prop · G90310 · 1985-12-31 00:00:00 — Paragrafen föreslås därförfå följande formulering: "Samhällets utbildning av barn och ungdom skall isamarbete med hemmen ge eleverna kunskaper, utveckla deras färdigheter ochfrämja deras utveckling till harmoniska människor och till dugliga ochansvarskännande samhällsmedlemmar." Skolförfaltningsutredningenhar pekat på att man som en sammanfattande benämning pä vad som avses med"elevernas utveckling till harmoniska människor och lill dugliga ochansvarskännande samhällsmedlemmar" skulle kunna använda uttrycket"allsidig personlig utveckling". i länförordar det senare alternativet. Lö/t. ?-skolnämnden i däremotförordar den längre texten, eftersom den ger mindre utrymme för olikatolkningar beträffande den övergripande målsättningen. Länsskolnämndeni anser liksom SÖ att utredningens utformning av målparagrafen i ännu högre grad än den nuvarande utform ningen ger ett missvisande intryck av tre skilda mål, har funnit hur olika skolintressenter gärna vill se de tre aspekterna skilda från varandra och sinsemellan rangordnade i den ordning som de nämns. Stundom har man velat se ett motsatsförhållande mellan skolans uppgift att förmedla kunskaper och färdigheter och dess uppgift att "fost ra". anser att enhetligheten kan klargöras genom att kunskaper och färdigheter anges som naturiiga medel att åstadkomma en allsidig personlighetsutveckling. Nämnden föreslår att paragrafen får föl jande lydelse: "Samhällets utbildning av barn och ungdomar skall i samar bete med hemmen främja deras utveckling till harmoniska människor och dugHga samhällsmedlemmar främst genom att ge dem kunskaper och utveckla deras färdigheter." 50 i befarar att dettredje målet även i fortsättningenkommer att bli just ett tredjehandsmål för skolan genom den Prop. 1985/86: 10 utformningmålparagrafen föreslås få. Nämnden skulle också vilja ha en formulering som merbetonar aktiviteten hos barn och ungdom i deras Bilaga 5 utbildning. Isammanhanget erinrar nämnden om formuleringen "människan är aktiv,skapande, kan och måste ta ansvar ..." i läroplanen för (Lgr80). En tänkbar formulering av målparagrafen skulle enligt nämnden kunna vara:"Samhällets utbildning av bam och ungdom skall ge eleverna möjlighet attskaffa sig kunskaper och utveckla sina färdigheter ..." ÖstraGöinge kommun anser att målparagrafens formulering inte bör begränsas till barnoch ungdom, eftersom det i gymnasieskolan finns även vuxna elever. anför beträffande formuleringen "Samhällets utbildning avbarn och ungdom ,.,": Det synes olämpligt att ordet "Samhällets"här skjuts i förgrunden, som om denna utbildning enbart skedde för samhälletsskull, inte för elevernas. Det framgår ju av I 8 att lagen rör just deskolformer som samhället har ansvaret för. Därför borde det räcka med att i 3 Sinleda med "UtbUdningen av barn och ungdom ,..", Styrelsenför Estniska Skolan i , som har enskild huvudman, framhåller attskolan utöver de allmänna målen har som särskilt mål att behålla det estniskaspråket och den estniska kulturen levande. nuvarande skollagen används begreppet undervisning. Det har en meravidsträckt betydelse än ordet rent språkligt förmedlar. Flera bestämmelser iskollagen bygger direkt eller indirekt på detta begrepp. Det gäller bl. a,bestämmelserna om att avgift inte fär tas ut för undervisningen i ,specialskolan och gymnasieskolan. Skolförfattningsutredningenföreslär att i stället begreppet utbildning skall användas. Det skall inrymmaall verksamhet som bedrivs i skolans regi i syfte att uppnå skolansmålsättning, däri inbegripet att eleverna har tillgäng till vad som ärnödvändigt för att verksamheten skall kunna bedrivas. På begreppet utbildningbygger bl. a. bestämmelserna om kostnadsfri utbildning i utredningenslagförslag. Enligtlagförslagets 1 kap. 7 8 första stycket skall utbildningen i ,specialskolan och gymnasieskolan vara kostnadsfri för eleverna. I sammaparagrafs andra stycke finns ett undantag. En kommun eller landstingskommun,som bedriver gymnasieskola, får besluta att eleverna i denna skolform helteller delvis själva skall bekosta sådana nödvändiga läroböcker, skrivmaterieloch andra utbildningshjälpmedel som används för eget bruk. Enligt 1 kap. 8 8skall all skolhälsovård vara kostnadsfri för eleverna. Utredningenhar beträffande skolhuvudmans kostnadsansvar inte åsyf tat någon saklig ändring i förhållande till vad som gäller. Undantagsbe stämmelsen i I kap, 7 8 andra stycket är avsedd att innebära en anpassning till "vad som faktiskt gäller". 1985/86: 10 Utredningenframhåller att det krävs ett uttryckligt författningsstöd för atten kommun eller landstingskommun skall få ta ut avgift för specialreg- Bilaga 5 leradverksamhet. Enligt utredningen behövs därför inte någon bestämmel- Huvudregeln om att utbildningen skall vara kostnadsfri föreleverna har utredningen tagit med i lagtexten för tydlighetens skull.Utredningen har inte sett någon anledning att i sitt lagförslag ta med någon uttryckligmotsvarighet till bestämmelserna i den nuvarande skollagens 48 8 första stycketoch 49 8 om kommunernas och landstingskommunernas principiella kostnadsansvarför sina grundskolor och gymnasieskolor. Utredningen häller i principskolsocial verksamhet utanför utbildningsbegreppet. Med skolsocial verksamhetavser utredningen skolsociala förmåner såsom skolhälsovård, skolskjutsning ochskolmåltider. Till skolsocial verksamhet räknar utredningen också drivande avelevhem. Liksom nuvarande lag innehåller utredningens lagförslag bestämmelserom skyldighet att anordna för eleverna kostnadsfri skolhälsovård. Skolsocialverksamhet i övrigt kan enligt utredningen i vissa fall vara så nödvändig förutbildningen att det redan av åliggandet att bekosta denna följer en skyldighetatt utan avgift anordna sådan verksamhet. Men i den män skolhuvudmännenfrivilligt anordnar skolsocial verksamhet får de i princip finansieraverksamheten genom avgifter. Mångaremissinstanser har yttrat sig i dessa frågor. 1 det följande redovisas delsvissa allmänna synpunkter (avsnitt 3.3,1), dels synpunkter med särskildinriktning på läroböcker, skrivmateriel och andra utbildningshjälpmedel(3.3,2), skolmåltider (3.3.3), lägerskola och andra särskilda arrangemang(3.3.4), skolskjutsar (3.3.5) samt skolhälsovård (3,3.6). Remissinstansernasallmänna synpunkter på begreppet utbildning redovisas i avsnitt 2.8, Motbakgrund av pågående diskussioner om möjligheterna att finansiera kommunernaskostnader för det obligatoriska skolväsendet genom viss avgiftsbeläggningfinner länsskolnämnden i det angeläget att principen omkostnadsfri utbildning fastsläs. Länsskolnämndeni finner principen om det kommunala kostnadsansvaret såviktig för och gymnasieskolans karaktär att en uttryckligföreskrift därom inte kan undvaras. anser därför att den nyaskollagen, som motsvarighet till 48 8 första stycket och 49 S i den nuvarandeskoUagen, bör innehålla ett stadgande som i allmän form fastslår kommunernasprincipiella kostnadsansvar på skolväsendets område. Länsskolnämndeni delar utredningens uppfattning att i utbildningsbegreppet ingår förutom undervisning jämväl all sädan verk samhet som är nödvändig för att utbildningen skall vara tillgänglig för eleverna, däri inbegripet att eleverna har tillgäng till nödvändiga utbild ningshjälpmedel, i instämmer i ut redningens syn på utbildningsbegreppet. Enligt länsskolnämnden i Kris- 52 tiansiads län bör vad utredningen anfört omutbildningsbegreppet kunna vara Ullledning för kommunerna vid tveksamhet om l.ex. rätt att ta ut Prop.1985/86: 10 avgifteroch om gränserna för kommunernas obligatoriska kostnadsansvar i däremot anser attutredningens diskussion om kostnadsansvaret är motsägelsefull och ologisk ochatt förslaget till lagtext knappast bidrar till klarhet utan i stället innebärrisk för olika tolkningar av skolhuvudmännen. Enligt är utredningens resonemang rörandeutbildningsbegreppet och det därtill knutna kostnadsansvaret oklart. Det germöjlighet till olika tolkningar om vad som är möjligt att avgiftsbelägga.Resonemanget återspeglas inte heller i författningstexten. Kommunen anserdärför att en överarbetning bör ske, så att olika tolkningar inte ger elever iskilda kommuner olika förutsättningar för studier i ochgymnasieskolan. kommun anser att 1 kap. 7 8 är oklartformulerad och kan ge upphov till tveksamhet om vad som skall betraktas somkostnadsfri utbildning, i finner detväsentligt för kommunernas och landstingskommunernas planering ochfinansiering av skolverksamheten att frågan om avgiftsfrihet eller ickeavgiftsfrihet pä ett mera uttömmande sätt regleras i lag än vad som ärfallet och som föresläs av skoiförfattningsutredningen. Mänga remissinstanser - bl. SÖ - framhåller viklen avklarhet i reglerna om kostnadsansvar. Åtskilliga kommuner och länsskolnämnder efterlyserytterligare preciseringar av vilka skyldigheter skolhuvudmännen har atttillhandahålla olika anordningar och vilket utrymme som finns föravgiftsbeläggning. Enligt länsskolnämnden i vore det förundvikande av tolkningssvårigheter önskvärt om man redan i lagtexten redovisadede verksamhetsformer som innefattas i begreppet kostnadsfri utbildning ochvilka verksamheter i övrigt som i likhet med skolhälsovården skall varakostnadsfria för eleverna. i har sammauppfattning. De flesta synpunkterna i sak rör läromedel, skolmåltideroch skolskjutsar. Åtskilliga remissinstanser anser att skolhuvudmännengenomgående bör ha skyldighet att tiUhandahålla sådant utan kostnad föreleverna. Se redovisningen i avsnitten 3.3.2-3.3.5. SÖ, Svenska kommunförbundetoch har i sak begränsat sina yttranden till de synpunkterrörande läromedel som redovisas i avsnitt 3.3.2. Vissa remissinstanser ifrågasätter lämpligheten avtekniken med koppling lill begreppet utbildning med den av utredningen avseddainnebörden. Se avsnitten 2.8 och 3.3.4. Kammarrätten i anser att utredningenslagförslag går längre än utredningen torde ha avsett. Se avsnitt 3.3.2. Vissa remissinstanser vill ha reglerna om kostnadsansvarersatta av eller kompletterade med ett i lagen inskrivet avgiftsförbud. Göteborgskommun anser att det borde räcka att som i lagen ha bestämmelser om att avgift inte får tas ut för undervisningen. Prop.1985/86: 10 betraktar undantagsregeln i 1 kap, 7 8 andra stycket som enopåkallad detaljreglering, som strider mot strävandena att inte onödigtvisbegränsa Bilaga 5 kommunernassjälvbestämmanderätt. Enligt kommunen bör ordet "av- giftsfri"användas i stället för ordet "kostnadsfri", eftersom knappast någonverksamhet är kostnadsfri i realiteten. Kammarrätteni vill i 1 kap, 7 8 ha bestämmelser om såväl kostnadsansvar somavgiftsfrihet. Kammarrätten: 1 28 8 gällande skollag stadgas att"avgift" ej må uttagas. I förarbetena till denna bestämmelse uttalasalt den tar sikte på inskrivnings- och terminsavgifter men att den inte äravsedd att omfatta l.ex. kostnader för undervisningsmateriel. Att begagna ordet"avgift" överensstämmer väl med den sålunda avsedda innebörden avbestämmelsen. I vad avser "kostnader" för utbildning föreskrives i 2kap. 27 S första slycket gällande skolförordning att eleverna i iskälig omfattning skall tillhandahållas läromedel och annan materiel somfordras för en tidsenlig utbildning. Såvitt av betänkandet framgår Ofr bl. 108 n) är bestämmelsen i 1 kap. 7 8 förslaget UU skollag avsedd att motsvarasåväl 28 § gällande skollag som 2 kap. 27 § första stycket gällandeskolförordning. Om detta är riktigt - och det således ej ansetts onödigt med enbestämmelse om avgiftsfrihet - bör i tydlighetens intresse i 1 kap. 7 § förstastycket i den nya skollagen inrymmas såväl ett avgiftsförbud som ettkostnadsförbud. Göteborgsoch läns landstingskommun anser att uppräkningen i 1 kap. 7 8 andrastycket är vilseledande för bedömningen av utrymmet för avgiftsbeläggning.Skolmåltider borde också ingå i uppräkningen. Länsskolnämndeni län tar upp en fråga om interkommunal ersättning. Se avsnitt 6.5.2. 3.3.2Läroböcker, skrivmateriel och andra utbiidningshjälpmedel Skolförfattningsutredningenmenar alt det i skyldigheten att bekosta utbildning också ligger en skyldighetall bekosta för utbildningen nödvändiga läroböcker, skrivmateriel och andrautbildningshjälpmedel. Utredningen föreslår emellertid ett undantag frän dennaregel med hänsyn vad som faktiskt har tiUämpats. Undantaget innebär att enkommun eller landstingskommun skall kunna besluta att eleverna i gymnasieskolansjälva skall bekosta sådana hjälpmedel som nämnts och som används för egetbrak. Kammarrätteni : Utredningen har (s. 95) i ett försök att definiera skollagensutbildningsbegrepp betecknat utbildning som "sådan verksamhet som bedrivsi skolans regi i syfte att uppnå målsättningen i 1 8 skollagen (1 kap. 3 8utredningens lagförslag), däri inbegripet att eleverna har tillgång tiU vad somär nödvändigt för att verksamheten skaU kunna bedrivas". Kammarrätten färframhålla all ordalagen i 1 kap. 7 8 första stycketförslaget till skollag ("UtbUdningen skall vara kostnadsfri för eleverna") lederlängre än som torde ha varit avsikten. termen utbildning har deninnebörd, som angivils i utredningens definition, 54 skulle bland nödvändiga utbildningshjälpmedel inräknas exempelvisgäng- segymnasiikutrustning (kläder och skor). : Kammarrätten utgår ifrån att Prop.1985/86: 10 meningen inte varit att skolan skall bekosta sädan utrastning. : I 1 kap. 7 8 föresläs en bestämmelse inne- BUaga 5 bärande atten gymnasiekommun får besluta att eleverna i gymnsieskolan själva skall helteller delvis bekosta sådana nödvändiga läroböcker, skrivmateriel och andrautbildningshjälpmedel som används för eget bruk. Styrelsen vill här erinra omatt gymnasieskolans karaktär av frivillig skolform numera är närmast skenbarlill följd av arbetsmarknadsläget och den utvidgning av skolans ansvar somskett för att lösa ungdomens sysselsättningsproblem. Dessutom vill styrelsenframhålla att kostnaderna för elevens läromedel för eget bruk pä vissautbildningsvägar kan stiga till höga belopp. Mot denna bakgrund anser styrelsenatt man bör begränsa elevernas egen kostnad till att avse endast"skrivmateriel och andra utbildningshjälpmedel" för eget bruk.Dessutom bör orden "helt eller delvis" ersättas med"delvis". "Nödvändiga läroböcker" bör man inte kräva atteleverna själva bekostar. Enligt styrelsens mening bör 1 kap. 7 8 ges följandelydelse: 7§ Utbildningen i , specialskolan och gymnasieskolan skall varakostnadsfri för eleverna. Enkommun eller landsUngskommun, som bedriver gymnasieskola, får besluta atteleverna i denna skolform delvis själva skall bekosta sädan skrivmateriel ochandra utbildningshjälpmedel som används för eget bruk. Länsskolnämndeni har samma förslag som kommunförbundet i fråga om lydelsen av Ikap. ställer sig tveksam till att elever i gymnasieskolansjälva skall betala nödvändiga läroböcker. Gymnasieskolan dimensioneras så, attalla ungdomar skall kunna tas emot. Denna strävan skulle enligt nämndensuppfattning motverkas av ett införande av avgifter. Betydande ansträngningargörs för att få alla ungdomar att genomgå utbildning efter . Ettinförande av avgifter i en eller annan form skulle motverka dessaansträngningar. SÖförordar att "nödvändiga läroböcker" utgår ur de föreskrifter utredningenföreslagit om rätt för kommunerna att låta eleverna i gymnasieskolan självabekosta vissa läromedel (I kap. 7 8 andra stycket). Landstingsförbundethar som sin enda synpunkt utan kommentar föreslagit att orden "sådananödvändiga läroböcker" utgår ur författningstexten. Länsskolnämndeni lån tillstyrker att kommunerna fortfarande fär besluta att eleveri gymnasieskolan helt eller delvis själva skall bekosta vissa nödvändigahjälpmedel såsom läroböcker och skrivmateriel som används för eget bruk. Halmstadskommun stöder utredningens förslag all man i författningstexten uttryckligtföreskriver att kommunerna fär besluta att eleverna i gymnasieskolan självaskall bekosta sina hjälpmedel för utbildningen. Därmed undanröjs tveksamhetenom kommunernas rätt att ta ut avgift av eleverna. kommun tillstyrkeratt kommunernas rätt att besluta skrivs in i författningstexten. 1985/86: 10 Hälleforskommun ansluter sig till det förtydligande angående läromedel m. m. som 1 kap. 7 S iförslaget innebär. Bilaga 5 läns landstingskommun anser att detföreligger en mot- sättningmellan de båda styckena i 1 kap. 7 § och därmed en viss oklarhet ombestämmelsernas innebörd. Landstingskommunen vill starkt understryka attkostnadsfriheten skall vara regel även inom gymnasieskolan och attavgiftsbeläggning av individuella hjälpmedel m. m. måste prövas restriktivt. har uppfattningen att en bestämmelse som den i 1 kap. 7 5 andrastycket särskilt i nuvarande kärva ekonomiska läge kan stimulera kommuner ochlandstingskommuner till att besluta om avgifter för läromedel. Förbundetavstyrker därför att paragrafens andra stycke tas med i den nya skollagen. Länsskolnämndeni anser att andra stycket i 1 kap. 7 8 bör utgå, eftersom detinte finns tUlräckligt underlag för att göra ett kostnadsförtydligande. LOanser rent principiellt att alla försök att vältra över kostnaderna frånstaten, kommunerna och landstingskommunerna lill eleverna bör förhindras.Vidare anser LO det vara felaktigt alt skolan skall uppmana eleverna att skaffasig hjälpmedel utöver dem som skolan erbjuder. Länsskolnämndeni finner 1 kap. 7 8 i viss mån motsägelsefuU, eftersomutbildningshjälpmedlen i de flesta fall är av sådant slag alt de får ansesinnefattas av ulbildningsbegreppet. Erfarenheterna visar att kostnaderna förläroböcker och andra utbildningshjälpmedel varierar högst väsentligt mellanolika linjer inom gymnasieskolan. Ett kommunalt beslut i den riktning somlagförslaget anger som möjligt skulle med all säkerhet innebära en tungekonomisk börda för många elever, särskilt på de linjer som kräver dyraläromedel. Ett sådant beslul skulle kunna påtagligt motverka dejämlikhetssträvanden som bedömts som grundläggande för svenskt skolväsendeunder . Enligt länsskolnämndens mening bör andra stycketi paragrafen utgå ur lagtexten. En närmare reglering av vad eleverna igymnasieskolan utan kostnad skall ha tillgäng till bör i likhet med vad som nugäller för tas in i skolförordningen och ges förslagsvis följandeinnehåll: "Elever i gymnasieskolan skall utan kostnad ha tillgång till dehjälpmedel som är nödvändiga för utbildningen". CUFframhåUer att läromedel måste betraktas som en del av undervisningen. Därförbör de inte kunna avgiftsbeläggas. Av skollagen måste klart framgå att kommunernaskall tillhandahålla läromedel och inte får ta ut avgift för detta. Länsskolnämndeni uttalar som sin bestämda åsikt att utbildning i såvälgrundskola som gymnasieskola skall vara kostnadsfri för eleverna. Nämnden anserdärför att andra stycket i förslagets 1 kap. 7 8 skall tas bort. i anser att samma principer bör gälla förgrundskolan och gymnasieskolan. Olofströmskommun anser att eleverna i såväl som gymna sieskolan utan kostnad skall ha tillgång tiU de hjälpmedel som är nödvän- 56 diga för utbildningen. Några inskränkningar i dettaavseende skaU alltså intefinnas i lagtexten. Att överföra kostnaderna till eleverna (föräldrarna) Prop.1985/86: 10 löser inga ekonomiska problem i samhäUet. I stället kan en sädaninställning medföra att andra svårigheter uppkommer. kommun BUaga5 anser att andra stycket i 1 kap. 7 8 bör utgå. Med hänsyn till samhälletssträvan att pä sikt alla elever skall fä en plats i gymnasieskolan börutbildningen vara kostnadsfri även där. kommun anser att beslut omavgiftsbeläggning av exempelvis läroböcker och skrivmateriel för elever igymnasieskolan strider mot principen att alla skall ha rätt lill sammautbildning. Enligt kommunen måste det därför slås fast att sädanavgiftsbeläggning inte är tilläten. Länsstyrelseni anser att undantaget i andra stycket i 1 kap. 7 8 innebären mycket stor avvikelse frän huvudregeln i första stycket. Det finns ingenbegränsning angiven, l.ex. att synneriiga skäl skall föreligga. Det anges inteens att specialbestämmelsen för gymnasieskolan utgör ett undantag frånhuvudregeln i första stycket. Således skulle en kommun eller landstingskommunmed stöd av den föreslagna lagparagrafens andra stycke kunna bestämma, attalla gymnasieelever skall betala samtliga läroböcker, skrivmateriel m.m. Denenda begränsningen "för eget bruk" torde knappast vara effektiv ochuppfyller knappast de krav som bör ställas på klarheten i en lagtext. Med undantagför vuxenundervisningen tillämpar de allra flesta kommunersamma regler om fria läroböcker och fri förbrukningsmateriel förgymnasieskolans elever som gäller i . Ur jämlikhetssynpunkt är dettaett viktigt inslag i utbildningssamhället, bl. a. mot bakgrund av attkostnaderna för läromedel i form av t. ex. läroböcker varierar avsevärt mellanolika linjer och grenar i gymnasieskolan. De ekonomiska hindren för studieröver grundskolenivån har successivt undanröjts genom de senaste decenniernasutbildningsreformer. En i huvudsak lagteknisk och redakUonell omarbetning avskollagen får dä inte motverka strävandena mot ökad jämlikhet inom dennaviktiga samhällssektor. avstyrker lagförslaget i denna del ochförordar att andra stycket i lagförslagets 7 8 utgår. Länsskolnämndeni anser att "som används för eget brak" kan vällatolkningsproblem. Det hade varit lämpligt om i kommentaren hade exemplifieratsvad som avses. Exemplifieringen borde ha varit ganska fyllig. Anvisningen att"för eget brak är avsett att tolkas restriktivt" är knappastuttömmande. Även kommun finner det svårt att tolka "för egetbruk". Kammarrätteni anser att uttrycket "som används för eget bruk" ger fögaupplysning om vad som menas. Ökad klarhet skulle vinnas om man i ställetanvänder uttrycket "sådana nödvändiga utbildningshjälpmedel som de fårbehålla själva" (jfr s. 109 ö). i anser att del redan i lagtexten och inte bara i motiven bör talas om sädana nödvändiga hjälpmedel som eleverna "fär behålla själva". Därmed skulle enligt länsskolnämndenbeto nas att det inte är fråga om uttagande av någon avgift för utbildning utan fastmer om köp av saker som eleven i vanlig civilrättslig ordning fär äganderätt till, även om kommunen av praktiska och ekonomiska skäl anskaffar dessa hjälpmedel, 57 1985/86: 10 I denmän eleverna själva skaU bekosta hjälpmedel måste det, enligl vad utredningenuttalar i betänkandet, stå eleverna fritt att själva anskaffa Bilaga 5 hjälpmedlenom de så önskar. uppfattning.Enligt kommunens mening måste det anses vara en självklar förutsättning för attfå delta i gymnasieskolans utbildning att man skaffar och använder denkurslitteratur m. m, som skolan föreskriver, RRVanser att föreskrifterna om gåvoläromedel i skolförordningen och läroplanen förgrundskolan (Lgr 80) bör ses över i samband med tillkomsten av en ny skollag,så att bestämmelsernas förenlighet med varandra säkerställs. i pekar pä föreskrifterna om gävoläromedeli Lgr 80, Skolförfattningsutredningenkonstaterar att skolmåltider till sin art inte kan betraktas som utbildning.Det finns inte något uttryckligt åliggande för kommunerna att anordnaskolmåltider. Det står därför kommunerna fritt att la ut avgift av dem som villutnyttja skolmåltiderna (undantag gäller för måltid i samband medundervisningen i hemkunskap, se 2 kap. 27 8 tredje stycket skolförordningen).Ibland anordnas utbildning på sådant sätt -t. ex. i form av lägerskola - attdet i praktiken inte blir möjligt för eleverna att fä mat annat än genomskolans försorg. Skolmåltiden kan då bli helt nödvändig för att eleverna över huvudtaget skall kunna delta i utbildningen. I sådana undantagsfall bör därförskyldighet att tillhandahälla måltider anses följa av skollagens föreskrift omkommunens skyldighet att anordna utbildning. Följaktligen får då inte hellernågon avgift tas ut. Vissaremissinstanser anser att kommunerna bör ha en skyldighet att utan avgifttillhandahåUa skolmåltider genomgående och således inte bara i sådanaundantagsfall som utredningen har angett. Andra remissinstanser efterlyser enuttrycklig föreskrift om att avgift får las ut för skolmåltider. Länsskolnämndeni anser att skolmällidsverksamheten skall kunnaavgiftsfinansieras.