prop · G90330 · 1985-12-31 00:00:00 — Av stor vikt ärvidare att alla svenska fordringar inle kan bevakas utomlands. Av betydelse ärfrämst att skatte- och avgiftsfordringar ofta inte kan bevakas utomlands.Detta innebär att den föreslagna omläggningen av kriminaliseringen kan leda lillatt en svensk gäldenär straffritt kan undandra staten betalning för förmänsberättigadeskattefordringar och gynna enskilda (närstående) borgenärer genom att föra ut egendomfrän riket och sedan vända sig till den utländska konkursförvaltningen ochsöka återfå egendomen, något som i allmänhet är utsiktslöst redan pä förhand.Så kallade faktureringstransaktioner kräver särskilt hänsynstagande i dettasammanhang. Vadovan sagts om skattefordringar vid situationer av dubbelkonkurser fär relevansäven för fall då gäldenären inte försätts i konkurs utomlands, men staten villdriva in skattefordringar utomlands eller söka fä egendom återförd till riket.Många gånger kan ingen av dessa båda åtgärder genomföras framgångsrikt.Nämnden anser att de internationellt exekutionsrälts-liga frågorna bör utredasnärmare. t.ex. , Internationell konkurs- och ackordsrätl samt RSV;srapport , Indrivning av skaller och process i stater utom , Däremottorde kravet på dubbel straffbarhet enligt 2:2 BrB inte utgöra något problem,eftersom ett brott som kännetecknas av underlåtenhet alt la hem egendom ochställa till konkursförvaltarens förfogande knappast kan anses vara begångetutomlands. Fakultetsnämndenanser således att bortförande av tillgångar ur riket, motsvarande 11:1 3 st. BrB,bör kriminaliseras sä som oredlighet i konkurs. vid , som godtar promemo-rieförslagel, anförför sin del; Iförslagets § 3 upptas som oredlighet i konkurs vissa av de förfaranden som kriminalisersi BrB 11:1 st. 3, Vad som kriminaliseras i förslaget är att gärningsmannenundandrager eller undanhåller konkursförvaltningen egendom av betydenhet. Ettviktigt förtydligande införes här genom tillägget att som undanhållande skallanses även en underlåtenhet att vidta åtgärder för att göra egendomen tiUgängligför konkursförvaltaren. Härigenom klargöres otvetydigt bl, a. att egendom iutlandet omfattas av den föreslagna straffbestämmelsen. Uppfattningen om hur konkursgäldenärensegendom utomlands straffrättsligt skall beaktas har trots avgörandet i SvJT 1976ref s. 39 varit oklar. Enliglgällande rätt är även utförande av egendom av betydenhet (och försök därtill),då konkurs hotar, straffbelagt. Förslaget saknar motsvarighet härtill. Häromär intet att säga. De exekutionshindrande ålgärder,som slraffbelägges i BrB 11:1 st. 2, saknas i förslaget. Utredaren framhåller att de i BrB 11: 1 st. 2 kriminalise rade åtgärderna redan är straffbara ur annan synvinkel. Beedigandet av en konkursbouppteckning med oriktiga uppgifter innebär i sig vanligen mened. Även ett vilseledande vid annan exekutiv förrättning innebär enligt gällande rätt antingen nägon form av brott mot BrB kap. 14 eUer också ett 95 1985/86:30 osant intygande (BrB 15; 11). Enligtutredarens uppfattning är denna kriminalisering tillräcklig. Huruvida de nu nämnda exekutionshindrande åtgärdernabestraffas som gäldenärsbrott eller på annat sätt synes relativt betydelselöst.Den föreslagna förändringen föranleder därför inte några invändningar. RÅ anser bl.a. att den aktuella bestämmelsen bör ges ett iviss mån annorlunda innehåll och göras mera preciserad. Under § 1 ovan har jag hävdat den meningen att oriktigauppgifter vid konkurs eller förhandling om offentligt ackord m.m. bör behandlassom konkursbrolt. Här angivna förfaranden kan enligt min mening lämpligen förasin under brottet oredlighet i konkurs, dock under förutsättning att de äger rumunder konkurs. Sådana orikliga uppgifter som det här är fräga om skulle vidarekunna utgöra exempel pä fall, där grovt brott skulle kunna anses föreligga.Enligt min mening bör det nämligen vid undandraganden i konkurs finnas ensärskild regel om ansvar för grovt brott (jfr nuvarande 2 §), En annanomständighet som normalt bör föranleda att brottet skall bedömas som grovt ärom gärningen avsett egendom av särskilt betydande värde. Frågan är vidare om inte den föreslagna kriminaliseringeni första stycket andra punkten utsträckts för långt och fått en alltförobestämd utformning. Ordalydelsen ger ingen direkt ledning när det gäller attavgöra vilka typer av åtgärder som skall krävas från gäldenärens sida för attdenne skall undgå ansvar. Även om jag i och för sig delar den uppfattningen attgäldenären bör åläggas en handlingsplikt torde formuleringen av lagtexten geanledning till osäkerhet om hur regeln skall tillämpas. Framförallt gäller delbeträffande egendom som inför konkurs förts ut ur riket. Länsåklagare i sitt yttrande pekat på vissa svårigheter i dessa situationer. Jag villvidare tillägga att svåra och kostnadskrävande utredningar kan komma atterfordras för att en gäldenärs invändning om att han gjort vad han kunnat föratt få hem egendom från utlandet skall kunna bedömas och eventuellt godtas som ansvarsbefriande.En mera bestämt utformad lagregel om handlingsplikten i dessa situationer ärdärför ett önskemål. I delta sammanhang vill jag också framhålla att även omdel frän principiell synpunkt finns goda skäl för att utmönstra straffansvaretför bortförande av tillgång ur riket så kan detta i vissa fall komma att ledatill stötande resultat. Några säkerhetsåtgärder mot egendom som är pä väg attföras ut ur landet kan t. ex. inte företas. Liknande synpunkter framförs av hovrätten för VästraSverige och länsåklagaren i län. Några remissinstanser ställer sig avvisande lill den ipromemorian föreslagna straffrihetsregeln som innebär att ansvar föroredlighet i konkurs inte skall ådömas den som undandrar eller undanhålleregendom med uppsåt alt dölja ett brott för vilket han kan ådömas ansvar. anför i denna del; Det föreslagna andra stycket i 3 § är präglat av en felsynutifrån syftet med reglerna i15 kap. 4 § 2 st. . Här är det inte fräga om samma 96 sak, som åsyftas i sistnämndastadgande. Del vore nämligen stötande för rättskänslan om en person som begått brott av olika slagdessutom skulle Prop. 1985/86: 30 på den grunden frias från ansvar för gäldenärsbrott.Särskilt orimligt är att även bagatellartade förseelser - såsom mot lullageller brandstadga -inryms i den föreslagna lagtexten och skulle innebära frihetfrån ansvar. Liknande synpunkter på straffrihetsregeln framförs avhovrätten för , RÅ och länsåktagaren i län. Överåklagaren i anför i denna del; 1 det föreslagna andra st. till 3 § har intagits en straffrihetsregelbeträffande sådant undanhållande i konkurs som sker för att dölja tidigarebrott. Lagtexten har en oklar och under alla förhåUanden alltför vidsträckträckvidd och bör på de skäl som ovan anförts beträffande mened vid konkursinte genomföras. Oredlighelsbrott i konkurs är i sig sä allvarliga att del inleär befogat alt åsidosätta straffbarheten endast av den anledningen att gäldenärentidigare begått brott vilka han försöker att dölja i samband med konkursen.Undantagsregeln bör därför utgå. 5 Mannamån mot borgenärer överåklagaren i , länsåktagaren i län ochJuridiska fakulletsnämnden vid tillstyrker promemoriansförslag alt bestämmelsen om ansvar för mannamån mot borgenärer skall begränsastill alt gäUa fall där någon som är närstående till gäldenären har blivitgynnad framför andra borgenärer. överåklagaren i anför: Ansvaret för mannamän mot borgenärer inskränks enligt förslagetlill att omfatta endast sådana närstående som nämns i 29 a § KL. En skärpningav ansvaret sker vad gäller latenta skulder, avsiktlig underlåtenhettill förmän för närstående i vissa fall samt i att obestånd inte längre behöverföreligga vid handlingen. Alt gäldenären efter handlingen skall vara påobestånd framgår av motiven, något som tydligare bör framgå även av lagtexten.Den krets av gynnade borgenärer som anges i förslaget utgör de som vanligengynnas vid mannamånsbrolt. Jag anser därför att den föreslagna omfattningen avstraffbarheten är tillfyllest. De utvidgningar av straffansvaret som föreslåsär av den art att de kan godtas. Jag tillstyrker förslaget under förutsättning att dekonkursrättsliga ätervin-ningsreglerna ändras i enlighet med del förslag somkommissionen mot ekonomisk brottslighet gett i sitt betänkande Återvinning ikonkurs, SOU 1983:60, I fräga om gynnandet av gäldenären närstående personerinnebär del föreslagna mannamånsbrottet å andra sidan i vissa avseenden en utvidg ning av straffansvaret i förhällande lill gällande rätt. Kravet pä att gär- 97 7 1985/86. 1985/86; 30 ningsmannen skall handla i en obeständssitualionhar tagils bort. Vidare skall enligt förslaget hänsyn tas inle bara lill redanexisterande borgenärer utan även lill presumtiva borgenärer, om de fordringar,som tiUkommer dem, grundas på en omständighet som förelåg redan dä betalningeller annan straffbar åtgärd skedde. Särskild uppmärksamhet ägnas i utredningen frågan, ivilken utsträckning mannamnänsbrottet kan begås genom passivitet. Enligt denförhärskande läran om oäkta underlålenhelsbrotl bör en underlåtenhet som ledertill gynnande av närstående borgenärer på övriga borgenärers bekostnad kunnatolkas in i orden "betalar eller på annat sätt tillgodoser" (jfr. NJA1978 s. 194). Utredaren vill häri intolka - och till det straffbara områdethänföra - även en underlätenhet av gäldenären att begära sig i konkurs,nämligen i det fall att han genom en konkursansökan kan omintetgöra enförmånsrätt eller betalning, som en närstående erhållit genom utmätning. Detsynes tveksamt, om kriminaliseringen av gäldenärens passivitet bör sträckas sälångt. SkuUe delta likväl anses lämpligt, synes del fortfarande tveksamt, omden ifrågavarande passiviteten på ett naturiigt sätt kan intolkas i orden"betalar eller på annat sätt tillgodoser". Den föreslagna regleringen av mannamånsbrottet är vida attföredra framför den nuvarande otympliga regleringen. En stor fördel medförslaget är den förhållandevis skarpa avgränsningen av brottets objektiva rekvisit. övriga remissinstanser som tar upp frågan ställer sigavvisande till den föreslagna begränsningen av bestämmelsenstillämpningsområde. Till dessa hör hovrätten för , hovrättenöver och , RÅ, överåklagaren i , tänsåklagarna iUppsala, och län, , i Stockholmslän, polisstyrelsen i , de juridiska fakulietsnämndernavid och , , Föreningen samt Föreningen . Hovrättenför anför i denna del; Hovrätten finner det principiellt felaktigt alt frångärningsbeskrivningen utmönstra de klandervärda betalningarna. Åtgärden harockså lett till anmärkningsvärda konsekvenser i förslaget. Enligt promemorianbegränsas straftansvaret till enbart fall där gäldenären tillgodosernärstående i den mening som avses i 29a § konkurslagen. Det är emellertid svårtatt förstå varför l.ex. betalning av ej förfallen skuld till annan ännärstående skulle vara mindre straffvärd. Det torde inte vara nägon opraktisksituation all en gäldenär inför konkurs betalar till en borgenär somhan anser det angeläget att ha goda affärsförbindelser med i framtiden.Hovrätten förordar pä denna punkt en utvidgning av straffansvaret iförhällande till promemorieförslaget. Liknande synpunkter framförs av de andra remissinstansersom avstyrker förslaget i denna del. Bland vad som i övrigt anförts i anslutning till denaktuella bestämmelsen kan framhållas följande. Hovrätten över ochBlekinge Prop. Iflera sammanhang har diskuterats om det är erforderligt med ett straffansvarför mannamån mol borgenärer. Frågan om straffansvar behövs och hur det i såfall bör utformas är. som del också påpekats i promemorian, beroende på i vadmån ålervinningsreglerna kan tillgodose borgenärernas intressen. Även regler oms. k, ansvarsgenombrott har betydelse vid denna bedömning. Atthelt avstå från regler om straffansvar för mannamånsbrolt torde inie varamöjligt. Återvinningsreglerna kommer, även om en skärpning av dessa sker, altvara begränsade i vissa hänseenden, bl. a. med hänsyn till den allmännaomsättningens säkerhet. Ålervinningsreglerna drabbar också bara den gynnade medkonlrahentenoch avhåller vanligtvis inte gäldenären frän att företa åtgärder varigenomförmånsrättsordningen åsidosätts. Attvidhålla del vidsträckta mannamånsansvar som föreligger synes dock inlevara befogat. Förslaget att inskränka straffansvaret lill gynnande avnärstående synes i och för sig välbetänkt. Därigenom läcks de fall där borgenärsiniressetmest uppenbart åsidosätts av ekonomiska motiv hos gäldenären. Motförslaget till begränsat mannamånsansvar kan dock riktas flera invändningar. Handlingsrekvisitethar orls så obestämt att där kan inordnas åtskilliga förfaranden som inte ärstraffvärda. Anmärkningen gäller närmast verbet "tillgodoser". Vidarehar nuvarande tidsrekvisit ingen motsvarighet i förslaget. Därigenom vidgasstraffansvaret, utan att del i lagtexten klart framgår hur den tänktaobeståndskonstruktionen skall tillämpas. Preciseringar saknas alltså päviktiga punkter. Det bör också anmärkas att vad ovan i avsnitt 4.2.3 anförts ombegreppet "latenta skulder" även gäller här. Pågrund av det anförda finner hovrätten det tveksamt, huruvida den föreslagnareformen bör genomföras. I vart fall bör den lagtekniska utformningen avbestämmelsen ytterligare prövas. Straffansvarskall enligt förslaget drabba den som betalar "pä annat sätt tillgodoser"vederbörande närstående. En så allmän formulering kan medföratillämpningssvårigheter och det kan ifrågasättas om alla sädana förfarandenbör drabbas av ansvar för mannamånsbrolt. Nuvarande krav på obestånd hos gäldenärenvid tiden för åtgärden ifråga föreslås utgå. Straffansvaret kommer att omfattat.ex. frivilliga betalningar i situationer där borgenären tvångsvis kunnatutverka betalning. Hovrätten ställer sig tveksam till en sådan ordning. Enligtförslaget skall det i paragrafen beskrivna förfarandet leda till att nägonborgenärs rätt avsevärt förringas. Därmed avses enligl motiven (s. 104) att gäldenärenkommer på obestånd. Om detta är avsikten, bör det klart utsägas i lagtexten.Samtidigt måste erinras om att promemorieförfatlaren i annat sammanhang tagitavstånd frän begreppet obestånd såsom medförande svårigheter i den praktiskatillämpningen. Vadhovrätten anfört under kommentaren till 1 § beträffande latenta skulder ägertillämpning även här. Prop.1985/86:30 RA Enligt min mening bör vidare lagtexten kompletteras sä attdel klart framgår att det för straffbarhet krävs att den som tillgodoserborgenär pä ett mot andra borgenärer illojalt sätt skall vara insolvent efteråtgärden. Den föreslagna regeln omfattar både aktiva åtgärder ochunderlåtenhetshandlingar. För att inte göra kriminaliseringen alltför vidskulle de senare kunna lämnas utanför del straffbara områdel. Kriminaliseringav underlåtenhetshandlingar medför ofta i praktiken svära ulredningsproblem,främst när det gäller den subjektiva sidan. Under alla förhållanden bör detenligt min mening finnas en möjlighet att inrikta utredningsresurserna mot deverkligt straffvärda förfarandena. Detta sker lämpligen genom att en särskildåtalsregel införs. BRA (minoriteten) Förslaget i 11 kap 4 § om mannamån mot borgenärer innebäregentligen ett åliggande för gäldenären att betala sina skulder enligt förmånsrättsordningen.Här görs inte någon begränsning till en obeståndssituation eller tillotillbörliga fall eller liknande. Hänsyn skall också tas till skulder som inleexisterar annat än som en möjlighet i betalningsögonblicket. Förslaget ärenligt vår mening inle acceptabelt. Det är särskilt anmärkningsvärt all nägonmotsvarighet till nuvarande 11 kap 7 § andra stycket inte har föreslagits.Frånvaron av en sädan bestämmelse innebär att den närstående borgenären, someventuellt endast velat utkräva betalning för en förfallen skuld hos gäldenären,kan komma att drabbas av med verkansansvar. I förslaget har borttagits bestämmelsen om ansvar för gäldenärsom för att främja ackord hemligen lämnar eller utlovar förmåner (nuvarande 11kap 4§ andra stycket ). Någon närmare motivering till detta harinte angetts. Straffbestämmelsen om mannamån mot borgenärer är avseddatt bidra till all förmånsrättsordningen iakttas. Meningarna är emellertidmycket delade om i vad mån straffrättslig reglering bör förekomma vid sidan avt. ex. konkurs- och skatlerältsUga sanktioner. Från en del håll har fullständigavkriminalisering förordats. Utan tvivel är nuvarande reglering mindre lyckad.1976 års reform av straffbestämmelsen bär prägel av en förhastad kompromissmellan olika synsätt. Kriminaliseringen i första punkten är uppenbarligenalltför omfattande. a. är inte ordinära betalningar (jämför 35 §konkurslagen) undantagna och avfattningen av straffbestämmelsen stämmer illaöverens med hur kreditväsendet tiUåts fungera. Avgränsningen av detstraffbelagda området är både i första och andra punkten knappasttillfredsställande från legalitelssynpunkt. En utgångspunkt för bedömningen av i vilken omfattningkriminalisering till skydd för förmånsrällsordningen bör förekomma är, såsom departe mentschefen anförde i prop. 1975/76:82 (s. 116), att kriminalisering till grips endast mot verkligt slraffvärda förfaranden, dvs. handlingssätt som frän allmänna synpunkter framstår som så allvarliga att man inle anser sig 100 kunna undvara en straffrättsligreaktion från samhällets sida, Promemorie- förslaget ansluter sig härtill. Ordinära betalningar synesemellertid böra Prop, 1985/86:30 undantas från kriminaliseringen; denomständigheten att det görs till närstående kan ofta vara en tillfällighet. delar inte utredningens uppfattning att gäldenärensekonomiska motiv utgör kriminaliseringens grund. Enligt nämndens mening är detgynnandehandlingens objektiva karaktär som utgör den väsentligakriminaliseringsgrunden, inte gäldenärens subjektiva intresse att uppnå enekonomisk fördel. Det finns knappast anledning att straffbelägga ett förfarandepå den grunden att den handlande sökt nä fördelar, om ingen skadas därav.Därmed inle sagt att gärningsmannens skulle vara irrelevant. Ärvinningen den stora drivfjädern som förmår gärningsmannen alt begå denobjektivt sett skadliga handlingen, kan det vara motiverat all la hänsyn till vinningsmotivel. Kriminaliseringen bör även omfatta förfaranden av den typsom avses i 38 § ackordslagen (hemligt gynnande av borgenär för att inverka på ac-kordsfrägansavgörande). Beträffande lagtextens utformning anser nämnden att del tydligarebör framgå att gäldenären efter betalningen skall vara på obestånd. Hovrätten över och anför beträffande dennadel av förslaget: Den föreslagna ändringen i 5 § innebär en återgång till deförhållanden som gällde års ändring i reglerna om straffansvar förbokföringsbrott. Den då gjorda omformuleringen av brottssubjektel fick tillföljd att det kom att krävas uppsåt beträffande bokföringsskyldighetensexistens. En sådan ändring torde emellertid inte ha varit avsedd och hovrättenanser därför att en återgång till den bedömning som tidigare gällde är befogad. Liknande synpunkter framförs av de övriga remissinstansersom tillstyrker denna ändring. Till dessa hör hovrättenför , RÅ,överåklagaren i , tänsåklagarna i och län, de juridiskafakultetsnämnderna vid Lunds och samt FöreningenSveriges åklagare. Förslaget avstyrks av en remissinstans, ,som anför; Den föreslagna ändringen av lydelsen av II kap. 5§brottsbalken syftar enligl förslaget till att klargöra all ansvar för bokföringsbrotl omfattar även den som "av oaktsamhet inte uppmärksammat att han omfattas av bokfö ringslagen". Ändringen synes endast medföra att den som är i rättsvillfa relse om en svårbedömd omständighet (bokföringsskyldigheten) kan ådömas ansvar för bokföringsbrotl. Tingsrätten kan inte se något intresse av en sådan utvidgning av det straffbara området. 8 1985/86. 1985/86: 30 Lämpligheten av att användauttrycket "mindre allvariigt" ifrågasätts av några remissinstanser.Domstolsverket anför således i denna del; 1 paragrafen föreslås, liksom i 2§. att ordet"ringa" ersätts med uttrycket "mindre allvarligt". Förbokföringsbrottets del torde annat skäl för förslaget inle föreligga än attstraffvärdet inte skall tonas ned alltför mycket (s. 72, 108), DV ifrågasätterlämpligheten av alt pä denna grund genomföra förslaget, innan del prövats ommotsvarande ändring bör ske i regelsystemet i övrigt rörande förmögenheisbrott.Förslag härom har framförts av förmögenhetsbrottsulredningen (SOU 1983:50Översyn av lagstiftningen om förmögenhetsbrott utom gäldnärsbrott). Liknande synpunkter framförs av hovrättenför VästraSverige och lingsräll. Föreningen , slutligen, anför: Här bör uppmärksammas de som är bokföringsskyldiga enligtandra bestämmelser än bokföringslagen. gäller t. ex, lantbrukare som ärbokföringsskyldiga enligl jordbruksföringslagen, dä huvudsyftet med denna lagvar att fä ett bättre underiag för taxering. Brott kan visseriigen beivras somförsvårande av skattekontroll. Föreningen anser emeUertid alt skäl föreliggeratt utvidga möjligheten till straffsanktion till alt avse även bokföringsbrotl. 7 Mened vid konkurs och ackord överåklagaren i anför beträffande promemorieförslageli denna del; 1 promemorian föreslås att menedsbrottet inte som skallstraffas i brottskonkurrens med gäldenärsbrott. De föreslagna bestämmelsernamedför att mened vid konkurs och ackord blir straffbar endast i de fall deosanna uppgifterna inte döljer andra brott för vilka straff kan ådömas. Däremotstraffas sådana tidigare brott som döljs genom meneden, men då inte den osannautsagan som sådan. Motivet för ändringen anges vara främst ett undvikande avdubbelbestraffning. Jag har svårt att se någon påtaglig olägenhet med nugällande regler. Vid brottskonkurrens mellan t.ex. gäldenärsbrott och mened tar domstolen hänsyn till det sammantagna straffvärdet, på samma sätt som förslaget torde medföra i fall av bokföringsbrotl jämte vårdslöshet mot borgenärer. Förutom att det lagsystemaliska motivet för en ändring kan ifrågasättas framstår ändringen som tveksam också från andra synpunkter. 1 motiven har ingenting utsagts om de fall där en edgång innehåUer både osanna uppgifter som innebär gäldenärsbrott enligt gällande rätt och sådana upp gifter som dessutom döljer tidigare brott. Om en mened täcker båda de i motiven angivna situationerna blir del fråga om all skilja ut de enskilda uppgifterna, för att bedöma om de skall föranleda menedsansvar eller om en del av uppgifterna skall vara straffria och straffbarhel i stället inträda för tidigare brottslighet. Jag är vidare av den uppfattningen att det vore mycket olyckligt om edgångens framträdande ställning vid konkurs försvagades genom en straffrihetsregel. Tvärtom talar aUmänpreventiva 102 skäl starkt för ett bibehållande avmenedsansvaret vid konkurs och ac- körd,oavsett om de osanna uppgifterna döljer andra brott eller inte, I det Prop.1985/86: 30 praktiska arbetet med brott i samband med konkurs kan klart iakttasatt mänga uppgifter rättas av gäldenären just inför edgången. Förslagen till nylydelse av 3 § 2 st. och 15 kap. 4§ 2 p. bör därför ej leda lill lagstiftning. Förslagetinnehåller inte någon motsvarighet till de nuvarande andra styckena i 1 och 3 §§om orikliga uppgifter vid konkurs eller förhandling om offentligt ackord. Frånsystematisk synpunkt kan jag förstå argumenten för denna lösning. Emellertidfinns det skäl som talar för att den nuvarande ordningen bibehålls.Förfarandena från gäldenärens sida är allmänt sett av sådan natur att denärmast får ses som ett inslag i konkursbroltsligheten och inte som ett separatmenedsbrott. Del kan antas att sådana överväganden ligger bakom alt de nugällande reglerna på områdel placerats i 11 kap. Något stötande resultat av attden i 15 kap. 4§ andra stycket BrB intagna ansvarsfrihetsgrunden inte är tillämpbarpå förfaranden enligt 11 kap. har vad jag känner till inte förekommit. Enlösning i enlighet med förslaget skulle knappast underiätia utredningsförfarandelutan tvärtom vara ägnat att skapa nya problem, dä regeln skulle ge möjligheterför gäldenären att vägra lämna uppgifter i kanske viktiga hänseenden underåberopande av alt han ville undvika att röja lidigare brottslighet.