prop · G90315 · 1985-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1985/86:15 om polisens ställning i krig 1985/86: 15 Regeringenföreslår att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag avregeringsprotokollet , Ipropositionen föreslås att polisen i fortsättningen skall ha samma uppgifter ikrig soiVi i fred och att den i princip inte skall kunna tas i anspråk för militärauppgifter. Ett undantag föreslås dock för kuppförsvaret. Förslaget innebär attden nuvarande lagstiftningen om polisens ställning under krig upphävs och attvissa ändringar görs i polislagen (1984:387) och . Dennya lagstiftningen föreslås träda i kraft . 1 1985/86. Prop.1985/86:15 1 Förslag till Lag om ändring i polislagén (1984: 387) Härigenom föreskrivs i fråga om polislagen (1984: 387)dels att nuvarande 24 § skall betecknas 25 §, dels att i lagen skall införas en ny paragraf, 24 §, avnedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse I den utsträckning somföreskrivs av regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer skatt polisen under medverkan i riketsförsvar mot överraskande angrepp utföra sådana uppgifter som annars ankommerpå försvarsmakten, intill dess att uppgifterna kan över-tas av denna. Denna lag träder i kraft . Lag om upphävande av lagen (1943: 881) om polisens ställningunder krig Härigenom föreskrivs att lagen (1943:881) om polisensställning under krig skaU upphöra att gälla vid utgången av . Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 22 kap. 14 § skallha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 22 kap, 14§' Under beredskapstillstånd och Under beredskapstillstånd och då riket är i krig skall såsom krigs- då riket är i krig skall såsom krigs man anses, förutom den som på man anses, förutom den som på grund av 21 kap, 20§ eller med stöd grund av 21 kap, 20§ eller med stöd därav givna bestämmelser är krigs- därav givna bestämmelser är krigs man, jämväl annan som är tjänstgö- man, jämväl annan som är tjänstgö ringsskyldig vid försvarsmakten, i ringsskyldig vid försvarsmakten, i den mån ej regeringen annorlunda den mån ej regeringen annorlunda förordnar. Vad som sägs om krigs- förordnar. Vad som sägs om krigs man skall, då riket är i krig, äga man skall åven tUlämpas på polis- motsvarande tUIämpning å polis- män och skyddsvakter som enligt man vUken, utan att vara tjänstgö- särskilda bestämmelser fullgör så- ' Senaste lydelse 1984:275 Nuvarande lydelse Förestagen lydelse Prop, 1985/86: 15 ringsskyldig vid försvarsmakten, är danaförsvarsuppgifter som annars skyldig alt deltaga i rikets försvar ankommerpå försvarsmakten, samt å skyddsvakt som har förordnats med stöd av 10§ lagen (1940:358) med vissa bestämmelser tUt skydd för försvaret m. m. Den som eljest under beredskapstillstånd eller dä riket äri krig vistas vid avdelning av försvarsmakten, som är i fält eller tjänstgörunder liknande förhållanden, skall ock anses såsom krigsman. Beträffande krigsfånge, krigsdeltagare som internerats vidkrig under vkket riket är neutralt och utländsk man som vistas blandkrigsfångar eller internerade krigsdeltagare för att utöva sjukvård ellerandlig värd skall i tillämpliga delar gälla vad för krigsman är stadgat. Denna lag träder i kraft , ti /86. Utdragur protokoU vid regeringssammanträde . Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden I. , , ,, , , , , , ,, , , R. , , , , ,, Proposition om polisens ställning i krig 1 Inledning Polisenstjänstgöringsförhållanden under beredskap och krig har utretts av 1975 årspolisutredning (dåvarande statssekreteraren , ordförande,dåvarande borgarråden och , dåvarande ledamöternaav och samt ledamöterna av riksdagenArne och i ). I betänkandet (SOU 1979:75)Polisen i totalförsvaret har utredningen föreslagit att polisen även ifortsättningen skall medverka i kuppförsvaret men att polisensförsvarsuppgifter i övrigt skall begränsas i förhållande till vad som gällerenligt den nuvarande lagstiftningen om polisens ställning i krig. Isamband med beslut om säkerhets- och försvarspolitiken samt totalförsvaretsfortsatta inriktning bestämde att polisen även i fortsättningen skaktas i anspråk inom kuppförsvaret (prop, 1981/82:102 bil. 4, FöU 18 s, 152, rskr374), uttalades att andra frågor om polisens ställning i krig inteborde tas upp till avgörande innan bl, a, den tillkalladefolkrättskommittén (Fö 1978:06) hade slutfört sitt arbete, Isill betänkande (SOU 1984:56) Folkrätten i krig, som har remissbehandlats, harsenare även folkrättskommittén lagt fram förslag beträffande polisens stäUningi totakörsvaret. Ensammanfattning av polisutredningens betänkande bör fogas till protokollet sombilaga. En sammanställning av remissyttrandena över polisutredningensbetänkande har upprättats inom och finns tillgänglig ilagstiftningsärendet (dnr 2265-79). Remissyttrandena över folkrättskommitténs betänkanderedovisas översiktligt i det följande till den del de har anknytning till dehär behandlade frågorna. Beträffandegällande ordning samt polisutredningens och folkrättskommitténs närmareöverväganden lämnas översiktliga uppgifter i det följande. För utföriigareuppgifter hänvisas till betänkandena, Idet följande tar jag upp grundläggande frågor om polisens uppgifter och dessställning under väpnade konflikter. Vissa organisatoriska frågor av intresse isammanhanget har utretts av polisberedning (Ju 1981:02), som ifebruari 1985 avlämnat betänkandet (Ds Ju 1985:2) Beredskapspolisen, Dessafrågor återkommer jag lill budgetproposition. 2 Föredraganden Prop. Enav de ledande principerna för planeringen av totalförsvaret är att den som haransvaret för en viss verk.samhet under normala förhållanden skall svara för denäven i krig, om verksamheten skall bedrivas då. Polisverksamhetenhar enligl I § polislagen (1984:387) till ändamål att upprätthåUa allmänordning och säkerhet samt att i övrigt tillförsäkra allmänheten skydd och annanhjälp. Polisens uppgift att upprättahålla allmän ordning och säkerhet är viktigfrån lotalförsvarssynpunkt. Uppgiften innebär bl, a, att polisen skall hindraoch beivra spioneri, sabotage och andra brott mot landets säkerhet. Polisenmedverkar också i gräns- och kustbevakning. Betydelsen av och anspråken pådessa centrala polisuppgifter kommer med all säkerhet att öka väsentligt, omSverige skulle utsättas för ett väpnat angrepp, Isådana lägen skall emeUertid polisen enligt nuvarande lagstiftning fullgöraäven militära uppgifter. Bestämmelser i det avseendet finns i lagen (1943:881)om polisens ställning under krig. Lagen kompletteras av kungörelsen (1958:262)angående tillämpning av lagen och av Kungl, Maj:ts anvisningar från år 1958rörande polisens verksamhet vid krig eller krigsfara, Kungl, Maj:l har ocksåmeddelat vissa bestämmelser i olika brev till länsstyrelserna. Bestämmelsernainnebär alt större delen av polispersonalen under krig har ställning somkrigsmän med rätt och skyldighet att använda vapen för att bekämpa fientligastridskrafter. Denviktigaste bland polisens försvarsuppgifter är skyldigheten att medverka ikuppförsvaret fram till dess att mobilisering har skett, 1 övrigtinnebär den nuvarande regleringen bl, a, - att varje polisman, oberoendeav tjänsteställning och arbetsuppgifter, i princip är skyldig att della iförsvaret under krig (undantag kan dock medges) - att försvarspliktiga polismänsom bär uniform bör bekämpa mindre grupper av fientlig militär även om orderinte har meddelats - och att polispersonal undervissa förutsättningar kan rekvireras av en militär chef. Dennuvarande lagen kom till under och mot bakgrund av deförhållanden som rådde då. Huvudskälet till lagen var att man behövde hatillgång till polisen som beväpnad styrka. Även folkrältsliga övervägandenspelade in, Enligl internationell rätt har den som ingår i ett lands väpnadestyrkor ställning som legitim krigsdeltagare (kombattant) och åtnjuterfolkrättsligt skydd. Genom lagen ville man klargöra att poHsen skulle ha ensådan ställning, kombattantstatus, om drogs in i kriget. Detfolkrättsliga skyddet består huvudsakligen i att kombattanter inte fär ställas tillansvar för sin militära verksamhet utan skall erhålla krigsfånges skydd, om defaller i fiendens händer. Civila eller icke-kombat-tanter har ocksåfolkrättsligt skydd. De får i princip inte utsättas för fientlighelerna men fårheller inte använda vapen för att bekämpa fienden. Lägetnär det gäller att bedöma vilka uppgifter som polisen bör ha i krig har förändrats väsentligt sedan . Synen pä polisens roU i 5 Prop,1985/86:15 Den polisiära verksamheten ses i mera utpräglad grad änförut som ett led i samhällets insatser för alt skapa social trygghet ochsamhällsgemenskap för medborgarna. Det ter sig inte längre naturligt attpolisen tas i anspråk för militära uppgifter. Vid en eventuell väpnad konfliktkommer det sannolikt att ställas sä stora krav pä polisens vanliga verksamhetatt det finns ett mycket begränsat utrymme att lägga några andra uppgifter påpolisen. Härtill kommer att totalförsvaret måste planeras mot bakgmnd av heltandra hotbilder än dem som avtecknade sig vid tillkomsten av lag. Ocksåden utveckling som har skett på det folkrätlsliga området måste beaktas.Folkrättens regler av betydelse för väpnade konflikter är i stor omfattningreglerade i traktater. Bland grunddokumenten finns numera inte bara deöverenskommelser som gällde då lag skrevs - främst Haagkonventionernafrän utan också de fyra Genévekonven-tionerna och de tvätkläggsprotokoken tkl dessa frän , har anslutit sig till såvälkonventionerna som tilläggsprotokollen, I överenskommelserna regleras intepolisens ställning i krig, utan varje stat kan alltjämt fritt bestämma ompolisen skall användas för mUitära uppgifter eller inte, I det förstatilläggsprotokollet finns dock ett par bestämmelser som indirekt ger uttryckför att polisen normalt förutsätts ha civU status men att det är möjligt att geden kombatlansstalus (se SOU 1979:75 s, 34), Visstarbete har bedrivits i mellanstatliga organ på att söka få till stånd meraentydiga principer för polisens ställning under en väpnad konflikt, SärskUt medsikte pä förhållandena under ockupation. Detta arbete har dock inte lett tiknågon internationell överenskommelse i ämnet. Olika staters syn på den aktuellafrågan varierar alltför mycket. Det förtjänar dock att nämnas att antog en s,k, polisdeklaration. Därrekommenderar man att den civka polisen under krig eller ockupation skallfortsätta att fullgöra sina vanliga uppgifter till skydd för person och egendomoch att den därför inte bör ha komballantstatus. Deklarationen har emellertid inteantagits av rådets beslutande organ, ministerkommittén. följande tar jag först upp frågan om polisens ställning under det att denmedverkar i kuppförsvarel. Därefter behandlar jag polisens uppgifter i totalförsvaretsedan mobkisering har skett. 2.2 Polisens medverkan i kuppförsvaret m. m. Mitt förstag:Polisen skall även i fortsättningen ha lUl uppgift att bevaka och försvaraobjekt av betydelse för totalförsvaret i händelse av överraskande angrepp. Depolismän som tas i anspråk för uppgiften skall ha s. k. temporärkombattantstatus. Det innebär att de skak anses som kombattanter fram tiU dessatt de har avlösts från sina bevakningsuppgifter inom kuppförsvaret. förslag (SOU1979:75 s. 57 f). Överensstämmeri sak med mitt förslag Remissinstanserna : Alla tiUstyrkerutom . 1985/86: 15 bundet menar altpolisens funktion också i en kuppsituation skall vara rent polisiär och attpolisen inte bör inträda som kombattant vid försvar av ett bevakningsobjekt. Folkrättskommitténsförslag : Överensstämmer med mitt förslag (SOU 1984: 56 s. 126 0. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, däribland , tillstyrkerförslaget eller lämnar det utan erinran. Flera instanser är emellertid kritiskaoch framhåller bl, a, svårigheterna att klargöra för en motpart vid vilkentidpunkt som växlingen lill och från kombattantslatus sker. Skälenför mitt förslag : Polisen ingår i kuppförsvarsorganisationen ochskall enligt totalförsvarsbeslut göra det även i fortsättningen med ihuvudsak oförändrade uppgifter, I dessa ingår att bevaka och försvara i förstahand objekt som har stor betydelse för det omedelbara försvaret vid kuppanfalloch vid mobilisering och i andra hand objekt som har betydelse förtotalförsvarets verksamhet i övrigt. Somhar konstaterats i skilda sammanhang finns det f. n. inte förutsättningar föratt avstå från polisens medverkan i kuppförsvaret. Jag utgår alltså frän attpolisen även i fortsättningen skall ha uppgifter pä området i huvudsakligensamma utsträckning som . Vilkauppgifter och vilken folkrättslig ställning polisen bör ha under sin medverkani kuppförsvaret är föremål för delade meningar. Detta är naturligt, eftersomfrågan kan bedömas frän olika utgångspunkter och flera olika omständighetermåste vägas in vid bedömningen. Både1975 års polisutredning och folkrättskommittén har utgått från att den svenskainställningen bör vara att de polismän som fullgör försvarsuppgifter inomramen för kuppförsvarel i begränsad utsträckning skall kunna utförastridsverksamhet och anses ha komballantstatus under det att uppgifternafullgörs men inte sedan polismännen avlösts av militär personal. Som framgåtthar denna ståndpunkt godtagits av de flesta remissinstanserna. instanser har dock vid remissbehandlingen av folkrättskommk-téns belänkandeställt sig kritiska till denna ståndpunkt. Konstruktionen, som innebär att deberörda polismännen tilläggs s,k, temporär komballantstatus, har sålundaifrågasatts av juridiska fakultetsstyrelsen vid i ,civilbefälhavaren i Övre civilomräde samt länsstyrelserna iStockholms, och . Av dessa instanser anser civkbefälhavarenatt polisen genomgående bör ha icke-kom-baltantstatus, länsstyrelserna iStockholms och tvärtom att den som bör ha permanent kombattantslatus,medan i anser att polismännen bör ha olika statusberoende på vilka uppgifter som de fullgör. Deflesta remissmyndigheter som behandlat frågan har poängterat beho vet av klara och entydiga regler. Samtliga berörda parter, inte bara svens ka myndigheter och polismännen själva utan också motparten, måste ha fömlsättningar att fä klarlagt vilken folkrältsUg status polismän har i olika lägen. Detta talar i och för sig för alt man så långt möjligt bör undvika byte 7 12 1985/86. Prop, 1985/86: 15 av status. Det talar också för i största möjliga utsträckning bör ge alla polismän samma status. En omständighet av väsentlig betydelse för vilkenfolkrättslig ställning polisen bör ha är beskaffenheten av de uppgifter sompolisen får att lösa inom kuppförsvaret. Planeringen av kuppförsvaret förändrasvisserligen i takt med att militärtekniska och andra förutsättningar föröverraskande angrepp förändras, men enHgt nuvarande planering består polisensuppgifter i första hand i bevakning och försvar av olika anläggningar ochandra typer av totalförsvarsobjekt som måste skyddas mot angrepp. Enligt anvisningarsom har meddelats av och överbefälhavaren ankommer det påförsvarsområdesbefälhavaren och att bestämma om fördelningen avbevakningsobjekten mellan polisen och sådana militära enheter som har särskiltkorta mobiliseringstider, I praktiken sker fördelningen så gott somundantagslöst pä så sätt att de militära bevakningsobjekten anförtros ätförsvarsmakten och de civila ät polisen. Att i detalj ange eller exakt avgränsa vad som innefattasi polisens allmänna ansvar för ordning och säkerhet är inte möjligt. Det gårvarken för normala eller extraordinära förhållanden, I linje med vadcivilbefälhavaren i övre civilområde har anfört skulle det kunnahävdas att polisens bevakningsuppgifter inom ramen för kuppförsvaret intebehöver gä utöver vad som innefattas i det ansvaret utan i och för sig utgörnormal polistjänst. I en bevakningsuppgift ingår naturligtvis att skydda bevakningsobjektetmot angrepp. Polismän som möter våld eller hot om våld har för ändamålet rätt enliglpolislagen och enligt 24 kap, att använda våld och, om det ärabsolut nödvändigt, även befogenhet att använda skjutvapen enligt kungörelsen(1969:84, omtryckt 1984:732) om användande av skjutvapen i polistjänsten. Folkrätten stäUer inle krav på kombattantslatus förfullgörandet av polisiär verksamhet, och polisen fär vara beväpnad för attkunna genomföra sina tjänsteåtgärder utan alt för den skull förlora sin civilastatus. Visserligen finns det inom folkrätten inte några uttryckliga regler ompolisens rätt till självförsvar, men en sädan rätt torde ändå anses föreligga ianalogi med vad som gäller för sjukvårdspersonal, civilförsvarspersonal m,fl, GfrSOU 1979:75 s. 62 och SOU 1984:56 s, 127). Mot den bakgrunden skulle det kunna hävdas att polisensfunktion i kuppförsvaret bör vara rent polisiär och att polisen bör behålla sincivila status under sin medverkan i detta. Jag kan dock inte förorda att manslår in pä denna linje. Man måste räkna med att polismän vid ett överraskande angreppkan konrima att utsättas för stridshandUngar när de fullgör sina bevakningsupp gifter. Polisverksamheten är i hög grad förfatlningsreglerad, och de regler som polisen grundar sina ingripanden på förutsätter i mycket stor omfatt ning alt ett straffansvar kan utkrävas. De främmande soldater som polis män kan bli tvungna att försvara sig mot intar enligt folkrätten en särställ ning genom att de inte får stäUas slraffansvariga för sina stridshandlingar. Med den oklarhet som skulle råda om inte polismännen kunde försvara bevakningsobjekten enligt de regler som gäller för försvarsmakten, skulle 8 de befinna sig i ett påtagligtunderläge, och värdet av deras insatser i kuppförsvarel skulle sannolikt bli begränsat. Mankan vidare inte utesluta att de polismän som har råkat i strid under Prop.1985/86: 15 fullgörandet av sina bevakningsuppgifter kan falla i motpartenshänder som tillfångatagna. Från svensk sida skulle man sannolikt inte med framgångkunna göra gällande att polismännen i fråga har civil status, I den män dettahävdas från svensk sida riskerar man dessutom att motparten gör gällande attpersonalen har använt vapen utan att vara legitimerad till det och således kanbehandlas som illegala krigsdeltagare (s, k, franktirörer). Mot den bakgrundenär det nödvändigt att slå fast att betraktar polismän som kombattanternär de deltar i kuppförsvaret och att denna uppfattning kommer till uttryck iden svenska lagstiftningen. Del kan här också förtjäna erinras om denfolkrättsliga grundsats som har kommit till uttryck i artikel 2 av det s, k, lantkrigsreglemenlet(jfr SFS 1910:153) och som har den principiella innebörden att den som"vid fiendens annalkande" griper till vapen innan försvarsmakten harhunnit organiseras skall anses vara kombattant, om han bär sina vapen öppet ochiakttar krigets lagar och bruk. Minuppfattning är därför att den polispersonal som deltar i kuppförsvarel sålänge uppgifterna beslår bör kunna fullgöra stridsverksamhet enligt de reglersom gäller för försvarsmakten och att polismännen därvid bör anses hakombattantstatus. Som har påpekat är det inle lämpligt attskilja mellan den personal som vid den förhandsplanering som äger rum hartagits ut för att lösa uppgifter inom kuppförsvaret och övrig polispersonal,eftersom varje polisman i praktiken kan komma att bli tagen i anspråk för dessauppgifter vid ett överraskande angrepp. Polismännen bör å andra sidan inteanses som kombattanter när de fullgör helt civila uppgifter. Den princip sombör hävdas från svensk sida bör därför vara att polismännen skaU anses somkombattanter i den mån de tas i anspråk för kuppförsvarsuppgifter vid ettinträffat eller befarat överraskande angrepp. Frånfolkrättsliga synpunkter föreligger det inte något hinder mot att ställningensom kombattant begränsas temporärt, en konstruktion som ju i praktiken ärnödvändig exempelvis för hemvärnet. Jag ser heker inte några avgörande skäl motfolkrättskommilléns förslag att man gör denna begränsning för polisens del.Under ett kuppskede eller under mobilisering som genomförs inför ett befarat kuppanfakkommer polisen att avlösas relativt snart från sina bevakningsuppgifter av iförsta hand hemvärn och andra lokaiförsvarsförband. Hur snart detta kan skevarierar mellan olika bevakningsobjekt från endast limmar till uppåt ett pardygn. Inom försvarsmakten planerar man för att kunna ytterligare förkortamobiliserings-tiderna. Under sådana förhållanden är det rimligt att poUsmännenskombattantstatus begränsas tiU alt avse tiden från det att de tas i anspråkför kuppförsvarsuppgifter tiU dess all de slutligen har avlösts frän sina bevakningsuppgifterinom kuppförsvaret. Vidremissbehandlingen har från något håll förordats att vissa polismän mera permanent skulle ha försvarsuppgifler och kombattantstatus. Vissa skäl skulle kunna anses tala för en sådan lösning t, ex, för den polisper sonal som ingår i gränsövervakningsorganisalionen (se lagen 1979:1088 om gränsövervakningen i krig m, m,). Man skulle emellertid då inte fä enhet- 9 Prop,1985/86: 15 ligaprinciper för polispersonalen, vUket som jag ser det innebär en avgörandenackdel. Enligt min mening innebär en principlösning av det slag jag harförordat en godtagbar ordning även för gränsövervakningsorgani-sationen. I enlighet medbestämmelserna första tilläggsprotokoll till (art. 43,3) skall övriga parter i en eventuell konflikt underrättas om att enpart i en väpnad konflikt införlivar beväpnade polisstyrkor med sinastridskrafter. Bestämmelserna innebär att underrättelse (notifiering) skalllämnas senast under en pågående konflikt. Sannolikt kan den emeUertid lämnasredan dessförinnan. Frågan om hur denna och en rad andra notifieringsskyldighelersom uppkommer vid en väpnad konflikt bör lösas övervägs f, n. inomförsvarsdepartementet på grundval av folkrättskommitténs betänkande. 2.3 Polisens uppgifter sedan mobilisering har skett Mitt förstag:Polisen skall sedan mobilisering skett inte ha några miUtära uppgifter. Denskall fullgöra enbart polisiär verksamhet och ha civil status. Polisutredningensförslag : Polisen skall inte ha fristående försvarsuppgifter, I den mån enpolisman ingriper mot fientlig militär personal inom ramen för sina reguljärauppgifter skall polismannen också anses som kombattant. Det skall vidare finnaskvar en viss möjlighet för regionala och lokala polismyndigheter att pårekvisition tillfälligt ställa polispersonal till försvarsmaktens förfogande iakuta situationer av katastrofhotande karaktär (SOU 1979:75 s, 59-62). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker alt polismän inte skak ha friståendeförsvarsuppgifter. I fråga om möjligheten för militär myndighet att rekvirerapolisförstärkning är meningarna delade. Åtskilliga remissinstanser tillstyrkerpolisutredningens förslag. Civilbefälhavarna i södra, västra och övre Norrlandscivilområden och avstyrker del. Även polisstyrelsen iGöteborg stäUer sig negativ till förslaget. Folkrättskommitténsförslag : Från folkrätlsliga utgångspunkter förordar kommittén att poliseninte skall deka i någon mUitär verksamhet sedan mobiUsering har skett (SOU1984:56 s, 126-127), Remissinstanserna: Förslaget har inte föranlett några kommentarer. Skälenför mitt förslag : I och med att mobilisering har genomförts friställs polisenfrån sina kuppförsvarsuppgifter. Vid sidan av ansvaret för att allmän ordningoch säkerhet upprätthälls har emellertid polisen f, n, vissa särskildauppgifter som kan medföra ingripanden mot fienden. Nuvarandereglering inne;bär sålunda att försvarspliktig polisman som bär ijänstedräktäven utan order bör ingripa mot mindre grupper av fientliga soldater. Denfristående stridsuppgift som sålunda har tilldelats polisen framstår enligtpolisutredningens mening som den från principiell synpunkt mest diskutabla av poksensnuvarande skyldigheter inom totalförsvaret. totalförsvarssynpunktkan det visserligen sägas vara en fördel att ett spön- Prop, 1985/86: 15 tantingripande från polisens sida kan påräknas i situationer av aktuellt slag, 1den män polisen har en fortlöpande och självständig stridsuppgifi av det slagsom här är aktuellt minskar emellertid enligt utredningen förutsättningarnaför att polisen skall kunna fuUgöra sin huvuduppgift.