prop · G90383 · 1985-12-31 00:00:00 — Ehuruhovrätten anser sannolikt, all en förlängning av preskriptionstiden skuUe få endaslringa praktisk betydelse, tiUstyrker hovrätten i princip utredarens förslag.Med hänsyn tUl önskemålet om enhetlighet i lagsttft-ningen förordar hovrättenemellertid att, efter mönster av alomansvarighetslagen, preskriptionstidensätts lill . Skäl kan vidare tala för alt från denna lag överta ävenbestämmelsen om skyldighet att anmäla anspråk , framhållit kan de nuvarande preskriptionsreglerna leda tillobilliga resultat. En förlängning av preskriptionstiden är därför påkallad. Behovetav en förlängd preskriptionstid gör sig gällande i sådana fall i vilkaeffekterna av en skadegörande handling visar sig efter det handlingenföretogs. Det är lätt att ge exempel på situationer i vilka en preskriptionstidom från handlingen ler sig fuUt motiverad. Det kan här räcka med atl pekapå det ofta använda exemplet med giftfyllda tunnor, vilka på gmnd av enfelaktig eller t,o.m, lagstridig förvaring kortoderar och somdärefter långsamt läcker ut sitt innehåll tUl den omgivande marken, I ettsådant faU kan myckel aUvarliga skador, vilka står i klart och tydligt sambandmed handlingen, konstateras efter så som . Det är inteorimligt att den som vållat skadan i ett sådant fall får bära ett ekonomisktansvar härför även om förflutit. Mankan också med lätthet konstmera exempel på situationer i vUka de skadelidande visserligen har behov av en längre preskriptionstid än men i vilka det alltid framstår som rimligt atl den vars verksamhet utpekas skall bära det ekonomiska ansvaret som . somexempel ta det faUel, alt ett företag inrättar sin verksamhet så att den Prop.1985/86:83 enligt allmän uppfattning inte skaU medföra några miljörisker. Efterett antal år har vetenskapen funnit att ett visst ämne eller en viss koncentrationav ett ämne, i motsats tUl vad man tidigare ansett, kan ge upphov tiU allvariigapersonskador på lång sikt, I ett sådant fall kan de skadelidandes intresse aven så lång preskriptionstid som inte utan vidare anses väga tyngre änföretagets intresse av att eventuella ersättningsanspråk skall framläggas inomen rimligt . fall i vilka den ersättningsgilla skadan uppkommer med eller kort eflerden skadevällande handlingen föreligger inte något behov av en långvarigpreskriptionstid, I sådana fall kan t,o.m. den nuvarande tioårigapreskriptionstiden anses vara sakligt omotiverad. Närman överväger frågan om en förlängning av preskriptionstiden för fordringar pågrund av miljöskador måste man också beakta atl båda parter i enskadeståndstvist kan drabbas av stora bevissvårigheter när det förflutit enlång lid mellan den handling som utpekas och iakttagandet av den aklueUaskadan. Risken för atl en skadeståndstalan avgörs mer av rent processuella änav faktiska förhållanden torde öka avsevärt ju som har gått sedanden åberopade handlingen vidtogs. En annan omständighet som bör beaktas idetta sammanhang är att det innebär en stor olägenhet, inte minst urförsäkringssynpunkt, för den som bedriver en miljöfarlig verksamhet atteventuella skadeståndskrav inte preskriberas som andra fordringar efter 10 år.Betydelsen av atl preskriptionstiden förlänges minskar också därigenom, att deti ökad omfattning kommer att inträffa att det inte finns någon som kan ställastill ansvar för en skadegörande handling. Tingsrättenär positiv lill en förlängning av preskriptionstiden för fordring på gmnd avpersonskada som orsakats av miljöfarlig verksamhet. Emellertidbör det av de skäl som anförts ovan enligt tingsrättens mening finnas en regelsom förhindrar atl en skadelidande framställer sitt krav efter det atthan vet att en skada föreligger och vem som våUat den. Tingsrätten tillstyrkerdärför att preskriptionstiden utsträcks till men att man ocksåföreskriver att anspråk skall framställas inom viss , , från det den skadelidande fick eUer med iakttagande av skälig aktsamhetborde ha fått vetskap om skadan och om vem som vållat den. Tingsrättenvill i detta sammanhang peka på en svårighet som kan uppkomma vid tUlämpningen av preskriptionsregler på miljöskadeområdet oavsett om preskriptionstiden är 10 eller . Del gäUer frågan om när preskriptionstiden börjar löpa beträffande anspråk som gmndas på alt en skada orsakats av en fortlöpande verksamhet. Man kan som exempel ta en person som arbetat i en miljö som är ovanligt störd av buller och avgaser från omgivande trafik. Nio är efter det han slutat skl arbete konstateras alt han lider av skador, vilka kan hänföras lill den olämpliga arbetsmiljön. Av de tjugo är under vilka han utsatts för den miljöfarliga verksamheten ligger aUtså 19 före den tioårsperiod, som enligt nu gällande regler utgör preskriptionstiden. Frågan om skadeståndskravet skaU anses preskriberat lUI 19/20 eller om preskriptionstiden skaU räknas 147 från den dag den skadelidande lämnade sitt arbete synesinte ha behandlats Prop, 1985/86:83 i doktrin eller praxis. Problemet aktualiseras närmast avden föreslagna lydelsenav 3 § i förslaget lill lag om ändring i preskriptionslagen. dennaskall preskriptionstiden räknas för den skadegörande handlingen.En sådan dag låter sig ofta inte bestämmas när del gäller skador pågrund av miljöfarlig verksamhet. Utredningens förslag atl den längre preskriptionstiden börtillämpas också på äldre skadeståndsfordringar, om dessa inte är preskriberadenär lagstiftningen träder i kraft, kan ej godtas av tingsrätten. De skäl somåberopas härför är föga övertygande och kan inte uppväga de olägenheter somskulle följa av en sådan ordning. Den retroaktiva effekten av en sådan ordningkan kritiseras på principiella grunder. Tingsrätten vill dessutom peka på de försäkringsmässigaproblem som synes uppkomma. Försäkringspremierna har beräknats medutgångspunkt i en tioårig preskriptionstid. En förlängning avpreskriptionstiden för redan uppkomna fordringar medför en förhöjd risk urförsäkringssynpunkt. Denna förhöjda risk måsle kompenseras genom högre premier.Framtida försäkringstagare får därigenom erlägga skillnaden meUan den premiesom borde ha utgått med hänsyn lill en 25-årig preskriptionstid och den sombetalats av de försäkringstagare som drabbas av förlängt skadeståndsansvar. Tingsrätten anser således alt de nyapreskriptionsreglerna, oavsett om dessa får det innehåU utredningen föreslagiteller del som tingsrätten förordat, inte skaU påverka skadeståndsfordringar somredan uppkommit. 7.4 Försvarets civilförvaltning: Vad gäller den föreslagna ändringen i preskriptionslagenhyser civilförvaltningen viss förståelse för utredningens motiv härför, menämbetsverket viU ändock ifrågasätta lämpligheten i att på detta skönsmässigasätt -särskilt mot bakgrund av den föreslagna bevislätlnaden förlänga preskriptionstidenför vissa skadetyper. far här bl. a. peka på att regelnkommer all medföra att man i framtida tvister tvingas att värdera muntiigbevisning som i sämsta fall rör upp till minnesbilder. Värdet avsådan bevisning kan naturligtvis allvarligt ifrågasättas. Dessutom, kan det förväntas att i tvister som rör äldreförhållanden, svårigheter med att överhuvud förebringa bevisning kommer attuppstå. Visserligen kan del skriftliga materialet bevaras , menerfarenheten säger att ofta nog erfordras även muntiig bevisning liU hjälp vidtolkningen av del skriftliga materialet. får därför förordaen 10-årig preskriptionslid som - ur bevishänseende - även den kan vara alltförlång, I likhet med vad som anförs i det till utredningenbifogade särskilda yttrandet vill civilförvaltningen även ifrågasätta om inteutredningen här gått utöver dess direktiv i och med att även produktskadorskulle komma att omfattas av den förlängda preskriptionstiden, 7.5 : Prop. Medande i förslaget till miljöskadelag upptagna reglerna om strikt ansvar och ombevisning väsentligen innefattar uttryck för betraktelsesätt som redan satt sinprägel på rättspraxis avser förslaget till ändring i preskriptionslagen ettdjupt och till sina praktiska verkningar svåröverskådligt ingrepp i gällanderätt. Attden som ådragit sig skada på sin hälsa inte bör vara avskuren från rätt tillersättning därför att skadan inte visat sig - och ersättningskravet därmed intekunnat göras gällande - förrän efter ulgången av den för fordringar i aUmänhelgällande preskriptionstiden , därom torde några meningsskUjaktigheterknappast råda. Del är emellertid inte förden-skuU givet all den skadelidandesintresse bör tillgodoses genom en förlängning av preskriptionstiden. framhåller tillgodoser preskriplionsinslilulet också väsentiiga iniressenpå gäldenärssidan. Även vad som bmkar benämnas allmänna omsättningens intressekan åberopas för preskriptionsinstitutet. Rättstryggheten i största allmänhet fömtsätteratt ingen skall behöva räkna med skulder som inte blir föremål för krav inomtid då del fordringsgrundande förhållandel enligt allmänna betraktelsesättetännu kan sägas bevara en naturlig och obmlen anknytning till . Man kan i preskriplionsinsti-luietspåra en omsorg om slabUileten i rättslivet nära besläktad med den som på ettannat rättsområde ligger tiU grund för institutet hävd. Detutmärkande för de nu aktuella miljöskadorna - och vissa produktskador ärderas natur av först uppträdande biverkningar av förfaranden sominte behöver ha varit otillåtna i många fall tvärtom uppfattats som nyttiga -då de förekom. Vad som mera än annat framkallar de problem som utredningenhaft atl överväga är svårigheten, ofta omöjligheten, att fömtse dessabiverkningar. Utredningen anför själv - på tal om adekvanskravel (s. 165) - attteknikens utveckling gett möjhghet alt urskilja orsakssammanhang som tidigareinte uppfattats och påvisa förut okända skademöjligheter. På tal omförsäkrings- och fondlösningar framhåller utredningen att skadeutveckhngen ärhelt oviss (s, 240) och betecknar som ett särskilt bekymmer att man måste lahänsyn tiU skadeverkningar i en avlägsen framtid av orsaker som ärofullständigt utredda (s, 239), Frågan anmäler sig i detta perspektiv om intesjälva karaktären av "förorening" måste blir resultatetav en bedömning i retro-spekt i funktion av de först långt fram i tidenuppträdande skadebringande biverkningarna. Man synes också böra räkna med attöver en period så lång som betraktelsesättet i fråga om vad som ärall anse som "störning" liksom beträffande vad som bör tålas medhänsyn tUl orts- och aUmänvanUgheten kan undergå förskjutningar som inte ärmöjliga atl fömtse. Desålunda berörda problemen, vUka utredningen åberopat som skäl tiU atl inte nuförorda någon lösning inom ramen för etl försäkrings- eUer fondsystem, blirinte mindre svåra all bemästra för företag och enskilda om de övervältras pådem inom ramen för en skadeståndsrättslig lösning, 1perspektivet av en tjugofemårig preskriptionstid får man räkna med avsevärdaförändringar i den skadeständsansvariges skuation. När det Prop, 1985/86:83gäller bolagen måste man sålunda hålla i minnet att många, framför allt mindre,kommer alt avvecklas innan sådana omständigheter yppas som geranledning all ta någon skadeslåndsplikt i beräkning. Genom kallelse på okändaborgenärer prekluderas därvid okända fordringar av den art det här är fråga omoberoende av preskriptionstidens längd. Detsamma sker vid upplösning avekonomisk förening. Vidare kan dödsbo ta möjligheten till kallelse på okändaborgenärer i anspråk för alt frigöra sig från okända fordringar. Det kan antaskomma att ske i större omfattning än om utredningens förslaggenomförs, I samma mån som preklusions-förfarande är föreskrivet eUer möjligtminskar naturligtvis värdet av preskriptionstidens förlängning. En inte heltobetydlig godtycklighet i verkan av det rättsskydd som eftersträvas medförslaget synes kunna blir följden härav. Situationen kan naturligtvis uppståockså under gällande kortare preskriptionstid men problemet får onekligen etlstörre omfång om preskriptionstiden föriängs till . Utredningen harinte behandlat frågan om möjligheten av ett försäkringsskydd tiU förmån förokända skadelidande oberoende av att fordringsrälten mol den skadeståndsansvarigeprekluderas, Etlbolag kan undergå så avsevärda förändringar medavseende på ändamål, verksamhetsformer, aktiekapital, ägar-intressen och annat atlman kan ifrågasätta om del bevarar mera än en ur aktiebolagsregistrethärledd formell identitet med det bolag i vars verksamhet del förfarandeförekom som åberopas till gmnd för skadeståndsskyldigheten. Bolaget kan t.o.m,ha varit vilande under en icke obetydlig meUantid. Att vid bolagsöverlålelseoch fusion nödgas inväga risken av obestämbara latenta skadeståndsförpliklelserhärrörande ur förhållande så långt tillbaka som det enligt förslaget kan blirfråga om synes inte i alla delar väl förenligt med omsättningens intresse försåvittinte tUtfredsställande försäkringsmöjligheter erbjuds. Ifråga om försäkringsmöjligheter bör det observeras att försäkringsbe-hovet ivarje enskilt fall måste bedömas mer eUer mindre "in " eller påmåfå. Del typiska - det som försätter den skadelidande i etl så utsatt läge- är ju att del rör sig om inte bara okända och ofömtsebara effekter medfördröjd utlösning ulan kanske väl så ofta om förhållandevis tidiga effekter,vilkas samband med visst förfarande emellertid blir sannolikt kanske förstefter inemot ytterligare utveckling av vetenskap och teknik. Mankan befara all många företagare, framför allt sådana med mindre förelag, kankomma alt missta sig på sitt försäkringsbehov -av just den ovisshet som görförsäkringsskyddet önskvärt. Utredningensynes ha förbigått de inte alldeles okomplicerade spörsmål som sammanhänger medmöjligheten av preskriplionsavbrott vid en förlängning av preskriptionstidentill . Antas utredningens förslag påkaUar det i alla händelseröversyn av bestämmelsen i 6 § preskriplionslagen. Utredningen uttalaruppfattningen att de myckel sena krav som förläng ningen av preskriptionstiden tar i sikte torde vara säUsynta (s, 245) och att man knappast har att räkna med någon nämnvärd ökning av ersättnings- 150 kraven(s, 197), Det är svårt att se vad utredningen har för stöd för dessa Prop.1985/86:83 antaganden, helst som utredningen betonar attskadeutvecklingen är helt oviss (s, 240), vilket ju fö, ingår som ettväsentligt element i de grundläggande motiven för lagstiftningen. Utredningenförmodar att be-vissvårigheterna också med de nya reglerna om bevisning kommeratt vara så stora atl antalet anspråk begränsas av den anledningen (s, 244). Skallnågot antagande göras om effekten av de nya bevisreglerna i funktion avpreskriptionstidens förlängning är det snarare del motsatta. Den ökadesvårigheten för en svarandepart att med försvarliga krav på tillförlitlighet fömtsebevisläget i en rättegång är utan tvekan ägnad att exponera honom förpåtryckningar till uppgörelse i svagt underbyggda saker vilket i sin tur lärbereda marken för en ökning av antalet anspråk. Exponeringen accentueras genomutredningens förslag till ändring i rällshjälpslagen i så motto som ändringenkan leda lUl en ökning av den totala rättegångskostnad en svarande riskerar omhan lappar målet. I mål om produklskador kan en kärandepart därtUI dra fördelav den omständigheten att en omfattande process kan hota all bringa produkten ivanrykte och omintetgöra dess marknadsvärde oberoende av utgången i målet. Mankan inte bortse från möjligheten all denna mekanism varit i verksamhet i målsom redan förekommit i landet. Det vill förefaUa som om utredningen bort isammanhanget något närmare överväga innebörden för framtiden av en redanskönjbar tendens på sina håll lill mindre väl underbyggd processföring i kärandesläUning,stundom på gränsen till det chikanösa, i mål av hithörande beskaffenhet. Delanförda synes leda tiU alt en skadeslåndsrältslig lösning sådan som utredningenföreslår inte utan allvarhga olägenheter låter sig infoga i perspektivet av entjugofemårig preskriptionstid. Vid övervägande av utredningens förslag är delsvårt att komma tfrån att en lösning av ersättningsrättslig konslmktion, dvs.någon form av försäkrings- eller fondlösning innefattar möjlighet lill en ändamålsenligarereglering för tillgodoseende av de skadelidandes ovedersägliga intresse attinte genom preskription bli utan reella fömtsättningar atl erhålla ersättningför miljö- och produktskador vid fördröjd utlösning eller vid fördröjdmöjlighet tUl faslstäUelse av relevant orsakssamband. Utredningenföreslår en förlängd preskriptionstid för personskada tiU mot den nuvarande allmänna preskriptionstiden på tio är. Verkningarna av en miljöfarlig verksamhet kan, som styrelsen anfört ovan, komma all visa sig först långt efter den skadegörande handlingen. Detta gäUer dock inte bara personskador, som av utredningen exemplifieras med alt man ätit kvicksUverförgiflad fisk, utan även sakskador såsom skada på fiskbestån den, Fiskeriintendenlen i mellersta distriktet har även påpekat skador genom s, k, psykisk immission som drabbat fiskarna genom köpmolslånd. anser därför i likhet med fiskeriintendenlen i östra distrik tet alt den förlängda preskriptionstiden bör gälla också skada på enskilt och allmänt fiskeintresse. Fiskeriintendenleni mellersta distriktet: Prop. Vadsedan anföres av "utredningen" under punkt 6, sammanfattningen, allmånga miljöskador, särskilt genom föroreningar, framträder långt efter denskadegörande handlingen, är en företeelse vilken är till stor förtret i vadavser fiskefrägor speciellt i samband med övemtsläpp. Exempelvis händer det atten industri gör etl överutsläpp i samband med reproduktionstiden för ettbegärligt fiskslag, inom vilket en hel årsklass vUken är under romutvecklingsstadielkan slås ut, Fiskama märker inte denna skada förtån om 3 ä , då årsklassenifråga är fångslbar. Ofta kamoufleras sådana utsläpp i del atl utsläppen sominte har med naturliga fluktuationer atl göra, kanske inte upptäcks förränlångt senare i samband med statistiksammanställning o, dyl, "Utredningen"tar här upp frågan om preskriber-ing och föreslår en preskriptionslid på 25 årräknat från den skadegörande handlingen i vad gäller främst personskador. Härkan tänkas, alt man, där det inte direkt gäller personskador, inför dtfferentieradetider i anslutning till bedömd tidsmöjlighel atl upptäcka uppkommen skada elleri varje fall får processuell möjlighet atl göra en sådan bedömning beroende påomständigheterna från faU lUl fall. Fiskeriintendenleni nedre södra distriktet: Enannan förändring av värde är förlängningen av preskriptionstiden tUl 25 år.Många effekter som orsakas av l.ex. anrikning i sediment eller biota kan geutslag i form av påtagliga skador först . Fiskeriintendenleni östra distriktet: Eftersomdet ofta kan la innan en, miljöskada framträder i full utsträckningbör föreslagen ändring av preskriptionslagens 3 § gälla även miljöskada påenskilt eUer allmänt fiskeintresse. Preskriptionstiden för sådan skada bör vara25 år. Välbetänktär också förlängningen av preskriptionstiden från 10 till 25 är. Detta ärvärdefullt, eftersom vissa sjukdomar som orsakas av miljöfaktorer, t, ex,cancer, framträder först . Utredningenföreslår en förlängning av preskriptionstiden från 10 tiU . En sådanpreskriptionstid finns inte i någol annat civih-ättsligl sammanhang. Det kanej vara välbetänkt med en sådan specialbestämmelse. ställer sigdärför tveksam till denna förlängning, Skåneshandelskammare: Prop, 1985/86:83 HandelskammarenstäUer sig avvisande till en förlängning av preskriptionstiden lill 25 år.Utredningen har enligt kammarens mening inte redovisat något godtagbart skälför en så kraftig förlängd preskriptionstid. Någon motsvarighet finns inte inomnågot annat lagsttflningsområde. Snarare har tendensen varit att förkorta dentidigare gällande tioårspreskriplionen. Förutom de ökande kraven pådokumentation och uppgtftshantering som drabbar företagen är risken stor att istort sett aU personal vid företagen omsätts , vilket leder till atleventueUa skadeslåndsfrågor kommer att få handläggas av personer som saknarvarje egen kännedom om frågan. Samfiindetdelar utredningens uppfattning om behovet av förlängd preskriptionstid vidpersonskada. Den föreslagna ändringen i preskriptionslagen begränsas emeUertidinte liU skadeståndsfordringar enligt den föreslagna mUjöskadelagen ulan avseräven annan kemisk eUer fysikalisk-kemisk inverkan. Förslaget innebär alltsådessutom att en längre preskriptionstid införs bl. a, på produktansvarsområdet.Med hänsyn tUl vad utredningen utvecklat angående försäkrings- ochfondlösningar och liU att det inte förehgger någon särskild lagsttftning påproduktansvarsområdet är det enligt samfundets mening riktigast - från såväl principieUsom praktisk synpunkt - att frågoma angående preskriptionstid och utformningenav ersättningssystemet i dessa delar blir föremål för övervägande i ett sammanhang.Samfundet föreslår därför att frågan om preskriptionstidens förlängning fåranstå tills vidare i avvaktan därpå. Skullelikväl en regel om förlängd preskriptionstid redan nu införas, bör den på sättsom anvisades i proposition 1979/80:119 om preskriplionslag m.m, (s. 42)införas i miljöskadelagen och begränsas att gälla ersättning enligt denna. Utredningen föreslårvidare atl den längre preskriptionstiden skall lUI- lämpas också på äldre skadeståndsfordringar, om dessa inte är preskribe rade när lagstiftningen träder i kraft. Samfundet motsätter sig utredningens förslag att den förlängda preskriptionstiden ges retroaktiv verkan. Samfun det är principiellt motståndare tUl relroaklivitet i lagstiftningen. Det är en för rättsordningen och det ekonomiska livet grundläggande fömtsättning att effekter och risker av en handling skall tiUförlitligl kunna bedömas på gmndval av de rättsregler som gäller när rättshandlingen företas. Effekter na av den av utredningen nu föreslagna retroaktiva förlängningen av pre skriptionen för företag och andra som bedriver eller bedrivit verksamhet som omfattas av lagförslaget är svåra atl överblicka. Det får ses som en brist i utredningen att denna fråga inte alls blivk belyst. Det av utredningen anförda skälet för relroaklivitet atl del "i annat fall skuUe dröja tio årinnan reformen alls får betydelse och innan den får fuU effekt" (s. 200) kan inte anses tUlräckligl bärkrctfligt för ett så drastiskt ingrepp i existerande rättsförhållanden, 153 7.9Svenska försäkringsbolags riksförbund: Prop. framhållit kan skäl tala för en förlängning av preskriptionstidennär det gäller sådana personskador vid vatten-, luft- och mark-föroreningar somär av den arten att det ej när de visar sig - är uppenbart att de orsakals avviss miljöfarhg verksamhet. Här avses personskador som orsakals av långlidsverkandefaktorer. En förlängning av preskriptionstiden är emellertid i sig inte någongaranti för alt den som drabbats av en miljöskada alltid erhåUer ersättning fördenna, Särskik kan svårbedömdabevissituationer uppkomma. Även i övrigt torde det vara förenat medkomplikationer att införa en förlängning av preskriptionstiden. Den avutredningen föreslagna preskriptionstiden är i sig en myckel lång tid.Som jämförelse kan nämnas att läkemedelsförsäkringen, som berör ettnäraliggande område, har en preskriptionstid av . Lagrådetsuttalande i samband med arbetet på en ny preskriptionslag (prop. 1976/77:5) omen 15-årig preskriptionstid på detta område bör även framhållas i dettasammanhang. En förlängning kan framstå som motiverad när det gäUer kemiskaprodukter som är biologiskt verksamma och där skadan kanske visar sig förstlång tid efter del atl den miljöfarliga verksamheten eller den skadligainverkan upphört. Vid momentana skador eller om skadorna orsakas av plötsligautsläpp är fömtsättningarna annorlunda; i dessa fall saknas anledning att frångåden nu gällande 10-åriga preskriptionstiden. Förslaget alt införa entjugofemårig preskriptionstid framstår därför enligt riksförbundets mening somalltför långtgående. vill nedan framhålla vilka svårigheter som,aUmänt sett, kan vara förenade med en förlängning av preskriptionstiden.