prop · G903170 · 1985-12-31 00:00:00 — Mitt förslag:Kommunerna skall ta till vara möjligheterna att utnyttja varandras resurser förräddningstjänsten och den förebyggande verksamheten. Kommitténsförslag: Kommunerna skall samverka med varandra om räddningstjänsten inomlämpliga räddningsregioner. Regeringen får fastställa gränser förräddningsregioner. (Betänkandet s. 257-261). Remissinstanserna:De flesta som yttrar sig i frågan stöder kommitténs förslag. Några är kritiskatill att regeringen skall ges möjlighet att fastställa räddningsregioner. Skälenför mitt förslag: Jag har tidigare förordat att kommunen skall vara huvudmanför räddningstjänsten inom kommunen. För att minska olikheterna inomräddningstjänsten och för att höja dess effektivitet fordras det enligt minmening att kommunerna samverkar. Jagvill i detta sammanhang hänvisa till regeringens skrivelse 1982/83:22 omhuvudmannaskapet för räddningstjänsten, m.m. I skrivelsen anför föredragandestatsrådet bl. a. att han i fråga om regionindelningen för räddningstjänsten ifred kan ansluta sig till uppfattningen att en ökad samverkan mellankommunerna bör ske inom lämpliga regioner som bör bildas pä frivillig väg. Som jag har nämnthar bl. a. beslutat lagen (1984:1026) om ändring i civilförsvarslagen(1960:74) för att genomföra beslutet om att kommunerna skall ta över ledningenav civilförsvarsverksamheten på lokal nivå i krig och det planläggningsansvarsom hänger samman med detta. Till grund för lagstiftningsärendet lågbetänkandet (Fö 1983:10) Kommunerna och civilförsvaret - ledning ochplanläggning på lokal nivå. När det gäller ledningen av civilförsvarsverksamhetsom rör flera kommuner föreslogs i betänkandet att kommunerna för samordning avverksamheten skulle bilda särskilda civilförsvarsregioner. I propositionenförordades en annan lösning. Föredraganden hänvisade till att regeringen i dennämnda skrivelsen hade betonat vikten av frivillighet i fråga omregionindelningen för räddningstjänsten och fann att man inte borde lägga någotannat betraktelsesätt på indelningen i civilförsvarsregioner. Föredragandenansåg därför att det räckte att det i 6 § civilförsvarslagen togs in en föreskriftom att kommunerna skall ta till vara möjligheterna till samverkan mellan sig.Riksdagen beslutade i överenstämmelse härmed. Ävennär det gäller utformningen av kommunernas samverkan om räddningstjänstenvilljag betona vikten av frivillighet. Innehållet i samarbetet och formerna fördetta bör bestämmas av kommunerna själva utan inblandning från statens sida.Enligt min mening räcker det att det i den föreslagna lagen tas in enföreskrift om att kommunerna skall samarbeta med varandra. En sådan föreskriftbör inte bara gälla resurserna inom räddningstjänsten. Ett samarbete kommunernaemellan är även viktigt när det gäller åtgärder som förebygger bränder ochskador till följd av bränder. Idetta sammanhang vill jag nämna att jag har erfarit att Svenska kom- munförbundets arbete medatt åstadkomma en rikstäckande s. k. regionindelning för samverkaninom räddningstjänsten nu har kommit så långt att det endast återstår formellabeslut i några kommuner i . Jag anser det vara värdefullt attarbetet med bildandet av räddningsregioner nu är i det närmaste avslutat ochförutsätter att detta kommer att gagna det kommunala samarbetet inomräddningstjänsten. vill jag understryka att det är angeläget attkommunerna tar till vara de möjligheter som föreligger att utveckla samarbetetinom regionerna för att få till stånd en mera rationell och effektivverksamhet. 1985/86: 170 Mittförslag: För varje kommun skall det finnas en räddningstjänstplan. Planenskall innehålla uppgifter om 1. organisation istora drag, 2. vattenreservoarer, brandposter,varningssystem och andra anordningar för räddningstjänsten och hur de skallunderhållas, 3. insatstider till kommunensolika delar, 4. det lägsta antal befäl ochövrig personal som ständigt skall finnas för första utryckning i styrkorna inomräddningskåren och tiden från alarmering av personalen till dessräddningsstyrkans första fordon kan utgå (anspänningstid), 5. den kompetens som krävs för attvara befäl i , 6. det minsta antal övningar somskall hållas med . Iförekommande fall skall planen också innehålla uppgifter om 1. anläggningardär verksamheten innebär fara för att en olyckshän delse skall medföra allvarliga skador på människor eller i miljön samt vattentäkter och andra områden där en olyckshändelse kan medföra allvarliga skador i miljön, 2. hamnar och deras gränser ivattnet, 3. avtal om samverkan inom kommunalförbund ochräddningsregion. Kommitténs förslag: För varjekommun skall finnas en räddningstjänstordning med föreskrifter omräddningskårens organisation, den beredskap för räddningstjänst som skallfinnas, det för beredskapen lägsta antal räddningsbefäl och övrigräddningspersonal som skall finnas samt kommunens ansvar för räddningstjänst ivattenområde i hamnar inom kommunen. - Av räddningstjänstordningen skall vidareframgå till vilken räddningsregion kommunen hör, avtal med annan kommun omgemensam räddningschef eller om gemensam befälsberedskap samt i vilkenutsträckning och inom vilka områden räddningstjänsten i kommunen skall skötasenligt avtal. (15 § förslaget till lag om samhällets räddningstjänst). Remissinstanserna:Få yttrar sig över kommitténs förslag i denna del. Någraanser att räddningstjänstordningen bör innehålla ytterligare bestäm- Prop.1985/86: 170 melser om kommunens räddningstjänst. Skälenför mitt förslag: Enligt brandstadgan (1962:91) skall för varje kommun finnasen brandordning. Den skall innehålla de bestämmelser som behövs för ordnande avbrandförsvaret i kommunen (I §). Med uttrycket brandförsvaret i kommunen avsessåväl kommunens eget brandförsvar som brandförsvarsåtgärder som ankommer päenskilda eller på staten eller kommunen i egenskap av fastighetsägare. Ibrandstadgan finns detaljerade bestämmelser om vad som skall tas in ibrandordningen rörande den kommunala räddningstjänstens organisation. Enligtdessa skall det i brandordningen finnas 1. bestämmelser om den kommunalabrandstyrkans organisation och om det lägsta antal övningar som skall hållasmed brandstyrkan (4 § 1 st) 2. uppgifter om kommunen harbrandchef eller vice brandchef gemensamt med en annan kommun (4 § 2 st), 3. uppgift - i förekommande fall -om i vilken utsträckning och inom vilka områden räddningstjänsten i kommunenenligt avtal eller beslut skall ombesörjas av annan än i kommunen (4§ 3 st), 4. uppgift om det vattenområde ihamn inom vilket kommunen svarar för åtgärder för att avvärja, eller begränsaskada till följd av utflöde av olja eller annat som är skadligt (4 a §), 5. uppgift om tid för förstautryckning (5 §), 6. bestämmelser om det lägstaantal brandbefäl och brandmän som erfordras för att första utryckning skallkunna ske (5 §), 7. bestämmelser om den kompetenssom fordras för kommunens brandbefäl (7 § 3 mom,), 8. bestämmelser om alarmering samtom de övriga anordningar som behövs för brandförsvaret i kommunen (11 § 3 st), 9. bestämmelse om sotningsfrister(15 § 2 st), 10. bestämmelse om sotningsdistrikt(16 § 1 st), 11. bestämmelser om skorstensfejarmästaresåligganden (19 §), Utöver dessa bestämmelser kan en brandordning innehållaföreskrifter omenskildas skyldigheter, t, ex. skyldighet att hålla brand- och livräddningsredskapeller skyldighet för den som vill göra upp eld på plats där elden lätt kansprida sig att anmäla detta till brandchefen, Énbrandordning kan enligt brandstadgan således innehålla säväl bestämmelser omkommunens egen räddningstjänstorganisation som föreskrifter om enskildasförpliktelser. anser jag att kommunerna bör ha frihet att själva utforma sin organisation för räddningstjänsten. För att underlätta den regionala och centrala tillsynen över räddningstjänsten bör kommunerna dock - i likhet med vad som gäller - åläggas att redovisa hur de avser att organisera räddningstjänsten och vilka resurser de skall ha. Kommittén föreslår att kommunerna för detta ändamål skall upprätta s, k, räddnings tjänstordningar. Jag anser att det är missvisande att beteckna denna redo visning som en räddningstjänstordning. Detta uttryck för närmast tanken till föreskrifter som grundar sig på den kommunala förordningsmakten. Uppenbarligen har begreppet brandordning tjänat som förebild för kom- 33 3 1985/86. mitten.Som framgår av min redogörelse i det föregående kan en brandordning till endel innehålla föreskrifter som är bindande för enskilda. Sådana föreskrifter ärdet emellertid inte fråga om i detta sammanhang. Jag förordar därför attredovisningen i stället benämns räddningstjänstplan. Vissa kravbör ställas på innehållet i redovisningen. Kommitténs förslag i delta avseendemotsvarar bestämmelserna i brandstadgan om vad en brandordning skall innehållai fråga om organisation och resurser för räddningstjänsten. Bestämmelserna omlägsta antal övningar, kompetenskrav för befäl och alarmeringscentraler etc.saknar emellertid motsvarigheter i kommitténs förslag. I remissbehandligenkräver man från några håll att lagen skall innehålla än mer detaljerade ochpreciserade uppgifter. Jag har i viss mån tillgodosett dessa krav. 1985/86: 170 2.2.10 Ersättning till kommun för medverkan iräddningstjänst Mitt förslag: En kommun som har medverkat i en annankommuns räddningstjänst, skall ha rätt till skälig ersättning av den andrakommunen. En kommun som har medverkat i statlig räddningstjänst skall ha rätttill skälig ersättning av staten. Vid räddningstjänst med anledning av utflöde i vatten avolja eller andra skadliga ämnen har kommunen rätt till ersättning av staten förden del av räddningstjänstkostnaderna som överstiger ett av regeringenfastställt belopp, om utflödet har inträffat utanför Sveriges sjöterritoriumeller inom sjöterritoriet med undantag för hamnar samt andra insjöar,vattendrag och kanaler än , , , , Trollhätte kanaleller . Kommunen skall även ha rätt till ersättning försaneringskostnader i sådana fall. Bestämmelser härom tas dock inte in iräddningstjänstlagen utan meddelas av regeringen. Omen räddningsinsats i ett annat fall har medfört betydande kostnader, skallkommunen ha rätt till ersättning av staten för den del av kostnaden somöverstiger en självrisk. Självrisken skall beräknas enligt grunder somregeringen bestämmer. Kommitténsförslag överensstämmer med mitt förslag med följande undantag. I kommitténsförslag saknas en rätt för kommunen att få ersättning av staten för medverkan istatlig räddningstjänst. Enligt förslaget skall föreskrifter om kommunens rättatt få ersättning av staten för kostnader för sanering i anledning av sådanautflöden av olja eller andra skadliga ämnen som nämns i mitt förslag tas in ilagen. Vidare föreslår kommittén att kommunen även skall ha rätt tillersättning för kostnad för räddningstjänst till följd av fara förolyckshändelse av betydande omfattning eller allvarlig störning i viktigasamhällsfunktioner eller fara därför. Remissinstanserna lämnar förslaget i huvudsak utanerinran. Skälen förmitt förslag: I det följande kommer jag att föreslå att statliga och kommunalamyndigheter skall vara skyldiga att medverka i en räddningsinsats på anmodanav räddningsledaren. En kommunsom på begäran deltar i en annan kommuns räddningstjänst Prop. 1985/86: 170har enligt 8 § brandlagen rätt till ersättning av den andra kommunen. Denna rättbör gälla även i fortsättningen. Om en myndighet på anmodan av en räddningsledaredeltar i statlig räddningstjänst, bör kommunen enligt min mening varaberättigad till ersättning av staten. Jag anser däremot att staten inte börställa några anspråk pä ersättning, om en statlig myndighet på motsvarande sättdeltar i . Kommunerna har enligt 21 § första stycket 3 brandlagenrätt till ersättning av ståten för kostnader för räddningstjänst vid andranödlägen än sådana oljeutflöden som nämns i mitt förslag. Ersättningen lämnasenligt 4 § andra stycket förordningen (1983: 1002) om ersättning för deltagandei räddningstjänst m. m.för den del av kostnaden som överstiger ett belopp sommotsvarar per skattekrona, beräknat på dét sammanlagda skatteunderlagetsom står till kommunens förfogande året före det år då kostnaden har uppkommit.Detta sätt att beräkna ersättningen överensstämmer med de riktlinjer riksdagenhar fastställt (prop. 1980/81:116, CU 38, rskr. Enligt min uppfattning bör kommunerna även ifortsättningen ha rätt till ersättning av staten för räddningstjänstkostnader ienlighet med dessa principer. Staten skall, som jag kommer att föreslå i det följande,ha ansvaret för bekämpningen av olja eller andra skadliga ämnen i havet,kustvattnen, , och . När oljan eller de skadliga ämnenahar flutit i land ankommer det på kommunen att vidta de akuta ätgärder som behövs.Kommunen bör - i likhet med vad som gäller enligt 21 § första stycket 1brandlagen - vara berättigad till ersättning av staten i sådana fall. anför bör rätten till ersättning inte bara gälla kostnader förräddningstjänst i anledning av utflöde av olja utan också kostnader förräddningstjänst i anledning av utflöde av andra skadliga ämnen. Det jag nu harsagt bör även gälla i fråga om kostnader för räddningstjänst i anledning avutflöden i , och . Efter en räddningsinsats återstår ofta ett mer ellermindre omfattande saneringsarbete. Kommunerna bör, som kommittén föreslår, äveni fortsättningen vara berättigade till ersättning av staten för kostnadernaför detta arbete. Saneringsåtgärder faller emellertid utanför begreppet räddningstjänst.Ansvaret för saneringsåtgärder regleras därför inte i räddningstjänstlagen. Avden anledningen anserjag att bestämmelser om ersättning av staten försaneringskostnader inte bör tas in i räddningstjänstlagen. Det bör i ställetankomma på regeringen att meddela föreskrifter om detta. 1985/86: 170 Mittförslag: I räddningstjänstlagen tas in en erinran om att till följd avpolislagen (1984: 387) polisen skäll inom fjällområden 1. efterforska och rädda den somhar försvunnit under sådana omständigheter att det kan befaras att detföreligger fara för hans liv eller allvarlig risk för hans hälsa, 2. rädda den som har råkat ut för en olyckshändelseeller drabbats av en sjukdom och som snabbt behöver komma under vård eller fåannan hjälp. Kommitténs förslag:Polisen skall svara för efterforskning och undsättning av personer som i Qälleller ödemarker har gått vilse, drabbats av olycksfall eller sjukdom elleröverraskats av oväder eller snöskred under sådana förhållanden att fara för livoch hälsa bedöms föreligga. I övrigt överensstämmer förslaget med mitt förslag. (Betänkandet s. 301-307 och 18 och 19 §§ förslaget till lag om samhälletsräddningstjänst). Remissinstanserna: Ingenifrågasätter att polisen skall ha ansvaret för . Ingen tarupp frågan om det behövs någon särskild föreskrift i lagen om detta. En instansefterlyser en klarare gränsdragning mellan statlig och kommunalQällräddningstjänst i fjällområdena. En annan instans anser att uttrycket"ödemark" bör preciseras. pekar på atttullverket har personella och materiella resurser för Qällrädd-ningstjänst. Skälen för mitt förslag:En av polisens uppgifter är den s. k. hjälp- och räddningsverksamheten. Grundenför denna är föreskriften i 2 § 4 polislagen (1984:387) att polisen skalllämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp, när sådant biståndlämpligen kan ges av polisen. Verksamheten kan bl. a. bestå i att efterspanaoch ta hand om försvunna personer. Den är inte begränsad till någon viss delav landet. Vissa områden i landet ställer dock särskilda krav. I Qällområdenahar därför en särskild verksamhetsform, , organiserats itio polisdistrikt. Polisens uppgifter när det gäller den typ av fäddningsverksamhetsom utgör är alltså redan fastlagda i lag. Man kan motdenna bakgrund fråga sig om det är lämpligt att särbehandla fjällräddningstjänstengenom att ta in föreskrifter om den i räddningstjänstlagen. En särregleringskulle kunna ge upphov till missförstånd, t", ex. ifråga om polisensskyldigheter att efterforska och ta hand om försvunna personer i andra områdeni landet. Å andra sidan skulle det te sig egendomligt att utelämnaQällräddningstjänsten i en lag som handlar om samhällets räddningstjänst. Ilagen föreslås bestämmelser om skyldighet för andra myndigheter att delta iräddningsinsatser. Vidare föreslås bestämmelser som gör det möjligt att företaingrepp i annans rätt och att ålägga enskilda människor att delta i räddningsinsatser.Enligt min mening måste det vara en fördel om dessa bestämmelser också kantillämpas på . Jag förordar därför att polisensuppgifter att efterforska och rädda personer i fjällområdenhänförs till räddningsverksamhet enligt räddningstjänstlagen. Med anledning avgeneraltullstyrelsens remissyttrande villjag framhålla att polisen liksomhittills skall utnyttja också andras resurser, bl. a. , ifjällräddningen. I fråga omIjällräddningstjänsten har jag samrått med chefen för . 1985/86: 170 Mitt förslag:Luftfartsverket skall svara för räddningstjänsten vid flyghaverier inomSveriges sjöterritorium med undantag för vattendrag, kanaler, hamnar samt andrainsjöar än , och . Kommunerna skall svara förräddningstjänsten vid flyghaverier på andra platser. skallsvara för förebyggande räddningsinsatser mot skador när ett luftfartyg ärnödställt eller när fara hotar lufttrafiken och för efterforskning ävluftfartyg som saknas. Kommitténsförslag överensstämmer i huvudsak med mitt (Betänkandet s. 310-314). Remissinstanserna: Treinstanser, däribland luftfartsverket, stöder uttryckligen förslaget. De flestaandra har inte särskilt kommenterat förslaget med undantag avgeneraltullstyrelsen som anför att det bör skapas en fastare organisation avflygräddningstjänsten till havs. Enligt styrelsen bör det göras klart att densjöoperativa ledningen av räddningsinsatserna bör utövas från ensjöräddningscentral. Skälen för mitt förslag:Bestämmelser om flygräddningstjänst finns i luftfartslagen (1957:297) ochluftfartskungörelsen (1961:558), träder omfattandeändringar i luftfartslagen i kraft genom lagen (1986:166) om ändring iluftfartslagen (1957:297). Luftfartskungörelsen ersätts avluftfartsförordningen (1986:171). är enligt 11 kap. I §första stycket luftfartslagen - i såväl dén gamla som nya lydelsen - deåtgärder som skall vidtas när ett luftfartyg är saknat, förolyckat ellernödställt eller när fåra hotar lufttrafiken. De åtgärder som kan bli aktuellaär främst efterforskning och lokalisering av luftfartyg och undsättning av deombordvarande på en haveriplats samt begränsning av de materiella skadornasomfattning. Enligt 115 § första stycket luftfartskungörelsen skallflygräddningstjänsten ledas av luftfartsverket eller den som erhållit verketsuppdrag därtill. föreslår bör föreskrifterna om flygräddningstjänst tas in iräddningstjänstlagen. Begreppet flygräddningstjänst bör därvid preciseras iförhållande till sjöräddningstjänsten och den kommunala räddningstjänsten föratt det inte skall råda någon tvekan om vem som i olika situationer skall haansvaret för räddningsarbetet. Ansvaretför efterforskning av luftfartyg som har försvunnit bör vara odelatoch gälla hela landet. Denna verksamhet bör alltså ingå i flygräddningstjänsten. När det gällerräddningsarbetet på en haveriplats pekar kommittén på att det för närvarandeinte är helt klart om arbetet är flygräddningstjänst eller om det är kommunalräddningstjänst. Vid haverier på land, i mindre sjöar och i vattendrag harkommunerna de bästa förutsättningarna att leda och utföra räddningsingripanden påhaveriplatsen. Vid haverier i havet och de tre största sjöarna har kommunernapraktiskt taget inga möjligheter att ingripa. Gränsdragningen mot den kommunalaräddningstjänsten bör därför göras med utgångspunkt i var haveriplatsen ärbelägen. I likhet med kommittén anser jag att flygräddningstjänsten bör omfattaräddningsingripanden på haveriplatser i havet, kustvattnen, , Vätternoch medan den kommunala räddningstjänsten bör omfatta ingripanden påhaveriplatser i övriga delar av landet. Även om kommunerna sålundaskall ha ansvaret för räddningsingripanden vid flyghaverier på land skallägare och innehavare av flygplatser kunna åläggas att hålla eller bekostastyrkor för omedelbara insatser på eller i närheten av flygplatserna. En sådanskyldighet är av samma karaktär som skyldigheten att hålla eller bekostaberedskap med personal och egendom för den som äger eller innehar en anläggningdär verksamheten innebär fara för att en olyckshändelse skall orsaka allvarligaskador pä människor eller i miljön. Till dessa frågor återkommer jag längrefram. bör enligtmin mening svara för flygräddningstjänsten även i fortsättningen. Med anledningav vad generaltullstyrelsen anför i remissbehandlingen villjag betona värdet avatt ansvaret för varje gren av samhällets räddningstjänst är odelat och intesplittrat på olika myndigheter. Jag anser således att luftfartsverkets ansvarinte skall delas eller på annat sätt göras beroende av andra myndigheter vidflygräddningsinsatser till havs. Ifråga om flygräddningstjänsten har jag samrått med chefen för . 1985/86: 170 Mittförslag: Inom Sveriges sjöterritorium, med undantag för vattendrag, kanaler,hamnar samt andra insjöar än , och , skall 1. svara förefterforskning och räddning av människor som är eller kan befaras vara isjönöd och för sjuktransporter från fartyg, 2. kustbevakningsorganisation svara förräddningstjänsten, när olja eller andra skadliga ämnen har kommit ut ivattnet. Kommitténs förslag: avses åtgärder som staten svarar för och som avserefterforskning eller undsättning av människor som är eller kan befaras vara isjönöd samt sjuktransporter från fartyg. Med sjöräddningstjänstavses också ätgärder som staten svarar för och Prop. 1985/86: 170 som vidtastill sjöss för att hindra eller begränsa skador i miljön eller, så långtmöjligt, skador på djur och egendom. Sjö- och kustbevakningsmyndigheten(resultatet av en sammanslagning av och tullverketskustbevakningsorganisation) svarar för ledningen och samordningen avräddningsåtgärder som vidtas till havs, kustvattnen och i , ochMälaren. Kommunen svarar för räddningsåtgärder i övriga vatten och ivattenområde i hamn (Betänkandet s. 321-339). Remissinstanserna:Några erinringar mot förslagets huvuddel anförs inte. Några instanser såsomsjölagsutredningen (Ju 1977:16), , Scandinavian TugownersAssociation, och vänder sigmot den del av förslaget som innebär att staten skall svara för bärgning avegendom till sjöss. , och generaltullstyrelsen delarkommitténs uppfattning när det gäller det organ som skall svara för ledningenoch samordningen av sjöräddningstjänsten. Skälenför mitt förslag: I deltar flera statliga myndigheter: polisen,myndigheter inom marinen och flygvapnet, , ,luftfartsverket och kustbevakningsorganisation. Enligt sininstruktion skall samordna sjöräddningsverksamheten.Sjöräddningssällskapet, som är en ideell förening, samverkar med myndigheternaoch gör med sina fartyg betydelsefulla insatser i . Även andraenskilda och vissa kommuner kan ibland delta i sjöräddningsarbetet. Deflesta räddningsingripanden är av mindre omfattning och engagerar inte fler änett av räddningsorganen. Verksamheten brukar då i allmänhet vara effektiv och gegoda resultat. Erfarenheterna har emellertid visat att det vid storaräddningsinsatser med deltagande av flera räddningsorgan behövs ett operativtorgan på central nivå som har ansvaret för insatserna och som ser till att allaresurser utnyttjas så effektivt som möjligt. Ett sådant organ är ocksåvärdefullt vid samarbetet med utländska sjöräddningsorgan. Jagdelar således kommitténs uppfattning att det vid sjöräddningsinsatser börfinnas ett organ på central nivå som har det odelade ansvaret för den operativaverksamheten. Det räcker således inte enbart med att detta organ - såsom förnärvarande är fallet har ett samordningsansvar för räddningsinsatserna. Densom leder en sjöräddningsinsats kommer nämligen att kunna ta ett fastoperativt grepp över andra statliga och kommunala myndigheters resurser genomden föreskrift om skyldighet för statliga och kommunala myndigheter att delta iräddningstjänsten som jag kommer att föreslå i det följande.