prop · G903121 · 1985-12-31 00:00:00 — Ävenom man tiU äventyrs skulle acceptera alt betänkandet i de delar där någon förändrad inriktning inte föreslås avstår från egna undersökningar och analyser, så får det i vart faU betecknas som en klar brist atl sådana saknas också i den del där förslag om genomgripande ändringar läggs fram. Nämnden syftar här närmast på kommitléns överväganden rörande rekla malionshanleringen och i synnerhet : s framlida ställning och organi sation. Här hade det onekligen varit på sin plals med en principieU diskus sion angående tvisllösning och dess plats i det konsumentpoliliska syste met. Utan en sådan utgångspunkt för de omprioriteringar som förordas har nämnden svårt atl förstå hur kommittén har resonerat när den har kommit till andra slutsatser än statsmakterna gjorde när för endast permanentades och bröts ut till en frislående myndighet. I betänkandet finns inte någon verklig utvärdering av : s roll eUer 298 någonredogörelse för hur kommittén har tänkt sig atl den cenlrala tvisllös- Prop.1985/86:121 ningen skaU geslakas i framliden. konstaterar vidare atlkommittén inte har brytt sig om alt närmare försöka uppskatta effekterna avsina förslag i form av ändrad ärendetillslrömning, ökade kostnader för samhälletetc. Kommittén har inte heller funnit anledning atl göra några egnaundersökningar eller ens initiera sådana hos , för att på så sätl skaffa sigsakunderlag för sina ståndpunkter. Vadsom har sagls i del föregående medför dessvärre alt betänkandet inte ärtjänligt som gmnd för seriösa överväganden om några väsentliga ändringar av reklamalionsnämndensverksamhei och inriktning. ARNdelar kommitléns uppfattning atl del är elt samhälleligt intresse allkonsumenterna vid tvister med förelag snabbt och enkelt kan få en bedömning aven sakkunnig instans och, i de fall anspråken är berättigade, få rättelse. Somexempel på samhällets insatser på detta område nämns del s.k. småmålsförfarandetvid domstol, aUmänna reklamationsnämnden samt den allmänna rättshjälpen. I hur slorutsträckning de allmänna domstolarna tagits i anspråk i konsumentlvisteroavsett dessa falUt under småmålslagen eller avgjorts genom vanligcivilprocess tycks kommktén inte ha gjort sig underrättad om. Vissa uppgifter lordeannars ha kunnal inhämtas genom kontakt med rättegångsulredningens (Ju 1977:06)kansli (jfr. utredningens belänkande SOU 1982:26 s. 44 ff. saml bilagorna 3och 4.) Del är därför svårt all bedöma småmålslagens betydelse i sammanhanget.Delsamma gäller den allmänna rättshjälpen, vars användbarhet ikonsument-tvister dock lorde vara rätl begränsad. Dessulom har föreslagils allrättshjälpen skärs ner ytterligare. Inrättandetav torde vara den åtgärd som i praktiken fått störst betydelse förkonsumenternas möjlighel atl få sina tvister prövade. Efterfrågan på : stjänster har länge varit i stigande. ÄrendetiUslrömningen har dock de senasieåren stagnerat, huvudsakligen lill följd av del i sig icke önskvärda irtförandetav värdegränser, dvs. atl yrkanden under elt visst belopp inte las upp liUprövning. Atl den pågående utbyggnaden av konsumentverksamhet skulleha lett lUl nedgång av anmälningarna tUl har inte kunnat förmärkas. Fråganom företagens egen reklamalionshantering har lidigare berörts i Rikllinjekommkténsbelänkande (SOU 1983:40) Konsumenlpolitiska styrmedel. ställde sig i sitlremissyttrande över betänkandet positiv till vad som där benämndessjälvreglering vari inbegrips frågor om hantering av reklamationer. Någolpreciserat förslag till självreglering fanns emellertid inte i nämndabelänkande, och såg det därför svårt att avgöra i vilken utsträckningidéerna lät sig genomföras i verkligheten. Den nu lagda utredningen har intebidragit med något förtydligande i delta hänseende. ARNvUl dock varna för övertro pä vad som kan uppnås utöver vad som görs . Som ell exempel kan nämnas motorbranschen inom vilken säljs tekniskt komplicerade produkter varav många i begagnat skick. Det är en vanlig uppfattning att konsumenterna på detta område släUs inför särskilt svåra problem. Detla kan säkert vara riktigt, men bilden 299 Under1984 såldes enligt uppgift från branschen ca. 220000.nya bilar - Prop.1985/86:121 varav cirka hätften till enskUda konsumenter - och ca. 900000begagnade, varav drygt 300000 inom den organiserade delen av branschen. Sombilaga A visar var antalet avgjorda ärenden inom : s motoravdelningdock inte fler än ca. Det är således en ytterst liten del av bUköpen somblir föremål för bedömning av och det är ovanligt atl elt förelag har mångareklamationer av likartad nalur. Detla kan i sin tur bero på alt branschen ärrepresenterad i och lyhörd för utvecklingen och uppfattningarna inomnämnden. Delär emellertid självklart att en väl fungerande reklamationshantering frännäringslivels sida bör stimuleras pä aUa sätl. Både konsumenterna ochnäringslivet har mycket alt vinna på en förbättrad självreglering inom deenskilda förelagen. I delta ligger också att förklara sådana fall där reklamationenär oberättigad på ett sätt som konsumenten förstår och därmed kan acceptera.Det bör nämnas all , när del har upptäckts atl en generalagenteller etl enskilt företag har hafl ell påtagligt stort antal ärenden vidnämnden, har tagit kontakt med näringsidkaren för atl diskutera just reklamationsmlineraa.Dessa kontakter har mestadels medfört elt gott resultat och lett tUl eltminskat antal reklamationer. Kommitténför vidare fram tanken på alt näringslivet - som elt led i ett ökatansvarslagande för sin verksamhei - skall inrätta branschvisa reklamationsnämnderoch på del sättet avlasta , vars molsvarande avdelning i så fall skullekunna läggas ned. Flera argument talar mot detla. Förhållandevis få konsumenllvisleravgörs av överrätterna. I stället har : s praxis kommit att få storbetydelse för rällstUlämpningen och rättsbildningen på konsumentområdet. Enförutsättning för atl kunnal skapa denna praxis har varit alt nämnden hafletl sammanhållet kansU för alla typer av ärenden under ledning avheltidsanställda ordförande och vice ordförande med domarkompetens och långerfarenhet. som är ansluten tiU en viss bransch får inte samma anknytning lill andranämnders verksamhet. Del är därmed en uppenbar risk alt en sådan branschnämndkan komma all utbilda en egen praxis och alt likartade rättsfrågor kan kommaalt bedömas olika i olika nämnder. Det är tydligt alt en sädan utveckUng kanleda lill problem. Enannan faktor är att allmänhetens förtroende för en ren branschnämnd gäma blirbegränsad. Del kan, hur oriktigt i sak del än är, vara svårt för en enskildpart alt frigöra sig från misstanken atl en branschnämnd går branschensärenden. Avovannämnda anledningar har också under 1970-lalel och början av 1980-laletflera lidigare branschnämnder införlivats med . Det synes vara ett stegtillbaka i utvecklingen att "återuppliva" branschnämnderna. Kommitténsynes också ha bortsett från det faktum att en bransch nämnd som regel bara prövar anmälningar mot anslutna medlemmar. utlåtande från en sådan nämnd medför inte heller de fördelar för konsu menten som elt ARN-yltrande gör inför en domstolsprövning. Elt ärende som prövats av kan ju enligt 2 § småmålslagen handläggas enligt denna oavsett tvislebelopp. Den risk för alt drabbas av dryga rättegångs kostnader som alltid föreligger inför en rättslig prövning minimeras hänge- 300 nom. ARNförslår inte hur kommittén har resonerat när den för fram idén om Prop.1985/86:121 atl låta konsumenternas försäkringsbyrå bli elt Ivisllösande organ.Vad skulle man vinna med del? Enligtdirektiven skulle kommittén inte pröva frågor om rättegängsförfarandet vidallmän domstol eftersom dessa frågor övervägdes i annan ordning. Det är därför någolförvånande att man föregriper dessa överväganden pä sådanl sätl all man anseralt konsumenterna i högre grad än tidigare bör hänvisas till lingsräti. Kommitténhar på flera ställen i betänkandet förordat all domstolama i ökad utsträckningskall utnyttjas för alt hantera konsumenllvisler med del bakomliggande syftetall bespara arbete och kostnader. vill här erinra om de skäl för atlpermanenta som fördes fram av reklama-lionsutredningen (SOU 1978:40 s.127). skäl var atl människor av olika anledningar drog sig för all anlitadomstol när de råkat i tvisl med en näringsidkare. Inte minsl betonades attmånga bar på etl närmasl psykologiskt motstånd. Andra skäl kunde enligtutredningen vara att domsiolsförfarandei upplevdes som omständligt och allrisken alt behöva uppträda personligt kunde framstå som avskräckande. Uiredningenkonstaterade all inte heller den s. k. småmålslagen i någon större utsträckninghade medfört all konsumenlema vände sig liU domstolarna med sina tvister.Såvitt nämnden kan förslå gäller fortfarande delta resonemang med oförändradstyrka. Kommittén har inte alls berört dessa faktorer ulan har som sinuppfattning atl konsumenlvägledarna kommer alt kunna övertyga konsumenternaall de i vissa fall bör gå till domstol i stället för tUl . Bl.a.sägs alt det kan vara anledning all hänvisa konsumenterna tiU domslol närnäringsidkaren inte kan förväntas följa : s beslul. Det är givelvis så allnär man kan förutse alt näringsidkaren kommer all böja sig försl närkronofogden kommer, en direkt domstolsprövning är att föredra, men bilden är någolmer komplicerad än så. Många som har vunnit sin sak i domstol fär sedan densmärtsamma erfarenheten all det är långt tfrån delsamma som all få sina pengar.Många gånger visar det sig all den näringsidkare som inte kunde förväntas följanämndens beslut också saknar utmätningsbara liUgångar. Konsumenterna hardärmed inte bara förlorat tvisleföremålels värde ulan också de koslnader somhan/hon har lagl ul på rättegången och på förfarandet hos kronofogden. Detvisar sig för övrigi ibland atl det inte är så lätt all i förväg säga atl en tredskandeföretagare kommer att negligera : s beslul. Nämnden har erfarenhet av "svårfjäl-lade"näringsidkare som behandlar sina kunder styvmoderligt, som aldrig yttrar sig iärendena hos , men som sedan ändå följer nämndens beslut till punkt ochpricka. Kommitténrekommenderar vidare domslol när muntiig bevisning be hövs. Denna uppfattning delar självklart. Men inte heller på denna punkt får skuationen förenklas. I många fall l.ex. i tvister om garantier anser sig oförhindrad atl pröva ärenden trots atl parternas uppgtfter går i sär. Kan man med någon säkerhet förmoda att uppgifterna också i domslol kommer atl ha samma bevisverkan och finns en bevisbörderegel, 301 förefallerdet i dessa fall onödigt att gå tiU domstol eftersom redan /86:121 skuUe kunna tala om för partema vem som på gmnd av denna regelkommer all dra det kortaste strået. FrånARN; s synpunkt är del å andra sidan angelägel atl konsumenllvisler prövas avdomstol. För är del viktigt all veta atl den praxis som finns hos kanfå domstolarnas stöd. Den effektivaste kontrollen sker givetvis när ARN-bedömningarförs till domslol av någon av partema. har påpekat dennamöjlighet för partsförelrädare som varit missnöjda med ARN-beslul. ARNvill i denna del slutiigen anmärka alt kommittén hell har bortsett från alläven processen i domstol kostar pengar för det aUmänna. har inte kunnat fånågra siffror bekräftade men en inte alllför djärv gissning är atl en konsumenltvislsom drivs i domslol åtminstone kostar minsl dubbelt så myckel som molsvarandetvist i : s regi. Härtill kommer partemas egna koslnader och besvär. I denmån tvister t. ex. förs över från till lingsrällema kommer sålundaeventuella besparingar på : s anslag alt "med råge" kompenseras avkostnadsökningar på domslolsanslagel, parternas egna ullägg oräknade. Nämndenhar mycket svårt att se den samhällsekonomiska vinningen härav. Kommitténhar föreslagk all , som har en självständig ställning, äter skallinordnas i KOV;s organisalion. föreslås att ARN:s verksamhet skaUinskränkas i vissa avseenden, bl. a. därför alt vissa av : s uppgifter kanfullgöras av de kommunala konsumentvägledama. anser inte attdessa förslag tiUgodoser kravet, att verksamhelen i landet som helhet skallvara billig, effektiv och av god kvaUtet. Kommittén uttalar atl den kommunalakonsumentverksamheten har vidgat problemuppfångningen och därmed minskal ;sbetydelse. Enligt fakullelsnämndens mening har sådan juridisk sakkunskapatt nämnden bättre än konsumentvägledama kan upptäcka olika lyper av faktisktoch rättsligt handlande som kan strida mol den komplicerade konsumenträtlsligalagsliflningen. : s kompetens bör utnyttjas på delta område. Förslagel attslopa : s telefonrådgivning kan knappast anses välbetänkt fråneffektivitetssynpunkt. Den starka speciaUseringen av skilda ärendegmpper lillolika handläggare vid måste medföra atl nämnden snabbare och liltförlitligarekan lämna råd än vad konsumentvägledare kan göra. Även om lelefonrådgivningen hktiUsfrämst utnyttjats av personer bosatta inom saknas anledningatt inte tillvarata möjligheterna lill effektivitetsvinster genom speciaUsering. Länsslyrelsendelar kommitténs uppfattning, all huvudansvaret för rekla malionshantering skall åvila företagen själva. Elt väl fungerande mark nadssystem förutsätter en vilja att rätta till felaktigheter och en positiv inställning liU atl lösa uppkomna problem av olika slag. sensuppfattning fungerar också relationerna köpare - säljare i slort på Prop.1985/86:121 detta sätt. Många förelag har gått längre i sina åtaganden än vadlagen ålägger dem inte bara i fråga om reklamationer utan också i övrigi för atltillmötesgå konsumenlema. Som exempel på det senare kan nämnas genereUt öppetköp och reparation eller utbyte av felaktiga varor ulan kostnad även eflergarantitidens slut. vet man, all del ibland förekommer svårigheter atlkomma överens i samband med atl det uppslår felaktigheter på varor. Samhälletmåste därför tillhandahålla system för tvistlösning som fungerar på elteffektivt sätt. ARNhar verksamhelen varit i gång utvecklats tiU en ansedd ochuppskattad Ivisllösningsinslans. Länsslyrelsen anser del viktigt all behålla ARNsverksamhei, då dess sätl alt lösa tvister mellan köpare och säljare förall praxis blir likartad för hela landet. Genom en special-instans som kanockså en hög kompetens vidmakthållas. Enuppstyckning av ARNs verksamhet i branschvisa institutioner där näringslivethar det ekonomiska ansvaret är enligt bedömning tveksamt. AUmänhetenslUllro tUl opartiskheten hos etl fristående, statligt tvistiösningsorgan ärstor. Det förtroendekapital som byggts upp för bör inte riskeras genom enorganisationsförändring. Även delta talar för atl systemet för atl lösa konsumenllvislerinte bör förändras. Kommunenställer sig mycket tveksam lill kommitténs förslag all ändra Allmänna reklamalionsnämndensrutiner så atl konsumenlema i försia hand hänvisas lill all lokall söka hjälpmed atl lösa reklamationsärenden. Delta skuUe kunna få till följd attreklamationer behandlas olika i olika kommuner och del skulle innebära allrättssäkerheten kom i fara och osäkerheten bland konsumenterna skuUe öka.Olikheterna i bedömningen skulle också med slor sannolikhet utnyttjas av mindreseriösa näringsidka- Uiredningenföreslår kraftiga nedskärningar av ARN:s resurser . Elt motivär all reklamalionshanleringen flyttas närmare konsumenten i den lokala verksamhelen.Kommittén föreslår vidare all verksamhelen inlemmas i konsumentverketsverksamhet och budget. Motbakgrunden av den expansiva utveckling som : s verksamhei genomgått sedan starten förefaller det märkligt all kommittén lägger ell förslag om både ekonomiska och resursmässiga neddragningar. Delta i ett skede då den förebyggande verksamheten endast är i en inledande fas. Etl mera naluriigl läge för en försiktig neddragning av : s verksamhet har varit om det förebyggande arbetet gett sådana resultat alt aUmänheiens behov av : s tjänster varit i avtagande. Vidare kräver en förskjutning 303 avreklamationshanteringen ner tUl den lokala nivån, som kommunen Prop. 1985/86:121 tidigare framhållit, ökade resurser och kompelens inom den lokala konsumentvägledningen.Innan en sådan lokal resursförstärkning kommk till stånd bör : s resurservara oförändrade. Det är också viktigt att bedöms av allmänheten somcentral och fristående myndighei som rättvist över landet ulformar en praxis i reklamalionsärenden. ARNhar under sin verksamhetstid successivt ökat sin betydelse inom konsumentpoUtiken.Att nämnden åtnjuter stort förtroende framgår av alt dess rekommendationer i såstor utsträckning vinner gehör hos berörda parter och genom den vägledning sommarknaden får av rekommendationerna. fick redan vid sin tillkomst en bredförankring hos organisalionslivel samt genom konsumenlrådel och dess folkrörelseanknylning.ARN:s självständighet och integritet har därigenom vunnit respekt ochytterligare stärkts, när nämnden , efter all ha verkat pä försök, permanentadesoch blev en fristående myndighet genom avskiljandet frän konsumentverketshuvudmannaskap. ARNhar utan tvivel hafl slort värde och slor betydelse för konsumentverksamheteni landet. Detla värde bör tillvaratas även . Den allmänautvecklingen från lid tiU annan kan dock motivera anpassning av nämndensorganisation och uppgtfter liU rådande förhållanden. En sådan utveckling ärkommunemas ökande roU inom konsumentpolitiken. Den utvecklingen bör hainneburit en renodUng av ARN:s verksamhet i riktning mol alt nämndensrekommendationer koncentreras till de komplicerade och mera kvalificeradeärendena och rimligen också mera kontroversiella och principieUa frågor. Ensådan utveckling minskar inte : s betydelse som en viktig faktor ikonsumentverksamheten. Tyngden i nämndens uppgtfter ökar i stället och därmedockså dess betydelse som prejudikatskapande opartiskt samhällsorgan. Detmåste i delta sammanhang beaktas att framförallt för konsumentintressethar den stora indirekta betydelse av atl den finns till och därmed verkaråterhållande på tendenser till missförhållanden på marknaden. Denna betydelsefår inte underskattas. inom konsumentverksamheten återspeglas också i regeringens direktivtill kommittén, där det anges atl kommittén bör pröva "om allmännareklamationsnämndens verksamhetsområde bör utvidgas". Kommittén har idenna del inte följt sina direktiv, ulan ägnat huvuddelen av sina övervägandenåt huvudmannaskapet för . Ibetänkandet trycker man på att bör avlastas och alt konsumenten i större utsträckning kan hänvisas till tingsrätten bl. a. i fall där man kan räkna med att företagel inte tänker följa : s rekommenda tion. För det försia så är det väl i huvudsak i större städer man kan finna företag som man av erfarenhet vet inte tänker följa : s utlåtande. Vidarehar vi erfarenhet den klara uppfattningen att konsu- Prop.1985/86:121 mentenytterst ogärna går tUl tingsrätten. Detla har flera orsaker bl. respekt(och i vissa faU rädsla) som man har för domstolen, man ryggar för dekoslnader man får redan i initialskedet och man är myckel rädd för Hellre avslår man då vilket vi anser vissa företag kan utnyttjavid hot om rättslig prövning. Erfarenhetsmässigt vet man ju också allsmåmålslagen inte särskUt ofta utnyttjas i stället för . mannaturligtvis inte på med bättre information om lagens möjligheter. Fortfarandefinns de ovan angivna åsikterna om elt domslolsförfarande Vi tror alltså inte alt tingsrätterna på något sällska kunna avlasta . Förelagensansvar för reklamationshanteringen bör öka och ett sätl är, som föreslås, atlman ekonomiskt bidrar i likhet med finansieringen av Konsumenlemasförsäkringsbyrå. Vi upplever Konsumenlemas försäkringsbyrås verksamhet sommycket positiv. Konsumentnämndenanser istället all borde få förstärkta resurserför all kunna pröva flera anmälningar och få möjlighet all slopa de nuvarandevärdegränserna. Fler konsumenter skulle därmed också få en likvärdig prövningoberoende av bostadsort. Ejheller delar vi kommitténs åsikt att överföra konsumenttvister tiU lingsrällemai de faU har behörighet atl pröva dem för altminska belastning. Nämnden märker tydligt i denlokala verksamheten all i de faU konsumenlema hänvisas till tingsrättmajoriteten av dem avslår. Del finns ell slort motstånd mol att dra ell ärendeinför domstol. Konsumenterna känner sig osäkra liksom de är rädda förkostnaderna. Dessutom skaU domaren vid en förenklad rättegång söka förlikapartema. En konsument som anser sig ha rätt ska inte behöva acceptera altkompromissa med sin motpart när förfarandet vid Allmänna reklamationsnämndenkan ge denne hek rätt. Bristeri tillämpningen av förelagens informationsansvar förekommer självfallet. Devisar sig inte minsl i samband med den klagomåls- och reklamationshantering,som och den kommunala konsumentverksamheten är engagerad i. Det framstårför KF som angeläget atl erfarenhe-teraa från denna hantering utnyttjasintensivt av KOV och all KOV -även om en ökande del därav läggs på kommunalkonsumentverksamhet -redovisar och drar slutsatser av reklamationsverksamhelenbl. a. vid arbetet med marknadsöversikter o.d. Detla synes underlättas om föreslår - organistoriskt inlemmas i KOV. KF tUlstyrkerdärför nämnda förslag. KF viU i sammanhanget erinra om atl konsumentkooperationensedan länge bekostar sin egen reklamationshanlering genom rörelsens regler omköptrygghet. 20 1985/86. Prop.1985/86:121 Näringslivets delegation för marknadsrätt Vadhärefter gäller reklamalionshanleringen på ceniral nivå kan det som ellobestridligt faktum konstateras att åtnjuter förtroende i alla läger ochfungerar väl . Detta innebär naturligtvis inte all det inte kan finnasskäl att överväga ytterligare förbättringar, men enligt NDMs mening manar dettill en viss återhållsamhet i reformivern. Kommitténkonstaterar riktigt att rådgivningen direkt till konsumenter i reklamalionsfrågorminskal och all denna uppgift numera delvis fullgörs av den kommunalaverksamheten. Enligt NDMs mening innebär emellertid detta inte alt ARNs rollsom reklamationshandläggande organ ändrats. Det torde dessulom förhålla sig säalt rådgivningen lill de kommunala vägledarna inte bara är omfattande, somKommittén själv konstaterar, ulan får en växande betydelse allteftersom denkommunala informationen i reklamationsfrågor ökar. Överhuvud taget är detsvårt att tänka sig hur den kommunala informationen skulle kunna fungera på etlrimligl godtagbart säll om konsumenlvägledarna inte hade tiUgång tiU denkvalificerade juridiska och tekniska rådgivning i reklamationsfrågor som ARNstjänstemän tillhandahåller. Verkligheten synes alltså vara den att betydelsenav ARNs rådgivning är oförändrad men atl dess inriktning delvis ändrats. Avdel som här sagts beträffande reklamalionshanleringen framgår atl Kommitténinte framfört några hållbara gmnder för sina förslag alt ändra ARNs roll i reklamalionshanleringensaml att nu föreslå radikala inskränkningar i verksamheten och en ändradorganisatorisk status för . Kommitténförordar en ordning som innebär atl aUa reklamationsärenden försl las upplokall och inte "slussas vidare" förrän del slår "helt klart atldel lokala, informella förfarandet inte kan lösa upp situationen". Iklartext innebär detta att man inför ell slags Ivåinslanssystem på reklamationsområdet.Några genomtänkta motiv till delta ganska radikala förslag har NDM inte kunnatfinna i betänkandet. Förutom all förslaget knappast stämmer överens med den iandra sammanhang deklarerade uppfattningen om konsumentvägledarnas begränsaderättsliga funktioner när del gäller hantering av reklamalionsärenden, finner NDMett instanssystem av skisserat slag OtUlfredsställande från konsumentsynpunkt.Det kommer nämligen att leda lill en icke önskvärd byråkratisering och långrolningav många ärenden. Den "sammanhåUna insats på det centrala planet" -som Kommittén tydligen viU anförtro det redan arbelstyngda KOV - kan inteväntas lösa de problem som etl Ivåinslanssystem skulle medföra. Risker förytterligare byråkratisk omgång synes i stället ligga i farans riktning. Medbara några rader berör Kommittén den grundläggande frågan om ARNs framtida ställning i rättssystemet och nämndens fortsatta roU i rättsbildningen.