prop · G90330 · 1985-12-31 00:00:00 — Vad häranförts gäller också förslaget i vad det avser den nuvarande straffbestämmelseni 1 § andra stycket andra punkten. Jaghar principiellt ingen erinran mol förslaget alt gäldenärens osanna edsuppgiftbestraffas som menedsbrott i stället för att som utgöra eller kvalificeraett oredlighelsbrott. Jag har emellertid följande synpunkter. Utredningennoterar (sid. 80) att strafflatituden för menedsbrotl sträcker sig från böter(ringa brott) till fängelse (grov mened). Detta är väl i och för sigriktigt, men det kan vara tveksamt om de omständigheter, som enligl 15 kap. 1 §brottsbalken ska kunna kvalificera ett menedsbrott, omfattar en gäldenärsosanna beedigande av konkursbouppieckning. Visserligen anges som en sådanomständighet alt "synnerlig skada tillfogas annan", men det ärosäkert om ekonomisk skada för borgenärskollektivet det är närmast den typenav skada som uppstår i bouppteckningsfallet -inryms under beskrivningen. Länsåklagarenavstyrker den föreslagna straffrihetsregeln i 15 kap, 4§ BrB och anför i dendelen; Redananalogin med vittnesfallet hallar. Vittnets sanna uppgift, som ger honom rättatt vägra yttra sig, röjer att han begått brott. Konkursgäldenärens sannauppgift i bouppteckningen röjer knappast något brott; det kan möjligtvis geanledning till misstanke om sådant. Vad krävs för att gäldenären,som osant beedigat sin bouppteckning, skall gå fri från straff? Krävs det, alt han, när förundersökning inleds mot honom för menedsbrotl, då avslöjar de brott, som han tidigare sökt dölja? Är det tillfyllest att han blott och naket påstår att han begått ett brott, som skulle kunna bli uppdagat av en sann bouppteckningsuppgift? Vad kommer då att gälla för åklagaren? Att han bevisar att inget brott, för vilket ansvar kan ådömas, begåtts; en i och för sig omöjlig uppgift, 103 Prop,1985/86: 30 Straffrihetsregeln i 15 kap, 4§brottsbalken bör inte utvidgas att omfatta konkursgäldenär, som osant beedigat sin bouppteckning, Gäldenärensplikt är att handla sä att hans egendom ställs till konkursförvallningensförfogande. 1 den mån hans sanna bouppteckningsed skulle leda till, att etttidigare av honom begånget brott uppdagas, bör detta kunna beaktas vid slraffbestämningen. Överåklagaren i och framförliknande synpunkter i den sistnämnda frågan. Länsåklagaren i län ger uttryck för en motsattuppfattning och anför i denna del; I princip hänger förslaget i denna del logiskt samman medutredningsförslaget i övrigt. Jag kan lill alla delar instämma i den kritik,som riktals mot gällande rätt, I överensstämmelse med min i övrigt intagnaståndpunkt till utredningsförslaget kan jag tillstyrka även denna del därav. 8 Ersättningstalan som alternativ/komplement tillåtervinning De remissinstanser som tar upp frågan ställer sig iallmänhet positiva till promemorians förslag att låta utreda möjligheterna attinföra en särskild ersättningsrätt för konkursbo i mål om gäldenärsbrott. RÅsamt tänsåklagarna i Värmtands och län hör till dem som tillstyrkerförslaget. Åklagarens möjligheter att föra mälsägandenasskadeståndstalan i mål angående gäldenärsbrott är som framgår av promemoriansynnerligen begränsade med hänsyn till utrednings- och bevissvårigheterna.Ofta saknar åklagaren t. o. m. kännedom om alla borgenärer som har rätt attföra sädan talan och kan således inte lämna underrättelse enligt 22 kap. 2 § RB,För att i nägon mån öka möjligheterna till ersättning utöver de enskildas skade-siåndsrätlhar förordat att en speciell ersättningsrätt för konkursboetövervägs. Denna rätt skulle i så fall avse belopp motsvarande den skada sominte täcks in av skadestånd, återvinning eller förlik-ningsavlal. Jag har intenågon principiell invändning mol hennes förslag i denna del och förordar därföratt frågan görs till föremål för en mera ingående prövning. Jag viU i det härsammanhanget endast ställa mig tveksam till lämpligheten av att åklagaren skallulföra denna talan i brottmålet. Det kan nämligen då föreligga en risk för allbrottsutredning och lagföring ytteriigare drar ut på grund av attersättningsfrågorna inte är klarlagda. Sä kan t.ex, bli förhållandet omåtervinnings- och skadeståndsfrågorna först ska lösas. Även juridiska fakultetsnämnden vid universitetställer sig positiv till förslaget och anför; tillstyrker utredningens förslag attundersöka möjlighe terna att vidga rätten för konkursbo att föra skadeståndstalan. Nämnden 104 vill dock framhålla att problemenär betydligt mer komplicerade än vad Om man begränsar frågeställningen tillgäldenärsbrott, Prop. 1985/86: 30 måste uppmärksammas att det inte bara rör sigom att överföra borgenärernas talerätt på boet. Vid varje handling sominnefattar gäldenärsbrott kan skadeslåndsrätt endast tillkomma defordringsägare gäldenären har vid handlingens utförande. Andra senaretillkommande borgenärer kan inte anses skadeståndsberättigade i fråga om dennahandling. Om ett flertal gäldenärsbrott begåtts torde sålunda olikaborgenärsgrupper vara skadeståndsberättigade vid olika brott. Att överföragruppernas skadeständsrält till boel innebär en försämring för vissa grupper,en förbättring för andra. Vid andra typer av förmögenheisbrott än gäldenärsbrotlmåste frågan om skadeståndsrätt enligt gällande rätt bestämmas på annat sätt,t. ex. vid kreditbedrägeri. Vid detta brott finns endast en målsägande och en skade-ständsberätligadperson, nämligen kreditgivaren. Alt överföra hans skadeståndsrätt påkonkursboet kan medföra en avsevärd försämring för honom. Härtill kommer svårigheter att bestämmaskadeståndsbeloppen, vilket väl Uluslreras av rättsfallet NJA 1979 s. 157. I detta sammanhang torde vidare aktiebolagslagens skadeståndsreglervara av intresse, liksom reglerna i 8:5 och 13; 14giftermålsbalken. Jfr SOU1981:85 s. 236 ff. Enligt fakultetsnämndens mening finns det skäl att låladen ännu inte tillsatta utredningen om ansvarsgenombrott utreda frågan omutvidgad rätt för konkursbo att föra skadeståndstalan. I det särskilda yttrande som är fogat till hovrätten överSkåne och remissvar ställer sig hovrättslaginannen till förslaget och anför; I detta avsnitt pekar promemorians författare påmöjligheten till effektivare lagföring av gäldenärsbrotl genom införande av enordning, enligt vilken konkursboet tilläggs rätt att vid sådant brott föra lalanom ersättning av gäldenären eller annan medverkande till brottet för att fä utbelopp som motsvarar skada den brottslige vållat och som inte täcks avskadestånd til! enskild borgenär eller av återvinning eller förlikningsavlal.Den skada borgenärskollektivet härigenom skulle få ersatt skulle fördelas som åter-vun;en egendom. Talan skulle kunna föras också efter konkursens slut. Vad somanförs i promemorian gär tillbaka på ett förslag i BRÅ-promemo-rian 1982:5 (s,139 ff.). Saken har också berörts i delbelänkandet (SOU 1983:60) Återvinning ikonkurs av kommissionen mot ekonomisk brottslig-hel (s. 73). Det kan onekligen synas tilltalande att lagstiftningsvägensöka förbättra möjligheten för borgenärerna att få ersättning för förlust somåsamkats dem genom gäldenärsbrott. Eftersom den remitterade promemorian inteinnehåller något utarbetat lagförslag, finns inte anledning att här gä närmarein på ämnet. Några synpunkter skall dock anläggas. Till enbörjan måste man ställa frågan vilken ersättning borgenärerna egentligen kan göra anspråk pä utöver den utdelning som kan fäs i konkur sen - med eller utan återvinning - och utöver det skadestånd som kan utkrävas av en enskild borgenär genom talan mot den som gjort sig skyldig lill gäldenärsbrott. Tvä huvudfall är tänkbara (här bortses från gäldenärs brott begånget under konkurs); antingen har en brottslig handling begåtts, som tillika är återvinningsgrundande, eUer rör det sig om ett gäldenärsbrott där återvinningsreglerna av nägon anledning inle passar in pä förfarandet. 1 del förra fallet finns inte något klart behov av att dubblera möjligheten att kompensera borgenärerna för utebliven betalning för deras fordringar, 105 Prop,1985/86: 30 dvs, dels ha ätervinningsvägen öppen, dels ha en reservprocedur förden händelse ätervinningsvägen inte leder till optimalt resultat. När detgäller återvinning för ju förvaltaren lalan pä borgenärskollektivets vägnar ochhar goda möjligheter att driva fram ett avgörande, varigenom tredje man tvingasäterbära egendom till konkursboet. Också avkastning och ränta kan den äterbäringsskyldigenödgas utge. Det är tveksamt om det finns förutsättningar att härutöver mottredje man göra gällande anspråk på ersättning för ren förmögenhetsskada lillföljd av dennes transaktion med gäldenären. Och all väcka en sådan lalan mot eni konkurs försall gäldenär synes i del närmaste meningslöst. Idet fallet all gäldenärsbrottel inte täcks av återvinningsreglerna blir sakenmer invecklad. De i konkurslagen (KL) angivna förutsättningarna för återvinningöverensstämmer i stor utsträckning med vad som är föreskrivet i motsvarandebestämmelse i 11 kap. . Det finns dock situationer där straff kanbli aktuellt enligl della kapitel men där ålervinningsreglerna inte träder ifunktion. Elt exempel härpå är det fall som regleras i 11 kap. I § 3 st.,nämligen bortförande av tillgång ur riket inför förestående konkurs. Det kanvara lämpligt att ta detta exempel till utgångspunkt i del följande. I denremitterade promemorian föreslås visserligen straffbudel upphävt (s. 84), mentanken synes vara, att ansvar för oredlighet mol borgenärer ändå skall kunnainträda enligt paragrafen i den berörda situationen. Eltåskådligt fall som träffas av 11 kap. 1 § 3 st. är all gäldenäreni syfte att undandra borgenärerna egendom för över ett större kapitalbelopp tillett utländskt bankkonto, som han själv disponerar. Visserligen har tvekanyppats, huruvida en gäldenär i ett sådant läge befinner sig pä obestånd, förden händelse hans tillgångar i inte förslär till att betala skulderna(se t. ex. i SvJT 1981 s. 500 ff.). Det finns dock anledning förmoda,att svensk domstol skulle vara benägen att vid insolvensprövningen bortsefrån egendom som gäldenären avsiktligt undanhåller borgenärerna (jfr. aa s, 514), Eftersom gäldenären i del åsyftade fallet inte har avhänt sigegendomen, saknas förutsättningar för återvinning (här rör det sig inle om densituation avseende realisation av tillgångar och flykt ur landet som nämns i prop,1975:6 s. 209). Intet hindrar en enskild borgenär att som målsägande föraskadeståndstalan mot gäldenären i en straffprocess mot denne rörande gäldenärsbrottel.Man frågar sig då huruvida det i detta fall finns något utrymme för en särskildersättningstalan, som skulle kunna tillföra borgenärerna medel som de inte kankomma ät genom en regelrätt skadeståndstalan. Detvill synas som om man i promemorian har lagt stor vikt vid de bevissvärighetersom kan finnas för en enskild borgenär att styrka den förlust som just hanlidit genom gäldenärens brottsliga förfarande (s. 113). Detta skulle varaincitamentet för att skapa en ny typ av ersättningstalan, som skulle ge borgenärskollektivelersättning för skada som vållats borgenärerna som grupp. I linje härmed liggeratt del i promemorian talas om att konkursboet bör tilläggas rätt att föra lalanför borgenärskollektivel, fastän boet som sådant inte är att anse sommålsägande. Det är alltså i nu nämnda hänseende reformbehovet skulle vara attsöka. Enformell invändning mol den nu angivna tankegången är, all den suddar ut gränsen mellan målsägandetalan och annan talan om enskilt anspråk med anledning av brott. I doktrinen har - som också påpekas i promemorian - konkursbo ansetts sakna mälsäganderätt i fräga om gäl denärsbrotl som förövats före konkursen (se , Målsägande, 1973, s. 295). Ett skäl härtill är, att boet inle existerade vid tiden för brottetoch 106 därför inte lidit skada genom detta. Tillåter manboet att uppträda pä borgenärskolleklivetsvägnar för att föra en ersättningstalan av nu berört Prop, 1985/86; 30 slag,torde det bli än svårare än all hålla isär de två huvudtyperna av civilprocessuelltalan i brottmål. Frånprocessuell synpunkt är det visserligen inte ovanligt att ett visst rättssubjekttillerkänns talerätt beträffande skada som åsamkats annal rättssubjekt. Det rörsig emellertid då om fall av ställföreträdarskap för det senare rättssubjektet(se exempel hos , a a s. 289 ff.). Man nödgas annars falla tillbaka påantingen konstruktionen med befullmäkiigande av annat rättssubjekt ellerordningen med överlåtelse av tvisleföremälet (jfr 13 kap. 7 §rättegångsbalken). Något formellt hinder finns inle att samtliga borgenärer befullmäktigarkonkursförvallaren att föra en ersättningstalan mot skadevållande tredje man.Man kan däremot fråga sig om del är möjligt för borgenärerna att tillkonkursboet som sådant överlåta sina anspråk på skadestånd. Oavsetthur man ser pä nu antydda frågor inträder andra komplikationer beträffandeborgenärskretsen. Den som är fordringshavare i konkurs behöver ingalunda alllidlida skada lill följd av elt gäldenärsbrott. Har borgenären t.ex. oangripUgsäkerhet för sin fordran, torde mälsäganderätt inte tillkomma honom (se ,a a s. 313). Borgenärsgruppen är alltså inte enhetlig. Och än värre; harborgenären själv del i gäldenärsbrottel, inställer sig frågan hur konkursboetskall kunna föra talan på heta borgenärskot-leklivets vägnar. Det vill synassom om del finns åtskilliga frågor av detta slag att besvara, innan man ger sigi kast med alt närmare utreda ett sådant syslem med ersättningstalan sompromemorian antyder. Manmåste också hålla i minnet att del inte kan komma i fråga att utsträcka eltkonkursbos existens längre än vad som är absolut nödvändigt. Alt t. ex. länkasig att ett efter konkurs upplöst aktiebolag skulle föra en skenexistens iefterhand för att söka vinna en process om ersättning av Iredje man pä grund avgäldenärsbrott synes knappast tillrädligt. Och att föra talan mot konkursgäldenären,vilken väl i realiteten är den mest skadevållande, är inte någon framkomligväg. IBRÅ-promemorian framförs av kronofogden propåer om ensorts objektiv återvinningstalan pä grund av brott. De skäl som där anförs ärdock inte övertygande. a, synes det svårförklarligt varför man vid just gäldenärsbrottoch vissa andra brott skulle ha en förenklad process som fär "en i vissmän konfiskalorisk prägel" (promemorian s. 141). Att förlita sig påjämkningsregeln i 39 § KL är ingen utväg. Antingen för boet en skadeståndstalaneller en återvinningstalan. I det förra fallet träder skadeståndslagens regleri funktion, däribland reglerna om jämkning av skadestånd i 6 kap. I det senarefallet blir det en fråga om hur förutsättningarna för återvinning skallutformas. Den frågan har hovrätten behandlat i sitt svar på remissen avbelänkandet SOU 1983:60. Sammanfattningsviskan sägas att det synes tveksamt, om särskilt mycket står att vinna pä enytterligare utredning av spörsmålet om införande av en särskildersättningstalan med konkursboet som laleberättigad vid gäldenärsbrott. Vid ensådan utredning skulle man bl.a. nödgas klargöra huruvida boet skall äga föraockså ansvarstalan. Vidare skulle man behöva dra upp en gräns mellan enskildborgenärs talerätl och boets på borgenärskollektivets vägnar. För att enfördjupad undersökning av saken skall framstå som meningsfull måste mandessutom ha en uppfattning om det ekonomiska utfallet av en ny typ av talan kantänkas verkligen tillföra borgenärerna medel de inte kan komma ål pä annatsätt. Prop.1985/86:30 9 Övriga frågor De föreslagna lösningarna av medverkansansvaret och dessomfattning framstår mol bakgrund av förslagets innehåll i övrigt som adekvataoch välgrundade. Den omständigheten all jag för egen del förordat en utvidgningav den gynnade borgenärskretsen i förslagets 4 § gör emellertid att jag anseratt den nuvarande begränsningen av medverkansansvarel i 7 § andra stycket börbibehållas. Förslaget innehåller inte någon regel om ansvar för försöksbrolt.Jag ansluter mig till vad anfört som skäl mot en sädanregel. Något praktiskt behov av att exempelvis införa ett försöksansvar vid oredUgheti konkurs synes med hänsyn till det föreslagna underiåtenhets-broltet inteföreligga. Oaktat jag förordat en utvidgning av mannamånsansvaret i 4 § iförhållande till förslaget finner jag inte heller skäl föreligga att här införanågon regel om försöksansvar. Förslaget innehåller ingen motsvarighet lillbestämmelserna om gärningsmannaskap i nuvarande BrB 11:7. Att legalaställföreträdare och ställföreträdare för juridiska personer har ett gärningsmannaansvaranser utredaren, stödande sig pä straffrättskommittén, framgå av allmännaprinciper. Delta må vara riktigt. Ej heller föreligger enligt utredaren någotbehov av att reglera frågan om gärningsmannaskap vid bokföringsbrotl. De situationersom här skulle kunna tänkas vålla besvär är de, där den som rent faktiskthandhar bokföringen begär bokföringsbrott utan att den enligl bokföringslagenbokföringsskyldige, som enligt lagtexten är specialsubjekt- gärningsman, kangöras ansvarig. Som utredaren framhåller är det i detta läge möjligt alt dömaden faktiske gärningsmannen för medhjälp i ett brott som saknar straffbar gärningsman(jfr, NJA 1959 s. 254), Det synes dock något otillfredsställande att rubriceraett handlande, som i realiteten är ett gärningsmannaskap, som medhjälp. Förslaget kriminaliserar inte i något fall försök lill gäldenärsbrott.En sädan kriminalisering synes ej heller behövlig. Del bör enligt nämndens mening övervägas att straffbeläggaförsök till oredlighet mol borgenärer, för det fall att fullbordat brott inteskulle föreligga, innan en gåva blivit obligationsrättsligt giltig gentemot gäldenären/givaren. Bestraffas bortförande av tillgångar ur riket enligt 11:3såsom nämnden föreslagit ovan under p. 2.3, bör lämpligen försök till sådantbortförande kriminaliseras. tillstyrker utredningens förslag att inteuppta något särskilt stadgande om ansvar för den som är i gäldenärs ställerespektive om begränsning av gynnad borgenärs medverkansansvar. Nämnden finnerutredningens argumentering övertygande. Länsåklagareni län Prop. Utredningenföreslär ingen ändring av kapitelrubriken. Det oaktat vill jag diskutera om dennuvarande kapitelrubriken inte borde ändras till att vara "Om brott motborgenärer", som, anser jag, klarare anger vad det egentligen handlar om. 1nu gällande lag handlar 1-4 §§ i allt väsentligt om förfaranden, där brotlsubjekletär gäldenär. Det har visat sig, att det understundom kan vara svårtatt visa om någon är gäldenär. Utredningen har i sina förslag till ny lagtextgenomgående slopat gäldenär som specialsub-jekl. 1 konsekvens härmed och föralt inte leda tankarna till del ibland svårbestämbara "gäldenärsbegreppet"bör alltså enligt min mening kapitelrubriken ändras till "Om brott motborgenärer". Prop, 1985/86:30 Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag Lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om 11 kap. altrubriken samt 1 -7 §S skall ha följande lydelse. Ombrott mot borgenärer m. m. Gäldenär, som förstör eller genom gåva eller annanliknande åtgärd avhänder sig egendom av betydenhet och därigenom försättersig på obestånd etter förvärrar sitt obestånd, dömes för oredlighet mot borgenärertill fängelse i högst . Detsamma skall gälla, om gäldenär genom sådantförfarande framkallar allvarlig fara för att han skall komma på obestånd. Gäldenär, som vid konkurs eller förhandling om offentligtackord förtiger tillgång, uppgiver obefinllig skuld eller lämnar annan sådanoriktig uppgift, skall ock, om ej uppgiften rättas innan den beedigas ellereljest lägges tUl grund för förfarandet, dömas för oredlighet mot borgenärer.Delsamma skall gälla, om gäldenär i samband med annan exekutiv förrättningåberopar oriktig handling eller skenavtal och därigenom hindrar atterforderlig egendom genom förrättningen tages i anspråk för att beredaborgenär betalning eller säkerhet. Gäldenär som, då konkurs är förestående, ur riket bortförtillgång av betydenhet med uppsåt att hålla den undan konkursen, så ock gäldenär,som i konkurs undandrager eller undanhåller konkursförvallningen tillgäng, dömeslikaledes för oredlighet mot borgenärer. Den som, när han är på obestånd eller när påtaglig faraföreligger för att han skall komma på obestånd, förstör eller genom gåva ellernågon annan liknande åtgärd avhänder sig egendom av betydande värde, döms föroredlighet mot borgenärer till fängelse i högst två är. Delsamma skall gälla omnågon genom sådant förfarande försätter sig på obestånd eller framkallarpåtaglig fara för att han skall komma på obestånd. Den som vid konkurs eller förhandling om offentligtackord förtiger tillgäng, uppger obefintlig skuld eller lämnar annan sådanoriktig uppgift skall också, om inte uppgiften rättas innan den beedigas ellereljest läggs till grund för förfarandet, dömas för oredlighet mol borgenärer.Detsamma skall gälla den som i samband med annan exekutiv förrättning åberoparoriktig handling eller skenavtal och därigenom hindrar att erforderlig egendomgenom förrättningen tas i anspråk för att bereda borgenär betalning ellersäkerhet. Den som, då konkurs är förestående, ur riket bortförtillgång av betydande värde med uppsåt att hälla den undan konkursen, ellerden som i konkurs undandrar eller undanhåller konkursförvaltningen tillgång,döms likaledes för oredlighet mot borgenärer. 2§ Är brott som i 1 § sägs att anse som grovt, skall för grov oredlighet mot borgenärer dömas till fängelse, lägst och högst sex är. Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskiltbeaktas, om gäldenären beedigat oriktig uppgift eller begagnat falsk handlingeller vilseledande bokföring eller om brottet varit av betydande omfattning. Vidbedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om gärningsmannenbeedigat oriklig uppgift eller begagnat falsk hand-Ung eller vilseledandebokföring eller om brottet varit av betydande omfattning. Gäldenär,som fortsätter rörelse under förbrukande av avsevärda medel utan motsvarandenytta för rörelsen eller lever slösaktigt eller inlåter sig på äventyrligtföretag eller lättsinnig ansvarsförbindelse eller vidtager annan sådan åtgärdoch som därigenom uppsåtligen eller av grov oaktsamhet framkallar ellerförvärrar obestånd, dömes för vårdslöshet mot borgenärer till fängelse . Gäldenär, som vid konkurs eller förhandling om offentligtackord av grov oaktsamhet förtiger tillgång, uppgiver obefintlig skuld ellerlämnar annan sädan oriktig uppgift, dömes likaledes, om ej uppgiften rättasinnan den beedigas eller eljest lägges till grund för förfarandet, förvårdslöshet mot borgenärer. Densom, när han är på obestånd eUer när påtaglig fara föreligger för att han skallkomma på obestånd, fortsätter rörelse under förbrukande av avsevärda medelutan motsvarande nytta för rörelsen eller lever slösaktigt eller inlåter sigpä äventyrligt företag eller lättsinnig ansvarsförbindelse eUer vidtar annan sädanåtgärd och därigenom uppsåtligen eller av grov oaktsamhet försämrar sinförmögenhetsställning i avsevård mån, döms för vårdslöshet mot borgenärer lillfängelse i högst tvä är. Detsamma skaU gälla, om han i fall som sagts inleinsåg men hade skäUg anledning anta au han var på obestånd eller att påtagligfara förelåg för att han skulle komma på obestånd. Den som vid konkurs eller förhandling om offentligtackord av grov oaktsamhet förtiger tillgång, uppger obefinllig skuld eilerlämnar annan sådan oriklig uppgift, döms likaledes, om ej uppgiften rättas innanden beedigas eller eljest läggs till grund för förfarandet, för vårdslöshetmot borgenärer. Gäldenärsom, dä han är pä obestånd, gynnar viss borgenär genom att betala skuld som ejär förfallen, betala med annat än sedvanliga be- - Senaste lydelse 1981:827. Senaste lydelse 1976:56. Den som,då han är på obestånd, gynnar viss borgenär genom att betala skuld som ej ärförfallen, betala med annat än sedvanliga betal- Prop.1985/86: 30 Nuvarande hdelse talningsmedel eller överlämna säkerhet som ej varbetingad vid skuldens tillkomst eller genom att vidtaga annan sådan åtgärd, dömes,om åtgärden avsevärt förringar andra borgenärers rätt, för mannamän motborgenärer till fängelse i högst .