prop · G90330 · 1985-12-31 00:00:00 — Vidare synes svårigheterna att fastställa enobeståndssituation något överdrivna. 1 vart fall synes framställningen på s.49-51 vara motsägelsefull. Det görs gällande, dels att bedömningen ochstyrkandet av obestånd bereder stora svårigheter i rättstillämpningen, ochdels att obetänd i allmänhet innebär insufficiens, tydligtvis genom allförfallna skulder överstiger tillgångarna (och bedömningen härav torde intevara särskilt komplicerad). Den erforderliga begränsningen avses nås genomansvarsfrihetsregeln i tredje stycket. Ehuru denna bygger pä obeslåndsbegreppetförmenas uppläggningen medföra en påtaglig effektivisering genom att del blirlättare för åklagaren att bevisa att brott förövats. Sålunda sägs (s. 52): En sädan regel om ansvarsfrihet innebär inte att obestånd presumeras;bevisbördan för alt solvens förelåg vid och efter gärningen läggs inte på denmisstänkte. Liksom vid en invändning om nödvärn skall vid en invändning ombibehållen solvens åklagaren anföra bevisning til! bemötande av denna. Men gäldenärenmåste för alt undgå ansvar för förmögenhetsförsämrande åtgärder underinsufficiens kunna visa på något förhållande, som skulle innebära alt han trotsden av åklagaren påvisade insufficiensen var och förblev solvent. En sådaninvändning - som inte är så vag eller så osannolik att den inte förtjänaravseende skall godtas om den inte motbevisas av åklagaren. Delta bör ipraktiken innebära en avsevärd lättnad för åklagaren utan att man på denmisstänkte ställer krav som strider mot straffrättens grundprinciper. Enligt fakullelsnämndens mening är denna argumentationinte fullt så bärkraftig som det vill synas. Det som är avgörande för om eninvändning från den misstänkte blir av betydelse i bevishänseende är nämligen iförsta hand att det som skall bevisas är ett negativt faktum, inte att eltfaktum görs relevant av en undantagsregel. Att visa alt något inle är fallet ärså mycket svårare än att visa att något är fallet att det i praktiken måstekrävas att den som vill bestrida att något inle är fallet anvisar i vilkethänseende diskussion i frågan kan föras. Detta gäller även bevistematbetalningsoförmåga, oberoende av om en huvudregel eller undantagsregelaktualiseras. 1 vart fall vad gäller första stycket i den föreslagnaparagrafens nås 78 därför knappast någon bevislättnad. Frågan om insolvens eller insufficiens skall läggas tillgrund för oredlighetsbrott ger utrymme för olika uppfattningar. för huvudbrottet valt det . För egen del är jag inle övertygad om attinsufficiens i praktiken kommer att medföra sådana lättnader frän utredningssynpunktall en ändring är befogad. En fördel skulle möjligen vara att det avbokföringen bör kunna med någorlunda lätthet utläsas om skulderna uppenbartöverstiger de utmätningsbara tillgångarna. Emellertid saknas ofta i praktikenen rättvisande bokföring i de fall som är föremål för utredning. 1 dessa lägentorde knappast förslaget leda till att del blir lättare än att konstaterahuruvida en viss transaktion är företagen i en sådan ekonomisk situation attstraffansvar kan följa. Beaktas bör även att del i första hand ärbalansräkningen som kan ligga till grund för insufficiensbedömningen och attdenna vanligen upprättas endast en gång per räkenskapsår. De svårigheter somdet innebär att exempelvis klarlägga värdet av vid transaktionstidpunktenbefintliga varulager och kundfordringar torde därför som regel kvarstå. För allkunna fastställa om insufficiens rådde vid den aktuella transaktionen krävssåledes även i detta fall utredningsåt-gärder av det slag som erfordras enligtnu gällande beslämmelser. Inte heller torde det bli lättare att styrka uppsåtfrån gärningsmannens sida i nu beskrivna situationer. När del gäller uppsåtetsynes tvärtom insolvensbegreppet som förutsättning för brott ha vissafördelar. Främst vill jag därvid peka på de möjligheter dels till insikt förgärningsmannen själv om sill ekonomiska läge och dels till elt förbättratbevisläge, som betalningsanmärkningar av olika slag kan ge. Insolvens kommer enliglmin uppfattning bl.a. genom sådana omständigheter till uttryck pä ett tydligaresätt än insufficiens. 1 det här sammanhanget vill jag även framhålla betydelsenav att man använder samma obeständsbegrepp vid den straffrättsliga bedömningensom vid utredningen av återvinningsmöjligheterna. Kommissionen mot ekonomiskbrottslighet föreslog i sitt delbetänkande (SOU 1983:60) Återvinning i konkursatt man i den grundläggnde återvinningsbeslämmelsen i 30 § konkurslagen skulleutgå från insolvensbegreppet med hänsyn till den allmänna omsättningensintresse. Med hänsyn härtill och till den förväntade utvidgningen avkonkursförvaltarens uppgiftsskyldighet - bl.a. med avseende på tidpunkten förinträffad insolvens synes starka skäl tala för att lagstiftningen i härberört hänseende även fortsättningsvis bygger pä insolvensbegreppel. 2.2 Straffansvar för skentransaktioner I promemorian föreslås all straffansvar skall kunna ådömasen insufficient gäldenär som för skens skull företar en rättshandling som, omden hade varit gällande, skulle ha försämrat hans ekonomiska ställning iavsevärd män. Förslagetatt kriminalisera sådana skentransaktioner har fått ett positivt mottagande av de remissinstanser som kommenterar det. Uttalanden i denna riktning görs av hovrätten över och , hovrätten för , RÅ, länsåklagarna i och och vid . Prop.1985/86: 30 Hovrätten över och anför; Förslaget att jämställa verkliga och skenbara förmögenhetsförsämrandeåtgärder när det gäller ansvar för oredlighet respektive vårdslöshet motborgenärer innebär en förenkling. Förfarandet med skenavhändanden torde varaytterst vanligt och avse egendom av ej alltför högt värde, t.ex. TV-apparater,stereoanläggningar o. dyl. Med den föreslagna begränsningen till att gälla falldär den ekonomiska ställningen skulle ha försämrats i avsevärd män kommersådana fall sannolikt inte att omfattas. Förslaget innebär därmed alt endastmera betydande skenavhändanden kommer all bli föremål för lagföring. Det kanemellertid ifrågasättas om inle därmed vissa i och för sig straffvärdaförfaranden lämnas utanför del straffbara området. Frågan bör enligt hovrättensmening övervägas ytterligare. Enligl förslag skall skenrältshandlingar, som skulle haförsämrat den ekonomiska ställningen i avsevärd män, bedömas som oredlighet.Även om viss försiktighet bör iakttagas vid kriminalisering av hypotetiskaeffekter, synes risk för att förslaget i denna del skall leda för långt knappastföreligga. Som en andra handlingstyp straffbelägger förslaget attgärningsmannen "för skens skull företar en rättshandling som, om den hadevarit gällande, skulle ha försämrat hans ekonomiska ställning i avsevärdmån". Detta likställande av skenrättshandlingar med verkliga avhändandenetc, har förebilder i utländsk lagstiftning. I vilken utsträckning skenrältshandlingarvarit möjliga alt beivra som gäldenärsbrott enligt gällande rätt är oklart, ochdet är därför önskvärt, att genom lagstiftning skapas större klarhet på dennapunkt, 2.3 Det abstrakta farerekvisitet 1 promemorian föreslås att ansvar för oredlighet motborgenärer skall ådömas även i annal fall, när en borgenär försämrar eller gersken av att försämra sin ekonomiska stäUning i avsevärd mån, om förfarandet ärägnat att leda till att en skuld inte blir betald i rätt tid. Förslaget om alt införa ett sådant abstrakt farerekvisittillstyrks av Föreningen , överåklagaren i samt tänsåklagarnai och . Beträffande utredarens förslag rörande effektkrav villföreningen anföra följande. Enligt föreningens mening är det orsakssammanhanget mellan en avhändande åtgärd och fara för obestånd som med nuvarande krav på konkret fara vållar de största utredningsmässiga problemen. Föreningen välkomnar därför förslaget att införa ett abstrakt farobegrepp, dvs. åtgärd av visst slag skall medföra straff om den lill sin typ är fariig i visst 80 hänseende ("ägnat att leda tillalt skuld inteblir betald"). överåklagaren i St(?ckholm Prop. 1985/86: 30 Vid förfaranden som framkallar allvarlig fara för att gäldenärenskall komma pä obestånd krävs ett styrkt orsakssamband mellan förtärandetoch allvarlig fara för obestånd. De bevissvårigheter som i många fall kanuppkomma på grund av kravet pä konkret fara skulle till stor del bortfalla ombrottet i enlighet med förslaget konstruerades som ett abstrakt fare-brolt. Jagser inga avgörande invändningar häremot och tillstyrker därför förslaget. En betyrande andel av remissinstanserna ställer sigemellertid avvisande till den föreslagna konstruktionen. Till dessa hörhovrätten över och , hovrätten för , lingsruli.RA. överåklagaren i åklagardistrikt, de juridiska fakiittetsnämndernavid . Lunds och samt . RA anför i denna del; 1 andra stycket föresläs straffansvar för transaktionersom begås i ett läge av sufficiens men är ägnade att leda till insolvens.Enligt min mening innebär den föreslagna regeln en för vid kriminalisering.Införandet av ett abstrakt farebegrepp torde såvitt jag kan bedöma inte medföraannat än att obestånd faktiskt måste inträffa lill följd av den ekonomiskaåtgärden för att straffansvar skall kunna utkrävas. Nägon ändring i förhällandetill vad som gäller medför således inte förslaget i praktiken. I övrigafall, dvs. dä insolvens ej uppstår eller har sin grund i någon annanomständighet än den företagna ekonomiska åtgärden torde de praktiskamöjligheterna att bevisa att transaktionen ifråga är olaglig enligl denföreslagna ordalyselsen vara synneriigen små eftersom det närmast förutsätteratt den handlande medger brottsligt uppsåt. En regel liknande den i nuvarande 1§ som kriminaliserar avhändande av egendom om avhändandet framkallar allvarligfara för obestånd bör därför enligt min mening bibehållas. Även andra stycket är mycket allmänt hållet och måste isig kunna inrymma många handlingar som inte bör vara straffbara. Detföreslagna abstrakta farerekvisitet framstår som svårhanterligt och kanmedföra betydande tiUämpningssvårigheter, Avfattningen av andra stycket kan däremot väl tänkas leda viss bevislältnad. Men här utnyttjas uttrycket "förfarandet är ägnatatt leda till att skuld inte blir betald i rätt tid". Av lagtexten framgårinte med full tydlighet alt med "skuld" avses "någongärningsmannens existerande skuld". Oberoende härav vill fakulletsnämndenavstyrka all det straffbelagda området avgränsas på föreslaget sätt.Erfarenheterna från användningen av en liknande lokution i häleriparagrafen (BrB9:6) måste betecknas som avskräckande. Betydande rättsosäkerhet ochsvårigheter för rättstillämpningen kan förutses om brottstypen definieras päföreslaget sätt. Synpunkter liknande de nu redovisade framförs även av deövriga re missinstanser som avstyrker förslaget. 6 1985/86. Prop.1985/86: 30 2.4 Straffansvar med hänsyn till latenta skulder 1 promemorian föreslås att man vid bedömningen av om ettförfarande är ägnat alt leda till alt skuld inte blir betald i rätt tid ävenskall beakta en skuld som uppkommit först efter tidpunkten för förfarandet, omskulden grundar sig pä en omständighet som förelåg . Detta förslag all även latenta skulder skall beaktas harfått ett övervägande positivt mottagande vid remissbehandlingen. Hovrätten förVästra , RA, överåklagarna i och , länsåklagarna iUppsala och , , polisstyrelsen i Stockholmspolisdistrikt, vid . FöreningenSveriges åklagare och föreningen hör till dem somtillstyrker förslaget. På ett par punkter innehåller dock promemorieförslaget idenna del uppslag som är värda all närmare övervägas. Hovrätten syftar därvidframför allt på tanken alt utvidga straffansvaret med hänsyn till latentaskulder. En sädan konstruktion skulle uppenbarligen få sin största betydelsenär det gäller skatteskulder. Även i denna del medför dock promemorieförslagettillämpningsproblem som inte närmare belysts. Hovrätten vill här peka på ett. Ipromemorian fastslås (s. 70) att en förutsättning för åtal är att skuldenverkligen har uppkommit. Fråga uppstår då om åtalsfrågan skall anslå tillsskattefrågan är slutligt avgjord vid skattedomstol. Promemorian lämnarhärvidlag inget svar. Hovrätten vill för sin del erinra om den infördabestämmelsen i 15 § skaltebrotislagen. Den föreslagna utvidgningen skulle främst komma alt avse s.k. skatlekrediter, som med nuvarande lagstiftning inte alltid nås avstraffbestämmelserna. Det finns inle något vägande skäl att motsätta sig denföreslagna utvidgningen. Det är dock ett viktigt krav att det i motiven klartanges förutsättningarna för att en latent skuld skall kunna ligga till grundför den ekonomiska bedömningen och straffansvaret. Förnärvarande är straffansvaret för gäldenärsbrott så utformat att det inte täckergärningar som påverkal förpliktelser vilka uppkommit efter gärningen men somkunnat förutses vid denna. Så som utredaren utformat kapitlets första paragrafbör den enligt uppfattning tillgodose ett allmänt behov avatt kunna la tillvara såväl det allmännas som enskilda borgenärers intresse påsådant sätt alt gäldenären i sin affärsplanering inte kan nonchalera s. k.latenta skulder. En gäldenär kan förmodligen även genom alt"se om sitt hus i lid" försöka komma ifrån sitt betalningsansvar, menden föreslagna lagändringen bör kunna utgöra en effektiv spärr mot alltföravancerade förmögenhetsförsämrande åtgärder. De övrigaremissinstanser som tillstyrker förslaget anför liknande synpunkter som grundför sitt ställningstagande. i anser, i likhet med någraav de tidigare Prop. 1985/86: 30 citerade remissinstanserna, att förslagetlämnar en del frågor obesvarade. I ett avseende innebär förslaget ett utökat skydd för slatensanspråk på skatt och avgifter. Straffansvaret utvidgas till att träffaförfaranden som äventyrar betalningen av latenta skulder. Gäldenären måsteinför en transaktion i ett visst ekonomiskt läge l.ex. la hänsyn till ännuinte debiterade kvarstående och tillkommande skatter. Utredningen uttryckerdenna handlingsregel så, att vid bedömandet av om ett förfarande är ägnat attleda till att en skuld inle blir betald i rätt tid, ska även en skuld somuppkommer först efter tidpunkten för förfarandet beaktas, om skulden grundarsig på en omständighet som förelåg . Ansvaret begränsas dockgenom att när åtal väckes ska skulden visa sig vara av tillräcklig storiek.Förslaget lämnar här enligt uppfattning en för slaten somskatteborgenär viktig problemalik obearbetad. Hur ska man i detta sammanhangbehandla en skatt eller avgift, som på grund av bristfälligt underlag från denskattskyldige påförts efter skönsmässiga grunder? Måste åklagaren före åtaletpröva riktigheten av debiteringarna eller fastslå det verkliga skuldbeloppet? Straffansvaret vid förmögenhetsförsämrande åtgärder somäventyrar latenta skulder begränsas också genom gärningsmannens subjektiva rekvisit.Ansvar för oredlighet mot borgenärer inträder endast för den som insett att enskuld kunde förväntas uppkomma. Vad innebär denna åtalsbegränsning beträffandeen latent skatteskuld som påförts i efterhand i avsaknad av uppgifter från denskallskyldige? anser alt latenta skulder av ovannämnda artkan medföra svårigheter vid brottsutredningen om inte ett klargörande görs idenna del. 1 annat fall kan införandet av ansvar för ifrågavarande skulderbefaras stå i strid med utredningens mål att minska tillämpnings- och bevissvärigheternavid gäldenärsbrott, 1 promemorian understryks i inledningen vikten av altregelsystemet harmonierar väl med annan lagstiftning. Det har betonats allexempelvis införande av källskattesystemet har berört området för gäldenärsbrotten.Utredningen har konstaterat att ett ökat intresse alt effektivisera skalte-och avgiflsuppbördenkommit till uttryck genom elt antal lagändringar och förslag till sådana. Det framhållesdock att en vidgad kriminalisering av betalningsbrott för andra skatter ochavgifter än avdragen källskatl skulle medföra svåröverskådliga konsekvenser förbelalningsvanorna i samhället och stå i strid mol principen att straff inte skastadgas för betalningsförsummelse som sådan. Det föresläs att straffansvaretför gäldenärsbrott utvidgas i stället för att öka kriminaliseringen avunderläten skatteinbetalning. Detta ska ske genom att, såsom ovan berörts,även skulder som är latenta beaktas. Utredningen lämnar dock obesvarat i vadmän ändringen bör genomföras om också området för betalningsbrott utökas.Länsstyrelsen tolkar förslaget som om endast ettdera alternativet bör ifrågakomma.Problemet har ställts på sin spets eftersom BRÅ i PM 1983:6 förordat skärpningav ansvaret för betalningsbrott. förordar därför en fördjupadanalys av den kollision förslagen synes medföra. Till de remissinstanser som avstyrker förslaget hör hovrättenöver och , BRA (minoriteten), ,industriförbundet, SAF, bankföreningen och Finansbolagens Jörening. Prop.1985/86: 30 Hovrätten över och anför bl. 1 promemorian ges en ingående och sakkunnig redovisning avrättsläget vad gäller latenta skulder (s. 58-68). Den utsträckning avstraffansvaret som föresläs synes helt vara motiverad av det förhållandet attskaller och allmänna avgifter enligl gällande rätt konstituerar en skuld förstfrån utgången av den period till vilken den hänför sig eller, dä särskildprövning är en förutsättning för uttaget, frän den dag då beslutet härom vannlaga kraft. Visserligen utsägs i promemorian (s. 69 x) att behov av enutvidgning av ansvaret till alt gälla alla fordringar föreligger. Någon meraingående motivering för att ett sådant behov skulle föreligga har dock intelämnats. Redogörelsen för den föreslagna lagändringen är kortfattad. En sä storförändring vad gäller synen pä latenta skulder kräver en mera omfattande analysav problemen än den som presenterats i promemorian. BRA (minoriteten) Förslaget i 11 kap. 1 § andra stycket träffar inle baraskatteskulder och liknande utan också skadeständsskyldighet. exempelvis p.g.a.strikt ansvar för dolda fel vid en fastighetsförsäljning. Vi avstyrker ocksådetta förslag och avgörande är här liksom i de tidigare fallen att förslagenträffar envar. Även med en begränsning till näringidkare skulle lagförslagenvara alltför långtgående. och anför i ett gemensamt yttrande: Organisationerna vill här framhålla, att frågan om latentaskulder är underkastade svåra bedömningskriterier. T. ex. kan det förhållandelall både skalle- och civilprocesser ofta drar ut avsevärt leda tillalt ovissheten blir stor huruvida en framlida skuld uppkommereller inle. I en civilprocess med skadeståndsyrkande är det sålunda oftaytterst svårt för svaranden att bedöma både om han överhuvudtaget skall kommaatt åläggas att utge skadestånd och, om så sker, hur stort detta kan bli. Dettatorde betyda att en person som är invecklad i nu aktuell typ av process kan bli"låst" i sina möjligheter att utan att senare riskera att drabbasav straffrättsliga påföljder - disponera över sin egendom. Visserligen tordedenna "låsning", av preventiva skäl, vara motiverad i flera fall, meni andra situationer kan regeln tänkas få oönskade konsekvenser och drabba heltseriösa personers möjligheter lill förmögenheisdisponering bara därför att defått krav på alt betala skadestånd. Det torde t.o.m. räcka med att vederbörandeinser att han kan komma all få krav pä ersättning för alt nu skisseradeeffekter skall inträffa. Följderna av nu föreslagen regel kan därför bli avsevärdaoch är i vissa avseenden svåröverblickbara. Tveksamhet kan därför riktas molförslaget härvidlag och i varje fall synes det motiverat att ytteriigare utredasaken och analysera konsekvenserna innan förslaget läggs till grund förlagstiftning. Liknande synpunkter framförs av . 2.5 Särskilt om straffrihetsregeln Prop. 1985/86: 30 1 promemorian föreslås att en gäldenär som förfarit pä sättsom i och för sig föranleder ansvar för oredlighet mot borgenärer men som ändåförmår att betala sina skulder i rätt tid skall vara fri från ansvar. Dennaansvarsfrihet har i viss mån berörts i del föregående. 1 delta avsnittredovisas remissinstansernas principiella syn på den föreslagnakonstruktionen. Det är bara ett mindre antal remissinstanser som ställersig bakom förslaget i denna del. Till dessa hör Föreningen ,länsåklagarna i och , saml BRA (majoriteten). Länsåklagaren i län anför; En lagändring i enlighet med utredningsförslaget ger, ivarje fall teoretiskt, en viss vidgning av det straffbara området. I praktikenhamnar man sällan i det läge där den föreslagna ansvarsfrihetsregeln i 1 §;ssista stycke skall gälla. Det är emellertid nödvändigt att den finns. BRA (majoriteten} En regel som begränsar straffansvar till straffvärda fallblir dock nödvändig. Eventuellt kan en sädan utformas med ledning avförslagets 1 § sista stycket. Förslaget innebär ändå en utvidgadkriminalisering jämfört med gällande rätt. En sådan torde dock vara ofrånkomligom man vill komma till rätta med de allvarliga missförhållanden som råder påområdet och som bland annat tar sig uttryck i ett inte obetydligt skattebortfallför det allmänna, som lill skiUnad från privata borgenärer inte kan pröva sinagäldenärers kredit värdighet. Föreningen har invändningar mot utredningens förslagsåvitt gäller 11 kap 1 S 3 st. I sak finns ingen erinran mot en föreslagenansvarsfrihetsregel för den som avhänt sig egendom men förmår betala sinaskulder . Däremot är det enligt föreningens mening helt oacceptabelt attden som förklarar sig villig att betala skall kunna undgå ansvar. Föransvarsfrihet bör enligl föreningens mening krävas att vederbörande betalatsina skulder, nedsatt betalning i allmänt förvar eller annars ställt säkerhetför sin skuld. Flertalet remissinstanser ställer sig avvisande till denföreslagna straffrihetsregeln. Till dessa hör hovrätten över ochBlekinge, hovrätten för , , , överåklagareni , länsåklagaren i län, BRA (minorUeten), ,juridiska fakultetsnämnden vid , Lunds och , advokatsamfundetsaml domareJÖrbundel. Överåklagaren i anför för sin del; Den utvidgning av straffansvaret som förslaget innebärtorde endast fä teoretisk betydelse och inte kräva en särskild straffrihetsregel. 1 praktiken kommer nämligen frågan om ansvar inte att väckas annat än dä obestånd inträtt. 1985/86:30 De andra remissinstanserna framförprincipiella invändningar mot den föreslagna konstruktionen. Promemorieförfattaren har också själv konstaterat attbrottsbeskrivningen i paragrafens båda första stycken är alltför vidsträckt. Ipromemorian har därför föreslagits en ansvarsfrihelsregel i tredje stycket. Ensådan konstruktion av lagtexten, varigenom gäldenären först stämplas såsombrottslig och sedan efter invändning av visst slag skall kunna gå fri frånansvar, är emellertid klart olämplig och främmande för svenskstrafflagstiftning. Den måste också medföra uppenbara svårigheter på utredningsstadiet.Jämförelsen med nödvärnsreglerna (s 52) är inte träffande. Enligt hovrättensmening innebär lydelsen av tredje stycket i praktiken att man får göra enbedömning huruvida gäldenären är på obestånd eller inte. Man är därmed på enfrän rättssäkerhetssynpunkt tveksam omväg i princip tillbaka i det ipromemorian kritiserade obeståndsbegreppet som utgångspunkt förkriminaliseringen. Ansvarsfrihetsregelns närmare utformning är för övrigtoklar. Den närmare innebörden av formuleringen att vederbörande förmår betalasina skulder i rätt tid och "även är villig att göra det" är svår attförstå. Konstruktionen som sådan synes också mindre lyckad. Liknande synpunkter framförs av hovrätten över ochBlekinge, , länsåktagaren i län samt Juridiskafakultets-nämnderna vid , Lunds och . Överåklagaren i anför för sin del; Den föreslagna ansvarsfrihetsregeln i 1 § 3 st innehålleroklarheter och torde enligt sin ordalydelse inte få det innehåll som angivits i promemo rian. Enligt motiven skall uteslutas de fall där gäldenären ägt betalningsför måga trots den i abstrakt mening farliga åtgärden, dvs. ansvar skall vara uteslutet om gäldenären visar sig vara solvent trots åtgärden. 1 dessa fall blir del synbarligen fräga om att den misstänkte gör troligt att han inle kommit på obestånd genom handlingen och åklagaren inle kan motbevisa detta.