prop · G90317 · 1985-12-31 00:00:00 — Iartikel 28 föreskrivs att varje stat kan, när den undertecknar, ratificerareller ansluter sig tik konventionen, förklara att den inte erkänner kommitténs behörighet enligt artikel 20, En fördragsslutande stat som gjort ettsådant förbehåll kan när som helst återta detta förbehåll genom notifika-tiontill generalsekreterare, Ariikel29 innehåller bestämmelser om ändringar i konventionslexten, Iartikel 30 stadgas bl.a. att vatje tvist mellan två eller flera konventionsstaterom tolkningen eller tillämpningen av konventionen, som inte kan biläggas genomförhandlingar, skall på begäran av någon av dessa stater hänskjutas tillskiljedom. Varjekonventionsstat kan för undertecknande eller ratifikation aveller vid anslutning till konventionen förklara att den inle anser sig bundenav skiljedomsförfarandet. Ett sådant förbehåk kan när som helst. Enligtartikel 31 kan en konventionsstat säga upp konventionen. Uppsägningen träderinte ikraft förrän . En .sådan uppsägning skall inte medföra attkonventionsstaten blir löst från sina åtaganden enligl konventionen vad avservaije handling eller underlåtenhet att handla som inträffar före den dag dåuppsägningen träder i kraft. Uppsägningen hindrar inte heller i någothänseende den fortsatta handläggningen av ett ärende som redan är underbehandling av kommittén före den dag då uppsägningen träder i kraft. Efter dendag då en konventionsstats uppsägning träder i kraft skall kommittén inteinleda prövning av något nytt ärende som rör den staten. Iartikel 32 föreskrivs att generalsekreterare skallunderrätta alla medlemmar av och aUa som harundertecknat eller anslutit sig till konventionen om undertecknande, ratifikationoch anslutning enligt artiklarna 25 och 26, dagen för ikraftträdandet avkonventionen enligt artikel 27 och dagen för ikraftträdandet av ändringar idenna enligl artikel 29. Vidare skall FN:s medlemmar underrättas omuppsägningar enligt artikel 31. Artikel33 - konventionens sista artikel föreskriver bl.a, att de arabiska, engelska,franska, kinesiska, ryska och spanska originaltexterna till konventionen harlika giltighet. Generalförsamlingensbeslut att anta konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig ellerförnedrande behandling markerar avslutningen pä ett omfattandeförhandlingsarbete, som pågått . då 10 tog initiativ till en sådan konvention och lade fram ett förslag tilltext. ankommernu på FN:s medlemsstater att ta ytteriigare steg mot konven- Prop. 1985/86:17 tionens förverkligande genom att tillträda den. Konventionen träder ikraftnär tjugo stater har tillträtt den. Trotsatt skyddet för de mänskliga rättigheterna alltsedan FN:s tillkomst varit en avde viktigaste programpunkterna för organisationen måste man konstatera att delidag pä olika håll i världen begås otaliga kränkningar mot dessa rättigheter.Även om det är lätt att gripas av pessimism när det gäller möjligheterna attuppnå förbättringar, får man inte ge upp ansträngningarna att med alla tillbuds stående medel förmå världens nationer att leva upp till de åtaganden somde redan har gjort. Motdenna bakgmnd måste det hälsas med stor tillfredsställelse att FN:sgeneralförsamling nu kunnat enas om en konvention mot tortyr och annan grym,omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Genom dennakonvention har man enligt min mening fått ett instmment som, rätt använt, kanbli ett effektivt medel i kampen för de mänskliga rättighetema på detta område.När jag nu föreslår att skall tillträda denna konvention gör jag det iförhoppningen att konventionen skall vinna bred anslutning bland världensnationer. Av särskild betydelse är givetvis att staterna också underkastar sigdet kontrollsystem som finns inbyggt i konventionen. Tortyrär förbjuden i bl.a. FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheternafrån , om medborgerliga och politiska rättigheter, somtillkom , den europeiska konventionen angående skydd för de mänskligarättigheterna och de gmndläggande friheterna samt i 1949 årsGenévekonventioner. Ingen av dessa konventioner innehåller emellertid endefinition av begreppet tortyr. Även om det finns en allmän uppfattning om vadsom avses med tortyr, öppnar frånvaron av en definition av begreppet alltid enmöjlighet för stater som utövar tortyr att hävda att en vidtagen handling intekan betraktas som tortyr. Skyddet av de mänskliga rättigheterna kan stärkas påolika sätt. Ett viktigt sätt att stärka detta skydd är att klart definieraotillåtna åtgärder. Detär mot denna bakgrund betydelsefullt att den av FN nu antagna konventioneninnehåller en definition av begreppet tortyr. Syftet med denna definition ärgivetvis att förbudet mot tortyr skall bli så effektivt som möjligt. Jag villemellertid betona att konventionen har ett vidare tillämpningsområde än somföljer av den nu nämnda definitionen. De stater .som ansluter sig tillkonventionen åtar sig nämligen att förhindra också andra handlingar som innebärgrym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning men som intefaUer under definitionen i artikel 1. Genom konventionen åläggsde stater som ansluter sig till den bl.a. att förhindra och kriminalisera tortyrbrott, att se till alt personer som begått tortyrbrott i annat land kan lämnas ut och att förbjuda att bevis som har tagits fram under tortyr används i domstolsprocessen. Konventionen inne bär också att tortyroffer skall ha rätt till goltgörelse och att ingen får utvisas eller lämnas ut till ett land där hon eller han löper risk att utsättas för tortyr. En internationell kommitté skall vidare tillsättas för att kontrol lera konventionens efterlevnad, bl, a. genom att granska rapporter som de stater som ansluter sig till konventionen är skyldiga att avge. Prop.1985/86: 17 viktig funktion för kommktén är att den skall kunna agera i olikahänseenden, om den finner att det föreligger tUlförlitliga indikationer på attsystematisk tortyr utövas i någon konventionsstal. Emellertid kan en stat förklaraalt den inte erkänner kommitténs kompetens i sistnämnda hänseende. Avstor betydelse är kommitténs möjligheter att ta emot och pröva framställningarfrån konventionsstater (artikel 21) eller enskilda personer (artikel 22) medpåståenden om att en konventionsstal inte uppfyller sina förpliktelser enligtkonventionen eller direkt utsatt någon för kränkning. En fömtsättning för attkonventionsstaterna skall bli bundna av detta kontrollsystem är emellertid attde avger en positiv förklaring om detta. Föratt frågan om ett godkännande för del av torlyrkonven-lionen skall fåen allsidig belysning är det enligt min mening angeläget att närmare kommenteranågra av de viktigare artiklarna i konventionen och jämföra dem med svensk lagstiftning, Ariikel1 innehåller den berörda definitionen av begreppet tortyr. Definitionenanger att "tortyr" betyder - till att börja med - varje handlinggenom vilken akvarlig smärta eller svårt lidande, fysiskt eller psykiskt,medvetet tillfogas någon, I definitionen anges ytterligare två fömlsättningar:smärtan eller lidandet skall ha tillfogats någon av eller på anstiftan ellermed samtycke eller medgivande av en offentlig tjänsteman eller någon annanperson som handlar som företrädare för det allmänna samt att gärningen harskett i ett visst syfte. t. ex, för alt få information eller en bekännelse. DennadefinUion innebär inga svårigheter från svensk rättssynpunkt. En sådan handlingfaller oftast i vart fall under begreppet misshandel i (BrB),Därunder faller nämligen handlingar som orsakar fysisk skada eller smärta, menockså svårare former av psykisk skada. De handlingar som ligger nära gränsentill misshandel torde ofta vara straffbara som något annat brott enligl 3 eller4 kap. BrB. Gällande svenska bestämmelser torde väl täcka innehållet i artikel1. Ariikel2 ålägger staterna alt vidta åtgärder för att förhindra tortyrhandlingar. Jagvill här särskilt peka på punkt 3 som stadgar att en order frän en överordnadoffentlig tjänsteman eller offentlig myndighet inte får åberopas för atträttfärdiga tortyr. I detta sammanhang kan finnas skäl att upprnärk-sammabestämmelsen i 24 kap. 6 § BrB, som lyder: Gärningsom någon begått på befallning av den under vars lydnad han står skall ejmedföra ansvar för honom, om han med hänsyn till lydnadsförhållandets art,gärningens beskaffenhet och omständigheterna i övrigt hade att efterkommabefallningen. Dettorde vara uteslutet att ansvarsfrihet enligt denna paragraf kan komma ifrågaför en gärning som innefattar tortyr. Åtagandenai ariikel 3 är i svensk rätt uppfyllda genom reglerna om asylrätt i 3 och 6 §§utlänningslagen (1980:376) som hindrar att utvisning sker i de fall där man vidprövning i ett konkret fall finner att det föreligger fara för att en personskall utsättas för tortyr, om han utvisas. 12 utlämning för brott vill jag hänvisa tik 7 § lagen (1957:668) omutlämning för brott, som innehållerliknande regler till skydd för den som riskerar Prop. 1985/86: 17 utlämnande. Artikel4 ålägger konventionsstaterna att se till alt tortyrhandlingar utgör brottenligl deras strafflag. Brotten i 3 och 4 kap. BrB - sammanställda medmedverkansreglema i 23 kap. - täcker enligt min mening konventionens krav. Jagkonstaterar också att försök till misshandel, som inte är ringa, är straffbartenligt 3 kap, 10 § BrB. Det bör även noteras att en tortyrhandling naturligtviskan vara straffbar också enligt andra bestämmelser, t. ex, som övergrepp irättssak (17 kap, 10 § BrB), Artikel5 uppställer bestämmelser för tillämplig strafflag. Reglerna om tillämplighetenav svensk lag i 2 kap, BrB täcker hek vad som krävs i artikelns punkt I a ochb. Avpunkt I c följer att en stat åtar sig att svara för lagföring' 'när offret ärmedborgare i den staten, om denna stat anser detta vara lämpligt". är mera långtgående än vad reglema i BrB täcker. I och för sig kanlagföring i av brott utomlands mot svenskt brottsoffer ske i ett antalfall utöver dem som nämns i 1 a och b. Av betydelse är särskilt 2 kap, 2 § första stycket 3 BrB som iprincip gör del möjligt att i åtala en utlänning som finns här i riketnär det på brotten kan följa fängelse . Jag syftar vidarepä fall som anges i samma paragraf första stycket 1 senare ledet ("avutlänning med hemvist i ") och i 2 kap. 3 § BrB (i andra fall än däbrottet begåtts på svenskt fartyg eller luftfartyg). Ytterligare kan jaghänvisa till 2 kap, 3 a § BrB jämfört med lagen (1976:19) om internationellt samarbeterörande lagföring för brott. Att märka är emellertid att de långtgåendeanspråken att i döma över brott utomlands modifieras avåtalsbestämmelserna i 2 kap, 2 § andra stycket och 5 a § BrB. Denu angivna reglerna ger uttryck för vad anser vara en rimlig nivå närdet gäller lagföring i för gärningar som har begåtts utomlands motsvenska brottsoffer. De svenska bestämmelsema säkerställer alltså inte att mani varje fall av brott mot ett svenskt offer utomlands kan lagfora gärningsmanneni . Härär dock att märka att någon skyldighet att lagfora en gärningsman i densituationen inte föreligger enligt konventionstexten. Det enskilda landet gesnämligen möjlighet att göra en lämplighetsprövning i lagförandefrå-gan. Någonsituation där skuUe kunna sägas bryta mot konventionen behöver såledesinle uppkomma. Den praktiska slutsatsen torde bli att något behov avlagstiftning inte föreligger. Närdet gäller det krav på jurisdiktion som ställs upp i punkt 2 kan konstaterasatt bestämmelserna i 2 kap. BrB ger så vidsträckt behörighet åt svenskadomstolar att det knappast kan inträffa något fall av det slag som är aktuelltdär svensk domsrätt ej föreligger, I konsekvens med de ställningstaganden somhar gjorts i andra liknande sammanhang (jfr t, ex, prop, 1975:71 s. 29) anserjag med hänsyn härtik att inte heller denna punkt påkallar någon lagändring. Av artikel 6 följer attkonventionsstaterna förpliktar sig att ingripa med vissa tvångsmedel mot den som misstänks för tortyrbrott. Om brottet har 13 Prop.1985/86: 17 begåtts i , är reglerna om häktning reseförbud m.m, i 24 och25 kap, direkt tillämpliga. Detsamma gäller de fall där gärningenhar begåtts utomlands men lagföringen skall ske här enligt bestämmelserna i 2kap. 1utlämningsärenden är reglerna i 24 och 25 kap, ocksåtillämpliga genom hänvisningar i 16 § lagen (1957:668) om utlämning för brott(aUmänna utiämningslagen) och 12 § lagen (1959:254) om utlämning för brott tillDanmark, , och (nordiska utiämningslagen). Vadsom sägs i artikel 6 punkt 1 andra meningen betyder alt konventionen kräveralt en person som är misstänkt för tortyrbrott utomlands skall kunna berövasfriheten i även innan en formell begäran om utlämning kunnatöverlämnas. Erforderliga bestämmelser härom finns i 23 § allmännautiämningslagen och 17 § nordiska utiämningslagen. Punkterna24 torde inte medföra några problem i jämförelse med svensk lagstiftning. Avariikel 7 följer att en stat som inte lämnar ut en person som är misstänkt förtortyrbrott skall vara skyldig att låta statens egna myndigheter lagforapersonen ifråga. Artikeln torde knappast kräva några kommentarer för svensktvidkommande. Somen anmärkning i anslutning till artikel 8 punkt I kan jag nämna alt utlämningför våld eller hot mot krigsman (21 kap. 7 § BrB), vilket kan tänkas vara etttortyrbrott, inte får ske enligt 5 § första stycket allmänna Utiämningslagen.Om en sådan gärning innefattar även brott som är utläm-ningsbart, fär dockutlämning ske för det brottet. En likartad regel gäller i fråga om politiskabrott (6 §), Denna reglering torde inte strida mot konventionen. Artikel 8medger ju (i punkterna 2 och 3) att resp. stat tUlämpar sina ordinärautlämningsbestämmelser även i de fall konventionen behandlar. Bestämmelsernai artikel 9 om internationell rättshjälp föreskriver bl. a. attkonventionsstalerna skall lämna varandra mesta möjliga bistånd i samband medde straffrättsliga förfaranden som är aktuella i sammanhanget. Detta kan försvenskt vidkommande sägas ske enligt regler och praxis beträffandeinternationell rättshjälp. Iartikel 10 ställs upp krav på viss utbildning och undervisning m, m. Jagåterkommer till dessa frågor i anslutning till artikel 16. Tillartiklarna 11 13 som berör förhörsregler, undersökningar ochkla-gomöjligheter m. m, behövs enligl min mening inga särskilda kommentarer. Artikel14 föreskriver om rätt till skadestånd. Den svenska regleringen på området innebärföljande. Enligl2 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207) skall person- eller sakskada som vållasmed uppsåt eller av oaktsamhet ersättas av gärningsmannen. En renförmögenhetsskada som vållas genom brott skall också ersättas (2 kap. 4 §skadeståndslagen). Även ideellt skadestånd för lidande som någon tillfogarannan genom brott mot den personHga friheten skall ersättas (1 kap. 3 §skadeståndslagen). Om en tortyrhandling skulle begås i t, ex, 14 statens verksamhet, kanden drabbade vända sig direkt till staten med sina Prop, 1985/86: 17 anspråk(3 kap, skadeståndslagen). Utöverskadeståndslagen kan jag också nämna brottsskadelagen (1978:413), enligt vilkenersättning för vissa skador i samband med brott kan utges av statsmedel. Sammanfattningsviskan sägas att de svenska reglerna på området är tillräckliga för atttillmötesgå konventionens krav. Någrauttryckliga regler som tikgodoser det i artikel 15 stadgade förbudet motanvändning av utsagor som gjorts till följd av tortyr finns inte i rättegångsbalken.Däremot är det självklart att vad konventionen kräver gäller ändå, bl, a,därför att en framtvungen utsaga saknar bevisvärde. Artikeln kräver med andraord ingen ny svensk lagstiftning, Ifräga om artikel 16 angående andra handlingar som innebär grym, omänsklig ellerförnedrande behandling eller bestraffning kan sägas att artikelns krav liggerpå ett allmänt plan och torde uppfyllas av . 1 ett hänseende ärartikelns krav så konkret att några ytteriigare kommentarer kan vara på sinplats. Jag syftar på kravet (genom hänvisningen till artikel 10) altkonventionens förbud mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrandebehandling eller bestraffning uttryckligen skall skrivas in i instmktioner förolika grupper av befattningshavare (polis, militär, vårdpersonal och alla andragrupper som har att göra med personer som är berövade friheten). Jagvill här peka på att sådana regler finns för de centrala grupperna,dvs, polis samt häktes- och kriminalvärdspersonal. Vad jag främst syftar på ärföljande bestämmelser: - Under förhör må ej i syfte attframkalla bekännelse eker uttalande i viss riktning användas medvetet oriktigauppgifter, löften eller förespeg-Ungar om särskilda förmåner, hot, tvång,uttröttning eller andra otillbörliga åtgärder (23 kap. 12 § ) - Häktad skall behandlas så attskadliga följder av frihetsberövande motverkas (2 § lagen 1976:371 ombehandlingen av häktade och anhållna m.fl.) - Intagen skall behandlas medaktning för hans människovärde (9 § lagen 1974:203 om kriminalvård i anstalt). Deangivna bestämmelsema torde vara tillräckliga på sitt område. Jagkan vidare hänvisa till lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen m,n,, som ju täcker i princip all medicinsk vårdpersonaloavsett huvudman, I 5 § anges bl, a. att den som tillhör hälso- ochsjukvårdspersonalen skall visa patienten omtanke och respekt. Denna bestämmelsefår anses täcka behovet på det medicinska området. Någrakommentarer till artiklarna 17 och 18 som innehåller bestämmelser omupprättandel av en kommitté mot tortyr torde inte behövas. Somjag har nämnt rådde det stor oenighet om texten till artiklarna 19och 20 under slutfasen av konventionsarbetet. Efter ingående konsukationeraccepterades dock artiklarna i det skick vari de nu föreligger. Vadavser artikel 20 kan nämnas att kommittén genom olika åtgärder har möjlighet att kontrollera alt konventionen efterlevs. Av intresse i samman- 15 Prop,1985/86: 17 hanget är särskik att kommissionen kan utse en eller flera av sinamedlemmar att göra en konfidentiell utredning i samarbete med den berördakonventionsstaten. Som ett inslag i denna utredning kan i samförstånd medkonventionsslaten göras besök på dess territorium. Avartikel 28 följer att en stal som tillträder konventionen kan reservera sig motdet nu nämnda undersökningsförfarandet. Denna reservationsrätt är en eftergiftåt särskilt och ett antal länder i tredje världen. I praktikeninnebär detta att de länder som inte vkl tillåta en noggrann kontroll måstesärskUt anmärka detta när de antar konventionen. En stat som gör ett sådantförbehåll, visar därmed att den ställer sig utanför en viktig kontrollmekanismi konventionssystemet. Enkonventionsstat kan när som helst enligt artiklarna 21 och 22 avge förklaringaratt den erkänner kommitténs behörighet att pröva framställningar i vilka enkonventionsstat påstår att en annan konventionsstal inle uppfyller sinaförpliktelser respektive att pröva framställningar från enskilda personer sompåstår att de blivit utsatta för en konventionsstals kränkningar. Enligtmin mening är förfarandena enligt dessa båda artiklar ett utomor-dentiigtviktigt inslag i konventionens kontrollsystem. Jag föreslår att isamband med ratificeringen av konventionen avger förklaringar enligt bådaartiklarna. Jagvill i detta sammanhang påpeka alt en person som påstår sig ha blivit utsattför tortyr eker annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling ellerbestraffning kan ha flera möjligheter att klaga. Avgörande är här vilkaåtaganden den stat, mot vilken klagomålen riktas, har gjort. De utvägar som kanstå till buds är: - förfarande enligt detfakultativa protokollet till FN:s konvention om medborgerliga och politiskarättigheter (tortyr är förbjuden enligt artikel 7 i denna konvention) - förfarande inför den europeiskakommissionen för de mänskliga rättigheterna (tortyr är som tidigare nämntsförbjuden enligt artikel 3 i den europeiska konventionen) - förfarande inför den kommittémot tortyr som upprättas enligt den nu aktuella konventionen. Ettsärskilt problem kan uppkomma när det gäller klagorätten enHgttortyrkonventionens artikel 21 i jämförelse med den europeiska konventionen omde mänskliga rättigheterna. Problemet är besläktat med den konkurtenssituationsom kan uppkomma mellan den europeiska konventionen och tillskydd för medborgerliga och poHtiska rättigheter. Vad jag syftar på är följandesituation. Artikel3 i den europeiska konventionen förbjuder som jag just har konstaterat tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling. En för dragsslutande stat som anser att en annan stat som är ansluten till konven tionen kränker bestämmelserna i nämnda artikel kan enligt artikel 24 i konventionen hänskjuta frågan tUI den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna. De båda staterna ifråga kan emellertid också ha avgett förklaring enligt artikel 41 i konventionen om medborgerliga och 16 politiska rättigheter. Den artikeln innebär attFN:s kommitté för de mänsk- ligarättigheterna har behörighet att ta emot och pröva framställningar från Prop. 1985/86: 17 en klagande stat. har antagit en resolution 70 (17) som avser att lösadenna konkurrenssituation. Resolutionen innebär att stater som är underkastadebåda de nu nämnda förfarandena vid lösande av tvister som gäller fri- ochrättigheter som är garanterade i båda konventionerna skall begagna sig av detförfarande som den europeiska konventionen erbjuder. Motdenna bakgmnd anser jag - med tanke på den klagorätt som föreUgger enligtariikel 21 i tortyrkonventionen - att skall beakta resolution 70 (17),Vid tvist med stat som är ansluten till den europeiska konventionen och tilltortyrkonventionen bör alltså begagna sig av det förfarande somföreskrivs i den förstnämnda konventionen. Artikel23 angående immunitet och privilegier m, m, faller in under punkt 2 i bUagantiU lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Den punktengäUer medlemmarnas representanter i FN och personer med tjänst hos elleruppdrag av organisationen. Ett tillkännagivande behövs som kompletterartillkännagivandet (1983:739) av vissa uppgifter om överenskommelser som avsesi 4 § lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fak. Konventionensövriga artiklar bereder inte några problem när det gäller förhållandet tikgällande svensk rätt. Sammanfattningsvisfår jag anföra följande. Konventionenutgör ett betydelsefullt tillskott till det regelsystem som syftar till att stärkaskyddet för de mänskliga rättighetema. har - i enlighet med sinautrikespoHtiska tradkioner - engagerat sig hårt i förhandlingsarbetet och harspelat en väsentlig roll vid konventionens tiUbli-velse. Jag förordar aktså attSverige lUlträder konventionen. Medhänvisning tkl vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen attgodkänna konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrandebehandling eller bestraffning med de förklaringar enligt artiklarna 21 och 22i konventionen som jag har angett. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förstag som föredraganden har lagtfram. 2 1985/86. Prop, 1985/86:17 Conventionagainst Torture and Other Cruel, Inhuman or Degrading Treatment or Punishment TheStates Parties to this Convention, Consideringthat, in accordance with the principles proclaimed in the Charter of the UnitedNations, recognilion ofthe equal and inalienable rights of ak members of the humanfamily is , and peace in the world, Recognizingthat those rights derive from the inherent dignity ofthe human person, Consideringthe obligation of States under the Charter, in particular Artide 55, to promoteuniversal respect for, and observance of, human rights and fundamentalfreedoms, Havingregard to artide 5 ofthe and artide 7 ofthe International Covenant on Civil and Po-Htical Rights, both of which providethat no one shall be subjected to torture or to cruel, inhuman or degradingtreatment or punishment, Havingregard also to the Declaration on the Protection of All Persons from Being Subjectedto Torture and Other Cmel, Inhuman or Degrading Treatment or Punishment,adopted by the General on ,