prop · G90365 · 1985-12-31 00:00:00 — Jag ser del som enangelägen uppgift att effektivisera bekämpningen av ocker. Det är särskilt vikfigt att komma ät de avarter som förekommer mer eller mindre öppet som närmast yrkesmässig verksamhet utanför insyn och kontroll från samhällets sida. I likhet med utredningen och den fidigare nämnda arbetsgruppen inom BRÅ som sysslat med frågan anser jag därför alt ockeriagsliftningen bör skärpas. Min strävan är alt åstadkomma en lösning som, utan alt rättssäkerheten eftersatts, ger ökade möjligheter all ingripa mol den som utövar och finansiellt understödjer sådan verksamhet. Jag kommer i det följande alt föreslå atl förmögenhetsbroltsulredningens förslag med vissa modifikationer genomförs. 1985/86:65 8.2 rekvisit beroendeställning utvidgas något Mittförslag: Den nuvarande beskrivningen av ockersitualionen utvidgas på detsättet att rekvisitet beroende ställning skall omfatta ävenberoendeförhållanden som föreligger gentemot en annan person ängärningsmannen. Utredningsförslaget:Förmögenhetsbroltsulredningens förslag överensstämmer med mitt förslag. (Betänkandet s. Remissinstanserna:Del fåtal som uttalat sig i denna fråga har tillstyrkt förslaget. Skälenför mitt förslag: Förmögenhetsbrottsulredningen har funnit att den gällande slral! !bestämmelsenganska väl anger de situationer som, om underiaget utnyttjas, generellt börkunna föranleda straffansvar för ocker. Utredningen har därför stannat för attbestämmelsen i detta avseende bör behållas i princip oförändrad. Påen punkt innebär dock utredningens förslag lill beskrivning av ockersitualionenen smärte utvidgning jämfört med vad som gäller. Enligt utredningens förslagskall det beroendeförhållande som gärningsmannen utnyttjar inte - såsom nuförutsätts i lagtexten - behöva vara ett förhållande mellan honom och målsäganden.Straffbarhet bör enligt förslagel kunna inlräda även när gärningsmannenutnyttjar all målsäganden befinner sig i beroende ställning gentemot en tredjeperson. Enligt utredningens mening bör därför den i ockerparagrafen efler rekvisitetberoende ställning intagna bestämningen "i förhållande till honom"(dvs. gärningsmannen) utgå ur lagtexten. På det sättet är beroenderekvisilelredan utformat i ockerbeslämmelserna i och och i ett förslag somhar lagts fram i . Deremissinstanser som kommenterat denna fråga har tillstyrkt förslaget. Ocksåjag instämmer i vad utredningen i detta hänseende har kommit fram lill. Del tersig lika straffvärt atl utnyttja atl målsäganden är i underläge i förhållande lillnågon annan som all han är det i förhållande lill gärningsmannen. förslag undanröjs sålunda en omotiverad begränsning av beroenderekvisilelsamtidigt som den nordiska enhetligheten på denna punkt ökar. Jag förordaralltså att förslaget genomförs. 8.3 Ockeri näringsverksamhet m. m. Mittförslag: Den som lämnar kredit i näringsverksamhet eller annars vanemässigleller i större omfattning skall kunna dömas för ocker, om det råder ettuppenbart missförhållande mellan den ränta e. d. han betingar sig ochmotprestationen. Utredningsförslaget:Förmögenhetsbroltsulredningens förslag överensstämmer i huvudsak med milt.Utredningsförslaget avser dock endast utlåning av pengar som är etl led i en låneverksamheloch inte, som jag föreslår, all form av kreditgivning som sker inäringsverksamhet eller i övrigt i störte omfattning (Betänkandet s. Förslaget i BRÅ- promemorian ligger i det avseendet närmare mittförslag. Remissinstanserna:Utredningens förslag till ockerbeslämmelse har fåll ett i huvudsak mycket gottmottagande. Hovrätten över och , RÅ samt har dockhävdat atl den nya skärpta straffbestämmelsen om ocker bör omfatta även andraformer av finansiering och kreditgivning än rena försträckningsavlal.Länsåklagarmyndigheten i Kris-lianstads län och haranfört att kriminaliseringen enligt förslaget går för långt. vid har, med hänvisning till hurockerparagrafen tillämpats i praktiken i vart fall i underrällspraxis, satt ifråga om en straffbestämmelse av detta slag verkligen behövs. Skälenför mitt förslag: Kreditgivning har i allmänhet ansetts vara en uppgift förbanker, finansbolag och övriga tradifionella kreditinstitut. Sedan lång tidhar samhället hafl ett betydande inflytande över bankernas verksamhet genom bl.a. banklagstiftningen, bankinspektionens tillsyn och kontroll genom kreditpolitisklagstiftning. Motsvarande möjligheter lill insyn och kontroll gäller också iförhållande till de övriga traditionella kreditinstituten. Vidsidan härav förekommer emellertid kreditgivning som varken omfattas av den kredilpolitiskalagstiftningen eller är föremål för någon särskild insyn eller kontroll från samhälletssida. Den del av kreditmarknaden som sålunda faller utanför samhälletsreglering och inflytande brukar kallas den grå kredit- eller lånemarknaden. Denomfattar en mängd olika former av kreditgivning; allfifrän fullt seriösatransaktioner mellan t. ex. olika företag eller genom förmedling av bankernas nolarialavdelningarlill den ibland mera tvivelaktiga hantering med oftast kortfristiga län sombedrivs av privatpersoner eller mindre lånefirmor. Med begreppet grå lånefirmoravses i del följande den sistnämnda kategorin, dvs. sådan utlåning av företrädesvismindre belopp på oftast kort löptid som förmedlas till privatpersoner avlånefirmor eller privata diskontörer. I den tidigare nämnda BRÅ-promemorianom ocker har man särskilt riktat uppmärksamheten mol den låneverksamhel sombedrivs av dessa grå lånefirmor. Man har i promemorian konstaterat atl del påsenare år Prop.1985/86: 65 tycks ha blivit allt vanligare att vissa firmor och privatpersonerbedriver låneverksamhel som går ul på att förmedla för det mesta kortfristiga mindrelån till privatpersoner. Verksamheten bedrivs oftast helt öppet med annonseringi dagspressen och är koncentrerad lill storstadsregionerna, främst (promemorian s. 24 och 35). Ipromemorian görs under åberopande av vissa inhämtade uppgifter som granskalsnärmare det anlagandel att del finns ett stort anlal personer som anser sigvara tvungna alt vända sig till en lånefirma för att tillfälligt lösa sinaekonomiska problem samt att dessa personer är beredda all betala dyrt för allfå etl kortfristigt lån. Enligt promemorian kan man på grund härav dra denslutsatsen att del här rör sig om en lönsam sysselsättning för dem som driveroch finansierar verksamheten (promemorian s. 29 ff). I promemorian görs vidare,med utgångspunkt från ett i och för sig mycket begränsat underlag, detanlagandel alt låntagare som vänder sig fill de grå lånefirmor som är i blickpunklensom regel torde befinna sig i ett underläge av del slag som ockerbestämmelsentar sikte på. Isamarbete med i har inom BRÅ därefter genomförtsett projektarbete som syftat till all kartlägga den grå lånemarknaden inom Stockholmskommun. Projektet har omfattat etl slumpmässigt urval av de grålåneförmedlingar som var verksamma inom kommunen . I studien(kansli PM 1985:6) Den grå länemarknaden har projektet redovisats. Materialetger vid handen all de tidigare gjorda antagandena angående den undersöktaverksamhetens karaktär och omfattning synes vara välgrundade, i vart fall närdel gäller . Ipromemorian diskuteras olika länkbara åtgärder för atl saneraverksamheten på denna del av den oreglerade kredilmarknaden. Promemorian mynnarul i ett förslag om atl utvidga tillämpningsområdet för ockerbeslämmelsen fillatt omfatta oaktsamt ocker. I förslaget har sålunda kravet på uppsåt iförhållande ockersitualionen slopats när del gäller långivning som sker inäringsverksamhet eller som bedrivs vanemässigl eller annars i störreomfattning. Syftet med förslagel sägs inte vara all komma åt fall som enligtgällande rätt inte ulgör ocker. I stället anges avsikten som "atl förbjudaall någon i näringsverksamhet utnyttjar vad som typiskt sett ulgör en ockersiluationgenom all sänka kravet på bevisning någol" (se s. 66). Man kan nämligen,enligt promemorian, rent allmänt utgå från att den som i ett avtal är beredd atlacceptera alt motparten fillförsäkras oskäliga förmåner måste vara i en prekärsituation. Redan det förhållandel alt låntagaren går med på sådana villkorutgör etl starkt indicium för all långivaren insett och utnyttjat låntagarensbelägenhet till sin egen fördel. I promemorian har förutsatts alt ettgenomförande av förslagel skulle komma alt göra det lättare för polis ochåklagare att utreda ockerbrottslighet som satts i system. Förmögenhetsbrottsulredningentill vilken BRÅ-promemorian överläm nades har instämt i atl del är angelägel all mer effektivt än kunna komma till rätta med ocker i samband med långivning, främst när det gäller de grå lånefirmorna. Utredningen har också funnit att detta lämpligen bör åstadkommas med hjälp av ändrad lagstiftning på området. 38 Vid sina överväganden har utredningen till attbörja med avvisat tanken påatt införa en konslrukfion med omvänd bevisbörda. Man har därvid Prop.1985/86:65 hänvisat fill vissa skäl som tidigare anförts, bl. a. av slraffrältskommiltén,mot en sådan lösning (se avsnitt 8.1). Inte heller har utredningen funnit allförslaget i BRÅ-promemorian att kriminalisera oaktsamt ocker kan godtas utaninvändningar. Enligt utredningens uppfattning är det för det första, rentprincipiellt sett, felaktigt att införa oaklsamhelsansvar med det huvudsakligamotivet all underiätta bevisningen. Dessutom har utredningen ifrågasatt, om enbestämmelse av det slaget verkligen skulle leda lill lättnader för polis ochåklagare att utreda systemafisk ockerbrottslighet. Faktum kvarstår nämligen attdel, även med den straffbestämmelse som föreslås i BRÅ-promemorian, t varjeenskilt fall måste utredas att långivaren rent fakfiskt utnyttjat att offretbefann sig i sådant underläge som krävs för ockeransvar. Utredningenhar stannat för atl i stället föreslå en straffbestämmelse enligt vilkenockeransvar skall kunna drabba den som i samband med utlåning av pengar beredersig eller någon annan ränta eller annan ekonomisk förmån som är uppenbartoskälig, om gärningen begås såsom led i en låneverksamhet. Utredningens förslagtill straffbestämmelse mot kredit-ocker innebär således att det uttryckligakravet på att gärningsmannen skall ha utnyttjat att målsäganden befann sig i enockersiluation har slopats. På det sättet kan brottsutredningen koncentrerastill förhållandet mellan parternas prestationer. Utredningenhar motiverat sitt förslag närmare bl. a. på följande sätt Detförhållandet atl den som lånar pengar på uppenbart oskäliga villkorregelmässigt befinner sig i en svär situation eller handlar av ekonomiskt oförståndeller lättsinne anser vi motivera ett sloparide av kravet på att delta skallbehöva utredas i varje särskilt fall när gärningen förövas i verksamhet somanges i förslaget. Kravet på att goltgörelsen för etl lån skall vara uppenbartoskälig innebär i praktiken att ansvar enligt förslagel inte kommer i fråga iandra lånesituafioner än sådana som gällande ockerbestämmelse tar sikte på. Enanledning lill att vi har ansett del vara försvarbart att låta del straffbaraområdet för ocker i samband med långivning bestämmas enbart av huruvida goltgörelsenför ett lån är uppenbart oskälig eller inte är att det inom området förlångivning ofta är relativt enkelt all konstatera hur de för etl lån uppställdavillkoren förhåller sig fill de villkor som skulle ha uppställts för ettmotsvarande lån på den reglerade kredilmarknaden. Att det på grund avkreditpolitiska åtgärder måhända är myckel svårt för privatpersoner alt lånaupp medel för opriorilerade ändamål, bör inte hindra alt villkoren för ett lånpå den oreglerade marknaden jämförs med de länkbara villkoren för ettmotsvarande banklån. (Betänkandet s. 200 f) och majoriteten av remissinstanserna anser jag det motiverat atl när det gäller låneocker slopa det uttryckliga kravet på att målsäganden skall ha befunnit sig i underläge av viss beskaffenhet. Redan del förhållandet alt någon i samband med yrkesmässig kreditgivning eller annars i större omfattning bereder sig ränta eller annan ekonomisk förmån som slår i uppenbart missförhållande till motprestationen måste i sig anses klart fylla anspråken på straffvärde. En särskild bestämmelse om straff för sådana fall bör las in som ett nytt andra stycke i ockerparagrafen. Prop.1985/86: 65 I linje med vad utredningen har anfört vill jagframhålla att den lösning somjag sålunda förordar knappast innebär all kriminaliseringen utvidgas till andrafall än sådana som i realiteten redan f. n. omfattas av straffansvaret. har påpekat finns det nämligen fog för att räkna med att en ockersiluationregelmässigt föreligger, om någon är beredd alt acceptera uppenbart oskäligalånevillkor för att få en kredit. Den praktiska skillnaden i förhållande fillvad som gäller blir med mitt förslag att man kan koncentrerabrottsutredningen på all undersöka hur parternas prestationer förhåller sig lillvarandra. Man slipper därmed alt i varje enskilt fall utreda och bevisa hurlåntagarens situation sett ul i detalj och alt långivaren fakfiskt medvetetutnyttjat all låntagaren befunnit sig i trångmål eller handlat på grund avoförstånd, lättsinne eller beroende ställning. Men givetvis får låntagarensekonomiska situation central betydelse även fortsättningsvis. Den är ju t. ex.ofta av avgörande betydelse för att bedöma kreditrisken, som i sin lur kanpåverka frågan om kreditvillkoren är all anse som uppenbart oskäliga ellerinte. Ävenom jag således i stort ansluter mig ull utredningens förslag till hur en mereffektiv straffbestämmelse om låneocker lämpligen bör konstrueras, har jagframför allt i ett avseende en annan uppfattning än utredningen när det gällerbestämmelsens utformning. Tillskillnad från förslaget i BRÅ-promemorian har utredningen begränsatbestämmelsens tillämpningsområde till utlåning av pengar som bedrivs som led ien låneverksamhet, dvs. till rena försträckningsavlal som har ingåtts i låneverksamhel.Andra former av kreditgivning och finansiering, l.ex. leasing, factoring ochavbetalningsköp, faller således utanför den av utredningen föreslagnastraffbestämmelsens räckvidd. Utredningen har motiverat denna avgränsning med atldel på andra områden, bl. a. i konsumenlkreditlagen (1977:981) och 36 §avtalslagen, har införts bestämmelser som syftar till att skydda den svagareavtalsparten. Enligt utredningen torde dessa civilrättsliga skyddsreglerfungera på ett sådant sätt att del inte finns skäl att i vidare mån än vadutredningen gjort slopa kravet på alt gärningsmannen utnyttjat ett underlägehos motparten till all bereda sig den oskäliga förmånen (betänkandet s. 201). Dennabegränsning hos utredningsförslaget har frän flera håll fått kritik vidremissbehandlingen. a. har hovrätten över och framhållit altdel blivit alll vanligare att låneverksamhet kombineras med försäljning av t.ex. hushållsmaskiner på ett sätt som gör det svårt att skilja kredilgivningenfrån vad som i realiteten är frislående låneavtal. Hovrätten har också påpekat atlden civilrätlsliga skyddslagstiftningen, som f.ö. i stor utsträckning ärfillämplig även på de rena låneavtalen, aldrig kan fä samma avskräckande verkansom hot om straffrättsligt ansvar. Liknande synpunkter har framförts av RÅ ochkonsumentverket. Föregen del instämmer jag i den kritik som de nämnda remissinstanser na har framfört. Det är inte lämpligt atl avgränsa tillämpningsområdet på del sätt som utredningen har föreslagit. Jag befarar framför allt all en sådan begränsning lätt skulle kunna leda lill alt straffbestämmelsen kringgås och ge upphov lill tolkningssvårigheler i rättstillämpningen. Jag anser därför 40 atl straffbestämmelsen, pä samma sätt som föreslogsi promemorian från BRÅ,skall gälla alla former av kreditgivning som sker i näringsverksamhet Prop.1985/86:65 eller såsom led i en verksamhet som bedrivs vanemässigl eller annarsi störte omfattning. straffbestämmelse mot låneocker bör på samma sätt som den nuvarandeockerbestämmelsen förutsätta all det föreligger ett uppenbart missförhållandemellan prestationerna. Det innebär atl det skall råda en betydandevärdeskillnad mellan den betingade räntan, inklusive eventuell annan ekonomiskförmån, och kreditgivarens motprestation, dvs. värdet av krediten. Iutredningsförslaget har detta uttryckts så att räntan m.m. skall framstå somuppenbart oskälig. Utredningens avsikt tycks emellertid inte vara attbedömningen av vad som är uppenbart oskälig lånekostnad skall avse något annateller mer än att del, på sätt som redan anges i ockerparagrafen, skall råda ettuppenbart missförhållande mellan de båda prestationerna. Enligt min mening saknasdärför anledning alt föra in ett nytt begrepp i ockerbeslämmelsen genom altbeskriva vinningsrekvisitet för låneocker på ett annorlunda sätt än när detgäller ockerhandlingar i övrigt. Redanenligt gällande rätt kan det uppslå svårigheter alt bedöma vad som krävs föratt ett uppenbart missförhållande skall anses råda mellan de bådaprestationerna. Särskilt svårt kan det vara all värdera dem vid kreditgivning.Detta hänger samman med att man inte utan vidare kan bestämma en fix nominellgräns för vad som skall anses vara godtagbar gottgörelse för att lämna enkredit. Frågan om huruvida räntan och andra eventuella förmåner i etl visstavtalsförhållande står i ett uppenbart missförhållande till den lämnadekrediten eller inte beror nämligen även på andra faktorer än räntenivån, främstgraden av risktagande från borgenärens sida samt lånets löpfid. Somjag redan har framhållit är avsikten med milt förslag inte atl åstadkommanågon förändring av vad som gäller på denna punkt. Således skall frågan omprestationernas inbördes förhållande avgöras på samma sätt som enligt denockerbestämmelse som gäller. Liksom måste del givelvis ocksåankomma på de rättstillämpande myndigheterna alt med utgångspunkt frän desärskilda omsiändigheterna i varje enskilt fall avgöra när etl sådantmissförhållande mellan prestationerna råder all straffansvar skall kunna följa. Förmögenhetsbrottsulredningenhar dock för sin del tämligen ingående diskuterat hur förhållandet mellanprestationerna skall bedömas. Med beaktande av problemets art och av att defall som bedömts av domstolarna varit så fä, vill jag här återge endel av utredningens tankar och ge min syn på vilka omständigheter sombör kunna vara fill ledning vid en sådan bedömning. En naturlig utgångspunktbör kunna vara att jämföra hur kreditvillkoren i fråga förhåller sig lill de länkbara villkoren för ett motsvarande lån i en bank eller något annat kreditinstitut på den reglerade kreditmarknaden. Jag delar utredningens uppfattning att en sådan jämförelse inte bör hindras av att det på grund av kreditpolitiska åtgärder kan vara svårt för privatper soner alt låna pengar för opriorilerade ändamål. Däremot måste - som har påpekat - beaktas bl. a. alt t. ex. finansbola- 41 Prop.1985/86: 65 gen på grund av sin upplåningssituation regelmässigt håller enräntenivå som överstiger bankernas ullåningsränta. Lånelslöptid måste också vägas in i bedömningen. För mindre lån med sä kort löptidsom kanske endasl eller t. o. m. dagar kan en viss, nominelltsett, mindre ersättning motsvara en myckel hög årsränta, utan all det därför ärrimligt alt bedöma transaktionen som ockermässig. Man kan i detta sammanhangheller inte bortse från alt i och för sig kreditstarka låntagare kan välja altanlita en grå lånefirma och acceptera förhållandevis oförmånliga lånevillkor avden anledningen atl de på det sättet kan erhålla krediten snabbare än vad entraditionell kredifinrätlning kan erbjuda. I den mån låntagaren medvetet väljerden utvägen, l.ex. för alt kunna anta ett tillfälligt erbjudande om att göra enförmånlig affär, bör detta givetvis också inverka på bedömningen avförhållandel mellan parternas prestationer. Som jag redan inledningsvisbetonat är del nämligen inte avsett att med den nya straffbestämmelsen komma ålandra situationer än dem som typiskt sett ulgör ocker redan enligt gällanderätt. Vidarehar utredningen framhållit alt gäldenärens ekonomiska situation har storbetydelse i sammanhanget. En borgenär som lånar ut pengar till en kredilsvag gäldenärmåste rimligen ha rätt alt sätta räntan högre än eljest på grund av den risksom är förenad med krediten. När det gäller osäkra fordringar för vilka någonsäkerhet inte lämnats måste rent allmänt högre räntenivåer accepteras än närdet gäller motsvarande lån lill kreditvärdiga personer. Även om borgenärensrisktagande framstår som betydande, bör dock inte hur hög riskpremie som helstgodtas. Utredningenhar vidare anfört alt del kan vara lämpligt att i praxis falla tillbaka påvissa riktlinjer för skälighetsbedömningen. För en osäker fordran harutredningen ansett del rimligt all ställa upp en tumregel som innebär attgränsen dras vid förmåner som svarar mot i omräknad årsränta. Fören säker fordran som avser etl inte obetydligt belopp och löper under minst sexmånader skulle motsvarande toleransnivå enligt utredningen kunna ligganågonslans där räntan är tre ä fyra gånger så hög som diskonto. Somjag ser del kan sådana tumregler tjäna lill en viss ledning. Men del är, somjag redan har sagt och som har framhållits under remissbehandlingen, yttersten uppgift för domstolarna alt i det enskilda fallet avgöra när gränsen motocker är överskriden. Således kan en lägre gottgörelse än den som utredningen angettsom en gräns under vissa förhållanden slå i uppenbart missförhåJlande tillmotprestationen och medföra ansvar för ocker. På motsvarande sätt kan man länkasig fall där räntan överstiger gränsen men där förhållandena är sådana allansvar inte bör komma i fråga. Att ange absoluta gränser låter sig inte göra. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprät tats förslag lill 42 1. lag om ändring i , 2.lag om ändring i datalagen (1973:289). Förslagen bör fogas till protokollet idetta ärende som bilaga 7. 10 Specialmotivering Prop. 10.1 Förslaget till lag om ändring i Tillparagrafen har fogals ett nytt andra stycke i vilket kriminaliseras förfarandensom innebär att en gärningsman bereder sig genom all olovligen påverkaresultatet av en automatisk informationsbehandling eller någon annan hknandeautomatisk process. Den nya bestämmelsen har behandlats utförligt i avsnitt 4 iden allmänna motiveringen. nya bestämmelsen har inte ställts upp någol krav pä atl en fysisk personskall ha blivit vilseledd till en viss disposition. Brottet föreligger när någonolovligen påverkar resultatet av en automatisk informafionsbehandling ellernågon annan liknande automatisk process, om förfarandet också innebär förgärningsmannen och skada för någon annan. Tillskillnad från vad som gäller enligt paragrafens första stycke anges inte iandra stycket någon bestämd krets av skadelidande. Skadan torde dock i regeldrabba den för vars räkning informationsbehandlingen eller processen i frågahar anordnats. Genom atl i lagtexten inte har angetts vem skadan skall drabbaslipper dock domstolen alt i det enskilda fallet avgöra den i dessa sammanhangofta tekniskt komplicerade fråga om för vem skada har varit det omedelbararesultatet. Denbrottsliga handlingen kan beslå i att gärningsmannen lämnar en oriklig ellerofullständig uppgift som skall ligga lill grund för en aulomafisk informationsbehandling.Uppgiften kan lämnas direkt av gärningsmannen till den anläggning som skallbehandla informationen, l.ex. I sådana fall har gärningsmannenvanligen någon handläggarfunktion vid själva informafionsbehandlingen elleräger närmare kännedom om informationsteknologiska frågor. Mengärningsbeskrivningen omfattar också fall när vilseledande uppgifter lämnastill någon fysisk person som är inblandad i processen, t. ex. en handläggaresom skall överföra dem lill ett maskinläsbarl medium före den automatiskabearbetningen. I delta sistnämnda fall kan dock, beroende på handläggarensbeslutsfunktion i processen, redan rekvisiten för bedrägeri enligt förstastycket vara uppfyllda. Om nämligen den som tar emot uppgifterna skall fattaett självständigt beslul på grundval av uppgifterna och detta beslut på ettavgörande och icke avsett vis inverkar på resultatet avinformationsbehandlingen, beror förmögenhetsöverföringen på att handläggarenblivit vilseledd.