prop · G903100 · 1985-12-31 00:00:00 — (IMF)och ramar har diskussionerna varit Prop. 1985/86: 100något mer konstruktiva än närmast . Sannolikt har Bil. 5u-ländernas skuldsituation och dess direkta påverkan på i-länderna blivit entankeställare och åtminstone i några större i-länder gjort regeringarna merbenägna till multilaterala diskussioner och lösningar. Ännu återstår att sevilka konkreta förhandlingsresultat det förbättrade diskussionsklimatet kankomma att avsätta för handel och marknadstillträde, monetära frågor, biståndoch andra finansfrågor, råvaror och skuldsituationen. Jag återkommer senaremer utförligt till den sistnämnda frågan. Ett av dialogens viktigaste delområden är handeln.Såsom redovisas av statsrådet på sid. 113 har förberedelserna för enny multilateral handelsförhandling inom ram intensifierats. Fortfarandefinns ett motstånd hos vissa viktiga att engagera sig i förhandlingarpå områden som inte ingår i nuvarande regelsystem, främst tjänstehandeln.Enligt svensk uppfattning bör en viktig uppgift i den nya förhandlingsrundanvara att tillförsäkra förbättrat marknadstillträde, inte minst föratt bidra till en lösning av skuldproblemen. eftersträvar också ennärmare integrering av de mer utvecklade i det multilateralahandelssystemet. De internationella bistånds- ochfinansieringsorganisationerna är hörnstenar i det globala internationellautvecklingssamarbetet. har länge hävdat att dessa organisationersresurser måste ökas. Detta är särskilt angeläget i dagens läge därskuldproblemen och den ekonomiska krisen i kräver betydandemultilaterala insatser. Önskvärdheten av ett omfattande stöd till u-ländernavia multilaterala organ bekräftas också både av internationella studier somgjorts och av utvecklingen på viktiga biståndsområden. En arbetsgrupp under ochInternationella valutafondens utvecklingskommitté Task Force on Concessional Flows har presenterat en rapport i vilken bl. a. biståndets effektivitet behandlas utför ligt. En slutsats är att huvuddelen av biståndet har bidragit till utveckling, även om det naturligtvis finns utrymme för förbättringar. Goda resultat kan konstateras på sådana områden som utbyggnad av infrastmkturen, insututionsbyggande, hälsovård och utbildning. Ett stort antal fattiga män niskor har kunnat dra fördel av program som syftar till att lindra fattigdo men både på landsbygden och i städerna. I rapporten hävdas också att effektivitetsskäl talar för att en stor volym bistånd kanaliseras till u-län derna genom multilaterala biståndsorgan. Även ordföranden i () framhåller i sin årliga rapport, som är en tillbakablick på erfarenheterna av de senaste 25 årens utvecklingssam arbete, det multilaterala biståndets roll. Mot bakgmnd av de finansie ringsproblem som flera av de viktigaste multilaterala biståndsorganen haft , och som främst beror på några större givarländers mer återhållsamma inställning till multilateralt bistånd, understryker DAC-ordföranden att de mululaterala organisationerna måste förbli cen trala delar av det internationella utvecklingssamarbetet. Vidare har erfa renheterna visat att det finns utvecklingsproblem som är av sådana dimen sioner att de katastrofhjälps- och biståndsinsatser som behövs inte kan 40 Krisen i är ett exempel på detta. I sådana Prop.1985/86: 100 situationerbehövs internationella organisationer med goda resurser som Bil. också kansamordna det internationella samfundets olika insatser. väcktrespekt genom sitt sätt att samordna katastrofinsatserna i och följa uppdessa med mer långsiktiga åtgärder genom samarbete mellan FN:s katastrofkontor för , och de olika fackorganen. måste man konstatera attflera av de stora biståndsorganisationerna har resursproblem. Internationellautvecklingsfonden () har genom sänkta bidrag - främst från - fått enminskad kapacitet att lämna bistånd. På grund av återhållsammainställning blev den sjunde påfyllnaden av betydligt lägre än vadmajoriteten av övriga givarländer hade förordat, nämligen 9 istället för 12miljarder dollar. Trots det tillägg som särskilda Afrikafacilitetinnebär är IDA:s samlade resurser otillräckliga för att på etttillfredsställande sätt kunna möta de stora behoven i de fattigaste . UNDP har under en följd av årkämpat med ekonomiska svårigheter. Detta har lett till att UNDP fått alltsvårare att t. ex. sköta sin uppgift som samordnare av FN-systemets bistånd ochdetta i då behovet av samordning framstår allt tydligare. UNDP har ocksåtvingats skära ned sin verksamhet till av den ursprungligen planerade,vilket har varit smärtsamt för många . Förhandlingarna om ytterligarebidrag till () har dragit långt ut på tiden.Slutresultatet kommer att innebära en kraftig minskning av fondens resurser,vilket drabbar de fattigaste befolkningsgrupperna i . har manemellertid kunnat skönja en något mer positiv inställning från sida tillde internationella finansieringsorganen. I samband med årsmöte1985 fattades beslut om att inleda förhandlingarna om en åttonde påfyllnad avIDA med siktet inställt på att nå en överenskommelse i samband med årsmötethösten . Från amerikansk sida förklarade man sig beredd att bidra tilldenna påfyllnad med betydande belopp under förutsättning att lDA:s struktur ochinriktning utformas i linje med den nuvarande amerikanska administrationenssyn på utvecklingssamarbetet. Detta innebär enligt amerikansk uppfattning attIDA bör ställa bestämdare krav på ekonomiska politik och införahårdare utlåningsvillkor. Även om således angivit vissa fömtsäUningar försitt deltagande i 8 får uttalandet om beredskap att delta med betydandebelopp betecknas som ett steg i rätt riktning jämfört med tidigare mycketåterhållsamma uttalanden. Vid ett möte med Väridsbankens ochIMF:s gemensamma utvecklings- kommiué, som ägde mm i samband med och Valutafon dens årsmöten , uUalades allmänt eU starkt stöd för en ökning av Väridsbankens utlåning . Man uppdrog till att vidare diskutera åtgärder, inkl. möj ligheten av en allmän höjning av Väridsbankens kapital, för att skapa de resurser som en sådan utlåningsökning kräver. Från amerikansk sida har 41 tidigare uttalats starktveksamhet till en ökning av Väridsbankens utlåning Prop. 1985/86: 100 Dennaattityd förefaller nu ha ändrats särskilt mot bak- Bil. grund av de amerikanskaförslag som presenterades vid årsmötet om en förstärkt roll förVäridsbanken då det gäller att hantera skuldproblemen i Man böremellertid utgå från att ej är redo att delta i diskussioner om eneventuell kapitalhöjning förrän förhandlingarna om Ovan redovisade beslut och den som det f. n.förefaller något mer positiva amerikanska attityden till en ökning avVärldsbankens och IDA:s utlåning är välkomna ljuspunkter i den osäkerhet somkännetecknar flera av de internationella biståndsorganens framtidafinansiering. måste emellertid fortsätta att söka påverka de storagivarländerna, att på ett mera jämbördigt sätt medverka till att ge dessaorganisationer tillräckliga resurser och därmed möjlighet att möta de storabehov som kommer att finnas i de fattigaremottagarländerna. Ökade bidrag till de multilaterala organen kan också innebäraatt fler givarländer närmar sig det internationella 0,7 %-målet förbiståndsutbetalningarna - ett mål som endast ett fåtal länder uppnått. Den normativa utveckUngspolitiska och ekonomiskadebatten inom FN-systemet har kommit något i skymundan av de överläggningar jagjust redovisat. Den har inte medfört några påtagliga framsteg, men ett visstnärmande har ägt rum mellan parterna. Översynen av , som antogs 1980, avslutades efter 18månaders överläggningar. Den enhälligt antagna sluttexten avspeglar visserligensvårigheterna att i FN göra framsteg på sakområden som avhandlas i andra organ(särskih IMF och ), men visar också att medvetenheten om det känsliga ömsesidigaberoendet blivit större. Med likartat resultat genomfördes i en översynav det 1981 antagna handlingsprogrammet till förmån för de minst utveckladeländerna. uttryckte stark besvikelse över att flertalet i-länderinte uppnått programmets mål. Handlingsprogrammet kvarstår i huvudsakoförändrat. Misslyckandena att inleda s. k. globalaförhandlingar har bidragit fill att bevara misstro mot de störstai-ländernas förhandlingsvilja. Det står dock numera klart att skilda uppfattningarbland om utsikten att nå resultat i sammanhållna globalaförhandlingar också bidragit till svårigheterna att nå fram tillförhandlingsstart. Förslaget lever kvar på FN:s dagordning, men utsikterna attinleda förhandlingarna tycks små. Den speciella relation mellanenergiproblem och finansiella frågor som fanns när tanken på globalaförhandlingar lanserades 1979-1980 föreligger inte längre och har ännu inteersatts av någon annan förhandlingsidé med tillräcklig politisk tyngd.Uppmärksamheten måste därför inriktas på att lösa vissaenskilda huvudproblem på nord/syd-området. Det gäller i första handhandelsfrågorna, skuldfrågan och de internationella organisationernasfinansieringsproblem. Framsteg på sådana enskilda områden krävs både för attbidra till en lättnad av skuldproblemen och för att lösa Afrikasutvecklingskris. Prioriteringar i bistånd Prop. 5 Bistånd till länder i kris Enkombination av såväl inre som yttre orsaker har bidragit till att många avmoUagariänderna för svenskt bistånd nu befinner sig i en allt djupare ekonomiskkris. I , med flertalet svenska programländer, återfinns strukturellafattigdomsproblem, vilka även kännetecknar , samt en växande utlandsskuld.I länderna har betydande underskott uppstått i utrikeshandeln, p.g.a. minskadexportvolym, försämrade bytesförhållanden och ökad skuldtjänst. I syfte attinte ytterligare förvärra denna obalans har kraftiga nedskärningar av importengenomförts. De inhemska ekonomiska aktiviteterna har härigenom hämmats ochstatens inkomster har minskat. Bristen på såväl utländsk som inhemsk valuta harpå flera håll lamslagit det ekonomiska livet. Levnadsvillkoren för de fattigahar försämrats. Det krävs djupgående förändringar för att vända denekonomiska nedgången. Många länder har vidtagitstrukturella ekonomiska reformer som kraftiga devalveringar, långtgåendeexportfrämjande åtgärder, kraftig stimulans av jordbruksproduktionen ochåtstramningar av de statliga utgifterna. Dessa åtgärder har gett positivaekonomiska utslag, som en mångfald ekonomiska och sociala problemkvarstår. Sådana steg i en stmkluranpassning bör enligt min mening stödjas ochfortsatta åtgärder välkomnas. Biståndet i dessa krisdrabbade länder bör utformasså att det medverkar till nödvändiga strukturella reformer. Utformningen avbiståndet bör utgå ifrån en noggrann analys av på vilket sätt enskilda insatseroch projekt kan bidra till att häva eller minska konsekvenserna av denekonomiska krisen. Stora krav på flexibilitet och anpassning måste tillgodoses. I flera landprogram har innehållet ibiståndssamarbetet alltmer kommit att inriktas på drift, underhåll ochuppmstning. I och Mogambique har vissa industrier av centralbetydelse för en ekonomisk återhämtning idenUfierats och särskildaindustrirehabiliteringsinsatser initierats. Dessa insatser har visat sig varalyckosamma och jag anser att liknande åtgärder bör prövas inom andra för ländernacentrala sektorer. Av betydande vikt är bl. a. att tillse att distributions-och transportnätet förstärks, såväl föratt få ut varor av betydelse förjordbruksproduktionen som för att landet skall kunna Ullgodogöra sigavsaluproduktionen för inhemsk konsumtion eller export. Vidare bör jordbrukaretillförsäkras nödvändiga insatsvaror som utsäde, gödsel och redskap. Betydelsefullt är också att under rådandekrissituation medverka till att de landvinningar som gjorts inom de socialaområdena inte går förlorade. Jag tänker då främst på framsteg på landsbygdeninom hälsovård, utbildningsväsende och vattenförsörjning. Dagens verklighet ärsådan att länderna med nuvarande ekonomiska obalans inte har medel attupprätthålla de investeringar som tidigare gjorts. Det medför en betydandekapitalförstöring då investeringarna får förfalla. ningenkan bli än kostsammare. ens levnadsstandard vilketökar inflyttningen till städerna och minskar Prop. 1985/86: 100 stimulans ökad produkfion. För svensk biståndspolitik är det en viktig uppgiftatt motverka den sociala nedmstning som pågår i i kris. Fömtomsvensk finansiering av drifts- och lokala kostnader för upprustning ochunderhåll samt import av reservdelar och insatsvaror kan detta ske genom attsärskilda insatser görs för att upprätthålla investeringar inom viktiga socialasektorer. Exempelvis kan stöd ges på särskilda områden, såsom att tillgodosebehovet av skolböcker, upprustning av brunnar i vissa regioner, samt underhållav hälsocentraler på landsbygden. Jag finner det betydelsefullt att inom vårt biståndtill länder i kris inte enbart den kortsiktiga krislösningen beaktas, utan attbiståndet anpassas för att medverka i en långsiktig ekonomisk och socialuppbyggnad. Biståndets utformning måste, i än högre grad än tidigare, bygga påen analys av mottagarlandets ekonomiska fömtsättningar. Jaghar i tidigare avsnitt diskuterat orsakerna till den akuta försörjningskris sområder i flera . Regeringarna i dessa länder och biståndsgivarnaär eniga om att fortsatta extraordinära åtgärder krävs för att ökalivsmedelsproduktionen. Det bör emellertid slås fast att huvudansvaret för atten ändring sker ligger på de berörda länderna. Insikt om de bakomliggandefaktorernas inverkan, en genuin vilja från regeringamas sida att ta itu medproblemen och medverkan av befolkningen är grundläggande fömtsättningar föratt insatta åtgärder skall få positiva och långsiktiga effekter. Samma insiktkrävs för att katastrofbiståndet skall bli effek-Uvt. Mot bakgrund av krisen i har bidragtill internationellt livsmedelsbistånd via Världslivsmedelsprogrammet (WFP)ökat . Härutöver tas medel från anslagsposten Katastrofer m.m.i anspråk för leveranser bilateralt och genom enskilda organisationer av svenskalivsmedel, företrädesvis vete och vegetabilisk olja. Jag vill i dettasammanhang emellertid peka på risken för att regelbundet återkommande bistånd iform av spannmålssändningar kan leda till störningar på de lokala marknadernaför småböndernas avsaluproduktion. Livsmedelsbistånd måste därför lämnas isådana former att inte ansträngningarna att öka livsmedelsproduktionen imoUagariänderna motverkas. Om livsmedelsbistånd används i matutdelningsprogramför utblottade människor eller ges i form av ersättning för utfört arbete kansådana negativa effekter undvikas. Flyktingsituationen i väriden fortsätter att ingeoro. Vid sidan av de traditionella flykfingarna tillkommer stora gmpper somtvingats lämna sina hemländer på gmnd av interna konflikter ellernaturkatastrofer. En del länders redan förut hårt ansträngda ekonomieromöjliggör att särskilda resurser ianspråktas för projekt som syftar tillintegrering av flyktingar eller återvändande. Därmed ställs större krav påbl.a. FN:s flykfingkom-missarie (UNHCR). Behovetatt samordna flyktinghjälp med långsiktigt utvecklingsbistånd 44 harblivit alltmer uppenbart. Jag anser att det är angeläget att flyktingsitua- Prop. 1985/86: 100 tionen i programländerna uppmärksammas vid överläggningar omutveck- Bil. Härvid bör övervägas huruvida katastrofmedelkan användas för att utvidga vissa pågående utvecklingsprojekt så att de ävenkommer flyktingar till del. finns en strävan att en växande andel av medlenför katastrofbistånd används för insatser av katastrofförebyggande karaktär. Enmotsvarande förskjutning mot katastrofförebyggande åtgärder inom detlångsiktiga utvecklingssamarbetet är också påkallad i vissa särskilt utsattaprogramländer. För att underlätta en ändrad inriktning av detlandprogrammerade biståndet bör i ett inledningsskede katastrofmedel kunnautnyttjas för särskilt angelägna insatser. Dén långsiktiga finansieringenfömtsätts dock ske inom medelsramarna för utvecklingssamarbete medprogramländerna. Desenaste årens ekonomiska utveckling har lett till akuta skuldproblem i ettväxande antal . De ekonomisk-politiska program som genomförts för attsöka upprätthålla balans i utrikesbetalningarna och skapa förutsättningar fören nödvändig, långsiktig utvecklingspolitik har medfört höga sociala kostnaderi form av ökad arbetslöshet och kraftigt försämrade levnadsförhållanden. Mångaregeringar har tvingats minska subventioner på baslivsmedel och drastiskt skäraned på sociala insatser bl. a. inom utbildning och sjukvård. Åtgärderna hardrabbat de fattigaste grupperna hårdast. Gränser finns för hur långt denekonomiska anpassningen kan drivas utan oacceptabla sociala och politiskakonsekvenser. De hårda krav på snabb intern ekonomisk anpassningsom uppställts av fordringsägarna har mött ett växande motståndfrån skuldländerna. En fömtsättning för förtroendefulla relationer mellan i-och på detta område är, enligt min mening, en insikt om att skuldproblemenursprungligen uppkommit genom flera olika parters agerande -utvecklingsländer,industriländer, banker, internationella finansinsfitu-tioner. Alla har därmedett gemensamt ansvar att lösa problemen. Det ligger inte minst iindustriländernas egenintresse att förhindra att länder och ländergmpper ställsutanför det internationella utbytet av varor och tjänster. På kort sikt utgör den växande skuldbördan ett hotmot stabiliteten på de internationella kapitalmarknaderna. Skuldproblemen kanemellertid inte bara angripas kortsiktigt för att undvika en akut finansiellkris. På krävs stmktureUa reformer och en resursuppbyggnad iu-länderna som bättre svarar mot världsekonomins produktionsstruktur ochefterfråge-mönster. Det finns en växande insikt om behovet avinternationellt samordnade ålgärder för att söka komma till rätta medskuldproblemen inom ramen för en samlad strategi på de ekonomiska, finansiella,handels- och biståndspolitiska områdena. Grundläggandeär att tillväxten i världsekonomin upprätthålls på en 45 Ullräckligt hög nivå ochalt industriländema avstår från handelspolitiska Prop. 1985/86:100 ingreppsom begränsar importen från utvecklingsländerna. Endasl hårige- Bil. 5 nomkan dessa länder få exportintäkter för betalning av skulderna. De fattigaste har drabbats hårdare änandra ländergmpper av det snabba omställningar ivärldsekonomin och tvingats till de mest långtgående anspassningsåtgärdema. Delgäller särskill de fattigaste länderna i . Jämfört medmedelinkomstländerna främst i Lafinamerika har de fattigaste länderna totaltsett en förhållandevis liten skuldbörda men den utgör en utomordenUiglallvariig belastning på deras redan mycket bräckliga ekonomier. årsförsämrade lånevillkor och stagnerande biståndsflöden har bidragit till att förvärrasituationen. Möjligheterna att la upp nya kommersiella krediter för import avnödvändiga insatsvarör till industrin och jordbmket är slarkl begränsade ellerhell stängda på grund av låg kreditvärdighet. Statsfinanserna har urholkats ochdärmed möjligheterna att tillgodose även elementära behov av samhällsservice.Del står klart alt nuvarande meloder all lösa dessa länders skuldproblem inleförslår. De omförhandlingar av utlandsskulderna som genomförts för defattigaste har i flertalet fall endast lett till att skuldbördanskjutils . Någon varaktig förbättring i situationen har inteåsladkommils. Dessa länders anpassningsprogram måsle i högre grad än hittillsgrundas på långsiktig, tillväxtorienterad utveckling med stöd av finansiellaresurser utifrån. Som komplement till nuvarande grundprincip därvarje skuldlands problem angrips för sig har olika förslag ochinitiativ om internationellt samlade ålgärder framlagts, där de multilateralafinansieringsorganen, främst och ,samt även som är elt fomm för omförhandlingar av mellanstatligalån, fömtses spela en central roll. Jag anser att aktivt bör medverka till atlsådana samlade åtgärder kommer till stånd. Enligt min mening bör särskildaålgärder övervägas för de fattigaste . Krav på betalning avuteslående lån bör så långt som möjligl anpassas lill ålerbetalningsförmågan.Detta kan ske bl. a. genom alt långivarländerna i samband med omförhandlingarav enskilda länders skulder erbjuder förmånliga villkor och ställer medel tillförfogande för särskilda insalser i samband med slmkturanpassningspro-gram. Jagkommer atl föreslå alt medel avsätts under anslaget C 8. Övrigau-landspolitiska insatser m. m. för med akuta betalningssvårigheter. Denjordbmkspolitik som tillämpats i många har enligt min upp fattning inte lillräckligl stimulerat småbmkarna alt producera ett överskott ull försäljning. a. genom en lågprispolitik som gynnat stadsbefolkning en har småböndernas intressen ålsidosatts. Detla har lett till atl många småbönder riktat in sig på självhushållsproduktion och byteshandel snara re än på produklion för avsalu. En höjning av producentpriserna på jord- bmksvaror är därför nödvändig men måste kombineras med etl ökat vam- 46 Bistånd kan således vara mofiverat för Prop.1985/86: 100 attfinansiera inköp av enkla jordbmksredskap och insatsvarör. Även stöd Bil. lilllätt industri som producerar enklare konsumtionsvaror efterfrågade av landsbygdsbefolkningenkan vara påkallat. I vissa fall kan också stöd till inköpav baskonsumtionsvaror behövas temporärt som ett av flera led i ålgärderför alt stimulera jordbmksproduktionen i krisdrabbade länder om inteden lokala industrin genom egen produklion kan möta dessa behov. En jordbruks- och biståndspolitik med angiveninriklning skulle kunna öka sysselsättningen och bidra till en rättvisareinkomstfördelning. Gmnden skulle läggas för ekonomisk fillväxt. Det är enligtmin mening också vikUgt att regeringarna och biståndsgivarna uppmärksammarkvinnomas avgörande roll för livsmedelsproduktionen i flertalet . Ökatstöd lill kvinnor i jordbruket är väsentligt i syfte alt förbäUralevnadsförhållandena och produktiviteten på landsbygden. Utvecklingsprojekt och delar av katastrofbiståndetmåsle enligt min uppfattning i alll slörre utsträckning inriktas på alt kommatill rätta med krisens orsaker. Stödåtgärder måste vidtas för alt förbättraprodukfion och distribution av livsmedel, stimulera lokala initiativ och hindramiljöförstöring. Långsiktiga ålgärder är enligt min mening nödvändiga för atlbevara och utveckla förutsättningama för produktionen. Slöd bör lämnas till allupprätta spannmålslager och anskaffa transportfordon, liksom lill direktainsalser för atl hindra ytterligare jorderosion och ökenutbredning. Del är angeläget alt SIDA och SAREC utvärderar deerfarenheter som redan vunnits beträffande jordbruksproduktionen bl.a.i Afrika.Ökad forskning om jordbmksnäringen behövs och måste ha en bred, tvärvetenskapliguppläggning eftersom den bör beakta en lång rad faktorer avseende ekonomi,agronomi, teknikval, ekologi, politiska maktslmkturer, jordägandeformer samtkulturella syslem och värderingar. Härigenom kan ulformningen av bättre metoderför landsbygdsutveckling underlättas. En långsiktig lösning av livsmedelskrisen kanendast uppnås om får hjälp att bygga upp sin förmåga atl producerahvsmedel. Stöd till jordbmk och landsbygdsutveckling bör därför ha fortsalt högprioritet i del bilaterala biståndet. På del multilaterala området har medsvenskl stöd flera organisationer - t.ex. , de regionalautvecklingsbankerna, , och - ökat sina ansträngningar att biståde många människor som bor på landsbygden. Inte minst krisen i har visalden betydelsefulla roll FN och andra internationella organ kan spela för atlidentifiera de mest angelägna behoven, ge bistånd och samordna det internaUonellastödet. Resurstillväxt,ekonomisk och social utjämning, ekonomisk och politisk självständighet samt demokraUsk ulveckling är de fyra mål som bestäm mer inriktningen och utformningen av stöd till ut vecklingsansträngningar. De fyra bislåndspolitiska målen är likvärdiga. Målen kan inte tillgodoses i lika mån i alla program och projekt. särskilt fall måste därförbedömas vilket eller vilka av målen som främst Prop. 1985/86: 100 skall vara vägledande. Demokratimålet i biståndet innebär ett krav påfolkligt deltagande i utvecklingsprocessen och på respekt för mänskligarättigheter.