortsättningen avser tillstånd enligt 4 kap. NRL. Jag avser att återkommatill regeringen om detla när jag lägger fram förslag lill proposition iföljdlagstiftningsfrågorna. vattenlagen finns bestämmelser om allmänna förutsältningar förvattenföretag. Enligl1 § nämnda kapitel får elt vallenföretag inte komma till stånd, om det medhänsyn lill valet av plals eller på något annat sätl möter hinder från allmännaplaneringssynpunkter. Byggnads-och anläggningsarbeten som utgör vattenförelag eller utförs för elt sådantförelag får inte heller slrida mot fastställd generalplan, stadsplan ellerbyggnadsplan. Vattenförelag skall dessutom ulföras så alt syftet med särskildabestämmelser i övrigt som gäller för bebyggande eller annan användning av ettmark- och vattenområde inte motverkas (3 kap. 2§). I3 kap. 4 § föreskrivs att etl valtenförelag får komma till stånd endast omfördelarna från allmän och enskild synpunkt av förelaget överväger kostnadernasamt skadorna och olägenheterna av del. Tankenmed den gällande regleringen i vattenlagen är bl, a. att möjliggöra enhelhetsbedömning av de för- och nackdelar som är förenade med ett valtenförelagoch att undvika en dubbelprövning av förelaget. I sistnämnda syfteföreskrivs i 3 kap. 6§ 1 att bestämmelserna i 1, 2 och 4§§ inte gällervaltenförelag som vid prövning av en viss verksamhet enligt 136a§ byggnadslagenhar angetts som villkor för verksamheten. Genom denna undanlagsregel förhindrasdubbelarbete hos olika tillständsmyn-digheter liksom risken för att sådanamyndigheter kommer till olika resultat vid tillållighetsprövningen (prop.1981/82: 130 s. 103). nämnda lagrådsremissen med förslag till följdlagsliftning till PBL ochNRL har föreslagits att 3 kap. 6§ I skall ändras så att den blir tillämplig påvaltenförelag som vid en prövning enligt NRL har angetts som elt villkor fördet lillslåndsgivna företagel. Bestämmelseni 3 kap. 6§ vattenlagen hindrar inte att prövningen enligt vattenlagen skerföre 136a§-prövningen. Del är dock i de flesta fall lämpligt att denvallenrättsliga prövningen anstår lill dess prövningen enligt 136a§ har skeU(prop. 1981/82: 130 s. 418). På motsvarande sätl kan det vara lämpligt altfrågan om tillstånd enligt vattenlagen inte avgörs innan prövningen enligl NRLhar skett. Enligl promemorieförslaget torde dock någon uttrycklig föreskrifthärom inte erfordras. Jag har samma uppfattning. Närregeringen prövar ett företags tillåtlighet enligl NRL följer det av 7 kap. 2§regeringsformen atl behövliga upplysningar och yttranden skall inhämtas frånberörda myndigheter m. fl. Någon närmare reglering härom utöver den som finns iregeringsformen behövs enligt min mening inte. 6.7 Tillsyn och ansvar Mittförslag: har tillsyn över efterlevnaden av vad som föreskrivs ioch beslulas med stöd av 4 kap. NRL. Straffbestämmelserna skärps jämfört mednuvarande regler. Promemorieförslaget:Överensstämmer i huvudsak med mitl förslag (se promemorians. Remissinstanserna:Förslaget om som tillsynsmyndighet godtas i allmänhet. Denföreslagna straffskärpningen godtas av remissinstanserna, bl. a. hovrätten förNedre . Skälenför mitt förslag: Enligt I § byggnadsstadgan(1959:612, stadgan omtryckt 1981: 873, ändrad senasl 1982:1122) åligger det att bl. a. övervaka efter levnaden av byggnadslagen, byggnadsstadgan och övriga föreskrifter an gående byggandet. skall enligt 2§ lagen (1976:666) om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m. m. som ett led i inseen det över byggnadsverksamheten la upp frågan om påföljd eller ingripande 143 så snarl det finns anledning anta att en överträdelse har skett. Nägonmotsvarighet till nuvarande bestämmelser om tillsyn beträffande sådanaverksamheter som prövas enligt 136a§ byggnadslagen finns inte i PBL-förslaget. Ieft cirkulär fill statsmyndigheterna (SFS 1983:684) har regeringen erinrat omatt det åligger myndigheterna alt till regeringen anmäla behovet avförbehållsbeslut enligl 136a § byggnadslagen. Någon uUrycklig skyldighet förstatsmyndigheterna atl kontrollera all prövning enligt paragrafen kommer tillstånd i sådana fall där detla krävs finns däremol inte. Erfarenheternahar visat atl det har varit svårt för byggnadsnämnderna alt bedriva en effektivtillsyn och kontroll i fråga om de verksamheter som berörs av beslämmelserna i136a§ byggnadslagen. Att nämndens tillsynsskyldighet omfattar äveneflerievnaden av beslämmelserna i 136a§ hänger samman med att dessabeslämmelser tagils in i byggnadslagen. Om nu bestämmelserna omregeringsprövning tas in i NRL, upphör detta samband medbyggnadslagstiftningen. Det finns dä inte längre något skäl alt behållaordningen med som tillsynsmyndighet. De anläggningar som skallomfattas av reglerna om regeringsprövning i NRL skall som regel prövas ävenenligt miljöskyddslagen. Tillsynen av miljöfarlig verksamhei utövas avnaturvårdsverket, och 1 vissa fall av miljö- och hälsoskyddsnämndeni den berörda kommunen. Det direkta tillsynsansvaret över sådana verksamhetersom kräver tillstånd av åvilar som regellänsstyrelsen. I slor utsträckning har alltså redan nulillsynsuppgifter beträffande flertalet av de anläggningar som enligt minaförslag i del föregående skall prövas enligt 4 kap. NRL. Det är därför lämpligtalt får ansvaret även för tillsyn över efterlevnaden av vad somföreskrivs i eller beslutas med stöd av 4 kap. NRL. Det ankommer därvid pålänsstyrelsen atl samräda med och inhämta biträde av de myndigheter sombesitter särskild sakkunskap och kompetens inom olika sakområden. Bestämmelser om ansvar,handräckning m.m. med avseende på 136a§ byggnadslagen finns ilagen om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m. m. Jagföreslår nu att motsvarande bestämmelser med vissaändringar som bl. a. innebär en höjning av slraffmaximum - tas in i Frågan om straffskärpningliksom bestämmelserna om ansvar, handräckning m. m. kommerjag alt behandlanärmare i specialmoliveringen. Mittförslag: NRL skall tillämpas vid planläggning och prövning av lov enligt PBLsamt i mål och ärenden enligt vattenlagen, miljöskyddslagen, naturvårdslagen,lagen om vissa torvfyndigheter, väglagen, ellagen och lagen om vissarörledningar. Proinemorieförslaget:Överensstämmer med mitt förslag (se promemo- Prop. 1985/86; 3 rians.151-155). Remissinstanserna:De förslag till anknytning mellan NRL och andra lagar som lagts fram idepartementspromemorian här i allmänhet godtagits av remissinstanserna.Åtskilliga remissinslanser, främst länsstyrelser och kommuner, har dockframhållit atl även lagen om skötsel av jordbruksmark och skogsvårdslagen böranknytas till NRL. Planverkei har satt i fråga om inte sektormyndighelernastillsyn enligl skötsellagarna bör kopplas till NRL mot bakgrund av att deutgångspunkter beträffande längsikfiga miljöhänsyn som föreslås ligga tillgrund för NRL bör gälla också för åtgärder som vidlas inom jord- ochskogsbruket. Några remissinslanser har uttryckligen förklarat sig dela denuppfattning som framförs i promemorian om att skötsellagarna inte nu böranknytas lill NRL. Ett par remissinstanser har ansett att även sådana lagar somexpropriationslagen (1972:719), fastigheisbildningslagen (1970:988),anläggningslagen (1973: 1149) och ledningsrättslagen (1973: 1144) bör anknytastill NRL. Skälenför mitt förslag: De hushållningsregler som jag har föreslagil ärinriktade på atl ge vägledning för att avgöra frågor om mark- ochvattenanvändningen. De kan betecknas som planeringsriktlinjer för alla sombedriver eller avser att bedriva tillståndsplikliga verksamheter som tar ianspråk mark- och vattenområden som kan användas för olika ändamål.Ianspråklagandet kan antingen vara direkt på det sättet all någon vill förändraden pågående användningen av ell område eller indirekt genom att någon villbedriva en verksamhet på ett vissl område på ell sådant sätt att det påverkarintilliggande mark- eller vattenområden. Avsiktenär atl NRL skall tillämpas i mål och ärenden enligt de förtättningar där dettaföreskrivs. Mot bakgrund av vad jag anförde blir det aktuellt att la in enföreskrift om tillämpning av NRL i sådana författningar som innehåller krav påtillstånd för nyetablering av verksamheter eller för utvidgning ellerförändring av pågående verksamheler på sådant sätt att det påverkar mark- ochvallenområden där verksamheten bedrivs eller intilliggande områden. För atl prövning enligt enviss lag skall anknytas till NRL bör vidare krävas all tillståndsprövningen skall vara sådan att det finns behov av att göra en bred prövning av den ifrågavarande verksamhetens ställning i förhällande till andra mark- och valtenanvändningsinlressen. Om hushåll ningsreglerna i NRL enbari har funktionen alt skydda en verksamhet som regleras i en särskild lag finns det, som också påpekas i departementspro memorian, ingen anledning atl anknyta en sådan lag till NRL. Så är t. ex. fallet när fängstkvoter för fiskenäringen fastställs för att skapa garantierför en uthållig produklion. När det gäller skötsellagar som skogsvärdslagen och lagen om skötsel av jordbruksmark, är dessa i allt väsentligt inriktade på att skogsbruk och jordbruk skall bedrivas pä elt sådani sätt att markens produktionsförmåga tas till vara. Om man ser endast lill skötsellagarnas regler som medel alt ästadkomma rationella näringar i ett långsikligl per spektiv, finns ingen anledning alt anknyta lagarna till naturresurslagen. I den mån de innehåller krav på tillstånd för vissa driftsformer och till ståndskravet har uppställts för alt hänsyn skall tas. också till andra verk- 145 10 1985/86. Prop.1985/86; 3 samheter som konkurrerar om markanvändningen, blirsituationen däremol annorlunda. Somjag redovisade har från främst länsstyrelser och kommuner gjorts gällandeatl skogs- och jordbrukels skötsellagar bör anknytas till NRL. Flera instanserpekar på att sättet all bedriva de areella näringarna i vissa områden är avavgörande betydelse för att del skall vara möjligt att på sikl behälla natur-och kulturvärdena samt landskapets speciella karaktär och allraktivitet förfriluftsliv och turism. Skogsvårdslageninnehåller förutom skötselföreskrifler också regler om all hänsyn skall tastill naturvården och andra allmänna iniressen vid skötseln av skogsmark (l§).Särskilda tillståndsregler finns också till skydd för svårföryngrad skog ochskyddsskog (18 och 19§§). Del är i första hand naturvärds- ochfriluftslivsintressen som berörs av sället atl sköta skog. I de norra delarnaav landet berörs också rennäringsinlressena. Skogsvårdslagen behandlar främstavverkning och plantering av skog. Tillståndsplikt till vissa former av avverkningkan visserligen införas genom föreskrifter med stöd av skogsvårdslagen, men istort sett ankommer del på varje skogsägare all själv följa de regler som finnsi lagen och de föreskrifter som utfärdals med stöd av den. Tillsynen utövas avskogsstyrelsen och skogsvårdsslyrelserna, som på olika sätt kan ingripa motskogsägare som bryter mot gällande regler. Skogsstyrelsenhar förklarat sig dela del synsätt som framförs i departementspromemorian ochsom innebär att skogsvärdslagen inte anknyts till NRL. Bland sina skäl härförhar styrelsen särskilt pekat på den skyldighet som styrelsen har att genom rådoch anvisningar söka uppnå den enskildes frivilliga medverkan till alt deåtgärder utförs som krävs enligt skogsvårdslagen. Man framhåller också att skogsvårdsorganisationensedan den nya skogspolitiken trädde 1980 har utvecklat systematiskaoch för hela landet enhetliga arbetsrutiner som främst bygger på avverkningsanmälningaroch inventeringsdata från den översiktliga skogsinventeringen. Enligtskogsstyrelsen visar vunna erfarenheler atl frivillig medverkan uppnås i storutsträckning, varför föreläggande eller förbud endast sällan behövertillgripas. Förnärvarande finns ett generellt krav på tillstånd enligt skogsvårdsla gen endast för slutavverkning i svårföryngrad skog och skyddsskog. har belyst de effekter som skulle uppstå om ytteriigare åtgärder skulle lillståndsprövas enligt skogsvårdslagen för alt möjliggöra tillämpning av NRL på etl bredare fält av skogsbruksåtgärder inom hela landel. Del som i första hand skulle kunna vara av iniresse är all införa lillståndsplikt till all slutavverkning, med andra ord att ersätta skyldigheten atl anmäla planerad slulavverkning med en skyldighet all inhämta till stånd. Enligt skulle en sådan ändring innebära att åriigen omkring 30-40000 ärenden skulle bli föremål för tillståndsprövning. Sly relsen uppger atl skogsvårdsslyrelserna f. n. endast behöver ingripa for mellt i omkring I 000 fall av avverkningsanmälningarna på grund av att de avviker från avverknings- eller naturvårdsbestämmelser i skogsvårdsla gen.