prop · G90383 · 1985-12-31 00:00:00 — Somframhålls i utredningen är skadeståndsreglema inte de viktigaste bland derättsregler som gäller skyddet för miljön. Det väsentliga är att förhindraskador. Men skadeståndsreglema kan bidra till ökade ansträngningar för atlhindra miljöskador. Förvaltningen ser därför positivt på den grundligagenomlysning dessa frågor fåll i utredningen, Mol huvuddelen avförslagspunklerna har förvaltningen inga erinringar. Inledningsviskan noteras atl utredningens förslag atl bryta ut ersättningsreglerna förmiljöskador tiU en särskild lag synes ändamålsenligt. Det kräver dock särskilduppmärksamhet och noggrannhet vid tolkningen av 'Som kommunens yttrande har överlämnats och åberopats en PM upprättad av föredragande borgarråd. Till promemorian har bifogats yttrande av miljö- ochhälso vårdsnämnden samt stadskansliets juridiska avdelning. Vid borgarrådsberedningen har två borgarråd avgivit ett särskilt uttalande, som fyra ledamöter avkommunsty relsen har anslutit sig till. de båda lagarna. Analys avkonsekvenserna av förslaget saknas i betan- Prop. 1985/86:83 kandet men börutföras i eventuell proposition. Utredningenanger att avsikten med lagförslaget är att avhjälpa de mest påtagliga bristernai nuvarande rättsläge och stärka de skadelidandes ställning. Utredningen haremeUertid funnit att alla frågor ej kan regleras i lag varför utredningen. En sådanmetod är tveksam. Rättsutveckling bör ske genom lagsttftning och praxis.Uttalanden i betänkanden bör för att tjäna lUl vägledning vara sanktioneradegenom uttalanden av departementschefen vilka ej rubbats i senare skeden avpropositionsbehandlingen. Det är därför av vikt att vid kommandepropositionsskrivning ställning tas tiU de frågor som utredningen enbartdiskuterat så att klarhet kan vinnas i dessa frågor. Enklarare och mera samlad reglering i fråga om skadeståndsansvar på detmiljörättsUga området än den nuvarande ordningen ter sig ändamålsenlig.Föreningen ställer sig därför i princip med nedan angivna reservationer bakomutredningens förslag att föra samman gällande regler - lagfästa eller enligtpraxis - om skadestånd på det mUjörättsliga området i en särskild lag.Lagstiftningsarbetet bör dock inte gå längre än så. Väsentligt är att syftetsåsom detta är angivet i direktiven följs. Byggnadsentreprenader, särskilt iform av gmndläggnings- och andra atUäggningsarbeten, måsle med nödvändighetmedföra störningar för omgivningen. Många av dessa störningar måste dock avhänsyn tiU blivande hyresgäster och småhusköpare etc, av kostnadsskäl tålas.Man kan utgå ifrån att varje förändring i skärpande riktning påverkarbyggn8idskostnaderna och alt ökade restriktioner innebär att det blir alltsvårare att utnyttja rationella byggmetoder. Detta är av särskik intresse i entid där nybyggande utanför tätorter minskar och resurserna till stor del ägnasåt reparationer, ombyggnader och förtätningar av tätorter. Lagstiftaren har etlsamhällsekonomiskt ansvar, då det gäller att bedö ma miljöfarlig verksamhet och alt dra gränserna för vad som är särskilt skyddsvärt och vad som bör få tålas i form av störningar. Föreningen är bestämt av den uppfattningen all utvidgningarna i lagförslagets första paragraf väsentligt kommer att påverka byggkostnaderna särskUt som enligt specialmoliveringen exempelvis sommarstugeägare fortsättningsvis skall kunna påräkna ersättning för de slömingar som ryms inom paragrafen och som inte är helt bagatellarlade. Från medlemsföretag har till förening en under remissarbetet förts fram synpunkter särskilt på skärpningarna i denna del och som omfattar bl, a. tillfälliga pålningsarbelen. Skärpningen i denna del är allvarlig med tanke på att denna typ av arbeten vanligen förekommer vid grundförstärkningsarbeten i innersladsmiljö och att en väsentlig del av byggnadsentreprenörresurserna ägnas åt ombyggnadsar beten i denna miljö. Ifrågavarande skärpning kan av kostnadsskäl många 95 gånger omöjliggöranödvändiga och samhäUsekonomiskt värdefulla upp- Prop. 1985/86:83 rustningari äldre innerstadsmiljö. Det s.k. ROT-programmet kommer härvid att allvarligtberöras i negativ riktning. Utredningenbehandlar ett flertal angelägna frågor rörande skadestånd i samband medmiljöfarhg verksamhet. Otvivelaktigt har tillämpningen av hittiUs gällandelagstiftning medfört betydande svårigheter i flera hänseenden och det har påsenare tid satts ifråga om den skadelidande har godtagbara möjligheter attgöra sin rätt lill ersättning gällande. Utredningenhar vall atl tiU en ny lag bryta ut skadeståndsreglerna i miljöskyddslagen.Samtidigt har utredningen föreslagit alt i den nya lagen också ska ingå deregler om skadestånd i grannförhållanden som finns i 3 kap. jordabalken.Styrelsen är tveksam till denna nya ordning. Utredningenanför att avgränsningen av miljöskyddslagens regler inte passar bra förskadeståndets del. Något verkligt vägande skäl för detta påslående synesutredningen inte ha framfört. Ett skäl kan vara att de från 3 kap. jordabalkenöverförda reglerna inte särskUt väl passar in inom miljöskyddslagensavgränsning. Del må vara rikligt, men enligt styrelsens mening är det ursystematisk synpunkt inte någon väl funnen lösning överhuvudtaget att göranämnda överföring. rasskador på gmnd av grävningsarbele pågrannfaslighel ska föras in under begreppet miljöskada förefaUer egendomligt.Benämningarna miljöskyddslagen och mUjöskadelagen är ulan tvekan ägnade ingeföreställningen att däri behandlas skyddet respektive skadeståndet inom sammaämnesområde. Den olikartade avgränsningen som utredningen förespråkar kandärför lätt skapa oreda. SvenskaKommunförbundel har avgivit yttrande över mbr. Ett yttrande som föreningentagit del av. Då mbr ärende rör generella frågor inom kommunernas miljöområdeber föreningen atl få hänvisa till del av avgivna yttrandet.Föreningen delar de synpunkter som framförts i yttrandet. Inledningsvisvill vi anföra, att vi ser del som en demokratisk ansländig-hetsfråga atl denenskildes rättsliga ställning stärks beträffande möjligheten alt få ersättningför miljöskada. Denna vår uppfattning baseras på den mångåriga erfarenhet vi(Miljöcenlmm) vunnit, när vi hjälpt enskilda personer med tekniska utredningar,tekniskt biträde m.m. i samband med alt de krävt ersättning för miljöskadaorsakad av företag och kommuner. Utredningensäger i sammanfattningen (sid 8) "Bland de rättsregler som 96 gäUer skyddet för miljönär inte skadeståndsreglerna de viktigaste; det Prop. 1985/86:83 väsentligaär naturiigtvis att förhindra skador, inte att ersätta dem". Självfallet är det viktigaste atl förhindra att skador uppkommer. Imotsats tUl utredningen anser vi dock atl skadeståndslagsliflningen är denviktigaste, ja kanske rent av den enda lagstiftning, som på allvar avskräckerprivata företag, stal eller kommun från att begå handlingar som leder liUmiljöskada. Enrad rältsfaU har ju visat, atl det är nästan omöjligt atl få någon ansvarigfaUd för brott mot miljöskyddslagen eller "miljöbrott" i brottsbalkensmening (vårdslöshet med gtft eller miljöbrott). Däremot har företag ochkommuner efter dom eUer frivilliga överenskommelser tvingats utbetala storaskadestånd tUl miljöoffer enligt mUjöskyddslagen. Sådanastora skadestånd har utan tvekan större avskräckande effekt på företag, som ärvana att tänka i ekonomiska banor, än de vaga paragraferna i ochmiljöskyddslagen. Somexempel på vad som åsyftas hänvisas till BT . Det civilrättsligamål som trädgårdsmästare drev mot BT Kemi, genom Miljöcentram (undertecknadsom tekniskt biträde) och advokat , slutade med att avMalmö tingsrätt tiUdömdes en ersättning på ca för de skador BTKemis utsläpp hade orsakat på hans odlingar. Införfortsatta hovrättsförhandlingar gick sedan BT Kemis danska moderbolag med påen frivillig överenskommelse, som innebar att fick ersättning med ca 1,25miljoner kronor för de skador han lidit. tre brottmålsprocesser som följde mot BT Kemis ledning, friades däremotledningen helt, eftersom rekvisiten för en fäUande dom i brottmål är strängareän i civilrättsliga mål. I det senare fallet räcker det ju de facto att skadastyrks i det enskilda fallet oberoende av om uppsåt, aUmän fara m.m. förelegat. Motovanslående kan måhända genmälas att vi bl. a. till följd avbrotts-målsprocessema mol BT Kemis ledning (åtalspunkt; vårdslöshet med gift)har fått en ny paragraf i ang, miljöbrolt. Enligt vår uppfattningavviker denna nya paragraf till sitt materieUa innehåll ej nämnvärt från deäldre paragraferna i 13 kap, ang, förgöring, vårdslöshet med giftm,m. Detnya lagförslaget skapar alltså inte någol bättre inslmment för att komma tillrätta med brott mol koncessionsnämndens villkor. Vi hänvisar i denna fräga lillvårt remissyttrande över brottsförebyggande rådels promemoria"Kriminalisering av föroreningar av miljön" av samlskrivelse tiU justitieministern av den 11 febmari 1981, Somframgått sympatiserar vi i mångt och myckel med miljöskadeulredningenslagförslag. Den kritik vi riktat mol förslaget skall i stor utsträckningriktas mot den departementschef, som genom sina direktiv styrt utredningen. a. de besparingsdirektiv utredningen fått, som innebar atl den intefick föreslå alternativ, såsom ledde till merkostnader för samhäl- let.Det ledde tiU an utredningen inte ansåg sig kunna föreslå i och för sig Prop. 1985/86:83 självklara lagändringar, som behövs vad gäller rättshjälp tillmiljöoffer. I denna fråga vill vi än en gång understryka skadeståndels dubblafunktion som avskräckande faktor och instrument för rättvisa till miljöoffer.Är lagen generös i skadeståndsdelen leder delta inte till merkostnader församhället utan vinster - färre miljöskador just p.g.a. den avskräckandeeffekten. Videlar till fuUo utredningens uppfattning, att de skadeståndsregler som gällerskada på omgivningen och som finns i miljöskyddslagen resp, jordabalken börsamlas i en särskild lag kallad miljöskadelagen. Ur praktisk synpunkt är deten fördel om skadeståndsreglema beträffande skador på miljön regleras i en endaskadeståndslagsttflning. Vilka verksamheter bör omfattas av det striktaansvaret? Ifråga om entreprenöransvaret har utredningen i 7 § första stycket ålagtentreprenören strikt ansvar för personskador och vissa sakskador, nämligensådana som orsakas av arbete för privatpersoners räkning. De skäl som åberopatsför denna uppdelning finner jag inte vara övertygande. Uppdelningen ärosystematisk och gränsdragningen meUan uppdrag för privatpersoner och förnäringsidkare synes i många fall kunna leda tiU svårigheter i praktiken. Enhgtmin mening bör denna fråga penetreras ytterligare. Jag vill ifrågasätta om detinte vore lämpligare att ålägga entreprenören etl odelat ansvar för allasakskador. Uttrycket"andra sådana slömingar" i första stycket punkt 8 är avsett att täckabl.a, psykiska immissioner l.ex, på gmnd av närheten till en sprängämnesfabrikoch estetiska immissioner såsom förfulning av landskapsbilden genom envägbank. Hovrätten har inte något att erinra mol att även sådana immissionerberättigar till ersättning, Immissionerna enhgt punkterna 1-7 har emellertiden hek annan karaktär. Ordet "sådana" kan därför komma att begränsatillämpningsområdet mer än som avsetts. Hovrätten föreslår att del byts ut mot"likartade" eller "jämförbara" och att något eller någraexempel på vad som avses anges. 1 § valda formuleringen "bedriver eller låter bedriva" kan, enligt civUförvakningens mening, i vissa situationer ge upphov till iveksamheter. Detta kommer särskik tydligt vid ett närmare skärskådande av det exempel som utredningen anför nederst på sid, 247, nämligen att en fastig- 98 hetsägare rimligen börsvara för skada som uppstått till följd av läckage på Prop, 1985/86:83 enoljetank tillhörande fastigheten, även om oljan är hyresgästens. detta sammanhang tala om bedrivande av verksamhet synes oegentligt enligtvanligt språkbmk. Miljöskyddslagens anknytande av rättsverkningar till etl"utsläppande" etc, torde med detta betraktelsesätt vara att föredra.Om det ovan redovisade exemplet förändras på så sätt att det istället ärfastighetsägaren som själv både bebor fastigheten och äger oljan framstår delsom än mer främmande att tala om att han bedriver verksamhet. Med det ovananförda vill civilförvaltningen, endast fästa uppmärksamheten på dennaoklarhet såsom den uppfattas av ämbetsverket. Utredningensambition att i förslaget medtaga skador vållade genom ändring avgmndvattennivån är mycket lovvärd. Civilförvakningen vill dock peka på depraktiska svårigheter detta synes kunna medföra. Enligt ämbetsverkets meningtorde del komplexa system av faktorer som påverkar grundvattennivån i ettkonkret skadefall komma att erbjuda betydande utredningstekniska svårigheter.Särskilt betänklig blir den föreslagna ordningen om käranden i ett dylikt måldessutom skuUe komma i åtnjutande av den föreslagna bevislättnaden.Civilförvaltningen, som inte viU gå så långt som till att avstyrka förslaget idenna del, vill emellertid, mot bakgrund av vad ovan anförts, ifrågasättahumvida denna skadeorsak på lämpligt sätt kan inordnas i en tänktmiljöskadelag, Utredningenföreslär att även tillfällig verksamhet skall kunna skapa ettskadeståndsansvar. Del torde härvid i första hand vara fråga om person-ochsakskada, eventueUt även förelagsskada. Enligt fortifikationsförvall-ningensmening bör möjligheterna att i dessa faU erhålla skadestånd bh begränsade.Förvaltningen utgår därvid från att den i 3 § 2 stycket föreslagnabegränsningsregeln ger avsedd effekt i fråga om förmögenhetsskada. Medden begränsning av tillämpningsområdet för miljöskadelagen som anges i 1 § iförslagel och med det förbehåll 3 § innehåller ges knappast någol utrymme förprincipiellt grundad invändning mot ett strikt ansvar för fastighetsägare såsomutredningen konstmerar del. Inte heUer synes anledning finnas tiU erinran motvad förslaget innehåller om motsvarande ansvar för annan brukare av fastighetän ägaren eller för entreprenörer. 1specialmoliveringen till 1 § miljöskadelagen berörs frågan om en fas tighetsägares ansvar för störning som har sin gmnd i annan innehavares utnyttjande av sin bruksrätt. Bara när också fastighetsägaren är ekono miskt engagerad i verksamheten bör del, enligt motiven, kunna åläggas honom att svara jämte den andre. Det förekommer inte sällan att arrende eller hyra bestäms - helt eller delvis - som royaity eller annars i funktion av utfallet i den rörelse för vilken fastigheten upplåtits. Det synes få tasför givet atl inte blotta den omständigheten att ersättningen tiU faslighetsäga- 99 ren beslämts på sådanlsätt skall anses som uttryck för ett engagemang i Prop, 1985/86:83 följd avvilket fastighetsägaren blir delaktig i rörelseidkarens ansvar. I7 § förslaget till miljöskadelag inför utredningen termen "privatperson"som beteckning, av aUt alt döma, för en person i annan egenskap än somnäringsidkare. Man kan ifrågasätta om det är så lyckligt fråntillämp-ningssynpunkt att arbeta med etl kriterium som i själva verket byggerpå möjligheten att bestämma arten av en persons intresse för en viss åtgärd.Också en näringsidkare har ju en sida av sin tillvaro där han är privatpersonmen hans intressen i den ena egenskapen och i den andra torde ofta gå ivarandra. Del måste ändå medges att det är vanskligt att avvinna språket någonannan lika enkel term som skulle vara bättre ägnad atl fånga in och avgränsavad utredningen syftar på. Järnvägenskiljer sig från övriga trafikgrenar bl. a, därigenom atl trafiken utövas påmark som trafikulövaren äger. kommer därmed att få bära ansvar somfastighetsägare i allmänhet för skador i omgivningen som följd av trafiken,inbegripet miljöskador. Det ligger i sakens natur och härom är intet att säga iförevarande sammanhang. Såsom utredningen bestämmer begreppet miljöskada kansådan skada emellertid uppkomma av händelse som hänför sig till s.k. farligtgods som järnvägen befordrar för annans räkning. Det synes inte riktigt atljärnvägen i sin ofrånkomliga egenskap av fastighetsägare skall åläggas ansvarför Iredjemansskador vid transport av farligt gods i annan ordning än somgäller vid befordran av sådant gods med andra trafikmedel. Frågan omtransportörs ansvar för skada i samband med befordran av farligt gods kräverövervägande i ett annat sammanhang och under en vidare synvinkel än denutredningen haft atl anlägga. Det bör därför klart markeras alt miljöskadelageninte omfattar skador vid transport av farligt gods för annans räkning. Reglerom ersättning för skada till följd av verksamhet som är farlig för omgivningenåterfinns i fiera lagar, främst i miljöskyddslagen och jordabalken. Dennaordning skapar osäkerhet vid rättstillämpningen och lagförslagets samlade ochklarare regler är därför enligt uppfattning en välbehövligförbättring. Byggnadsstyrelsenfinner del rikligt all, i likhet med vad som gäller, i lagförslaget fastslåsetl skadeansvar oberoende av vållande vid miljöfarlig verksamhet och alt iförsta hand ägaren tiU den fastighet där verksamheten bedrivs är ansvarig. Ivilken utsträckning en entreprenör, som utför arbete på fastighetsägarens markoch för hans räkning, skall bära ansvar för skador som drabbar tredje man genomhans verksamhet och oberoende av hans vållande har inte varit regleratgenom klara lagregler eller fast rättspraxis. Iförslaget har entreprenören i begränsad utsträckning ålagts sådant striktansvar, Ibetänkandet (s, 135-143) förs en ingående diskussion om lämpligheten av atl ålägga entreprenören etl störte ansvar än del förslaget innebär. Utredningen medger atl detkunde "te sig mest tillfredsställande atl låta Prop. 1985/86:83(entreprenören) svara strikt över hela linjen mot tredje man" (s. 140) menär inte beredd att la detta steg av brist på "överblick över konsekvenserna". Attförslaget begränsar entreprenöremas ansvar för sakskador till sådana somorsakas av arbete för privatpersoners räkning är enligt byggnadsstyrelsensmening inte tillfredsstäUande motiverat. Verket vill hänvisa tiU vad som anförsi utredningen, s, 137, där del bl, a, framhålls alt "entreprenörennormalt har långt större möjlighet än en skadelidande att säkra bevisning omskadans orsaker". Byggnadsstyrelsenfinner att vad som anförs i förslaget i detta stycke starkt talar för all genomlagstiftning ålägga entreprenören strikt ansvar för aUa skador som hansverksamhet medför. F.n.går ett tillfälligt avloppsutsläpp in under lagen men inte en tillfälligstörning av annat slag. Styrelsen finner det värdefullt att det i lagstiftningenslås fast att skadestånd generellt skall utgå inte bara vid längre störningarutan också vid rent tillfälliga. Exempelvis kan även ett helt kortvarigtutsläpp av giftiga ämnen som drabbar ett vallenområde orsaka skada påfiskbestånden. En sådan skada kan drabba hndrigare eller allvarligare. Om deninträffar vid en för fiskereproduktionen känslig lidpunkt (under lektid ellerromutveckling) kan skadan få verkningar fram i tiden genom utslagningeUer försvagning av fiskbestånden. Skadorna kan emellertid vara smygande ochmomentalt endast ge subletala effekter (ej direkt dödlig dos), vars verkligaverkningar kan komma att visa sig först . Det kompliceradesamspelet med addiliva (samverkande) och synergis-tiska (förstärkt samverkande)effekter som fiskeriintendenlen i övre södra distriktet påtalar i sitt yttrandebör här framhållas särskUt. Källorna kan vara närbelägna eller ligga långt bortoch vara svåra att direkt utpeka, såsom exvis vid försuming av mark och vatten. Skadeståndvid akuta utsläpp bör t, ex. vid skada pä fiskodling kunna delas upp och utgådels för direkta skador, såsom vid utsläppet dödad fisk, och delsindirekta skador, som kan bestå av subletala effekter, förlust av uniktavelsmaterial med försening av avelsprogram samt outnyttjadproduktionskapacitet. En sådan beräkning har godtagits av i måletNJA 1981 s, 622, där tvist dock ej rådde i HD om beräkning av skadeståndet. Skadeståndgenom sprängning kan även drabba fisket. Styrelsen erinrar om atl fiske enligt14 § fiskeriförordningen (1982:126) inte får bedrivas med sprängämnen. Normaltär sprängskador inte av den art som avses i lagförslagets 4 §, dvs, genomsprängsten etc. Stora skador kan däremot åstadkommas vidundervatlenssprängning varvid fisk dödas inom ett större eller mindre område.Skadorna drabbar olika fiskarter olika och är även beroende avbottenförhållanden m, m. Styrelsen fömtsätter alt även dessa skador, även omde inte faller under 4 §, skall kunna ersättas med stöd av 1 §, Utredningenhar uttalat, atl den som driver miljöfarhg verksamhet också 101 börbära risken för vissa skador som närmast träffar aUmänna intressen Prop.1985/86:83 som naturmiljön och allmänhetens rekreationsmöjhgheter.Fiskeristyrelsen delar utredningens gmndläggande uppfattning i denna fråga.Utredningen uttalar vidare (s, 253) att en yrkesfiskare liksom enligtnuvarande praxis torde kunna bli berättigad till ersättning för förstört fiske,även om det utövas på allmänt vatten. Också i denna del sammanfaUer styrelsensuppfattning med utredningens, I övrigt har utredningen däremot avstått från attlägga fram förslag om ersättning tiU det aUmänna i avvaktan påmiljöskyddsutredningens kommande förslag, anser detta vara enallvarlig brist. Styrelsenhar fått miljöskyddsutredningens slutbetänkande (SOU 1983:20) Bättremiljöskydd II på remiss och har ännu inte kunnat ta del av dess enskildheter.Tills vidare vill styrelsen endast hänvisa liU sina yttranden och 1982,som redovisas på sid. 185-186 i Bättre miljöskydd II och somsammanfattningsvis innebär atl styrelsen förordar en ersättningsordning somnärmare ansluter tiU den som finns i vattenlagen och innefattar ett bättreskydd för såväl enskilt som allmänt fiskeintresse i vattenmål än imiljöskyddsärenden. I förarbetena till vattenlagen sägs det uttryckligen atldel - även om åtgärder föreskrivs för att minska skadorna och ersättning utdömstiU enskilda - merendels aUtid kvarstår någon skada på fisket. Denna skadadrabbar "fiskerinäringen i stort", dvs. det är samhället som anseslida en skada som skaU ersättas genom utdömande av fiskeavgift. Detta starkaskydd för fisket kvarstår även i den antagna nya vattenlagen (1983:291),Styrelsen kommer att utveckla sin syn på bl, a. dessa frågor vid besvarandet avremissen över betänkandet Bättre miljöskydd II, Fiskeriintendenleni nedre norra distriktet: Avintresse ur fiskesynpunkt är att del framhålles (s, 253) atl yrkesfiskare kanbli ersättningsberätligad för förstört fiske på allmänt vatten (enskUd skada), Fiskeriinlendenteni mellersta distriktet: Utredningenhar nu avgivit sitt betänkande, vUkel utmynnat i ett lagförslag benämnt"Förslag tiU miljöskadelag", där skadeståndsreglerna i ML bm- titsut tiU en särskUd lag. Enligt lagförslagets första paragraf skall skade- ståndsskyldighetför en fastighetsägare förehgga, om en verksamhet som denne bedriver eUer låterbedriva på fastigheten orsakar skada i omgivningen genom 1. föroreningav vattendrag, sjö eller annat vattenområde, 2. förorening av grundvatten, 3. ändring av gmndvattennivån, 4. luftförorening, 5. markförorening, 6. buller, 7. skakning, 8. andra sådana störningar, 102 Lagen är dock intetillämplig ifråga om skador förorsakade av joniseran- Prop. 1985/86:83 destrålning eller inverkan av elektrisk ström från elektrisk anläggning, varomsärskilda bestämmelser gäller. Vadsedan gäller skador enligi punkterna 13, vilka förorsakas av ett vattenföretageUer en vattenanläggning enligt vattenlagen, tiUämpas den . Förfiskets del får ses såsom fördelaktigt, att dessa undantag föreslås kvarstå ilikhet med vad som tillämpas. Detsom tUlkommit är att förorening av gmndvatten tages upp, vilket får ses såsompositivt ur allmän fiskerisynpunkt i det att man inom vissfiskodlingsverksamhet börjat övergå till grundvattenförsörjning. Hursedan de gmndläggande bestämmelserna i 1 § skall tillämpas anges i de följandeparagraferna, Fiskeriintendenlendelar utredningens åsikt att särskilda problem kan uppstå vad gäUerentreprenörens ansvar.