prop · G903121 · 1985-12-31 00:00:00 — De cenlrala myndighe terna och organen måste ges möjlighet att fortsättningsvis följa produktut vecklingen i förelagen för att ge den enskilde konsumenten beslutsunder lag för val av produkter. De för hushållen vanligaste hushållskapitalvaror na måste regelbundet testas och dessutom följas upp vad gäller håUbarhet och livslängd. Detskulle ur konsumenternas synvinkel vara angeläget att konsument- Prop.1985/86:121 organen i ökad omfattning utförde jämförande lokalaprisnivåundersökningar. SPK har lidigare ulfört sådana inom dagligvamhandeln påetl anlal orter i . De har väckt ett stort intresse och stimulerat denlokala konkurrensen. Dessa undersökningar måste omfatta ett stort urval avvaror för att ge elt statistiskt säkert resukal och är därför både arbetskrävandeoch relativt kostsamma atl utföra. Nämnden föreslår därför alt KOV, SPK ochlokala konsumentorgan samarbetar för att flera lokalaprisspridningsundersökningar skall kunna genomföras. Lokalaprisspridningsundersökningar kan, efter erforderlig planering hos KOV och SPK,även ulföras lokall inom oUka sällanköpsbranscher, t. ex. radio, TV ochhushåUsmaskiner. Specielltär behovet av ordentlig bred information när det gäller de vanligastehushåUskapitalvarorna. Konsumenterna efterfrågar tester på dessa varor iföljande prioriteringsordning tvättmaskiner, spisar, köksfläklar, dammsugare,malberedningsmaskiner, diskmaskiner, kylskåp, frysar, och video.Marknadsöversikter är i det sammanhanget en olUlräcklig information iförhållande lill konsumenlemas krav. I kommitléns belänkande finns inteupptaget tillräckliga resurser för atl utveckla det här området som förtillfåUel blir allt mer bristfälligt. Om sådana resurser icke kan ställas tillkonsumentverkets förfogande så måsle del skapas elt nytt syslem förslagsvismed baskrav på hushållskapitalvaroma motsvarande möbelfakta. Utvecklingen påde kommunala konsumentvägledningarna har olyckligtvis gått tUl allt flerrelativt intetsägande marknadsöversikter och kommunerna blir aUt mer hänvisadelill specieUa tidskrifters mindre tester, som i de flesta faU icke ärmarknadsläckande. Opartiskheten i omdömena kommer därmed i fara ochkonsumentemas tiUit minskar. Densnedfördelning som råder mellan näringslivets satsningar på marknadsföring meden begränsad kvalitetsinformation och konsumentverkels resurser för att erbjudakonsumenlema kvalitetsinformation är inte lillfredsslällande. Det är därförviktigt all konsumentverkels resurser för varuprovning och tester intebegränsas. Del är också viktigt all nya vägar sökes för en ökad spridning avtidningen och Rön. bör också ges möjligheten att pröva omoch hur kabel-TV skaU utnyttjas för spridande av konsumentinformation. Förkommuner är del angeläget alt resurser ställs tiU förfogande, eUer alt en omfördelning av nuvarande resurser sker, för ändamål som underlättar för kommunerna all fullfölja de av kommittén 187 Något nytt statsbidragssystem behöver därför inte Prop.1985/86:121 etableras, ulan stödet kan ske på annat sätt. anser, atl den direkta rådgivningsverksamheten till enskildakonsumenter borde minska lUl förmån för mera generella åtgärder som när störregrupper. Vivill påtala några problem med detla synsätt. Fördel första, så verkar de enskilda konsumenternas behov av rådgivning vara hartnär omällligt. Vi upplever ständigt ökande siffror, när det gäUer konsumentersom kontaktar den lokala konsumentvägledningen. Enda sättet atl styra antaletkontakter torde vara, att radikalt skära ner på telefon- ochöppethållandetiderna, vilket skulle stå i bjärt kontrast till den nu aktuelladebatten om ökad samhällsservice. Omman på något sätt kunde öka de generella insatserna med ökadeutbildningsinsatser, uppsökande verksamhet m. m. så sprider man samtidigtinformation om den lokala konsumentverksamheten, någol som med all säkerheltorde resultera i ännu fler kontakter från enskilda konsumenter. talar också om de frivilliga organisationemas roU iinformationsverksamheten. Visst är den viktig, men vi viU ändå framhålla att defrivilliga organisationerna, i varje fall på den lokala nivån, är en skör trådatt hänga upp en verksamhei på. De frivilliga organisationerna är för det mestaberoende av några enskilda eldsjälars personliga insatser. Försvinner dessa,rasar ofta aUl. Budgetrådgivninghar blivit aUlmer belydelsefuU tUl följd av hushållens minskade köpkraft. Mångakommuner, bl. a. , ägnar sig redan åt sådan verksamhet. Samarbete haretablerats med socialförvaltning, föreningar etc. För att få största möjligaspridning bör så myckel som möjligt av verksamheten drivas av andra änkonsumenlvägledarna. Arbetsplatsombud, föreningar och studieförbund har här enviktig roll att fylla. delar kommitténs gmndsyn idessa frågor. Konsumenlnämndennoterar att även kommittén menar atl detta område är högprioriteral. KFser med lillfredställse på KOV: s hittillsvarande arbete atl framställa och sprida kvalificerat material för ungdomsskola, vuxenutbildning och läramtbildning. Vi tillstyrker en vidareutveckling därav enligt kommitléns tankegångar. KF vUl i sammanhanget återigen erinra om betydelsen av prioriteringar i detta material och om viklen av att KOV: s insatser inom det här avsnittet samordnas med bl.a. livsmedelsverkets, och : s insatser för utbildning och information. Konsumentkooperationenbedriver själv, vUket kommittén också näm- Prop. 1985/86:121 ner (sid.111), en omfattande studieverksamhet bland sina förtroendevalda och andramedlemmar. Goda möjUgheter synes föreligga för vidgad samverkan, centraltliksom lokall, mellan samhäUsorganens och konsumentkooperationens utbUdnings-och informationsinsatser. Eneffektiv utbildnings- och upplysningsverksamhet kräver en fortlöpandekunskapsutveckling i form av undersökningar och forskning. KF delar kommitténsuppfattning i kap. 10 och 11 att undersöknings- och forskningsverksamheten inomde konsumentpoliliskt aktuella områdena är eftersatt. Kunskapsutvecklingenmäste bl.a. avse hushåUens situation, marknadens struktur och funktionssättsamt produkt- och sortimenlsut-veckUngen ur konsumentaspekter. Även här finnsdel starka skäl alt särskUt uppmärksamma utsatta folkgmpper saml hälso- ochmiljöfrågor. KFviU emellertid, i aU synnerhet om betald reklam introduceras i svensk TV,framhålla viklen av all de konsumentpoliliska samhällsorganens egnainformationsinsatser i delta medium förstärks. Ska exempelvis demarknadsöversikter o.d., som ovan nämnis, verkligen nå ul till de folkgmppersom särskilt prioriteras i konsumentpolilUcen, finns knappast nägon effektivareinformationskanal än TV. Denna fråga är nu föremål för studium i bl.a. eltprojekt inom ramen för nordiska ministerrådets verksamhet. Delär viktigt att informationen om företagens varor och tjänster fungerar. Även omförelagen måste la huvudansvaret för sådan information måste den kompletterasmed översiktiiga vamfakta och marknadsöversikter, särskilt när del gällerdyrbara och nödvändiga sällanköpsvaror. Pådessa punkter måste ta initiativ för atl få fram uppgifter av särskildbetydelse från konsumentsynpunkt, t. ex. uppgifter om energiförbrukning,allergifarliga produkter, verkningsgrad, leknisk Uvslängd ochserviceförpUklelser. Vadvidare gäller konsumentinformationen stöder föreningen självfallel förslaget omden bredare konsumentinformationen. Vi uppmanar tiU bevakning av vad somhänder när kommunema övergår till kommundels-nämnder och/ellerområdesstyrelser. 3.5 Könsdiskriminerande reklam Prop. Såsomanförts i betänkandet lorde lagsliftning som inskränker förekomsten avschabloniserande könsdiskriminerande reklam vara utesluten. Sådan reklamspeglar ofta medvetet eller omedvetet människornas egna värderingar och handlingssätt.Värderingarna lorde också förändras med liden, varför del skulle bli svårt atti lag precisera vad som borde förbjudas. Ibetänkandet sägs alt intrycket av den ulredning som gjorts om könsdiskriminerandereklam är alt exempelvis annonser som reducerar kvinnor lill endast sexobjektär sällsynta. Inte heller i övrigi har kommittén haft tillgång tUl underlag somvisar atl den typ av könsdiskriminerande reklam som kan anses kränkande ärsärskUt vanligt förekommande . Med beaktande härav ler del sig överflödigtalt ta upp frågan om lagstiftning mot sådan reklam. Även erfarenhelema frånNorge tyder på atl sådan lagstiftning inte är nödvändig. Den självsanering somfinns inom näringslivet och den opinionsbildning som förekommer mol könsdiskriminerandereklam har med all sannolikhet sådan effekt atl lagstiftning inte behövs.Kammarrällen delar dock utredningens uppfattning att reklamens utveckling påkönsdiskrimineringsområdel bör följas och dokumenteras för alt senare kunnautvärderas. Uppgiften bör kunna ges åt JämO och . Atl inrättaett särskilt forum med uppgift atl följa utveckUngen torde emellertid knappaslbehövas. Fråganom könsdiskriminerande reklam behandlas också något osyslematiskl i belänkandet.Marknadsdomstolen delar kommitténs uppfattning atl det viktigaste på dettaområde är opinionsbildning och egenåtgärder inom näringslivet. Del börframhållas all könsdiskrimineringen inte i första hand är etl reklamproblemutan en allmän fråga om åsikter och attityder i samhället. Några bärande skälför att söka ställa upp lagregler om könsdiskriminering i reklamen har intelagts fram. Erfarenheterna från tyder på alt en sådan lagstiftning ledertill bedömnings- och gränsdragningsproblem som i det längsta bör undvikas. Enfortlöpande upplysning och debatt lorde vara del effektivaste sättet atlmotverka könsdiskriminerande reklam. Lagstiftning i frågan bör sålunda enligtmarknadsdomstolens mening inte alls övervägas under nuvarande förhållanden. Detbör här understrykas alt del utkast till lagtext som kommittén lägger fram inteär elt lagförslag i vanlig mening. Inga av kommitléns synpunkler i anslutningtill lagtexten ger närmare vägledning om hur texten skall tUlämpas. Omlagstiflningsalternativet trots alk blir aktuellt måste frågan om lagens utformningutredas på nytt. - I betänkandet (s. 96) sägs all könsdiskrimine- randereklaminslag med en kraftig suggestiv inverkan på etl köpbeslut i Prop.1985/86:121 vissa särfall skulle kunna leda lill alt marknadsföringen bedömssom oliUbörlig enligt marknadsföringslagen. vill intemotsäga denna uppfattning. Uttalandet är kortfattat och synes inte vara uttryckför någon förändrad uppfattning om räckvidden hos marknadsföringslagensgeneralklausul. Kommitténhar funnit all aktiva åtgärder bör vidtas mot den typ av könsdiskriminerandereklam som kan betecknas som kränkande. Även den schabloniserande reklamen börmotverkas inom ramen för den aUmänna debatten, menar kommittén. Konsumentverketdelar kommitténs bedömning och vill betona atl den kränkande reklamen äroacceptabel både med hänsyn till alt den diskriminerar kvinnor som grupp ochtill att den inte sällan ulgör ovidkommande och suggestiva inslag i marknadsföringen. konstaterar (s. 96) har det funnits ell klartavståndstagande även från näringslivets sida åtminstone mol den kränkandereklamen. Trots detta förekommer denna reklam fortfarande. NäringslivetsprincipieUa syn har sålunda inte inneburit att reklamen befriats frånkönsdiskriminerande inslag. Vilkaåtgärder bör då vidtas? Lagstiftning är ell allemaliv som kommitténdiskuterar. Konsumeniverkei ansluler sig tUl kommitténs bedömning alt det krävsgrundlagsstöd för en lagreglering och all en sådan därför inte är aktueU fördagen. Det synes ändå lämpligl att genomföra en sådan grundlagsändring somöppnar möjlighet för lagsttftning mol könsdiskriminerande reklam i framliden. Närlagsttftningen inte är aktueU för dagen, återstår all vidta åtgärder för allskapa opinion mol den könsdiskriminerande reklamen och för atl söka få fram enfrivillig sanering av den. Del är enligt uppfattning viktigtall detta arbete inriktas på konkreta ålgärder som kan påverka reklamen både påkort och lång sikt. Näringslivetsdeklaration rörande sin syn på könsdiskriminerande reklam bör i ochför sig kunna uigöra en gmndval för självsanering på områdel. Vad somytterligare krävs för all en självsanering skaU kunna bli effektiv och somhklills saknats är en form av internt maskineri för övervakning av marknadenoch för åtgärder när sådana är påkallade. är dock inteövertygat om all del inom näringsUvet f. n. finns någon vilja till egna ålgärderpå området. Konsumentverketär berett atl tUlsammans med JämO ta ansvaret för alt frågorna omkönsdiskriminerande reklam bevakas. Som ell led i detta bör då ingå att ocksåsöka stimulera näringslivet lill egenåtgärder på områdel. villdock inte ta ställning lill om elt "forum" av det slag somuiredningen föreslår är den bästa lösningen atl ge sig i kast med denkönsdiskriminerande reklamen. Vadgäller den s. k. könsdiskriminerande reklamen (kapud 8) är nämnden av denuppfattningen alt delta knappasl är etl konsument- eller marknads-rättsligtproblem. Bortsett från rena särfall anser nämnden att könsdiskriminering - ireklam eller på annat vis - närmasl är en jämslälldhelsfråga, som i försia handbör molverkas genom opinionsbildning men som inte hör hemma i det här aktuella,konsumentpolitiska sammanhanget. kan förstå är inte hellerkommktén främmande för detla synsätt ehuru den enligt sina direktivuttryckligen har haft tUl uppgift atl titta pä frågan. Efiersom de utredningarpå områdel som kommittén har initierat inte heller tyder på atl kränkandereklam är elt frekvent problem har svårt atl förstå kommitténs uttalande(s. 102) att det "frän konsumentpolitisk synpunkt" är angelägel attgmndlagen ger möjlighet alt ingripa mol könsdiskriminerande reklam. Inte heUerkan nämnden inse behovet av vanlig lagstiftning som utfyllnad på området. Stockholmsuniversitet, juridiska fakultetsnämnden Kommitténhar haft att pröva den gamla frågan om könsdiskriminerande reklam och förordarlagsliftning mot kränkande former av könsdiskriminerande marknadsföring.Kommktén finner dock all för en sådan lagstiftning fordras en föregåendegrundlagsändring och förordar all en dylik genomförs. I denna del innebärkommitténs analys ett avståndstagande från bekanta avgörandeMD 1976:8, KO/, där domstolen gick in i en sakprövning enligtmarknadsföringslagen av en annons som KO påstod vara könsdiskriminerande utanall i domskälen la upp gmndlagsenlighelsfrågan. Fakullelsnämnden delarkommitténs bedömning all en ev. lagstiftning mol könsdiskriminerande reklamberör opinionsbUdningsfrågor på sådanl sätt atl den ej kan genomföras ulangmndlagsändring. Nämndenhar i remissyttrande till i anledning avbetänkandet yltrandefriheten (SOU 1983:70) tagk stäUning tillutformningen av en gmndlagsreglering av yttranden i näringsverksamhet. Isakfrågan är det fakullelsnämndens uppfattning att lagstiftning molkönsdiskriminerande marknadsföring bör undvikas. Alla samhäUsfrågor lämpar siginte för lagreglering. De här aktuella problemen har i allt väsentligt att göramed opinionsbildning och attityder och lösningar torde ligga i opinions- ochatlitydpåverkande ålgärder. Området lämpar sig också väl för etiska koder. ItiUämpningen skulle en lagstiftning föranleda vanskliga gränsdragningar. Eltreklambudskap som den ene uppfattar som kränkande kan den andre uppfatta somposkivt eller humoristiskt. Tyvärr redovisar inte kommittén några erfarenheterav den norska lagsttftningen på områdel, där vanskliga och svårmotiverbaragränsdragningar ofta uppkommit. Härtill kommer att könsdiskriminerande reklaminte är ett konsumentproblem ulan etl problem om integritetsskydd. Vadgäller det sislnämnda vill fakukelsnämnden tillägga all del finns andraintegritelsskyddsproblem på marknadsföringsområdet där likaväl en Prop.1985/86: 121 utvidgning av lagstiftningens räckvidd skulle kunna ifrågakomma.Hit hör bl. a. reklambudskap som kan uppfattas som rasdiskriminerande eUer somkränker den enskildes anspråk på personlighetsskydd ulan atl falla under densärskilda lagen om skydd för namn och bild i reklam. Närdet gäller livsstUsreklam är del även här fakullelsnämndens uppfattning allalla problem inte lämpar sig för lagstiftning och alt man bör vara försiktigmed utvidgningar av marknadsföringslagen, vars räckvidd och konsekvenser ärsvåra all överblicka. Del är f. ö. påfallande att KO sällan funnit anledningatl genom all föra fall till prövning i testa räckvidden avden nuvarande generalklausulen i 2 § MFL. Här kan särskill hänvisas tillanalysen av i den vid fakulteten framlagda avhandlingenMarknadsföringsansvar, 1984 s. 178 ff. (avsnktel Känslopåverkandemarknadsföring). KPKhar som könsdiskriminerande i vidslräkl mening behandlat såväl kränkande somschabloniserande reklam. I det följande har JämO lagl samma vidsträckta begreppliU gmnd för sina synpunkler och kommentarer i frågan. Fråganom könsdiskriminerande reklam har utgjort en liten del av ell slortutredningsuppdrag och frågan har därmed inte fåll del utrymme och denuppmärksamhet den enligt JämO förtjänar. Också direktivens utformningförefaller ha begränsat utredningens arbete. KPK:s förslag om ytterligarekarlläggning kan därför ses som ett uttryck för all också KPK anser atl fråganär värd mer arbete än den haft möjlighet alt lägga ner. JämOhar aUtsedan myndighetens tillkomst fått la emot anmälningar avannonser som har uppfattats som könsdiskriminerande. Detta har sketl trots attlillsyn över annat än arbetslivet inte ingår i JämOs uppgifter. Sedanseptember, då KPK:s betänkande remitterades liU JämO, har ett 20-lalanmälningar kommit in till myndigheien. JämO har dämtöver gjort ell antal egnaiakttagelser av bio-reklam och annonsreklam i press ochtunnelbana,-- . Av anmälningarna och iakttagelserna anser sig JämOkunna dra slutsatsen att varken reklam som innehåller kränkande avbildningaroch kvinnor eller andra anspelningar på kvinnor som sexual-objekt ellerschabloniserande reklam är ovanlig. Fleraålgärder som kompletterar varandra är tänkbara för alt motverka könsdiskriminerande reklam. JämO har redan understrukit viklen av ut bUdning och kunskap inte minsl inom reklambranschen. Det är också nödvändigt all nå en jämn fördelning av kvinnor och män i ulbUdningen och på de enskilda arbetsplatserna i reklambranschen för att både kvin nors och mäns erfarenheter och värderingar skall kunna användas vid utformningen av reklam. Principuttalandet frän Näringslivels delegation för Marknadsrätl, som KPK citerar (s. 96 f), understryker bl. a. behovet av vaksamhet mot könsdiskriminering där företagen bör medverka. kunskaperi jämställdhet blir dock den uppmaningen ulan verkan. 1985/86: 121räcker heller inte som målsättning atl reklamen, som sägs i uttalandel,"inte blir uppfattad" som könsdiskriminerande. Så länge konsumenternasjälva - både kvinnor och män - saknar kunskap och medvetenhet i dessa frågoruppfattar de ofta inte reklam som könsdiskriminerande. Målet som skall ställasupp måsle naturligtvis vara atl reklam inte är könsdiskriminerande. Incitamentenför näringsliv och reklamfolk all skaffa sig den nödvändiga kunskapen om vadsom är könsdiskriminerande reklam saknas dock i stor utsträckning. Enbartkunskap räcker inte heller för alt sådan reklam skaU försvinna efiersomreklamen har ekonomiska syften. Om könsdiskriminerande reklam voreverkningslös skulle den knappast användas. Eftersom könsdiskriminerande reklamförekommer får den också antas vara lönsam. Användningen av den kommer all varalönsam i vart fall till dess konsumenterna blir mer aUmänt medvetna ochkritiska läsare av reklambudskap. Detankar och uttalanden om egenåtgärder inom näringslivet som trots alll omsättsi handling är givetvis värda alll erkännande och all uppmuntran.Utbildningsinsatserna bör som redan framgått också intensifieras. Etlmedel som effektivare och snabbare skulle bidra liU en förändring av reklamensutformning vore troligen att förbjuda könsdiskriminerande reklam i lag. DåskuUe även inckamenten lill egenåtgärder i branschen öka. Minoriletsgmpper isamhället har t. ex. redan ett skydd mot missaktning med anspelning t.ex. päras, hudfårg och etniskt urspmng. JämO syftar här på 7 kap. 4 § åttonde punktentryckfrihetsförordningen och 16 kap 8 § . Någol molsvarande skyddför missaktning av kvinnor finns inte, trots atl del här rör sig om enmajoritet av befolkningen. Deargument som kan anföras för och emot lagsttftning mol könsdiskriminerandereklam är i slorl sett desamma som anfördes inför jämställdhelslagenstillkomst. Lagstiftning kan också vara ell stöd t. ex. för sådana tidningar somsjälva har som ambition atl sanera bland annonser som de inte anser sigkunna vägra all ta emot. Erfarenheterna av jämställdhelslagen är sådana nu tämligen allmänt anses vara elt viktigt och verksamt medel i jämslälldhelsarbeteti arbetslivet. Inte minst den opinionsbildande effekten bör framhållas. KPK,som inte förefaller hell ha släppt tanken på lagstiftning mot kränkandereklam, har tagit upp frågan om att införa bestämmelser mot könsdiskrimineringi 16 kap. 8 § men ansett svårigheter som inte närmare anges, talaemot en sådan lösning. JämO ser för sin del inte större svårigheter föreliggaän de som övervanns när lagstiftning införts mol diskriminering på annan grundän kön. JämO finner det för sin del angelägel all utformningen av enlagstiftning mol könsdiskriminerande reklam övervägs utan dröjsmål, förslagsvisi samband med det nu pågående arbetet i med elt förslag lUlny yttrandefrihetsgrundlag. En lagstiftning mot könsdiskriminerande reklam börkunna träda i krafl med en ny grundlag, dvs. JämO anser att tillräcklig kunskap och tillräckligt underiag förlagstiftning redan finns. Ytterligare utredningsarbete medför endast en ickeförsvarbar fördröjning JämO finner emellertid inte anledning att granska det Prop. 1985/86: 121 utkast tUl lagförslag som KPK har skisserat. Förslagetalt ge JämO och KOV i uppdrag all fram till utgången av aktivt följaoch dokumentera reklamens utveckling på könsdiskrimineringsområdet föranlederi övrigt följande synpunkter fram JämO: NågotegenlUgt arbete i enlighel med KPK:s förslag kan inte beräknas komma i gångförrän i slulel av . Det är inte rimligt att vänta sig attutvecklingstendenser i reklamen skall kunna iakttas framtiU ulgången av . Detta hindrar inte att del ändå kan vara lämpligt allnågon myndighet får i uppdrag atl aktivt följa och dokumentera reklamen påområdet framåt. sådant arbete skulle snarare avse enutåtriktad aktivitet än en ny karlläggning av situationen på området. Den somfår uppdraget skulle kunna börja med att via massmedia sprida kännedom om detlaoch bla uppmana allmänheten all sända in exempel på reklam som man finnerkönsdiskriminerande. Med detta och annal insamlat malerial som grund vore dellämpligl att ordna konferenser och uppmuntra lill debatt i del av KPKskisserade fomm och i andra sammanhang. Verksamheten bör ses som ell av flerasätt atl bearbeta opinionen och höja medvetenheten hos både kvinnor och män.Den bör också kunna ge underlag för ytterligare läromedel och studiematerial rörandekönsdiskriminerande reklam. Den skisserade verksamheten bör pågå medatt elt lagförslag i frågan förbereds. JämOförordar alt en myndighet får i uppdrag att leda arbetet. Atl låta två delaansvaret medför risk för alt ingen av myndighelema känner ansvar för atl någonverksamhet bedrivs. I valet mellan KOV och JämO föreslår JämO med hänsyn lillbefintliga resurser all uppdraget all leda arbeiei ges till KOV. JämO är försin del beredd att delta i arbeiei med sin kunskap och erfarenhet ijämslälldhetsfrågor. Detta kräver dock oundgängligen en förstärkning av JämOsresurser både på handläggarsidan och assistentsidan. Föratl del av KPK respektive JämO föreslagna arbetet skall bli framgångsrikt ärkompetens dvs. kunskaper, erfarenhet och medvetenhet i jämställdhels- ochkönsroUsfrågor del viktigaste. Som självskrivna i det opinionsbildande arbetesom fomm skaU bedriva bör därför ingå representanter för kvinnoorganisationer. Föratl söka molverka könsdiskriminerande reklam kan uiredningen tänka sig olikaåtgärder, lagsliftning eller egenåtgärder inom näringslivet. Detla ikombination med debatt, opinionsbildning och utbildning.