prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — Det gäller frågorna omprinciperna för kompensation till fasiigheisägare m.fl. (avsnitt 18),inlösenskyldighel enligt övergångsbestämmelserna vid ändring eller upphävandeav äldre planer (avsnitt 19), besvärsreglernas förenlighet med den europeiskakonventionen om de mänskliga rättigheterna (avsnitt 17) saml byggherrens ochbyggnadsnämndens ansvar för att byggnader och annat utförs i enlighet medgällande bestämmelser (avsnitt 14), Redan nu vill jag förulskicka att jag beträffandekompensations- och inlösenprinciperna avser att göra sådana ändringar avförslaget som tillgodoser lagrådets synpunkter. Även i fråga om ansvarsfördelningenmellan byggherren och gör jag belydande 1985/86:1 56 justeringar på grund av vad lagrådet har yttrat. När detgäller besvärsreg- Inledning lernas utformning i det nu berörda avseendethar lagrådet inget ändringsyrkande, men jag kommer ändå att kommenteralagrådets resonemang i den delen. Lagrådet framför vidare pä åtskilligapunkter mer delaljbelonad krilik mol vad som har föreslagils i remissen ochföreslår andra lösningar eller en annan lagteknisk utformning. Redan nu villjag anmäla all jag med några undanlag finner lagrådets förslag i dessa delarvälgrundade. Jag kan därför i alll väsentligt biträda ändringsförslagen. Dettamedför emellertid inte att några avgörande förändringar görs i del remitteradelagförslaget, 1 sak kommer det förslag som jag nu lägger fram att nära anslutatill det remitie-rade. Jag kommer därtör att i min allmänna motivering till PBLi alll väsentligt vidhålla vad jag anförde i samband med lagrädsremissen. Lagrådetssynpunkter tar jag upp i anslutning till min behandling av de olika sakfrågornaoch de enskilda paragraferna i lagförslaget. Jag vill i delta sammanhang ocksånämna att jag - utöver de justeringar som föranleds av lagrådets påpekanden -kommer att föreslå vissa andra förändringar som föranleds av att jag har funnitskäl all göra nya överväganden i vissa frågor, bl, a, på grund av deerfarenheler som har vunnits vid den försöksverksamhet som ett antal kommunerunder tiden för lagrådsbehandlingen har bedrivit i samverkan med slalensplanverk. Innan jag redovisar hur PBL enligtmin mening bör utformas, vill jag ange några av de allmänna utgångspunkternaför förslaget. Prop.1985/86: 1 57 I Grundläggande frågor / Grundläggande Den fysiska miljön utgör ramen förmänskligt liv och mänsklig verksain-het, I ett samhälle som präglas av endemokratisk grundsyn och av solidaritet människor emellan mäsle bådesainhällets organ och de enskilda människorna ha ett ansvar för all den fysiskamiljön utformas, vårdas och används så att goda sociala levnadsvillkor kanuppnäs för människorna i dagens samhälle och för kommande generationer. I deilaligger också elt krav pä att förutsättningar skapas för jämlikhet och förjämslälldhel mellan män och kvinnor. För att dessa mål skall nås behövs enfysisk planering som bör bedrivas under ledning av organ som väljs i demokratiskordning. De avvägningar som därvid måste göras mellan motstridiga intressen börske med beaktande av de grundläggande strävandena efter solidaritet ochjämlikhet. En självklar utgångspunkt är därvid alt gemensamma och långsiktigaintressen bör väga tyngre än privata och kortsiktiga. Fysisk planering - dvs. denplanering som avser användningen av mark och vatten - ingår bland de medel somsamhället bör råda över för all en lämplig samhällsutveckling skallåstadkommas. Planer på säväl översiktlig som delaljerad nivå bör därförredovisa en handlingsinriklning som är ägnad alt skapa goda betingelser förfungerande sociala miljöer. Planeringen enligt PBL skall alliså fogas in i detmönster av rättsregler och ekonomiska styrmedel som den samlade samhällsplaneringenhar all tillgå. Den fysiska planeringen skall ocksåsältas i relation till samhällsplaneringen i vidare mening. Det innebär att defysiska planerna skall utformas mot bakgrund av de sektorövergripandebedömningar som görs av kommunen och som vanligen redovisas bl. a. iverksamhetsplan och olika typer av planeringsprogram. De fysiska planernaupprättas med beaktande av markanspråk och önskemål om miljöutformning somkommer fram genom olika sekioriella utredningar. Sådana anspråk konkurrerar iblandmed varandra. Beslut om fysiska planer innefattar i sådana fall enkonfliktlösning. Delta ställer krav på all underlaget för planbeslui ärallsidigt och noggrant belysl genom samråd med olika parter bäde inom och ulornkommunen. Den planeringsprocess som jag nuhar lalai om leder fram till att planer antas. Det är denna procedur som brukarbenämnas planläggning och som mäsle beskrivas och regleras i PBL, En av syftena med planläggningen äratt främja utvecklingen av ett samhälle som kan tillgodose olika behov förmänniskorna i dagens samhälle och för kommande generationer. Deila kan skeenbart om grundläggande sociala slrävanden beakias och om hänsyn las tillbehovet alt hushälla med naturresurser och energi samt att långsiktigt bevaravärdefulla natur-och kulturvärden. För deila krävs an man - mol bakgrund av vadsom Prop.1985/86:1 58 läggs fast av i lag - i planer på olika nivåeranger villkoren för / Grundläggande förändring av miljön och kraven päskydd och vård av det som bör .fi'ågor bevaras. Bebyggelsefrågorna måste sältas ini elt vidare sammanhang, så att del blir möjligt alt bedöma och beakta olikaeffekter av byggandet, t, ex, beträffande vägar, va-ledningar, skolor ocharbetstillfällen. För all överväganden av delta slag skall kunna göras på ettmeningsfullt sätt krävs det normalt alt marken planläggs. Genom planläggning avbebyggelsen skapas förutsättningar för all marken utnyttjas pä ett rationelltsäll för olika ändamål och för all all de allmänna intressena tillgodoses påelt tillfredsställande sätt. Inte minst gäller detta förbostadsbyggandet. Målet för bostadsförsörjningen är alt hela befolkningenskall beredas sunda, rymliga, välplanerade och ändamålsenligt utrustadebostäder av god kvalitet till skäliga kostnader. Trivseln i ett bostadsområdeberor stor del på närmiljön och den service som finns. Välordnade samhällenkan inte åstadkommas utan att bebyggelsen föregås av ingående överväganden. En ändamålsenlig markanvändning ochen lämplig utformning av bebyggelsemiljöer och byggnader kan emellertid integaranteras enbart genom lagstiftning. Kunskaper, samverkan mellan olikaintresserade parter och politisk vilja är av största betydelse. Vissagrundfrågor måste likväl lösas lagstiftningsvägen. Vid utformandet av en ny lag börbeaktas att flera av de principer, på vilka den nuvarande lagstiftningen vilar,alltjämt är aktuella. Enligt min mening bör tankarna bakom gällande ordning istor utsträckning tas till vara och föras över till PBL, låt vara i omarbetad form.Jag anser det därför lämpligt att kort redogöia för huvuddragen i gällandebyggnadslagstiftning och hur den har växt fram (avsnitt 2), Därefter kommerjag att peka på de inslag i dagens system där det finns behov av reformer (avsnitt3), Jag kommer därvid all i korthet även ange hur milt förslag tillgodoserdessa reformbehov. I den delen kan min redogörelse ses som en sammanfattning avhela förslaget. Efter ett resonemang om plansystemels förenlighet medregeringsformens normbegrepp (avsnitt 4) lar jag upp vissa lagtekniska frågoroch frågan om PBL:s räckvidd (avsnitt 5), 2 Tillkomsten av och huvuddrag i gällandebyggnadslagstiftning Dagens byggnadslagstiftning harväxl fram genom ell långvarigl reformarbete i mänga etapper. Under delta harsuccessivt utvecklats de allmänna grundsatser, som bär upp nu gällandebesläminelser om fysisk planläggning och byggande. Den lagsliftning på plan-och byggområdet som tillkom har därvid haft särskild betydelse. Dettorde vara en allmän uppfattning all de bärande principerna bakom denna reformvar för sin lid myckel framsynia och alt de i stora delar alltjämt är hållbara,karakteristiskt drag var föreningen av utvecklade och beprövademetoder för bebyggelsereglering med nya tankegångar- som inspirerats bl, a.från anglosachsiskl håll - om en av sociala välfärdsideal styrd planläggningsom ell viktigt medel all skapa goda levnadsförhållanden och god miljö.Byggnadslagen och byggnadsstadgan av är 1947 kan därigenom sägas ha bidragittill att lägga en grund för efterkrigstidens svenska mark-och bostadspolitik. Dessa förtättningar har emellertid undergått omfattandeändringar efter 1947, Bl, a, överfördes författningssloffet vad gällerförfarandet vid planläggning och regleringen av byggandet till en nybyggnadsstadga, som i sin tur har reviderats vid många tillfällen.Bestämmelserna om påföljder mm. vid olovligt byggande bröts ut urbyggnadslagen och byggnadsstadgan till en frislående lag. Byggnadslagen harockså i andra hänseenden omarbetats i väsentliga hänseenden genom olika delreformer.Frågan om det är möjligt alt fortsätta på delreformernas väg eller om en reformnu bör resultera i en helt ny lag för hela plan- och byggområdet kommer jag attdiskutera i del följande (avsnilt 3.7), Eftersom många av de principer på vilkadagens byggnadslagsliftning vilar, alltjämt är aktuella, finner jag detemellertid motiverat all redogöra för vissa huvudtankar i deförfattningar som föregick lagstiftning, vad man avsåg att uppnå medden och vissa större ändringar av principiell betydelse, som har vidtagitssedan dess. 2 Tillkomsten av och huvuddrag i gällande byggnadslagstiftning 2.1 Etapper i rättsutvecklingenföre Den första förtällningen på plan-och byggområdet med riksgillighet var byggnadsstadga, som avlöste ellsyslem av lokala byggnadsordningar. I stadgan slogs fast ettallmänt plankrav. För varje stad skulle finnas en plan för stadens ordnande ochbebyggande. Det skulle vara förbjudet alt bygga i strid mot planen. Byggandetskulle underlättas genom att byggbara tomter bildades, Utföriiga föreskriftergavs om hur byggnader skulle vara utformade och beskaffade. Stadgan ledde omlältande sladsplaneläggning. Den fick också stor pedagogisk betydelse förall höja kvaliteten i byggandet inom planlagda områden. Stadgans rättsliga effekterbegränsades dock av dess karaktär av administrativ förordning. Först genom1907 års lag om stadsplan och tomiindel-ning fick stadsbyggandet etlcivilrätlsligi underlag. Staden gjordes uttryckligen till huvudman föranläggandet och underhållei av galor och andra allmänna platser och fick rättsamt med viss begränsning även skyldighet all lösa mark för ändamålet, medmöjlighet att fä markersättning av tomtägarna. Regleringssystemet var inriktatpå bebyggelse i stad. medan landsbygdens förhållanden i stort sett lämnadesutanför. En anpassning av 1874 årsbyggnadsstadga till stadsplanelagen kom all dröja till 1931, då en efter tidensnya krav utformad byggnadsstadga antogs som komplement en ny och kraftigtutbyggd sladsplanelag av . Tyngdpunkten i regleringen låg alltjämt påden stadsmässiga bebyggelsen, för vilken gavs utförliga bestämmelser om hänsyntill olika standardkrav. Också den glesare bebyggelsen fick emellertidregleringsinstrumeni genom en ny planform, byggnadsplanen, ochutomplansbestämmelser. Stadsplanelagen introducerade vidare en särskildplanform för översiktlig planläggning, stomplanen, som ett medel att förberedaframtida planläggning med möjlighet till marklösen för kommande trafiklederetc, och med byggnadsförbud som kontrollinstrument. Trots att stadsplanelagoch byggnadsstadga betecknade bely-delsefulla framsteg, som möjliggjorde enlångt mer effektiv styrning än Udigare författningar på området, visade de sigsnart oUllräckliga för att bemästra de nya krav som utvecklingen undermellankrigstiden ställde när det gällde att åstadkomma välordnadebebyggelseförhällanden och en god samhällsmiljö. Eftersom exploateringen avmark för tätbebyggelse var i princip fri, kunde samhällsbildningar inte hindrasatl uppkomma pä platser som saknade förutsättningar för ändamålet. Genom enolämplig föriägg-ning och spridning kunde bebyggelsen förorsaka det allmännaonödigt stora kostnader för service av olika slag. Eftersom kommunerna inteheller kunde påverka den tidsföljd i vilken olika exploateringsområden logs ianspråk, uppstod en gles och otrivsam bebyggelse och ofullständigtutbyggda samhällsbildningar. Stomplanen visade sig inte motsvaraförväntningarna, eftersom fasisiällandel av en sådan plan kunde medföraomfatlande skyldighet för kommunerna atl lösa mark utan möjlighet att välja lämpliglidpunkt för det. För byggnadsplaner saknades i 1931års lag bestämmelser som gav rätt till ersättning för intrång, vilket oftaföranledde mindre lämpliga planlösningar för att man skulle undvikaolägenheter för markägare. Om en landskommun önskade införa stadsplan underkommunalt huvudmannaskap, kunde detta endast ske genom municipalbildning.vilket innebar ölägenheter i form av dubbelbeskattning av samhällets innevånareoch en kostsam överorganisation. 2 Tillkomsten av och huvuddrag i gällande byggnadslagsliftning Prop.1985/86:1 61 -I -. .n.-, ° u j i .T. 2.2 1947ars bygsnadslagstiitnmg , , ,, Lagstiftningen frän visade sig vid tillämpningenvara behäftad gällande hygg- även med andra brister. Stadsplanelagen ochbyggnadsstadgan från detta år ersattes därför efter en omfattande utredning av1947 års ännu gällande byggnadslag och byggnadsstadga. Den nyalagstiftningen innebar väsentliga förändringar främst i förhällandet mellansamhällets organ och de enskilda markägarna. gällande lagsliftninghade lillerkänt envar markägare en i princip fri räll atl exploatera sin marklör bebyggelse, dock med sädana inskränkningar som det allmänna, medrespekterande av den enskildes rätt till mark, föreskrivit i lag somoundgängligen erforderliga frän allmän synpunkt. Stadsplanelagen hadevisserligen gen samhällei möjlighel atl reglera tätbebyggelse som förväntadesuppkomma inom visst område men hade inte kunnat anvisa medel att bestämma varoch när sådan bebyggelse borde få äga rum. Den ändring som vidlogs 1947 i denenskildes räll atl bebygga sin mark innebar att det slogs fast i lag att endastsådan mark som vid planläggning prövats lämplig för tätbebyggelse fick användasför detta ändamål. Sådan bebyggelse definierades som en samlad bebyggelse somnödvändiggör särskilda anordningar för tillgodoseende av gemensamma behov.Annan bebyggelse betecknades som glesbebyggelse och lämnades i princip fri. Frågan om ett visst områdeöverhuvud skulle fä las i anspråk för tätbebyggelse borde enligt den nyalagstiftningen i första hand prövas i samband med översiktlig planläggning. Förändamålet infördes två nya planformer, regionplan för gemensam planläggning förtvå eller flera kommuner, och generalplan för att ange grunddragen för markensanvändning inom de enskilda kommunerna. Medan regionplan alltid skullefastställas men endast tillades mycket begränsade rättsverkningar, kundekommunerna för sin egen inomkommunala översiktsplanering välja mellan allupprätta och anta en generalplan ulan alt söka la den fastställd och all efteranlagande underslälla den Kungl. Antagengeneralplan medförde inga rättsverkningar ulan skulle endasi tjäna ledningför kommunens efterföljande delaljplanearbete. Fastställd generalplan medfördeförbud alt bygga i strid mot planen och gav under vissa förutsättningarkommunen rätt atl lösa mark. Stadsplan bibehölls fördeialjplaneläggning men bestämmelserna om innehåll och verkningar byggdes iii.Även landskommuner skulle nu fä använda stadsplan utan krav påmtmicipalbildning. Rätlen att lösa mark för att genomföra stadsplaner vidgadesnägot. Byggnadsplanen behöll sin karaktär av medel för attreglera bebyggelsen på landsbygden utan medverkan av kommunen. Genomförandet avbyggnadsplaner underlättades genom att vägförening enligt lagen om enskildavägar anvisades som huvudman med viss rätt till tvångsförvärv av allmän plats.Det var avsett atl byggnadsplanen i princip skulle ersätia den ifastighets- 1985/86:1 62 bildningslagarna införda planformen avstyckningsplan, varssvagheter som 2 Tillkomsten av planinstrumenl blivit uppenbara. Denna planiyp utmönstrades däiför, men"ch huvuddrag i på grund av svårigheten att inom rimlig tid ersätta det myckel stora antalet gällande hygg avstyckningsplaner som tillkommit under de föregåendeårtiondena medgavs dock alt äldre avstyckningsplaner alltjämt skulle gälla. Detillades också i vissa hänseenden verkan som byggnadsplan, trots att detillkommil ulan lämplighetsprövning av markanvändningen. Denna verkan kundedock neutraliseras genom beslut av . Del förutsattes vid lagstiftningenstillkomst alt överstora detaljplaner genom revidering skulle begränsas tilllämplig storlek och atl inaktuella detaljplaner skulle kunna upphävas. Vidareförutsattes att de avstyckningsplaner som ansågs böra behållas omarbetades tillbyggnadsplaner. För alla nya detaljplaner infördes ett aktualitetskrav, dvs,att en plan inte får ges större omfattning än all den kan väntas bli genomfördinom nära förestående lid. Också utomplansbestämmelser behöllsi systemet främst som elt medel all bevaka all glesbebyggelsen uianförplanlagda områden inte utformades på elt olämpligt sätt.Ulomplansbesiämmelserna kunde ges ett skiftande innehåll för alt anpassas tilllokala förhållanden. Med utomplansbestämmelser följde liksom tidigareskyldighet att söka byggnadslov. Lagstiftningen av är 1947 medfördeen belydande inskränkning av markägarnas tidigare befogenheter att använda sinmark för bebyggelse. Av den grundläggande principen för reformen all mark intefick användas för tätbebyggelse utan lämplighetsprövning ansågs följa attersättning inte borde utgå om en markägare hindrades att exploatera sin markför sådan bebyggelse, eftersom han ju saknade befogenhet till detta ulanmyndighets godkännande i plan eller genom dispens. Denna begränsning avtälbebyg-gelseräiien skulle iakitas också vid tillämpning av annanlagstiftning, t, ex, expropriationslagen. Marken skulle värderas med beaktandeav de inskränkningar som följde av byggnadslagen. Undantag gjordes för värdestegringsom inträtt före byggnadslagens ikraftträdande. Även byggnadslag upptogregler som till sitt syfte motsvarade bestämmelserna i 1907 och 1931 årslagarom ivångsförvärv av byggnadsmark men gav kommunen något större befogenhetalt ingripa, bl, a, genom möjligheter till två olika former förzonexpropriaiion. Kommunens möjligheter atl bedrivaen aktiv markpolitik ökade avsevärt är 1949, när regler infördes iexpropriationslagen om rätt alt tvångsvis förvärva mark som behövdes förtätbebyggelse. Denna nya möjlighet kom alt få en betydligt större användning änbyggnadslagens lösenregler, som ansågs vara svära all tillämpa. Dessa reglerändrades därför , närmast med anledning av planerna i påen omfattande omda- Prop.1985/86:1 63 ning av Nedre . De två formerna avzonexpropriaiion samman- 2 Tillkomsten av fördes dä till en, som kunde användas när ett lälbebyggl bthråde befanns ochhuvuddrag i med hänsyn den allmänna samfärdseln och kravel på en ändamålsenlig gailanae hygg bebyggelse vara i behov av en genomgripande ombyggnad, sominte lämpligen kunde genomföras annat än i ett sammanhang. För mindre omfattandeexproprialionsbehov infördes en annan form av tvångsförvärv,toml-expropriation, 2.3.2 reform efter tillkomsten av lagstiftning framkom önske mål om en större översyn, särskill av byggbestämmelserna, som ansågs alltför detaljerade och därmed hindersamma för byggandel. Man påtalade också ölägenheterna av lokala särbestämmelser, som var olägliga för bygg företag med riksomfattande verksamhet. Efter en omfattande utredning ersattes därför byggnadsstadga med en ny , i samband varmed åtskilliga ändringar vidlogs också i byggnadslagen. Reformen innebar inie någonmera genomgripande förändring av de bärande principerna lagstiftningvad gäller förhållandel mellan del allmänna och markägarna eller i fråga omplansystemet. Den väsentligaste betydelsen låg i en förenkling och begränsningav författningssloffet beträffande själva byggandet och en överföring av dentekniska detaljregleringen till särskilda tillämpningsföreskrifter. Byggnadsstadgan från år 1959införde också en långtgående utjämnning av olikheterna i byggföreskriftermellan stad och landsbygd. Beslutande-rätlen överfördes i stor utsträckningtill de lokala byggmyndigheterna. Byggnadsordningar skulle inie längre finnas, I fråga om planväsendel vidlogsgenom reformen vissa förändringar i avsikl all decentralisera beslutsfattandetoch öka kommunernas inflytande. Bestämmelserna om generalplan pä landetomarbetades till större likhet med vad som gällde för städerna. Fastställandetav stadsplaner överfördes i huvudsak till länsstyrelserna med möjlighet för dematl underställa planer av större allmän betydelse Kungl, Maj:ts prövning.Tidigare detaljerade uppräkning av vad en stadsplan skulle innehålla ersattesmed mera allmänna bestämmelser av ramkaraktär, Byggnadsplaneläggningenöverfördes från länsstyrelserna till kommunerna, Ulomplansbesiämmelsernaförenklades avsevärt till sill innehåll och fick formen av standardiseradeföreskrifter som logs in i byggnadsstadgan. Det tillkom dock fortfarandekommunerna atl bestämma om införande av utomplansbestämmelser, 2.3.3 Förberedelser till en nyöversyn av byggnadslagstiftningen De stora förändringarna i samhällsbyggandets villkor, som följde med efterkrigstidens strukturförändringar i näringslivet ochomlokalisering av befolkningen ställde nya krav på byggnadslagstiftningen. Prop.1985/86:1 64 lats för atl i första hand möta behov av styrning ochvägledning inom 2 Tillkomsten av städeroch andra tätorter. framkom i växande omfattning behov av att ochhuvuddrag i lösakonflikter om markens användning uianför tätorterna. Till delta bi- gällande bygg- , , , ,,....,, . r 11 -ro , .. . , nadslagstiftning drog bl,a,torandrmgar i befolkningens vanor j fråga om bosättning och -, , , rekreation och i transportsystemet, särskilt genombilismens starka utveckling. Miljöstörningar som följde med tillkomsten av nyatekniska anläggningar med stor omgivningspåverkan blev vanligare, Elt ökande intresse uppkom förmiljöfrågor och bevarande av naturresurser. Man ställde alltmer krav på attplanfrågor behandlades ur etl vidare perspektiv . Byggnadslagensformer för översiktlig planläggning visade sig därvid vara otillräckliga, ochnya planerings- och utredningsmetoder utvecklades vid sidan om dem somreglerades i lag. Erfarenheterna från flerauppmärksammade markanvändningskonflikter i samband medförläggningen av några storindustrier och andra störande anläggningar väckteintresse för att utveckla nya former för samordnad behandling av sådanalokaliseringsproblem. Även motsättningar i samband med ny bostadsbebyggelse påjordbruksmark och den ökade användningen av kustområden för fritidsbebyggelsebidrog till att skapa efterfrågan på nya planeringsformer. Som en följd häravpåbörjades förarbeten för en fysisk riksplanering. Arbetet utmynnade iförslag till allmänna riktlinjer för användningen av vissa mark- ochvattenområden. Riktlinjerna godkändes av , och fortsatt arbetemed att utbygga dessa riktlinjer har därefter bedrivits i flera etapper undersamverkan mellan staten och kommunerna. Parallellt med arbetet pä en fysiskriksplanering startades förberedelser för en totalrevision avbyggnadslagstiftningen i syfte att anpassa den till de nya tendenserna isamhällsbyggandel. För att få genomslag för de nya avriksdagen antagna riktlinjerna för markanvändning vad gäller den kommunalaplaneringen och byggnadslill-synen vidtogs vissa ändringar ibyggnadslag och byggnadsstadga. Avsikten var atl fä slånd en mera enhetlig ochnågot strängare tillämpning av planläggningskravet. Detta skedde genom atttätbebyggelsebegreppet justerades så, alt del fick en mera framåtsyftandeinnebörd. Vidare utvidgades byggnadslovsplikten till att gälla hela landet, ochi ulomplansbesiämmelserna gjordes ell tillägg som gav byggnadsnämnderna envidare möjlighet att pröva bebyggelsens lämplighet även i sädana fall då deninie behövde föregås av planläggning. Denna reform fullföljdes isamband med beslulet om den fysiska riksplaneringen genom ändringar som avsågatl göra generalplanen ell mera användbart redskap all styramarkanvändningen i känsliga områden.