prop · G903123 · 1985-12-31 00:00:00 — Utredningen har utförligt redovisat sina skäl alt föreslåett bibehållande av exstinktionsprincipen och att denna skall gälla även vid godtrosförvärvav stöldgods m.m. Ur åklagarsynpunkt anserjag inte all det finns något attinvända häremot. Självfallet är det angeläget att möjligheterna till godtrosförvärvav stulet gods försvåras. Ett led i detta skulle kunna vara att i stället för exstinktionsprincipentillämpa vindikationsprincipen, dvs, en oinskränkt rätt för den bestulne attåterfå sin egendom frän godtrosförvärvaren. Jag delar emellertid utredningensuppfattning att det inte torde ha någon egentlig effekt i brottsbekämpningenvilken av dessa principer, som tillämpas. Trots svårigheten i valet av huvudprincip framstår det somuppenbart att exstinktionsprincipen ger de minsta olägenheterna. Utredningenssammanställning över argument för och emot de två huvudprinciperna (s,156-160) ger stöd för denna uppfattning och därtill kommer att synsättet så atlsäga ligger i tiden och är accepterat i flertalet av våra närmaste grannländer. Del har diskuterats huruvida man skall göra undanlag från exstinktionsprincipeni det fall omstridd egendom ej varit anförtrodd (stöldfallet). En sådan lösningär olämplig efiersom den på ett negativt sätt skulle splittra huvudregeln.Förvärvarens rätt bör ej göras beroende av i efterhand gjorda - och iblandkanske subtila - juridiska bedömningar. Övervägande skäl talar för altutgångspunkten skall vara lika oavsett hur rätte ägarens besittning upphört.Bevisbördans placering är tillfyllest för att undvika menliga resultat. Det är här fråga om en civilrätlslig reglering. framhåller torde effekterna ur brottsförebyggande synpunkt blismå. Risken för att ådömas sti"aff måste för en förvärvare ha betydligtstörre inverkan än risken för att behöva återlämna godset. Ur åklagarsynpunkt ärsåledes förslaget av mindre betydelse, Finner all utredningen presenterat en övertygandeargumentation lill förmån för den rådande exstinktionsprincipen, modifieradmed en omvänd bevisbörderegel för godtrosförvärv. Tillstyrker förslaget, se nedan under avsnitt 3. Valet av exstinktionsprincipen tillstyrks. Härvid hänvisastill tidigare lämnade synpunkter från RSV som är redovisade i betänkandet (s.145 O- Lagförslaget som även kan komma att beröra exekutivaförsäljningar måste dock anpassas till denna speciella försäljningsform. Det ärnämligen inte rimligt all i alla situationer upprätthålla lika strikta reglervid exekutiv verksamhei som förslaget innebär. Finner utredningens slutsatser vad gäller principen om exstinktionväl underbyggda och tillstyrker förslaget. delar också uppfattningen, atl exstinktionav ägarens rätt lill förmån för godtrosförvärvaren bör bibehållas somhuvudprincip vid alla typer av överlåtelser, dvs, även dä ägaren föriorategendomen genom stöld och vissa andra brott. Bland de av utredningensorgfälligt redovisade skälen för och emot denna lösning fästerfakultetsnämnden särskilt avseende vid dels att en vindikationsprincip istöldfallen sannolikt skulle ha en ganska obetydlig effekt för motverkande avbrott (och möjligen ökar risken för förstöring av konstnärligt värdefullegendom, särskilt av ädla metaller), dels att ägaren i de allra flesta fallhar, eller har möjlighet att skaffa, försäkring mot förlusl av lösöre, Förbundet delar utredningens uppfattning att övervägandeskäl talar för att reglerna liksom skall grunda sig på exstinktionsprincipen.Såsom utredningen framhåller måste dock reglerna utformas under hänsynslagandetill den ursprunglige ägarens intressen så att denne inte i oskälig utsträckningdrabbas av exstinktionsprincipens följder. Erforderiiga modifikationer iprincipen kan åstadkommas på olika sätt. Se vidare avsnitt 3 och avsnitt 4.1. länspolischefertillsammans med Föreningen Prop. 1985/86: 123 Utredningen,som ingående diskuterat för- och nackdelarna med olika modeller har stannat förexstinktion som huvudprincip med en uppmjukning i form av införandet av omvändbevisbörda, sä atl den som åberopar godtrosförvärv åläggs bevisa sin goda trovid förvärvet. Från strikt åklagarsynpunkt väger argumentet att avsättningenav stöldgods skulle försvåras med en oinskränkt vindikation tungt. Del kanockså ibland framstå som stötande att den ursprunglige ägaren skall behöva"köpa tillbaka sin egen egendom". Föreningen delar emellertidutredningens uppfattning alt civilrätten i princip måste anses överordnadkriminalpolitiska aspekter. De civilrätlsliga reglerna bör m, a,o, inte styrasav kriminalpolitiska hänsyn. Det tyngsta argumentet för exstinktion somhuvudprincip utgör, enligt föreningens mening, den omständigheten att exstinktionsprincipenhar en lång tradition i och att den internationella utvecklingenentydigt talar för ett bibehållande härav. Det är också viktigt - somutredningen betonat - alt den allmänna omsättningen inte blir styrd av regler,som skulle försvåra den lojala verksamheten. Trots den stigande brottsligheten ärdet övervägande antalet transaktioner lagliga. Enligt föreningens meninginnebär utredningens val av huvudprincip närmast en kodifiering av gällande rätloch genom den föreslagna bevisregeln uppnäs syftet att försöka komma till rättamed problemet alt det ibland är för lätt att åberopa god tro vid förvärvav stöldgods. När det gäller förvärv av anförtrott gods ställs redan nu myckelstora krav på den som invänder god tro. Utredningen, som erinrar om att enoinskränkt vindikationsregel skulle vara verkningslös i de fall dä målsägandenär okänd, hänvisar lill de möjligheter, som slöldgodslagen ger åklagaren attföra talan respektive själv besluta om godsets tagande i förvar. mening är emellertid stöldgodslagen ibland otillräcklig för attförhindra ell slötande resultat. Föreningen har med vissa reservationer tillstyrktförmögenhetsbrottsutredningens förslag att slopa kravet på styrkt förbrott närdet gäller andra förvärv än i näringsverksamhet eller som sker vanemässigleller annars i större omfattning, dä det gäller egendom som sannolikt är hälerigods.Föreningen vill ta tillfället i akt att genom ett exempel peka på en annankomplikation som kan uppstå om exstinktionsprincipen bibehålls, A,, som varutländsk medborgare och bott i en liten ort i , flyttade lill silthemland. Vid en undersökning, som tullen företog i anträffades iden järnvägsvagn, i vilken A:s bohag transporterades, en mängd gods. som kundemisstänkas vara stulet. Bland del gods som beslagtogs fanns ett flertal cyklarmed bortslipade tillverkningsnummer, B,, som varit granne till A, i Sverigehade frånstulits en cykel av samma slag som en av de beslagtagna. Genompolisens försorg sändes B:s cykelnyckel till och vid kontrollvisade det sig atl nyckeln passade, A, hade då redan lämnat landet och någotförhör kunde inte komma till ståndi A:s hemland, då rättshjälpsavtal saknades. Uppenbarligen var del Prop.1985/86: 123 B:s stulna cykel som tullen anträffat. Öm A, stulit den eller omhan möjligen förvärvat den i god tro kunde aldrig utredas. Det är i hög gradstötande att i det angivna exemplet stöd saknas för att kunna lämna ut cykelntill B. Föreningen,som inte har några konkreta förslag på hur kvarstående olägenheter skall kunnaundanröjas med ett bibehållande av exstinktionsprincipen, tillstyrkerutredningens förslag när del gäller val av grundprincip. Anslutersig till huvudprincipen att exstinktion rakt igenom bevaras. Slöldbrottsligheteni har ökat i omfattning och ligger på enhelt oacceptabel nivå. Det kan inte uteslutas all de nuvarande storamöjligheterna till exstinktiva godtrosförvärv spelar en roll för avsättningenav stöldgodset och därmed främjar brottsligheten. Såsom utredningen funnit,föreligger dock ej tillräckliga skäl att överge den huvudprincip om exstinktivagodtrosförvärv som råder i svensk rätt. Särskilt den aUmännaomsättningens intresse talar för bibehållandet av denna princip. uppfattning att det är lämpligast att bibehålla exstinktionsprincipensåväl beträffande anförtrott gods som stöldgods. 3 Processuella frågor - aktsamhetskravet, bevisbördan Vadgäller utredningens syfte att undvika missförstånd i rättstillämpningen genomalt införa omkastad bevisbörda beträffande förvärvarens goda tro vill hovrätteninte bestrida att missuppfattningar i angivet hänseende om straffrättsligarespektive civilrättsliga regler kan förekomma och att dessa missuppfattningarom möjligt bör förhindras. Hovrätten anser visserligen atl utredningens förslagkan i viss mån bidra till alt missförstånd undviks men anser dock inte att förslagelkan genomföras utan modifiering. början bör konstateras att skillnader i de straffrättsliga respektive civilrätlsliga reglerna pä ifrågavarande område kan föreligga dels vad gäller kravet på aktsamhet, som torde vara större när det gäller godlrosförvärv än när fråga är om ansvar för t, ex, häleriförseelse, dels vad gäller de krav 53 man ställer påbevisningens styrka. Att åklagaren har att fulll ut styrka sin Prop. 1985/86:123 lalan är obestridligt. Atl den urpsrungliga ägaren har bevisbördan beträffandeförvärvarens onda tro innebär inte att man ställer lika slora krav på hansbevisning som på åklagarens. Utredningen tycks i sitt resonemang inte heltklart ha skiljt på dessa båda regelsystem, I detta sammanhang bör ävenuppmärksammas regeln i 29 kap, 6 § sista meningen , sommöjligen också kan bidra till missuppfattningar. Denav uiredningen föreslagna regeln synes innebära att förvärvaren (C) med fullstyrka skall ådagalägga sin goda tro. Hovrätten, som ställer sig frågande tillmöjligheterna för en person att visa att han inte insett eller bort insenågonting, anser all regeln blir för hård mol C, Den är enligt hovrättensmening dessulom stel. Attbevisbördan enligt gällande rätt åvilar den tidigare ägaren (A) torde intebetyda att beviskravet är vad som brukar betecknas som "styrkt".Snarare torde rättsläget vara det att en överviktsprincip tillämpas. Hovrättenfinner det ändamålsenligt att det i lagen ges en regel som klarlägger enbalanserad syn på bevisläget i fråga om god tro. Hovrätten är också positivtill alt presumtionen i och för sig skall vara ond tro hos C. Enligt hovrättensmening bör emellertid presumtionen brytas om det med hänsyn till samtliga omständigheterframstår som mera troligt att C varit i god tro än alt han varit i ond tro. Regelni 1 § 2 st. erhåller enligt hovrättens mening en lämpligare innebörd om orden "hanvisar" ersätts av "övervägande skäl talar för". Detförslag lill omkastad bevisbörda som utredningen framlägger torde i praktikenknappast medföra nägon större förändring. Även om det nu i första hand ankommerpä ägaren att styrka ond tro hos förvärvaren anpassas beviskravet efleromständigheterna i det enskilda fallet. Tingsrätten vill dock ansluta sig tillförslaget i denna del, bland annal därför all omkastad bevisbörda gör detsvårare för förvärvare av stöldgods att freda sig. Delproblem som diskuteras i fråga om bevisbördans fördelning gäller om A skallvisa att C har varit i ond tro eller om C skall visa att han varit i god tro. Enhelt annan fräga är vilka aktsamhelskrav som bör ställas. Som ett aktsamhelskravkan t. ex. gälla att C före förvärvet skall ha gjort en viss kontroll. Om hanhar underlåtit kontrollen anses han inte kunna göra ett godtrosförvärv. Häriligger ingen fördelning av bevisbördan. Det är först om tveksamhet råder ifråga om kontrollen sketl eller ej som bevisbördan aktualiseras. Ettannat sätt att ställa aktsamhelskrav är att man i rättspraxis utgår från vissa schabloniserade anlaganden, t.ex. all den som köper en guldklocka på för ett myckel lågt pris är i ond tro. Bevisbördan kan i 54 dennasituation aktualiseras på olika sätt. Ett är om frågan ställs huruvida Prop.1985/86: 123 överlåtelsen skedde på och vilket priset var. Etlannat är om osäkerhet råder huruvuda C insåg att klockan var av guld och attpriset var mycket lågt. Tingsrättenfinner det svårt alt ange rationella skäl för den ena eller den andra lösningennär det gäller fördelningen av bevisbördan. Möjligen kan sägas att C, som självhar deltagit i den aktuella transaktionen, bör ha lättare att visa vad somverkligen har skett. Det skulle därmed vara rimligare atl lägga bevisbördan pådenne. Däremottvivlar tingsrätten på atl en sädan fördelning av bevisbördan skulle ha nägon kriminalpolitiskbetydelse. Författningens utformning i denna del lär knappast försväraomsättningen av stöldgods och inte heller ha nägon moralbildande effekt.Däremot kan möjligen det yrkesmässiga häleriet och Sergels-torghandelnmotverkas genom ytterligare skärpta aktsamhelskrav. Enligt tingsrättens meningär del nämligen oftast aktsam-hetskraven som besiämmer ulgången i en tvist,medan bevisbördans fördelning mera sällan fäller avgörandet. Utredarenhar i sitt förslag valt att kombinera exstinktionsprincipen med en regelinnebärande att förvärvaren i civilrättsligt hänseende har alt bevisa att hanvarit i god tro när han fått egendomen i sin besittning. En sädan regel skulle,enligt vad som anförs, inte vara avsedd att medföra någon drastisk förändring iförhällande till gällande rättsläge utan närmast vara en begränsad justering tillförmån för den ursprunglige ägaren. Övervägande skäl talar enligt min meningför förslaget i denna del. Även om skillnaden i förhållande till nuvaranderättsläge inte kan antas bli av någon avgörande betydelse medför den föreslagnaregeln en förskjutning till förmån för den ursprunglige ägaren. Förändringentorde som utredaren anfört ha stöd i den allmänna rättsuppfattningen. Ändringenkan även förväntas bidra till att förvärvaren iakttar större försiktighet ochalt avsättningen av stöldgods därigenom försvåras. Ävenom den förordade bevisregeln antagligen har sin största betydelse när detgäller stöldgods och liknande bör den i enlighet med utredarens förslag gällainte bara ej anförtrott gods. Skilda regler för anförtrott gods och annat godsskulle kunna medföra olägenheter. som har utfört en undersökningpå grund varav han normalt skall anses vara i god tro skall inte behövaförsättas i sämre bevisläge bara därför atl godset exempelvis frånstulitsägaren. Enav anledningarna till utredarens förslag om omkastad bevisbörda har angivits vara alt det från olika häll hävdats att det med nuvarande ordning är alltför lätt för förvärvare av stulen egendom att komma med förklaringar som tas till intäkt för påstående om god tro. Detta skulle framförallt vara förhällandet när talan om ansvar för häleri eller häleriförseelse förs samti digt med en civilrätlslig talan om återfående av egendomen utan lösen. Förslaget i denna del syftar därför även till all undvika missförstånd rörande skillnaden mellan den civilrättsliga och den straffrättsliga bedöm- 55 Enligt minuppfattning har utredaren fog för den kritik han anfört Prop. 1985/86: 123 molrättstillämpningen i domstolarna i denna del. En i lagstiftningen inskrivenomkastad bevisbörderegel skulle på ett klart sätt ange att frågan om godtrosförvärvskall prövas efter olika måttstockar, beroende på om det är en civilrättsligeller straffrättslig bedömning som skall göras. Utredningenföreslär en omkastad bevisbörda vid den civilrätlsliga prövningen av god tro.Rent principiellt ställer jag mig tveksam till regler om omkastad bevisbörda.Fråga är om inte samma effekt kan näs genom att i rättstillämpningen strängakrav uppställes på en förvärvares undersökningsplikt som förutsättning för godtro. En bestämmelse om godtrosförvärv kunde utformas så som skett i detförslag frän 1973, som redovisas i Bilaga 2 i betänkandet (s. 215), 1 praktikenföreligger dock rent faktiskt en omkastad bevisbörda, 1 rättsfalletNJA 1966:594 uttalar RÅ (s, 600): "i civilrättsligt hänseende tordeköparen i många fall kunna åberopa god tro endast om han på visst sätl aktivtsökt utröna huruvida säljaren ägt överlåta godset", I rättspraxis harkraven på aktsamhet vid godtrosförvärv ställts höga. Uiredningen har uttalatatt avsikten med införandet av en regel om omkastad bevisbörda inte är attåstadkomma någon mera drastisk förändring i gällande rättsläge utan blott altframhäva den ordning som i och för sig redan gäller. Enligt min uppfattning kanen bestämmelse om omkastad bevisbörda vara av värde inte minst som en markeringav de krav, som slälls på den, som hävdar god tro. Denrenodlade exstinktionsprincipen är oacceptabel dä den kan försätta den somförvärvat egendom i ond tro i en i förhållande till rätte ägaren gynnsamposition. Uiredningen föreslår här en regel om omvänd bevisbörda. Inomstraffrättens område bör sädana lösningar ej förekomma, men när det gäller civilrätlsligreglering av en typ av rättshandling där försiktighet hos förvärvaren alltidär påkallad, torde några sädana betänkligheter ej kunna anföras. Denna lösningkan också - när den blir allmänt känd - få en "folkpedagogisk" effektdvs. att allmänheten blir uppmärksammad på nödvändigheten av att noga informerasig om överlåtarens fång och möjligen även säkra bevisning härom. Förslagetom omkastad bevisbörda för den som gör gällande godtrosförvärv är congenialt, Omsättningsinlresselläderas knappast och viklen av tillbörlig aktsamhet i valet av avtalspartnerunderstryks. Längre i tillgodoseende av det kriminalpolitiska intresset saknasdet anledning att gä. BRÅ Prop, 1985/86:123 BRÅ begränsar sig till frågan om godtrosförvärv avstöldgods, I BRÅ-promemorian (1978: 1) Sakhäleri m,m, utarbetad av enarbetsgrupp inom ramen för BRÅs översyn av lagstiftningen mot organiserad ochekonomisk brottslighet väcktes frågan om inte en försiktig nedtoning av exstinktionsprincipeni fråga om godtrosförvärv av lösöre i vissa fall skulle förstärka eneftersträvad allmänpreventiv effekt av bl, a. häleribestämmelserna (a a s 63 fO,Arbetsgruppen anförde, alt en skärpning av bestämmelsema om godtrosförvärv avlösöre vore angelägen för att bättre tillgodose kriminalpolitikens önskemål. Utredningens förslag innebär en viss skärpning. En förvärvareav lösöre från en överlätare som inte hade rätt att disponera över egendomenskall inte anses ha varit i god tro om han inte visar att så var fallet. Enligtgällande rätt kommer det an pä egendomens ägare att styrka ond tro hosförvärvaren om den förre skall kunna behålla sin rätl till egendomen.Bevisbördan omkastas alltså och förslaget innebär en lätt modifiering av exstinktionsprincipen. Effekten av en sådan förändring kan förväntas skärpauppmärksamheten hos förvärvare av lösöre och därmed ha en positiv verkan ur kriminalpolitisksynpunkt. Man kommer ifrån den situationen som kan verka stötande att den som frånstulitsegendom alltid måste köpa denna tillbaka om han vill ha den åter och inte kanstyrka ond tro hos en som förvärvat stöldgodset. Vidare uppnås en visshämmande effekt på mindre nogräknade förvärvare. Dessutom kan en vissuppmjukning av exstinktionsprincipen sägas innebära elt närmande till övriganordiska länder, även om en s, k, nordisk rättslikhet inte heller genom dettaförslag uppnåtts, BRÅ tillstyrker förslaget, Gäldenärs goda tro vid utmätning kan med tillämpning av bestämmelsernai 4 kap, 18-19 §§ utsökningsbalken (UB) utmäta egendom i gäldenärens besittningäven om tredje man gör anspråk på denna. När utmätt gods anträffats hos gäldenärenkan utsökningsbalkens regler om presumtion för äganderätt komma i konflikt meddet nu framlagda lagförslagels strängare regel om bevisskyldighet förförvärvaren (gäldenären) om att denne var i god tro. Följande exempelillustrerar vad som kan hända. En kronofogdemyndighet utmäter viss egendom hemma hos gäldenären C, Egendomen har av gäldenären tidigare förvärvals av B som saknade rätt att förfoga över den. utgår då enligt 4 kap. 18 § UB från atl C är ägare till egendomen, om det inte vid förrättningen framgår att utmätningsobjeklel tillhör tredje man. A, Sker utmätning en trots att A påstår sig ha bättre rätt till den utmätta egendomen, skall kronofogdemyndigheten om skäl föreligger enligt 4 kap. 20 § UB förelägga A att väcka lalan mol sökanden och C, Vid en sådan lalan åligger det enligt gällande rätt A att visa att C varit i ond tro. Enligt förslaget innebär den omkastade bevisbördan alt gäldenären C skall visa sin goda tro. Medverkarhan inte torde det åligga borgenären att försöka styrka detta Prop.1985/86: 123 förhållande. Detär fullt tänkbart att gäldenären C varit i god tro vid förvärvet men atl hanvägrar atl medverka genom att visa detta. Sökanden, som helt är beroende av gäldenärenssamarbetsvilja, kan dä få mycket svårt att i gäldenärens ställe styrka dennagoda tro. Exempletillustrerar hur del i praktiken kan visa sig vara omöjligt för en .borgenär attfå gäldenärens medverkan genom atl ta fram bevisning. Tredje mans rättgaranteras i det exekutiva förfarandet genom att han alltid har möjlighet attanföra besvär över utmätningsbeslutet eller väcka talan vid lingsräti motparterna angående äganderätt till den utmätta egendomen. Den sistnämndamöjligheten atl väcka talan kan göras trots att något stämningsföreläggandeinte meddelats i utsökningsmålet. , serie C ()15/84 II. Idet kommande lagstiftningsarbetet bör beaktas att utsökningsbalkens presumlionsbeslämmelsetar över den omvända bevisbördan. Härvid kan övervägas en beslämmelse, som medhänvisning lill reglerna i 4 kap. 17-23 §§ UB, undantar 1 § i lagförslagel videxekutiv verkställighet. KöparensstäUning vid exekutiv försäljning Köparensställning vid exekutiv försäljning regleras i 14 kap. UB, då främst i 1 och %.Därför citerar det remitterade betänkandet på sidan 194 proposition 81: 8 med 1980/förslagtill ulsökningsbalk, vari redovisas att en godtroende exekutivköpare blirskyddad mot tredje mans äganderättsanspråk, när han får egendomen i sinbesittning. Trots att fråga om god tro vid exekutiva försäljningar varit uppe lillbehandling vid utsökningsbalkens tillkomst skall den exekutive köparenssituation beröras här. Detta görs mot bakgrund av önskemålet om att köparenssituation måste vara så okomplicerad som möjligt. Bl, a, bör begreppet godtroendeköpare definieras. Problematiken kan utvecklas mol bakgrund av följande silualionsom nämligen är fullt tänkbar. utmäter ett antal travhästar vilka omhändertas förvärdhållning. Kostnaden härför utgörs av s, k, särskild avgift som skall las utur köpeskillingen vid den exekutiva försäljningen. Efter kungörande avauktionen i pressen klagar tredje man till hovrätten som inte meddelar inhibitionenligt 18 kap. 12 § UB. Anledningen härtill kan vara att domstolen antingenvid prövningen inte finner anledning att meddela inhibition eller helt enkeltinte hinner pröva innehållet i den inkomna skrivelsen. Kronofogdemyndighetensäljer hästarna på den utsatta auktionsdagen och upplyser härvid om deförekommande besvären. Exempletkunde även gjorts så atl tredje man i stället för att klaga väckte talan vidtingsrätt mot sökanden och gäldenären, Inhibition kan inte meddelas i dennasituation. Ävenom det är vanligt att överrätt meddelar inhibition kan det inte regelmässigt förutsättas att sädan alllid lämnas. Besvären kan nämligen gg förefallaomotiverade som kostnaderna för del utmätta, t.ex, Prop. 1985/86: 123travhästarna, är så slora så alt en inhibkion är till stor nackdel förparterna. Vidare kan inte tingsrätt meddela inhibition vid talan om bättre rätl.Därför är del mycket angelägel alt frågan om god tro vid exekutiv försäljning belysesmot bakgrund av situationerna när besvär finns över dels utmätningen, delsexekutiv försäljning av gods som inte avhämtats. Beträffandeden förstnämnda situationen reglerar lagförslaget inte när köpare vid exekutivförsäljning är i god tro. Är så inte fallet i det ovannämnda exemplet tarköparen en stor risk eftersom tredje man kan göra anspråk på hästarna utan attvara lösenskyldig. Del är dessutom tveksamt om köpare, som anses ha varit i ondtro vid exekutivt köp, kan åberopa 14 kap, 4 § UB för att få återbetalning frångäldenär eller borgenär. Under alla förhållanden tar köparen en risk eftersomdet i praktiken kan vara svårt att få ut en fordran från gäldenären.