prop · G90379 · 1985-12-31 00:00:00 — Utredningen föreslårockså alt ersättning för användning av ljudinspelningar skall utgå inte barasom vid radio- eller TV-utsändningar utan också när en inspelning användsi förvärvssyfte i andra offentliga sammanhang, t. ex. diskotek, varuhus m. m.Vidare föreslås vissa ändringar i reglerna om vilka konstnärer/producenter somskall ha skydd (de s. k anknylningsmomenlen). Påvideogramområdet behandlar utredningen spridningsrätten i fräga om filmverk,dvs. upphovsmannens rätt all bestämma över utbjudande lill försäljning, uihyrning,ufiåning eller annan spridning lill allmänheten av exemplar av verket. uppfattning gäller en sådan spridningsrätt utan begränsningarbeträffande exemplar av filmverk. Utredningen föreslår endast den ändringen iförhållande lill vad som sålunda anses gälla all den som har köpt ett lagligenutgivet exemplar av etl filmverk, exempelvis ett videogram, skall ha rätt atl överiåladetta vidare. Detta skall dock inte gälla om överlåtelsen sker inom ramen förförvärvsverksamhet. Producenter av filmverk skall också enligt förslagel få ensjälvständig rätt i linje med vad som gäller för fonogramproducenter. Dennuvarande svenska upphovsrältsliga lagstiftningen kom lill är 1960. Medundantag för några mindre reformer har den förblivit oförändrad.Under de som har gått sedan lagens tillkomst har emellertid storaförändringar skett i samhället vilka påverkar tillämpningen av lagstiftningen.Framför allt har den nya teknologin på mediaområdet i hög grad hafl inflytandepå upphovsmäns och andra rättighetshavares situation. Denna tekniska utvecklinghar, tillsammans med den ekonomiska, kulturella och sociala utvecklingen, heltallmänt gjort del alll svårare atl finna en lämplig balans mellan å ena sidanupphovsmäns och andra rättighetshavares intressen och ä andra sidan olikamotstående intressen. Delär huvudsakligen mot denna bakgrund som man skall se det reformarbete somunder har bedrivits på det upphovsrältsliga området. Dettareformarbete har i väsentligen grundats på förslag som utarbetats avupphovsrättsutredningen. Utredningens arbete har till stor del bedrivits isamarbete med motsvarande utredningar i övriga nordiska länder. 1del tidigare nämnda delbelänkandet (SOU 1983:65) Översyn av upphovsrältslagstiftningenhar utredningen lagt fram förslag på områden där delreformer enligtutredningens mening är nödvändiga framför allt på grund av den tekniskautvecklingen. Dessa områden rör dels möjligheten att för enskilt bruk framställa exemplar av skyddade verk,dels vissa Prop. 1985/86:79 upphovsrättsliga frågor i anslutning lillvideogram, dels skyddet för utövande konstnärers, fonogramframslällares ochradio- och TV-företags rättigheter (s. k. närstående rättigheter, dvs.rättigheter som slår upphovs-rätlen nära). I anslutning lill behandlingen avdel förstnämnda ämnesområdet har utredningen också lagt fram ett förslag om enupphovsrättslig avgift på oinspelade ljud- och videoband. Utredningens förslag har helt allmänt mottagits positivtunder remissbehandlingen. Sålunda har huvudlinjerna i utredningens förslagtillstyrkts eller lämnats utan erinran av det övervägande antaletremissinstanser. När det gäller olika enskilda frågor som utredningen har tagitupp kommer dock betydande motsättningar lill uttryck. Innan jag går in pä de olika delfrågorna skall jag la uppen mera principiell fråga som ett par remissinstanser har berört. Del gällerupphovsrättens roll och struktur i dagens samhälle och dess förhållande lillkulturpolitiken. Dessa remissinstanser anser det vara en brist atl utredningeninte har närmare belyst vad som har betecknats som en pågående schabloniseringoch kollektivisering på del upphovsrältsliga området och de brytningar mellanallmänna och enskilda intressen som har föranlelts av denna utveckling. Man börenligt dem anlägga en enhetlig syn på en rad principiella frågor och sökakomma fram till en samlad lösning. I dessa remissyttranden framhålls attåtskilliga av förslagen måsle betraktas som preliminära och all del därför ärklokast all vänta med lagstiftning. Till detta vill jag först helt allmänt säga att detsjälvfallet alltid är viktigt alt man sätter in förslag till reformer i etlstörre sammanhang. Del är också riktigt alt den samhälleliga, ekonomiska ochkulturella utvecklingen har haft och har en mycket stor betydelse för delupphovsrättsliga regelsystemet. Denna utveckling bör naturligtvis fåkonsekvenser för systemets utformning. Regelsystemets grundläggande principerär emellertid fastlagda såväl internationellt som i . Någramera grundläggande ingrepp i detta systems huvudprinciper och praktiskautformning kan det därför inte nu bli fråga om. är det emellertidangeläget att systemet och dess praktiska tillämpning på olika sätt anpassastill den verklighet där det skall utnyttjas. Därlill kommer nödvändigheten avall ulan alltför stort dröjsmål kunna anpassa systemet till den snabba tekniskautvecklingen på media- och informationsområdena. Det är också en självklarutgångspunkt att man på delta område bör försöka bevara och stärka den nordiskarätlsenhelen. Denna skulle kunna skadas om man kommer i otakt i reformarbetet. Från rent principiella utgångspunkter finns det alltsåinte skäl all vänta med alt lägga fram något förslag lill lagstiftning pågrundval av betänkandet. Beträffande några av de frågor som utredningen hartagit upp, nämligen frågan om exemplarframslällning för enskilt bruk och vissaupphovsrättsliga frågor i samband med videogram, föreligger dock särskildaförhållanden som gör det befogat att avvakta den närmare utvecklingen innanman binder sig för vilken lagteknisk lösning som bör väljas. När det först gäller frågan om exemplarframstäUningförenskilt bruk bör lill en början nämnas att den moderna reproduktionstekniken har gjort det 12 möjligtatt framställa exemplar av skyddade verk i en omfattning och av en Prop.1985/86: 79 kvalitet som var helt olänkbar när de nuvarande reglerna i URL om exemplarframslällningkom till. En konsekvens härav är alt upphovsmän och andra rättighelshavare ihög grad har tappat kontrollen över hur och i vilka sammanhang som deras verkoch prestationer används. Den moderna reproduktionstekniken har med andra ordurholkat värdet av mångfaldiganderällen, en av de grundläggande rättigheternai upphovsrältslagstiftningen. För vissa kategorier av rättighelshavare kandenna utveckling medföra minskade utkomstmöjligheter och därmed också ökadesysselsättningsproblem. Somframgår av det som har sagts medför den alltmera ökande kopieringen avskyddat material för enskilt bruk negativa rätlspolitiska och kullurpolitiskaeffekter. Det är därför angeläget att lagstiftningen på detta område utformasså all dessa negativa effekter såvitt möjligt undviks. bör dockallmänheten och användarna ges rimliga möjligheter att utnyttja den nyareproduktionstekniken också för kopiering för enskilt bruk. Det är mol denbakgrunden i och för sig viktigt att man ulan dröjsmål försöker utforma deregler som kan anses behövliga i sammanhanget. Härvid bör man emellertid ocksåbeakta en annan omständighet. Någraremissinstanser har anfört atl man bör dröja med lagstiftning om del enskildabruket lill dess att liden är mogen för lagstiftning rörande det s. k.halvenskilda bruket, dvs. kopieringen exempelvis för informationsändamål inommyndigheter, organisationer och andra sammanslutningar. Enligt min mening hardessa båda frågor så många beröringspunkter att de bör behandlas i etlsammanhang. Utredningens förslag beträffande det halvenskilda bmket kan enligtvad jag har inhämtat förväntas relativt snart. Jag anser därför all man böravvakta detta förslag innan man lar ställning till hur en lagstiftning om delenskilda bmket bör utformas. I övriga nordiska länder har man intagit sammaståndpunkt i denna fräga. Molbakgmnd av den omfattande privata inspelningsverksamhelen av bl. a. musik frånradio eller grammofonskivor har utredningen också tagit upp frågan om en avgiftpä oinspelat bandmalerial och/eller inspelningsap-paratur, vilken avgift skulletillfalla rättighelshavarna. Denna fräga bör enligt min mening behandlastillsammans med övriga frågor rörande det enskilda bruket, och jag tar därförinte upp den i detta sammanhang. Närdet sedan gäller vissa upphovsrällsliga frågor i samband med videogram rör deframför alll spridningsrätten ifråga om filmverk . Enligt 2 § URL har varjeupphovsman en ensamrätt att göra verket tillgängligt för allmänheten.Beträffande litterära och musikaliska verk samt konstverk gäller dock enligt 23§ och 25 § första stycket URL den inskränkningen i denna spridningsrätt all,sedan ett sådant verk har getts ul, de utgivna exemplaren som huvudregel fårspridas vidare lill allmänheten utan upphovsmannens samtycke. Någramotsvarande inskränkningar föreskrivs däremot inte i URL när del gäller andraformer av verk, exempelvis filmverk. Utredningenhar gjort en genomgäng av rättsläget och kommit till den slutsatsen att spridningsrätten beträffande filmverk f n. gäller utan några begränsningar (se betänkandet s. 164). Utredningen anser dock atl det i '3 fortsättningen bör gälla den begränsningen att filmverksom är lagligen Prop. 1985/86:79 utgivna för försäljning, l.ex. videogram,fär utan samtycke överlåtas vidare, dock inte inom ramen förförvärvsverksamhet. Ett par remissinstanser ifrågasätter om utredningensanalys av rättsläget beträffande spridningsrätten är riktig. Andra menar allutredningens förslag lill inskränkningar i spridningsrätten inte gårtillräckligt långt. Några remissinstanser slutligen ullalar att det inte börlagstiftas alls i denna fräga. Man åberopar därvid bl. a. all del inte finns någolakut behov av lagstiftning och atl viktiga kullurpolitiska frågor om videogramdiskuteras på annat häll saml att man vet för litet om videogrammens framtida användningsområden. Jag delar utredningens uppfattning alt upphovsmännen f n.får anses ha en obegränsad spridningsrätt i fräga om filmverk. Enligt minmening saknas det skäl att nu införa lagregler som begränsar dennaspridningsrätt i vissa hänseenden. Man riskerar nämligen då alt bindarättsläget då det är osäkert åt vilket håll videogrammarknadeni kommer atl utvecklas. I sammanhanget bör också beaktas de kulturpolitiskaöverväganden som fortfarande pågår om videogramanvändningen i olika sammanhangi . Ett ytterligare skäl för atl inte nu lägga fram någol förslagbeträffande spridningsrätten av filmverk är atl något motsvarande förslag ännuinte har lagts fram i . En fräga som har samband med videogramfrägorna är ommöjligheten att framsläUa exemplar av filmverk bör regleras särskilt i URL.Utredningen har för sin del ansett atl något egentligt behov inte finns avsådana särskilda regler. Denna uppfattning har kritiserats av vissaremissinstanser. Själv anser jag dock liksom utredningen all del inte finnsanledning atl f n. införa uttryckliga regler i detta hänseende. I de flestafall torde denna fräga ha reglerats i branschpraxis eller, i fråga om nyarefilmverk, i själva filmavtalen. Vad jag nu har sagt innebär atl jag i det följande lar uppendasl de frågor om närstående rättigheter som har aktualiserats genomutredningens förslag. Därvid avser jag alt behandla frågan om skyddet för utövande konstnärer i avsnitt 4.2, skyddet för producenter i avsnitt 4.3, skyddet mot utnyttjande av upptagningar i avsnitt 4.4, skyddstiden för utövande konstnärer och producenter iavsnitt 4.5, del geografiska tillämpningsområdet för skyddet förutövande konstnärer och producenter i avsnitt 4.6, och ikraftträdande m. m. i avsnitt 4.7. Mina kommentarer lill de enskilda lagbestämmelserna återfinnsi spe-dalmoliveringen (avsnitt 6). 4.2Skyddet för utövande konstnärer Mittförslag: Utövande konstnärer skall även i fortsättningen ha ett särskilt skyddenligt beslämmelserna om s. k. närslående rättigheter. Vidare skall skyddetliksom la sikte på framförandet av ett litterärt eller konstnärligt verkoch inte på den konstnärliga prestationen som sådan. Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag (sebelänkandet s. 32-37). Remissinstanserna: Det fätal remissinstanser som haruttalat sig i frågan tillstyrker utredningens förslag. Skälen för mitt förslag: En utövande konstnärs framförandeav ett verk har f n. inte samma vidsträckta skydd som gäller för verket somsådant enligt bestämmelserna i om den egentliga upphovsrätten. Sådanaframföranden skyddas enligt beslämmelserna i URL om s.k. närslående rättighetermot utnyttjande på teknisk väg (inspelning eller utsändning i radio eller TV)men inte mot t. ex. ett plagiat eller ett nära efterliknande. Frågan om alt införa ett egentligt upphovsrältsligl skyddför utövande konstnärer har övervägts av utredningen, som dock har avvisatdenna tanke. Enligt min mening skulle ett sådant skydd bl. a.förutsätta atl konstnärens framförande har en viss konslnäriig nivå ochindividuell prägel. De nuvarande skyddsbestämmelserna för de utövandekonstnärerna kan knappast anses ställa något krav i detta hänseende (jfr- prop.1960:17 s. 228-229). Om de utövande konstnärernas framföranden av etl verk försin under den egentliga upphovsrätten skulle följden bli en skärpning avförutsättningarna för deras nuvarande skydd. En sådan utveckling skulle enligtmin mening vara olycklig. I stället bör skyddet för de utövande konstnärerna,liksom , omfatta alla framföranden av verk. Jag föreslär därför inte någonändring när del gäller själva skyddets konstruktion. Den danskautredningen har i betänkandet (Nr 962) "Beskytlelse af kunslneriske praestationer"föreslagit alt skyddet för utövande konstnärer inte skall knytas tillframförandet av ett litterärt eller konstnärligt verk ulan lill "en kunslneriskpraestalion, herunder navnlig framforelsen af et litle-raerl eller kunstneriskverk." Även den finska utredningen, vars betänkande ännu inte harpublicerats, synes vara inne på likartade tankegångar. Den norskaupphovsrättsutredningen föreslår däremot i betänkandet (NOU 1983:35) Endringeri ändsverkloven alt man skall behälla den nuvarande principiellakonstruktionen av skyddet. Den svenska utredningen har samma inställning. Somskäl har utredningen framför alll åberopat atl en anknytning till framförandetsom sådanl (prestationen) i stället för till framförande av etl verk skulleleda till gränsdragningsproblem och lill en skärpning av förutsättningarna förskydd. Vid de nordiska departemenlsöverläggningar som har berörtsi avsnitt 1 har dellagarna varit eniga om alt man bör behålla den nuvarande rältighets-konslruklionen.För egen del anser jag att de skäl för en sådan ordning som den svenska utredningenhar åberopat, liksom vikten av nordisk rättslikhet, talar för alt skyddet förde utövande konstnärerna också i fortsättningen knyts lill framföranden avlitterära och konslnäriiga verk och inte till framförandet som sådant. En speciell aspekt pädenna fräga gäller skyddet mot plagiat av utövande konstnärers framföranden (s.k."sound- alikes"). Utredningen har uttalat alt marknadsföringslagen ivissa fall kan användas mot utbud av sådana plagiat, I övrigt har utredningenanfört principiella skäl mot ett särskilt sådanl plagiatskydd, såsom alt den konslnäriigafriheten riskerar att beskäras och att inom immalerialrätten teknik, stil ochmaner etc. inte är skyddade. Jaginstämmer för min del i de betänkligheter av principiellt slag som utredningenhar anfört när det gäller att införa ett särskilt plagialskydd. Någrabestämmelser i detta hänseende bör alltså inte tillskapas. Att skyddet för utövandekonstnärer även i fortsättningen bör knytas till framföranden av verk och inte tillframförandet som sådanl innebär bl.a. atl något särskilt skydd inte bör införasför t. ex. cirkus- och varietéartis-ters prestationer till den del derasprestationer inte är alt anse som framföranden av litterära eller konslnäriigaverk. Som utredningen har framhållit torde dessa artister i allmänhetkontraktsvägen kunna skaffa sig garantier mot att oljehöriga upptagningar skerav sådana prestationer. Vid de nordiska deparlementsöveriäggningarna har manockså enats om all några särskilda skyddsbestämmelser inte bör införas förcirkus- och varieléartis-ter m.fl. 4.3 Skyddet för producenter Mitt förslag:Producenter skall även i fortsättningen ha etl särskilt skydd enligtbestämmelserna om s. k. närstående rättigheter. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 32). Remissinstanserna:Utredningens förslag lämnas ulan erinran. Skälen för mitt förslag: F.n. gäller etl särskilt producentskydd på tre områden, nämligen för fonogramproducenter(46 § URL), för radio- och TV-företag (48 § URL) och för framslällare avkalaloger, tabeller och andra sådana arbeten (49 § URL). En fråga som hardiskuterats mellan de nordiska utredningarna är om dessa producentkalegorier påsamma sätt som f n. skall ha etl särskilt skydd enligt beslämmelserna i URL omnärslående rättigheter eller om de i stället bör hänvisas till del skydd som dekan få genom avtal med upphovsmän, utövande konstnärer och andra rältighetshavare. Ilikhet med dessa utredningar anser jag alt det finns etl stort behov av etlsjälvständigt producenlskydd, särskilt med hänsyn till det omfattande utnyttjandesom sker av deras prestationer. rier som har ettsärskilt skydd enligt bestämmelserna om närslående rättigheter bör alltså hadetta även i fortsättningen. Den tekniska utvecklingenväcker emellertid frågan om inte ett motsvarande skydd bör tillskapas även förandra kategorier producenter. Särskilt är det då producenter av filmverk och avteaterföreställningar som blir aktuella. Frågan om ett skydd för dessaproducenter behandlas i de båda följande avsnitten. Mittförslag: Producenter av filmverk skall ha rätt atl bestämma över mångfaldigandeav verket. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se belänkandet s. 175-176). Remissinstanserna:Fiertalel av dem som har uttalat sig tillstyrker utredningens förslag. Skälenför mitt förslag: Producenter av filmverk saknar f. n. - till skillnad fränbl. a. fonogramproducenter - en rätt alt bestämma över mångfaldigande avverket. För filmproducenterna, i första hand videogramprodu-cenlerna, ärsituationen emellertid i mångt och myckel densamma som för fonogramproducenlerna.Liksom musikinspelningar distribueras filmer numera lill allmänheten i en formsom är lätt och ibland myckel lönande alt kopiera. Särskilt den nutida tekniskautvecklingen på videogramområdet har underlättat sådan kopiering. Därmed harockså behovet ökat alt snabbi och effektivt kunna ingripa mot olovligkopiering. Möjligheternalill sädana ingripanden ökar, om producenten av filmverket ges en rätt atlbestämma över mångfaldigande av verket på samma sätt som fonogramproducenterhar . Av dessa skäl anser jag i likhet med utredningen och de flestaremissinstanserna alt filmproducenter bör få en sådan rätt. Motsvarandeordning avses bli föreslagen i övriga nordiska länder. Mitt förslag:Något särskilt skydd som ger producenter av teaterföreställningar en rätt alttillåta eller förbjuda bl. a. inspelningar eller utsändningar av sådanaföreställningar införs inte. Utredningens förslag:Överensstämmer med milt förslag (se betänkandet s. 56). Remissinstanserna: Endastett par remissinstanser har uttalat sig i denna fråga. Dessa anser atl ettsärskilt skydd bör införas för producenter av teaterföreställningar. Skälen för mitt förslag:Med hänsyn lill de stora personella och ekonomiska insatser som krävs för altsätta upp en teaterföreställning kan det i ochför sig te sig rimligt att de som producerar en sådan föreställning ges ett särskiltskydd mol andras obehöriga utnyltjanden av föreställningen. 1 sammanhanget börbeaktas att den tekniska utvecklingen i fråga om inspelning och mångfaldigandehar gjort del avsevärt lättare än förr atl tillgodogöra sig och utnyttjaresultatet av tealerproducenternas arbete. Utredningen har emellertidstannat för atl inte föreslå ett särskilt skydd för lealerproducenter. Som skälför denna ståndpunkt har utredningen anfört all en leaterproducenl harpraktiska möjligheter atl hindra oönskade utnyltjanden genom att hindratillträde till lealersalongen och all han också genom avtal med de berörda rällighetshavarnakan hindra sådana utnyltjanden. Enligt utredningen torde skyddsbehovet vidareåtminstone delvis kunna tillgodoses genom annan lagstiftning, såsommarknadsföringslagen, eller genom regler eller principer på del avlalsrältsligaområdet. Ocksåde andra nordiska utredningar som har behandlat frågan om ett särskilt skyddför lealerproducenter har avvisat tanken på ett sådant skydd. Vidremissbehandlingen av utredningens belänkande har ett par remissinstanseranfört atl del finns åtskilliga exempel på missbruk som visar atl del kanfinnas behov av ett särskilt skydd för producenter av teaterföreställningar.De har också pekat på problem när del gäller möjligheterna all genom avtal medde utövande konstnärerna hindra olovliga och okontrollerade inspelningar avsådana föreställningar. I de nämnda remissyttrandena har vidare framhållitsalt ett skydd genom marknadsföringslagen inte rättsligt sett kan jämföras medett egentligt producenlskydd och att det är osäkert om regler eller principerfrån del avtalsrättsliga området kan ge något effektivt skydd. Motbakgmnd av vad som har anförts under remissomgången har frågan om ett särskilt skyddbör införas för lealerproducenter tagils upp vid de nordiskadepartementsöverläggningar som har berörts i avsnitt 1. Därvid har man inteansett några övertygande skäl ha framkommit för all gå ifrån den ståndpunkt mantidigare har intagit i denna fråga. Avhänsyn främst till viklen av nordisk rättsenhel pä detta område är jag inteberedd alt nu föreslå några speciella regler om skydd för producenter avteaterföreställningar. Prop.1985/86: 79 4.4 Skyddet mot utnyttjande av upptagningar Mitt förslag:Någon ändring föreslås inte i den principiella utformningen av de utövandekonstnärernas rättigheter när del gäller bmket av upptagningar. Utredningens förslag:Överensstämmer med mitt förslag (se betänkandet s. 40-43). I etl särskiltyttrande av vissa av utredningens experter föreslås dock att de utövandekonstnärerna ges en ensamrätt till utnyttjandet av upptagningar och inte barasom en ersättningsrält vid bruk av ljudupptagningar i vissa sammanhang(se betänkandet s. 200-202). Remissinstanserna: En delremissinstanser tillstyrker en ändring i enlighet med vad som har föreslagitsi del särskilda yttrandet. Andra remissinstanser delar däremot utredningensuppfattning alt en sådan ändring inte bör göras. Skälen för mitt förslag:De utövande konstnärerna har endast begränsade rättigheter när det gällerdet vidare utnyttjandet av upptagningar av deras framföranden. Huvudsakligenhar de rätt atl bestämma över mångfaldigandel av upptagningarna. De har vidarerätt lill ersättning när ljudupptagningar används i radio- eller TV-utsändningar.Ersätlningsrätten gäller dock inte vid ljudfilm och inte heller vid bilduppiagningar.Någon rätt utöver den rena ersätlningsrätten finns inte i fråga om Ijudupplagning- Användningenav inspelningar i stället för levande framföranden utgör ett alll störreproblem för artister och musiker när del gäller deras sysselsättning. Medhänsyn härtill kan det i och för sig finnas goda skäl atl utvidga framför alltde utövande konstnärernas möjligheter till kontroll över hur upptagningar avderas framföranden används. Atlinföra en ensamrätt i fräga om alla former av offentligt framförande avupptagningar är emellertid ett principiellt mycket stort steg vars konsekvenserf n. inte kan överblickas. Inte heller i något av de övriga nordiska ländernasynes man vara beredd all föreslå lagstiftning i denna riktning. Jag anser migdärför inte nu kunna föreslå någon sådan ändring av de utövande konstnärernasrättigheter när det gäller bruket av upptagningar. Mitt förslag:Utövande konstnärers och fonogramframslällares rätt till ersättning föroffentligt framförande av upptagningar utvidgas till atl omfatta inte baraframföranden i radio och TV ulan också andra offentliga framföranden som sker iförvärvssyfte.