prop · G903100 · 1985-12-31 00:00:00 — Den av mig i det föregåendeföreslagna förändringen i sjöfartsverkels metod för beräkning och redovisningav kapitalkostnader, lillsammans med de lidigare av beslutademotsvarande förändringarna för SJ, innebär all de i arbetsgruppens rapportpåtalade olikheterna mellan dessa verk och luftfartsverket i fråga ombehandlingen av kapilalkoslnaderna elimineras. Som framhållits i arbetsgruppensrapport, kvarstår dock även efler genomförandet av de nämnda åtgärderna enskillnad mellan och de övriga trafikverken, eftersom investeringarnai slalsvägnätet inte kapitaliseras. Arbetsgruppen har föreslagit atl vägverkellöpande bör göra en beräkning av vägkapitalels ulveckling. Förslaget har medett par undantag inte föranlett några kommentarer eller erinringar frånremissinstanserna. I etl par yttranden har dock uttryckts farhågor för alt ensådan åtgärd skulle kunna leda till en ökad kostnadsbelastning på vägsektom.För egen del anserjag all överslagsmässigt bör beräkna vägkapitalelsulveckling. Del får ankomma på vägverkel atl redovisa delta på lämpligt sätt. När lade fasl gällande trafikpolitiskariktlinjer förordades att luftfartsverket, och SJ, vid storainvesteringsprojekt skulle vara skyldiga alt lämna underlag som möjliggjordesamhällsekonomiska analyser av dessa. Inom tillämpas sedan längesamhällsekonomiska bedömningar vid planeringen av investeringar i vägar ochgator. efterlyste vidare mer preciserade riktlinjer för en samordnadstatlig investeringsplanering på trafikområdet. Den arbetsgrupp som tillsattes vidkommunikationsdepartementet för att la fram sådana riktlinjer har gått igenomvilket behov av underlag statsmakterna har för sina avvägnings- ochinriklningsbeslut saml vilka gemensamma utgångspunkter förlönsamhetsbedömningar av investeringar inom transportsektorn som bör gälla. Arbetethar inriktats på statliga investeringar i infrastrukturen, dvs. investeringarsom görs i trafikanläggningar och som inte är direkt förknippade medIrafikföretagens (inkl. SJ: s) produktion. De statliga Iransportinvesteringarna administrerashuvudsakligen av väg verkel, SJ, sjöfartsverkel och luftfartsverket. Kommunerna och privata företag svarar för investeringarna i hamnar. Kommunerna svarar också, med statsbidrag i vissa fall, för investeringarna i kollektivtrafik samt vägar 190 I I total investeringGvolym Prop. 1985/86: 100 t/ystatlig andel Figur.De statliga transportinvesteringarnas andel av den totala investeringsvolymen,1982. (Källa: ) De olika trafikverken har ivarierande utsträckning ansvar för investeringar och drifl inom resp.irafikgren. Exempelvis svarar SJ för såväl bannätet som trafikrörelsen, medan vägverketendast svarar för infrastrukturen inom sin seklor. Utgifter för slalligatransporlinvesleringar finansieras huvudsakligen med anslag över statsbudgeten.Härigenom får regering och riksdag tillfälle alt la ställning till verkensinvesteringsplaner. investeringsplanering beslår av: - inriktningsplaneringpå cenlral- och länsnivå Den ekonomiska och fysiskavägplaneringen sträcker sig och inriktningsplaneringennågot längre. Vid inriktningsplaneringen på dencentrala nivån görs framlidsbedömningar avseende bl.a. ekonomisk tillväxt,resurser för väghållningen, lokaliseringsmönster, energipriser samtbeskrivningar av vägnätets aktuella tillstånd avseende framkomlighet,trafiksäkerhet, bärighet m. m. Inrikl-ningsplaneringen på länsnivå är merdetaljerad. På basis härav görs brislanalysersaml bedömningar avseende kostnaderna för atl avhjälpa bristerna. Tänkbarainriktningar av vägbyggandet analyseras. Den ekonomiska vägplaneringen sker i följande sleg: Objektinvenleringenresulterar i tioåriga planer över väg- och gatuobjekl(inkl.kollektivtrafikanläggningar) med tillhörande objektanalyser. Medutgångspunkt från vägplanerna och den årliga tilldelningen av ordi- narieinvesleringsmedel upprättar en åriig budgei för vägbyg- Prop.1985/86: 100 gandet. SJ:s invesleringsplanering underetl kalenderår på central nivå resulterar i: - fastställd investeringsbudget för budgetår 1 - förslag till investeringsbudget för budgetår 2 - anslagsframställning för budgelår 2 - preliminär investeringsplan budgeiåren 3 till 6 bedriver interntvarie år en invesleringsplanering. Objekti invesleringsplanen ingår i luftfartsverkets rullandetreårsplan. Invesleringsplanen ställs samman efler atl ha skickals på remisslill verkets intressenter (flygbolagen, försvaret, flygorganisationer, berördamyndigheter och kommuner). ledning utger varieår riktlinjer för planeringen inom verket. Investeringsplaneringen skallresultera i: - investeringsbudgetför år 1 - förslag tillinvesteringsbudget för år 2 - investeringsplanför år 36 Förslagen till investeringsbudgetför år 2 och investeringsplanen för år 3-6 ulgör underlag för verkelsanslagsframställning och långtidsbedömning. Behovet av en samordnad investeringsplanering En samordnad, långsiktig invesleringsplanering inomtransportsektorn skulle enligt arbetsgruppens mening medföra atlbeslutsunderlaget vid statliga transportinvesteringar förbättras i fyraavseenden. Statsmakternaskulle få bällre underiag för beslul om resursfördelningen mellan trafikgrenarna. Varie år görs i budgetprocessen avvägningar mellan olikatrafikgrenar när del gäller de invesleringsmedel som ställs till förfogande förvägverkel, SJ, luftfartsverket och . Statsmakternaskulle få slörre möjligheter alt påverka inriktningen av investeringarna inom Irafikgrenarna vid givna resursra mar. För att bällre kunna bedöma och värdera de långsikligaförändringama av iransportinfraslrukturen och konsekvenserna för statens finanser,myndigheterna, trafikanterna, miljön, näringslivet m.m.och kunna påverkainriklningen av den slalliga investeringsverksamheten inom respektiveIrafikgren behöver statsmakterna ell bättre underlag. I vissa fall finns anledning för stats makterna all ta ställning till enskilda, större investeringar som kan ha långtgående verkningar inom flera transportgrenar och/eller utanför transportsektorn. Hit hör l.ex. höghaslighetslåg och fasta förbindelser över . Till denna typ av strategiska invesleringar och beslul hör t. ex. också byggande av nya flygplatser och hamnar. Beslutsunderlag för en översiktlig in vesteringsplanering ger även ell enhetligare underiag och rikfiinjer för 192 Framtidsbedömningar och konsekvens- Prop. 1985/86: 100beskrivningar av handlingslinjer borde stimulera lill ell mer långsiktigt Bil. 8 tänkande och en mål/medeldiskussion inom verken och ell uppmärksammandeav de strategiska problem verken slår inför. Investeringsplaneringen skulleenligt arbetsgmppen även kunna ge ell bällre underlag för sådana beslul somfallas i kommuner och landsting samt av trafikhuvudmän, privata tranportförelagoch andra företag som är beroende av utvecklingen på transportområdet. Vägverkelsplaneringsmeiodik omfattar en samhällsekonomisk utvärderingsmodell för allbedöma angelägenheten av väg- och gatuobjekl. Därigenom fås ett mått påobjektens lönsamhet. har utvärderingsmodellen alltmerutnyttjats även för att beskriva konsekvenserna av olika möjliga inriklningarav väghållningsinsalserna. Denna tendens atl mer utnyttja objeklanalysensmöjligheter lill konsekvensbeskrivningar av olika alternativa strategier anserarbetsgruppen atl man bör ta fasta på och använda mer generellt inomtransportsektorn. Gruppen menar alt detla är etl lämpligare sätt att hanteraavvägningsproblemen på än t. ex. genom en jämförelse av enstaka objeki i väg- respekfivejärnvägsplaner. Enligt arbetsgruppen bör därför trafikverken utarbetaöversiktliga beskrivningar av de konsekvenser elt genomförande avinvesteringsplanerna medför. Även för att rangordna enskilda investeringsobjektbör konsekvensbeskrivningarna kunna utnyttjas. Samhällsekonomiskabedömningar av enskilda investeringsobjekt Samhällsekonomiskabedömningar av infraslmkturinvesteringar görs inom vägverket.Arbetsgruppen föreslår atl sådana bedömningar forlsättningsvis bör göras ävenav SJ, luftfartsverket och i den mån invesieringarna är - företagsekonomiski lönsamma menhar avsevärda negativa externa effekter eller - företagsekonomiski olönsammamen bedöms lönsamma i elt samhällsekonomiskt perspekfiv. I fråga om mindre och sinsemellan likartadeinvesleringar med begränsade samhällsekonomiska effekter,t.ex.säkerhelsinvesteringar, anser arbetsgruppen att den samhällsekonomiskautvärderingen bör göras för hela objektgrupper som underiag för val avslandardnivå. Utvärderingen kan sedan resultera i normer ellerinvesteringskriterier som kan tillämpas schablonmässigt inom respektiveirafikverk. När det gäller s.k. strategiska investeringar, dvs.investeringar som påverkar verksamheten inom andra trafikgrenar eller förhållandena inom andra samhällssektorer, kan det inle anses rimligt atl ansvaret för sam hällsekonomiska bedömningar skall ligga hos de enskilda verken. Arbets gruppen menar atl det i dessa fall bör ankomma på regeringen atl avgöra om en samhällsekonomisk ulvärdering behöver göras. 13 1985/86. trafikverkengöra regeringen uppmärksam på planerade investeringar av Prop. 1985/86: 100 denna karaktär. Vad beträffar s. k.rationaliseringsinvesteringar eller andra investeringar som är motiverade avföretagsekonomiska skäl framhåller gruppen alt för dessa bör en traditionellinvesteringskalkyl göras. För det fåtal investeringar sominte är motiverade av förelagsekonomiska ulan av samhällsekonomiska skäl, bör enligtarbetsgruppens mening direktavskrivning tillämpas för den del av investeringensom inle är företagsekonomiskt lönsam. För mindre sådana investeringar skulleman enligt gruppen alternativt kunna länka sig all statsmakterna ställer enbegränsad medelsram till resp. trafikverks förfogande och att verken iefterhand redogör för hur medlen har använts. Anlalet investeringar somunderställs regeringens prövning skulle därmed begränsas. Arbetsgruppens förslag till planeringssystem Motivet för en samordnad långsiktig investeringsplaneringpå trafikområdet är som tidigare nämnts främsl att den ger statsmakternabällre underlag för beslul om resursfördelning mellan olika sektorer ochinriklningen av resursanvändningen inom respektive seklor. Skilda förutsättningarråder inom trafikgrenarna och investeringarna har i många fall olika karaktär.Det finns därför enligt arbetsgruppen en gräns för hur långt en samordning avplaneringen kan drivas. Vare sig det föreligger utbytbarhet eller inle mellanenskilda invesleringar inom olika trafikgrenar, konkurrerar de dock omgemensamma resurser. Mol bakgrund härav anserarbetsgruppen det angeläget att regelmässigt jämföra de samlade effekterna avplanerade invesleringar inom olika irafikgrenar. Det bör ske genom atl en tidsmässigsamordning av långlids-planeringen inom irafikverken kommer till ständ och attelt så långt möjligt gemensamt planerings- och prognosunderlag används. Enenhetiig planeringsmetodik och samhällsekonomiska utvärderingsmetoder börvidare ligga till grund för jämförelser. Arbetsgruppen föreslår således alt,på motsvarande säll som för , även SJ, luftfartsverket ochsjöfartsverket ges i uppdrag all uiforma långsikliga investeringsplaner. Dessabör grundas på vissa gemensamma planeringsförutsättningar som bör anges avregeringen. Exempel på innehållet i sädana förutsättningar är allmännaekonomiska förutsättningar och prognoser saml övergripande trafikpolitiska ochandra samhälleliga mål. Vidare anser arbetsgruppen atl vissa förutsättningar förde samhällsekonomiska kalkylerna, bl. a. värdering av olyckor, lidsvinster m.m., bör anges. Dessutom föreslås atl allernaliva planeringsramar anges förresp. Det gällande planeringssystemet förden statliga väghållningen, som är väl integrerat med den övergripandesamhällsplaneringen på lokal och regional nivå och som genomgående har ensamhällsekonomisk målsättning, bör enligt arbetsgruppen behållas oförändrat. Vägplaneringen är tioårig och planema revideras vart femteår. 1985/86: 100 övriga verk är emellertid tioårigainvesteringsplaner, som revideras vart Bil. 8 femte år inte lämpliga.Planeringstiden blir för dessa verk alltför lång. Arbetsgruppen föreslår därförsom en koitiprott\iss femåriga investeringsplaner, som revideras vart tredjeår och som kompletteras med en översiktUg långtidsbedömning . För del innebär detla all de tioåriga planerna kanbehållas. En någol mindre detaljerad planering för den senare femårsperiodenförordas dock. Investeringsplanerna bör enligtarbetsgruppens förslag främst omfatta följande punkter, men fömtsättningarnaför verken är olika och innehållet måsle naturligtvis anpassas härfill. - Utgångspunkter för planeringen Nuvarandeinfrastruktur, problem och brisler Investeringsplanför den närmasle femårsperioden - Beskrivning av vadinvesteringarna tillsammans med andra förändringar i samhället leder till på lio års sikt Tyngdpunkten i planerna bör enligtarbetsgruppen ligga på effeklbe-skrivningar och en redovisning av konsekvenserav planeringsinriktningen. I begränsad omfatlning bör dock planerna omfatta enobjektredovisning. För den senare femårsperioden bör endast större,strategiska objekt redovisas. Ansvaret för objeklanalyser börenligt arbetsgruppen ligga på respektive trafikverk. På departementsnivån börendasl finnas anledning all arbeta med objektanalyser för s. k. strategiskaobjekt. Arbetsgruppen ulgår vidare från att för väg- och kollektivlrafikobjeklliksom objeklanalyser kan komma att utföras av kommuner ochlänshuvudmän. Objeklanalyser av särskill intressanta investeringar ur ettregionalt perspektiv inom SJ:s, luftfartsverkets och sjöfartsverketsverksamhelsområde kan också komma alt utföras på initiativ av länsstyrelserna. Den långsiktiga vägplaneringen är författningsmässigtreglerad, följer etl fast tidsschema och berör etl slorl antal myndigheter pålokal och regional nivå. Den långsikliga planering som bedrivs inom övrigatrafikverk, dvs. inom SJ, luftfartsverket och sjöfartsverkel, torde såledesenligt arbetsgruppens bedömning vara lättare att anpassa till det föreslagnasystemet för samordnad investeringsplanering. Nuvarande flerårsplaner ochfördelningsplan för vägplaneringen omfattar perioden och reviderasnärmast 1987-88. De följande flerårsplanerna och fördelningsplanen skullesåledes enligt hittillsvarande planering omfatta perioden och grundaspå en inriktningsplanering som genomförs i huvudsak och meddirekfiv och ramar som utfärdas av regeringen . Arbetsgruppen har, som tidigarenämnts, förordat alt regeringen tar ställning till och för redovisar inriktningen av irafikverkens investeringsplaner. Treåriga revideringsintervall har, menar man, bl. a. den fördelen atl de har samma periodicitet som riksdagsvalen. Varje regering bör därförkunna få tillfälle atl både ge direktiv och ta Prop. 1985/86: 100 ställning tillinvesteringsplaneringen inom samma regeringsperiod. ven bör då lämnas på värenårel efter valåret och planeringen bedrivas så atl den är slutförd isamband med att verken lämnar sin anslagsframställan i augusti året därpå.Regeringen kan då ta ställning till inriktningen av investeringsplanerna isamband med budgetpropositionen som läggs fram i början av det tredjeregeringsåret. Som följd av delta bör enligt arbetsgruppeninvesteringsplanerna avse perioderna 1988-1992, 1991-1995, 1994-1998 osv.Konsekvensen blir därmed en nödvändig tidigareläggning av vägplanerna med eftår i inledningsskedet för alt en samordning skall kunna åstadkommas. När den första planeringsomgången genomförts börden enligt arbetsgruppen utvärderas och erfarenheterna tas till vara förkommande planeringsomgångar. Enligt arbetsgruppen bör de föreslagna åtgärderna -i enlighet med uttalande - ge statsmakterna etl väsenlliglbällre underlag för nödvändiga sektorsövergripande avvägningar och för etl långsiktigtsamordnat handlande än vad som varil möjligt. I arbetsgruppens rapport har endast principerna fören samordnad investeringsplanering redovisats. Vissa melodfrågor påkollektivtrafikområdet liksom i fråga om miljöeffekter saml regionalaulvecklingseffekler har redovisats resp. kommer att redovisas i separatarapporter. Metoder, organisation och innehåll i investeringsplaneringen måsteenligt gruppen utvecklas vidare. Idéer och förslag till förbättringar bördärför enligt arbetsgruppens mening diskuteras kontinueriigl, lämpligen i ensärskild utvecklingsgrupp knuten till . Arbetsgruppensuppfattning atl investeringarna inom transportsektorn bör samordnas bättrestöds av flertalet remissinstanser. I några yttranden, bl.a. från luftfartsverketoch , uttrycker man farhågor för att del föreslagnaplaneringssystemet skulle medföra ell omfattande merarbete och ökad byråkrati.Jag delar emellertid arbetsgruppens uppfattning att del behövs en bällresamordning. Jag avser därför atl senare föreslå regeringen att luftfartsverket,, och får i updrag alt upprättalångsiktiga investeringsplaner. Investeringsplanerna bör omfatta enfemårsperiod och revideras vari tredje år. De första planerna kommer såledesall omfatta perioden . Investeringsplanerna bör kompletteras med enöversiktlig långsiktsbe-dömning för ytteriigare , vilket för vägverkelsdel innebär att systemet med de tioåriga flerårsplanerna och fördelningsplanenkan behållas. Detta bedömer jag vara nödvändigl med hänsyn lill altlångsiktsbedöm-ningen på vägsidan behöver en fastare form för att bl. a.bibehålla ell effektivt vägbyggande och underlätta kommunala och enskildabeslutsprocesser. Jag gör den bedömningen alt följande hålltidersåledes kommer atl gälla för den försia, samordnade planeringsomgången: 196 Direkfiv förinvesleringsplanering Prop. från regeringen Bil. samt långtidsbedömningredovisas till regeringen aug. flerårsplaner ochfördelningsplan nov.-dec. på längre sikl jan. Med denna tidsplan får regeringen möjlighet attutvärdera verkens förslag till investeringsplaner i samband med budgetarbetethösten 1987 och redovisa sin bedömning för i 1988 årsbudgetproposition. Regeringen får då möjlighet att redovisasin syn på trafikpolitiken och den långsiktiga inriklningen avinvesteringsverksamheten inom Irafikgrenarna. Del är därvid enligt minuppfattning inle ändamålsenligt all gå in i detalj i verkens planer, ulanredovisningen bör utformas med tyngdpunkt på framtidsbedömningar ochkonsekvensbeskrivningar av planerade investeringsinriktningar. Redovisningenbör vara översiktlig och bl.a. omfatta ulvecklingen inom transportområdet samtinvesteringarnas effekter på transporlstandard m. m. I likhet med arbetsgruppen, och som harunderslrukils i remissyttrandena, anser jag alt metoder, organisation ochinnehåll i investeringsplaneringen måste utvecklas vidare. Exempelvis börvägverkets planeringsmodell utvecklas så all den kan tillämpas inom samlligatrafikverk. Angelägel är ocksä alt sådana frågor som rörinfraslruklurinvesleringars effekter i olika avseenden, såsom hälso- ochmiljöeffekter och långsikliga ulvecklingseffekler m. m. sluderas ytterligare.Således föreligger inom en rad områden behov av vidare forsknings- ochutvecklingsarbete. I sammanhanget vill jag erinra om att vidIransportforskningsberedningen har inrättats en ledningsgrupp för samhälls-och transportekonomi i vilken forsknings- och utvecklingsfrågor diskuteras ochforskningsprojekt kan initieras. Eftersom hamnarna ligger utanför statens direktaansvarsområde har arbetsgruppen förutsatt att dessa inte skall inordnas isystemet för invesleringsplanering trots all de utgör en betydelsefull del avinfrastmkturen. Av remissinstanserna har dock bl.a. Svenska Hamnförbundeluttryckt förhoppningen all hamnarna inordnas i den samordnade invesleringsplaneringen.Jag delar emellertid arbetsgruppens uppfattning. Objeklanalyser av den lyparbetsgmppen föreslagit bör dock vara elt lämpligt underiag även i denkommunala beslutsprocessen. Kommunernas och andra hamn-intressenters planeravseende hamnulbyggnader bör också ingå som en del i sjöfartsverkelslångsiklsbedömning. Ifråga om länsstyrelsernas roll i den föreslagna planeringen är denna vä! definierad när del gällerväginvesteringar. För övriga invesleringar anser Prop. 1985/86:100 jag i likhetmed arbetsgruppen all en aktiv insats från länsslyrelsernas sida Bil. 8 underplaneringsskedet är mer ändamålsenlig än en traditionell remissbehandling avinvesteringsplanerna. Bland annat skulle länsstyrelserna kunna bidra medunderlag till objeklanalyser av från regional synpunkt intressantainvesteringar. Bortsett från en länsstyrelse, som anser att detta inte är tillräckligtutan anser del angeläget att planerna dessutom remitteras, har ingainvändningar framförts av remissinstanserna mot det av arbetsgruppen förordadesystemet. Enligt min mening är del också angelägel med enaktiv medverkan i planeringen även från andra regionala trafikinlressenterssida. När det gäller transportrådets uppgifter inom ramenför den samordnade, långsiktiga invesleringsplaneringen, delar jag i huvudsakarbetsgruppens uppfattning. innebär enligt min mening all transporlrådetskall bistå Irafikverken med gemensaml planerings- och prognosunderlag. Vidarebör rådet kunna biträda regeringen med atl belysa hur invesieringarna i entransportgren får effekter på andra transportgrenar. Jag vill också la upp frågan om finansieringen avluftfartsverkets, och investeringar i infrastrukturen.Arbetsgruppen har förordat att förräntningskravet för sådana investeringar somär företagsekonomiskt olönsamma men samhällsekonomiskt motiverade bör reduceras.Bortsett från några yttranden, har arbetsgruppens förslag inle föranlett någraerinringar från remissinstanserna. Jag vill först understryka all utgångspunkten förverkens investeringsverksamhet måste vara full kostnadstäckning i enlighet medde ekonomiska mål som gäller för Irafikverken. I de sannolikt fåtal fall därdet kan bli aktuellt all genomföra företagsekonomiskt icke fullt lönsammainvesteringar, delar jag emellertid arbetsgruppens och fiertaletremissinstansers uppfattning atl förräntningskravet bör reduceras. Nedsättningenav för-räntningspliklen bör således beslutas av regeringen från fall till fall.Därigenom undviker man atl det uppslår något motsatsförhållande mellan deekonomiska målen för verken och kravet på samhällsekonomiskt beslutsunderlagför dessa investeringar. Jaghemställer atl regeringen bereder tillfälle atl ta del av vad jag haranfört delsom kostnader och avgifter inom trafiksektorn, delsom invesleringsplanering inom transportsektorn. Ändring i väglagen (1971:948) Deallmänna vägarna sköts dels av staten genom vägverkel, dels av de kommuner som av regeringen förordnals all vara väghållare. Enligt 5 § väglagen (1971:948) får en kommun förordnas atl vara väghållare om det är lämpligt med hänsyn till kommunens förutsättningar. avse antingen helakommunens område eller del därav. Syftet med bestäm- Prop. 1985/86: 100 melsenär att väghållningen skall kunna ordnas på ett så ändamålsenligt Bil. 8 sättsom möjligt. Bestämmelsen har tillämpats så atl ny eller ökad väghållningsskyldighetinle meddelas mot en kommuns vilja (prop. 1971:123 s. 154 och prop. 1981/82:133s. Del kommunala väghållningsansvarel enligt väglagen bygger således f. n.helt på frivilliga åtaganden från kommunernas sida. Vid ingången av kommer 109 kommuner altvara väghållare. De allmänna vägar och galor som dessa kommuner svarar för ärnödvändiga för den allmänna samfärdseln (slatskommunvägar) och ingår iallmänhel i huvudvägnälet i de centrala delarna av kommuncenlra. Kommuner somär väghållare brukar även svara för väghållningen på det lill huvudvägnäletanslutande lokalvägnälel. Erfarenheten visar all del är samhällsekonomisktrationellt all kommunerna är väghållare. Enligt min mening är del med hänsyntill dessa erfarenheter önskvärt atl kommunerna i slörre utsträckning än vadsom har skett tar över väghållningsansvaret för de allmänna vägarna ide slörre tätorterna. Det är också önskvärt all de kommuner som ärväghållare behåller sitt ansvar, även om della kommer äll innebära etl slörrefinansiellt engagemang från deras sida. Som jag lidigare har nämnt kommer jaginom kort att föreslå regeringen all tillkalla en särskild utredare somnärmare skall se över bestämmelserna om väghållningsansvarel i tätorterna.