prop · G9031 · 1985-12-31 00:00:00 — i sitt remissvar framhållit att en ingående sakligprövning mycket väl är möjlig alt åstadkomma även vid kommunalbesvär, om mannämligen vid prövningen kan falla tillbaka på utföriiga materiella bestämmelserav del slag som det finns exempel på i utredningsförslaget, I sitt slutbetänkande (SOU 1982:41)Överklagande av kommunala beslut utvecklar kommunalbesvärskommittén sintankegäng på följande sätt (s, 301): Möjligheten att överklaga fullmäktigebesluti allmänna kommunala angelägenheter genom kommunalbesvär är dettabesvärsinstituls kärna. Genom kommunalbesvärsreglerna balanseras fullmäktigesroll i den kommunala självstyrelsen mot det inflytande som tillkommerkommuninvånarna och staten, Kommunalbesvärsinstitutel är anpassat till desärskilda förutsättningar som gäller för den kommunala självstyrelsen ochdemokratin. Förvaltningsbesvär bör aldrig förekomma i fråga omfullmäktigebeslut. I några fall har tankar funnits på att låta fullmäktigebeslutkunna överklagas med förvaltningsbesvär. Som framgår av redogörelsen iföregående avsnitt har detta emellertid inte i något fall blivit verklighet.Att tillåta förvaltningsbesvär över fullmäktigebeslut förefaller ocksåtvivelaktigt från konstitutionell synpunkt. När förvaltningsbesvär i ställetför kommunalbesvär till en början ter sig tilltalande som rättsmedel i fräga omfullmäktigebeslut, bör andra utvägar sökas. Underställning kan - dock endasiundantagsvis - vara ett alternativ. En annan möjlighel är attbeslutsbefogenheten, om det går för sig av sakliga skäl, läggs på en kommunalnämnd vars beslut kan överklagas genom förvaltningsbesvär. Huvudalternativet ide aktuella fallen måste dock alltid vara kommunalbesvär, som eventuellt kangöras mera verkningsfulla genom utförligare materiella föreskrifter ominnehållet i de kommunala besluten. De allvarligaste invändningarna mottanken att generellt införa kommunalbesvär i PBL är enligt min mening dels attden besvärsberättigade kretsen blir alltför vid - alla kommunmedlemmar - ochdels att prövningen kommer alt ske i kammarrätten som första besvärsinstans.Jag har 1985/86:1 360 tidigare (avsnitt 16.3.1) föreslagit all länsstyrelsenskall ha hand om den 17 Överklagande statligakontrollen av kommunernas beslul om detaljplan och omrädesbes- 17.5.2 tämmelser.Ett grundläggande krav som mäste slällas pä inslansordningen är althela prövningen av planärenden hålls samman i en och samma instans.Handläggningen skulle annars splittras pä etl olämpligl säll. ansersåledes alt även besvärsprövningen skall läggas pä när det gällerdelaljplan och områdesbestämmelser. Även andra skäl talar mot att hakommunalbesvär i dessa fall, Beslul atl anta detaljplaner t, ex. måste ansesinnefatta kvalificerad myndighetsutövning mol enskilda. (SOU 1982:41 s, 300) framhåller är förvaltningsbesvärdet rättsmedel som bäst uppfyller rättssäkerhetskraven i sädana ärenden där denenskildes förhållanden kommer i centrum. En allmän strävan är att samma lyp avbesvär bör användas inom samma sakområde och ärendegrupp och oberoende avvilket kommunalt organ som fattar beslul. Detta leder till atl förvaltningsbesvärbör användas för alla planbeslut som kan överklagas i fråga om det sakligainnehållet. är det emellertid nödvändigt att komma till rätta medolägenheterna med förvaltningsbesvär över fullmäktiges beslut. Som jag framhöll anses destörsta olägenheterna bestå i att det med tanke på den kommunala självstyrelseninte är godtagbart att en statlig besvärsmyndighet ersätter ett beslut av enfolkvald församling med ett helt nytt beslut i sak. Vid den prövning som regeringen gör av förvaltningsbesvär över beslut i planärenden ansersig regeringen förhindrad att ändra planer på andra sätt än att vissa områdenundantas från faslsiällelse eller att planbeslämmelser slopas eller eventuelltförtydligas. Däremot förekommer del inte att regeringen ger planen ett nyttmateriellt innehåll annat än i fräga om rena bagateller. Det blir såledeskommunens uppgift atl med ledning av motiveringarna i regeringens beslutfortsätta planarbetel i de delar där regeringen inte har godtagit planen. Denna form av regeringsprövning,som har fungerat väl i praktiken, bör tjäna som förebild även för denbesvärsprövning som läggs pä länsslyrelsen i planärenden. För att det skallslä fullständigt klart vad prövningen skall utmynna i bör det i laglexten angesatt de besvärsprövande myndigheterna - länsstyrelserna och regeringen - intekan besluta om något annat innehåll i planen utan bara har möjligheten attupphäva planen helt eller delvis. Undantag från denna princip bör kunna görasbara om kommunen har medgett det eller om ändringen är av ringa betydelse.Därmed torde det saknas anledning atl hysa farhågor av det slag som liggerbakom remisskritiken. Visserligen blir systemet inte oantastligt frånsystematisk synpunkt. Förvaltningsbesvär med s,k, kassatoriska effekter är -bortsett frän den form av regeringsprövning av planärenden som jag harberört - något som inte förekommer inom stats- och kommunalrätten. dock att invändningar av del slaget inte får varaavgörande, om man kan uppnä de stora fördelar i övrigt som jag har beskrivittidigare. Huvudsaken måste ändå vara att besvärsprövningen blir ändamålsenlig ipraktiken. Jag vill här ta upp den särskildafrågan om hur kontrollen av alt planbesluten har kommit till i laga ordninglämpligen bör ordnas. Enligt vad jag föreslog i lagrädsremissen börlänsstyrelsens officialprövning i princip kunna omfatta en allmän kontroll avförfarandet, Pä de skäl jag förut har anfört (avsnitt 16,2,5) har jag numeramed anledning av lagrådels synpunkter (yttrandet s, 111 O fränfallii deltaförslag. Jag anser del sålunda i likhel med lagrådet fullt tillräckligt fränrättssäkerhetssynpunkt att den utvidgade krets som har rätt atl angripabesluten med förvallningsbesvär - däribland alla boende i området ochhyresgästorganisationer - ocksä kan påtala eventuella formella brister ihandläggningen av planärenden. Därigenom kommer man automatiskt ifrån ett av demoment i utredningsförslaget som onekligen har bidragil till att onödigtkomplicera systemet. Jag tänker på den av ulredningen föreslagna regeln attalla kommunmedlemmar får överklaga planbesluten i en form av förvallningsbesvärpå grunder som mycket liknar en av kommunbesvärsgrun-derna, nämligen attbeslutet inte har kommit lill i laga ordning. Möjligen kan det invändas att det nu beskrivna systemetsom helhel inte blir helt logiskt. Den formella sidan av beslut omöversiktsplan bedöms av kammarrätten efler kommunalbesvär, medan prövningen avsamma frågor i ärenden om detaljplan och områdesbestämmelser överklagas genomförvaltningsbesvär. Del kan förefalla en aning förvirrande att en sä passhomogen ärendegrupp som de fysiska planerna utgör splittras upp pä bädekommunalbesvär och förvaltningsbesvär. Jag är alllsä medveten om dessaofullkomligheler men anser alt de bör tillmätas endast begränsad betydelse.Enligt min mening är systemet på det hela tagel ägnat att leda till demateriellt sett bästa slutresultaten av planeringsprocessen. Min förslag: Planbeslut får överklagas hos länsstyrelsenoch därefter hos regeringen. Beslut i alla slag av ärenden om lov och i ärendenom förhandsbesked fär överklagas hos . beslut iärenden om lov och förhandsbesked överklagas antingen hos kammarrätten/regeringsrätteneller hos regeringen, beroende pä om besvären rör rättsfrågor ellerlämplighetsfrågor. När det först gäller beslut iplanärenden, dvs, beslut om detaljplan, områdesbestämmelser och fastighetsplan,anser jag - i likhet med utredningen och de flesta remissinstanserna - att delfinns bara en lämplig och naturlig inslansordning. Kommunens beslut bör kunnaöverklagas hos Prop.1985/86:1 362 , och talan mot beslut börföras hos regeringen, 17 Överklagande Denna ordning ansluter i sinahuvuddrag till den nuvarande, Faslsiällelse- '7,6 prövningen hoslänsstyrelsen ersätts med en möjlighet för sakägarna att föra fram sina frågorgenom besvär. Det finns mänga synpunkter - i vissutsträckning motstridiga - som bör påverka valet av instansordning i ärenden omlov. Det har ofta framhållits som ett starkl önskemål att regeringen måsteavlastas olika grupper av löpande förvaltningsärenden till förmån föravgöranden av mer principiell betydelse. En ordning som medför att allabesvärsärenden som rör frågor om allmän lämplighel eller ändamålsenlighet äveni framtiden skall kunna föras ända lill regeringen har ansetts leda tillolägenheter för bäde kommunerna och de enskilda intressenterna (se t, ex, KU1977/78:55), Som jag nämnde förut har utredningen i enlighet med dennauppfattning lagt fram förslag som syftar till att avlasta regeringen en radrutinbetonade ärenden. har efter det attlagrädsremissen beslutades godkänt riktlinjer för en översyn av regeringensbefattning med besvärsärenden (prop, 1983/84: 120, KU 23, rskr250). Till grundför propositionen låg en inom upprättad promemoria (Ds Ju1982:14) Färre besvärsärenden hos regeringen. Översynen avses enligtriksdagsbeslutet leda till kortare handläggningstider, enheUigareinstansordningar och färre besvärsärenden hos regeringen utan atträttssäkerheten och effektiviteten i förvaltningen minskar. Översynen väntasockså medföra besparingar. Riktlinjerna skall vara vägledande när besvärsregleri nya ärendegrupper utformas. Ett riktmärke föreslås vara atl regeringen imöjligaste mån skall befrias från ärenden som kan prövas i flera instanserunder regeringen och som inte kräver ett slällningstagande från regeringen sompolitiskt organ. 1 sitt betänkande, som riksdagenanslöt sig till, anförde KU bl. a. följande (s.7); Som uttalas i propositionen är detenligl utskottet viktigt att regeringen kvarstår som besvärsinstans när detbehövs en politisk styrning av praxis. 1 begreppet politisk styrning läggerutskottet inte bara en regerings rätt att låta sin politiska inriktning påverkapraxis i vissa grupper av förvaltningsärenden utan också den vikl frånallmänna demokratiska utgångspunkter och för rättssäkerheten som kan tillmätasregeringens befattning med sädana ärenden. Detta gäller särskilt i ärenden därdet skönsmässiga inslaget i bedömningen är betydande. Till ärendegrupper där regeringensmedverkan i angivna bemärkelser framstår som särskilt betydelsefull tordeenligt utskottets mening höra bl. a. invandrarärenden samt plan- ochbyggnadsärenden. Det plan- och beslutssystem som jagföreslår i PBL bygger visserligen till stor del på dagens lagstiftning och påvedertagen praxis. Det finns emellertid en hel del principiellt viktiga inslag,som gör atl det enligt min uppfattning inte kan anses ändamålsenligt att befriaregeringen från uppgiften att handlägga besvärsärenden. Det är nämligen bl. a.i den rollen som 1985/86:1 363 regeringen kan styra utvecklingen i en viss riktning ochalltså sätta sin 17 Överklagande prägel pä den nya lagens tillämpning. Jaganser det således vara nödvän- ''- digt att regeringen blir det samlandepoliliska organ som leder utbildandet av praxis. Denna ståndpunkt finner jagvara väl förenlig med det berörda riksdagsbeslutet. En konsekvens av att regeringen tarbefattning med besvärsärenden är att den härigenom direkt kan få en goduppfattning om hur lagstiftningen fungerar i olika avseeenden. Dennaerfarenhetsåtertoring kan ha betydelse för regeringen i etl fortsattreformarbete. På dessa skäl anser jag attutredningens förslag om prövningstillstånd inte bör genomföras och inte hellernågot liknande system med l.ex. etl verk eller en särskild besvärsnämnd somslutinstans i flertalet fall. Jag anser säledes att regeringensom sista instans bör pröva ärenden om tillstånd till bebyggelse i ungefärsamma omfattning som . Jag vill tillägga alt jag anser detlämpligt att när har gått från PBL:s ikraftträdande utvärderakonsekvenserna av den besvärsberättigade kretsens omfattning (se avsnitt 3,5),Om det då visar sig att den nu föreslagna ordningen har lett till enadministrativ belastning för myndigheterna utan motsvarande fördelar i form avförbättrat inflytande i beslutsprocessen och annat, bör frågan om denbesvärsberättigade kretsen omprövas. Den delade instansordningen och des, k, blandade målen har föranlett en del bekymmer för myndigheter ochenskilda. Vissa remissinstanser har därför förespråkat en helt enhetliginstansordning framför ett system där prövningen av besvär överlänsstyrelsebeslut delas upp mellan olika instanser, sä som fallet är f, n,,beroende på om det gäller rättsfrågor eller lämplighetsfrågor. Min erfarenhetär att den nuvarande instansordningen i stort sett är ändamålsenlig. Att vissafrågor, där de rättsliga momenten överväger, prövas av förvaltningsdomstolarnabetraktar jag som värdefullt frän rättssäkerhetssynpunkt. Jag föreslår därföratt nuvarande ordning i huvudsak skall bestå. Hur ärendena närmare bör delas uppåterkommer jag till i specialmotiveringen (13 kap, 4 8), En annan fråga som har diskuteratsär om beslul skall överklagas till länsslyrelsen ellerlänsrätten. Tre remissinslanser förespråkar att länsrätten skall handläggabesvären i ärenden om lov, nämligen kommunalbesvärskommittén,länsdomstolskommittén (majoriteten) och . För egen delansluter jag mig helt till vad utredningen har anfört till stöd för attprövningen skall göras av . Utredningen anför (s, 544): De frågor som kan föras frambesvärsvägen är delvis av judicidl eller formell natur. Bevakning av enskildrätt ligger väl till för domstolsprövning. Om man försöker fä en samlad bildav de föreslagna prövningsgrunderna i stort finner man dock ett stort inslagav avvägningar mellan olika intressen. Dessa avvägningar skall göras mot enplanpolitisk bakgrund. Prop.1985/86:1 364 Det fordras för dessa frågor en plan- och bvggnadstekniskexpertis som 17 Överklagande länsrätterna inte förfogar över, 17.6-17.7 däremot har enlångvarig erfarenhet av bäde plan- och byggnadsfrägor. Genom att de olikaenheterna kan samverka har en allsidig kompetens. Dessutom finnsmöjligheten alt genom handläggning i styrelsen förankra vissa beslut ävenpolitiskt. En samordning med underslällningsförtärandet är betydligt enklareatt åstadkomma, om besvärsprövningen läggs på länsslyrelsen. 17.7 Vad besvärsprövningen bör omfatta 1 utredningens lagförslag - 18 kap, 4 5 - finns följandebeslämmelse: Besvär över ett beslut omdetaljplan får inte avse syftet med planen i fråga om bebyggelsens principeroch huvudsakliga utformning. Om planen gäller annat än bebyggelse, får besväreninte avse syftet med planen i fråga om grunddragen av den i planen angivnamarkanvändningen. Motiven bakom den föreslagnabestämmelsen är bl, a, följande (betänkandet s, 539 0: När det härefter gällerplanbestämmelsernas tillämpning i det enskilda fallet (9kap, 7-1685) börbesvärsreglerna ha den funktionen att de ger sakägarna möjlighet alt fåjämknmgar till stånd av sädana bestämmelser som från enskild synpunkt framstårsom omotiverat härda eller som skulle leda onödigt kostnadskrävandelösningar, 1 detta hänseende bör det dock ställas upp en viktig begränsning avbesvärsreglernas räckvidd. Sedan del väl har blivit avgjort att en detaljplanmed ett visst syfte (exploatering för ett angivet ändamål eller bevarande) fårläggas ut - dvs, om det visar sig att invändningar grundade på t, ex, 9 kap, 35 inte är tillräckligt starka - kan det inte vara rimligt med en obegränsadbesvärsräll, 1 ett sådant läge är del kommunensom ensam - givelvis dock efter samråd och under medborgarnas och statensmedverkan - bestämmer vilket övergripande syfte en delaljplan skall ha i frågaom bebyggelsens principiella struktur, miljöutformningen m. m. Det kan gällaprinciper för val av t, ex, hustyper, exploateringsgraden i stort, allmännakrav på friytor och trafikstandard, 1 detla avseende är allmänintresset sådominerande att enskilda intressen måste vika, 1 begreppet syfte med plan - medden innebörd som ordet "syfte" avses ha ljust detta sammanhang -ligger att kommunens beslut i fråga om markens användning i stora drag förolika ändamål inte bör kunna angripas av sakägarna och ändras efter besvär.Inom ramen för planens syfte skall den dock utformas med beaktande av enskildaintressen. Jag vill betrakta den föreslagnabestämmelsen som ett utslag av strävandena att decentralisera beslut som harendast lokal räckvidd till kommunerna. Om enskilda får en oinskränktbesvärsräll när det gäller planpolitiska frågor och liknande, skulle samtidigtdet slutliga avgörandet flyttas från kommunerna till slatliga myndigheter.Enligt min mening är det i den kommunala hanteringen som man skall ha en breddebatt och goda möjlig- Prop.1985/86:1 365 heter lill påverkan för sakägare och andra medborgare. Envidsträckt 17 Överklagande besvärsrätt öppnar möjligheter till ett ökatstatligt inflyiande som kan '' förändra de kommunalpolitiskabedömningarna. Detta går inte särskilt väl ihop med en av de grundläggandeprinciperna för reformen, nämligen decentralisering av beslutsfattandet. Bestämmelsen atl syftet med endetaljplan inte fär angripas med besvär tillstyrks av nägra remissinstanser menavstyrks eller ifrågasätts av de flesta. De kritiska synpunkterna kansammanfattas på följande sätt: Del är omöjligtatt av bestämmelsen utläsa i vilka fall det finns möjlighet atl klaga pä endetaljplan. Man får därför räkna med atl åtskilliga besvär som anförs kommeratt avvisas. Beslutet måste överklagas för atl man skall få klarhet i ombesvärsräll över huvud taget finns. Regeln är inte sä klar och tydlig somrättssäkerheten kräver. Även frånsaklig synpunkt kan regeln angripas. Utformningen av närmiljön i ettbostadsområde har utomordentligt stor betydelse för den som bor där. Eftersomdet inte går atl klaga på de översiktliga planerna mäste man kunna klaga fulltut på detaljplanerna. Kritiken under punkt 1 är enligt minmening befogad och jag föreslår därför inte nägon beslämmelse som motsvarar denav utredningen förordade lagregeln. Som framgick av vad jag anförde delarjag emellertid i slor uisträckning den uppfattning som ligger bakomutredningsförslaget på denna punkt. När del gäller de viktiga principfrågornaom kommunens utbyggnad bör den enskilde som regel inte genom besvär hosstatliga myndigheter kunna få lokala bedömningar ändrade. Enskilda sakägare ochandra intressenter skall alltså inte kunna åberopa motstående allmännaintressen för att få etl kommunalt beslut omprövat. Sådana intressen skalllänsslyrelsen bevaka i första hand under samrådsskedet men i andra hand ocksägenom sin rält till officialprövning, givetvis under förutsättning attinlressena har den betydelse all kan förordna om prövning enligt12 kap. Besvären bör kunna avse enbart frågor som är av betydelse för deklagande i deras egenskap av sakägare eller boende inom och i anslutning tillområdet. Redan enligt dagens praxis tillämpasden huvudprincipen all staten med anledning av besvär normalt inte i nägonväsenllig män rubbar den huvudsakliga inriktningen av kommunernasmarkanvändningsbeslut, I fråga om exploateringsgraden, tillgången till service,trafiksystemets standard och andra liknande kvalitetsfrågor brukar staten efterbesvär mycket sällan göra nägra väsentligt annorlunda bedömningar än vadkommunen har gjort. Jag anser en sädan princip helt naturlig även förframtiden. Enligt min mening torde det inte - lika litet som - behövasnågon särskild lagreglering av denna princip. Vad besvärsprövningen bör inriktaspå är i stället i första hand detaljplanernas expropriaiiva effekter och överhuvud taget avvägningen mellan allmänna och enskilda intressen. Jag hänvisar härtill utredningens resone- 1985/86:1 366 mangsom jag återgav. kan det också bli tal om att väga tvä 17Överklagande motstående enskilda intressen mot varandra, '7,7 Givetvis kan det hända atl frågor ommiljöutformningen kommer upp till behandling i besvärsärenden. Sakägarna och deboende har ju etl berättigat intresse av en god närmiljö, och det intressetmåste man kunna hävda genom besvär. Störningar till följd av trafikbuller ochannat bör de enskilda intressenterna kunna göra invändningar mot i form avbesvär. Besvärssystemet bör enligl min mening ge t. ex. grannar sammamateriella skydd och samma formella möjligheter att hävda sina intressen somden nuvarande byggnadslagstiftningen ger. Vad jag har sagt nu innebär vidare att kommunenstillämpning av bestämmelserna i 2 och 3 kap. kan komma att prövas av statligainstanser i anledning av besvär. Det kan vid besvärsprövningen visa sig l.ex.att kommunen drivit något av de allmänna intressen som ligger bakom lagensbestämmelser alltför hårt gentemot de önskemål som sakägarna för fram.Trafiksäkerhetens krav kan exempelvis föranleda en gatubreddning som enfastighetsägare motsätter sig. Vidare bör en viktig uppgift för besvärsinstansernavara alt pröva eventuellt föreslagna alternativa sätt att lösa denplaneringsfråga som är aktuell i ärendet. Intrånget för de enskilda kanske kanminskas eller elimineras, om man gör vissa jämkningar av läget för ellerutförandet av en byggnad eller en annan anläggning. Det visar sig i praktiken oftamöjligt att tillgodose klagandenas önskemål helt eller delvis, utan att detbehöver innebära nägot ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Som jag närmarekommer att utveckla i specialmotiveringen (5 kap. 2 5) förordar jag enbestämmelse som innebär alt kommunen vid utformningen av en detaljplan i dendel den kan ha inlöseneffekter skall se till att de fördelar som kan vinnas medplanen överväger de olägenheter som planen orsakar enskilda. Den som överklagaren detaljplan bör enligl min mening kunna åberopa den bestämmelsen som stöd försin talan. Jag kan ocksä tänka mig vissa situationer därbesvärsprövningen -tvärtemot huvudprincipen - föranleder att hela syftet medplanen går om intet. Om planens enda syfte är att ge tillstånd till en stor,miljöpåverkande anläggning i närheten av etl bostadsområde, kan utfallet avbesvär av enskilda bli atl anläggningen inte är tillåten med hänsyn tillbestämmelserna i 3 kap. om inverkan på närmiljön. Tilläggas bör att de enskilda bör kunna grunda sinaöverklaganden även på fel i förfarandet. Jag är medveten om att det i praktiken måste blisvårt - även med de uttalanden som jag nu har gjort - att skilja ut detallmänna syftet med planen från de enskilda intressena. Ofta är de bådaaspekterna egentligen tvä sidor av samma sak. Jag anser dock att det är etlrimligt betraktelsesätt även för framtiden att överinstanserna skall kunnabifalla besvären, om klagandena hävdar t, ex, att miljön förändras på ettoacceptabelt sätt, alt det uppslår trafikfaror för barnen, atl utsiktenförstörs, atl parker försvinner, att lekplatserna är för små etc. 17.8 Hinder mot att överklaga beslut, om saken redan äravgjord tidigare Min förslag: Hinder införs mol att överklaga beslut i sådanafrågor som har blivit avgjorda genom omrädesbesiämmelser, detaljplaneller förhandsbesked. Flera instanser pekar på attalltför mänga sakägare använder besvärsmöjligheterna endast iavsikt att genom fördröjning komma i ett bättre förhandlingsläge gentemotkommunen eller i liknande syften, Nägra instanser har lämnat konkretaändringsförslag pä denna punkl. De vill införa en princip om att tidigarefattade beslut inte får sättas i fråga genom besvär i senare skeden avbeslutsprocessen. Man skulle därmed ästadkomma ett slags"besvärsavskärande" eller en prekluderande effekt. Enligt min mening bör en sådanordning kunna undanröja många oklarheter i genomförandeskedet och medverkatill en snabbare beslutsprocess. Jag vill därför ta fasta på vadremissinstanserna har anfört. Jag föreslär alltså att i PBL skalllas in bestämmelser som innebär att besvärsrätten är avskuren i ärenden om lov,om frågan är avgjord i en tidigare antagen detaljplan och att sakägarna inteskall kunna överklaga beslut om detaljplaner eller beslut i ärenden om lov, omsaken är avgjord genom områdesbestämmelser. Även förhandsbesked bör ha en sådanprekluderande effekt pä senare beslut om bygglov. Om anser att fråganredan är avgjord i ett tidigare beslut - och den som överklagar har haft rättatt klaga på det - kan nämnden i beslutet ange att del inte får överklagas.