prop · G903126 · 1985-12-31 00:00:00 — vid Stockholmsuniversitet har således framhållit att i elt civilrättsligt förhållande redanelt hot om anmälan för ålgärd enligt en lag om näringsförbud kan komma attfungera som ett starkt påtryckningsmedel i den ena partens hand. Jagdelar uppfattningen alt man kan hysa principiella betänkligheter mot att låtaåsidosältanden av allehanda civilrättsliga förpliktelser kunna ensamma liggatill grund för näringsförbud. För en sådan inställning talar också, förutom detnyss anförda skälet, att åsidosältanden av sådanl slag kan vara av ytterstvarierande karaktär och svårighetsgrad, som det är svårt alt ilagtext göra en tillräckligt klar avgränsning av de åsidosältanden som bordefä beaktas. Jag har därför stannat för att föreslå alt den nu diskuteraderegeln begränsas till atl avse skatter, tullar och avgifter. Den lösning somjag förordar innebär emellertid inte atl åsidosältanden av civilrätlsligaåligganden bör sakna betydelse vid prövningen av om en näringsidkare har grovtåsidosatt sina åligganden. Som jag har anfört skall man, då ennäringsidkare har gjort sig skyldig lill brott som inte är ringa, vid den nyssnämnda prövningen även kunna ta hänsyn till bl, a, sådana åsidosältanden somavser civilrättsliga förpliktelser. Motsvarande bör gälla även då det nubehandlade rekvisitet åberopas. Sometl ytterligare skäl för den avgränsning som jag föreslår kan anföras atl delallmänna inte som en privat borgenär kan välja vem som skall beviljas kredit.När en gäldenär i etl privat fordringsförhållande överskrider gränsen för vadsom är tillåtet, behöver borgenären inte finna sig i att låtafordringsförhällandet bestå och än mindre gå med på att det utvidgas. Han kanbringa delta till upphörande och behöver t. ex. inte leverera mer. Det allmännakan av olika skäl inte på samma sätl skydda sig mol alt en skattegäldenär intelängre sköter sina betalningar, Gäldenären kan dessutom inom ganska kort tidspäda på sin olovligen tagna skattekredil genom att försumma ytterligarebetalningar. Först kan del allmänna genom del ytterstamedlet konkurs tvinga skattegäldenären till att upphöra med sin obehörigenskatlefinansierade verksamhet. Den som olovligen tagit en skattekredil kanemellertid ofta fortsätta sin verksamhet i andra former. Svåra skador kan underdenna tid uppkomma, inte bara för det allmänna utan också för konkurrenter somuppträtt lojalt och betalat sina skatter i rätt tid och ordning. Ienlighet med vad jag har anfört om brott i näringsverksamhet bör hänsyn få tas endast till belalningsunderlåtelser som skett; utövningen av näringsverksamhet. I överenstämmelse med vad jag har uttalat i det föregående innebär detta atl belalningsförsummelsen skall ha anknytning till näringsverksamheten. Liksom i fräga om brott kan en anknytning framgå redan därav, att skatten, tullen eller avgiften regleras av en författ- 53 ning som riktar sig tillenbart näringsidkare. Detta är t. ex, fallet med lagen Prop. 1985/86: 126(1968:430) om mervärdeskatt och i huvudsak även lagen (1984:668) om uppbörd avsocialavgifter från arbetsgivare, liksom med de skatte- ochavgiftsförfattningar som tar sikte på särskilda näringsgrenar. Då underiåtelsenavser skatter, tullar och avgifter som regleras av författningar som riktar sigtill en mera obestämd krets av personer, får man bedöma om det finns nägon anknytningmellan skatten, tullen eller avgiften å ena sidan och näringsverksamheten ä denandra. Jag avser atl i specialmotiveringen ytterligare beröra frågan om olikamedelsslag och deras anknytning lill näringsverksamhet. I detla sammanhang villjag dock tillägga att, liksom då fräga är om brott, åklagaren har bevisbördanför att del påstådda åsidosättandet har anknytning till näringsidkarensnäringsverksamhet. Jagvill också beröra några aspekter på innebörden av att det skett en förnäringsförbud relevant betalningsunderlåtelse. En skyldighet att belala ettbelopp fullgörs genom atl rätt belopp betalas och rätt sätl. Densom i något avseende låter bli atl fullgöra vad som åligger honom, åsidosättersälunda sin betalningsskyldighet och gör sig skyldig till en betalningsunderlåtelsesom, om den avser en skatt, tull eller avgift som omfattas avbetalningssäkringslagen, kan beaktas vid prövningen av ett ifrågasatt näringsförbud. Iallmänhet råder det ingen tvekan om en skatt, tull elleravgift förfaller till betalning. Vidare gäller att betalningsskyldighet normallföreligger även om del beslut som ligger till grund för ett skattekrav haröverklagats. En annan sak är om anstånd har beviljats. Så länge anståndetgäller kan näringsidkaren inte anses göra sig skyldig lill enbetalningsunderlåtelse. Jag vill i det här sammanhanget erinra om attmöjligheterna till anstånd har utvidgats till atl omfatta också falldär besvär anförs över ett beslut varigenom en arbetsgivare har ålagtsbetalningsskyldighet för en arbetstagares skatt (SFS 1985:404), Ävenmed de utvidgade möjligheterna till anstånd kan del givetvis före komma att en gäldenär ställs inför ett betalningskrav som senare ändras genom beslut i högre instans. Med tanke på näringsförbudets ingripande karaktär kunde det därför kanske synas motiverat att beakta endast slutgil tigt fastställda skatter och avgifter. En sådan ordning skulle emellertid i hög grad begränsa näringsförbudels åsyftade verkan. Den som systema tiskt utnyttjar trögheten i skatte- och avgiftssystemet för att ta sig obehö riga krediter skulle då kunna vinna ytterligare tid genom obefogade över klaganden. Det vore också motsägelsefullt om man vid en näringsförbuds prövning enligt del rekvisit som rör underiåtelse alt betala skatt m. m, skulle bortse frän sådana krav som enligt lagen (1971: 1072) om förmåns- berättigade skattefordringar kan göras gällande i näringsidkarens konkurs. Som jag har framhållit är det meningen att detta rekvisit skall kunna användas redan innan en konkurs framstår som enda utvägen, och man bör därför inte vid en prövning enligt rekvisitet i fråga kräva mera i fråga om betalningsanspråkens slutgiltighet än vad som gäller vid en kon kurs. Man bör därför hålla fast vid att en betalningsunderlåtelse skall anses föreligga redan när förfallotiden har passerats, oavsett om betalningsskyl digheten senare kan komma att ändras genom beslut i högre instans. min mening bör i deförmodligen sällsynta fall då ett näringsförbud kan aktualiseras huvudsakligenpå grund av underiåtelse all betala skatter och avgifter som ej slutgiltigt harfastställts, rimliga rättssäkerhetskrav dessutom kunna tillgodoses genom enrestriktiv tolkning av övriga kriterier, särskill då förutsättningen att etlingripande skall vara påkallat från allmän synpunkl. Jag vill som exempel pekapå atl etl verkställt beslul om betalningssäkring kan medföra atl ennäringsidkares ekonomiska handlingsfrihet har blivit sä kringskuren - även omdet allmänna inte har fått full täckning för sina anspråk - att det framstårsom opåkallat att också ge honom näringsförbud i avvaktan på alt skatte- elleravgiftsfrågan blir slutiigl avgjord. Och skulle grunden för etl meddelatnäringsförbud falla bort därför all det i högre instans slås fast attvederbörande inte är skyldig all belala den aktuella skulden, bör eltlagakraftvunnel näringsförbud kunna upphävas på ansökan av honom Gfr avsnitt4.4.8). Vad jag nu har behandlatär rekvisitets formella avgränsningar. Av praktiska skäl anserjag atlnäringsförbud i allmänhet inte bör aktualiseras på grund av enbetalningsunderlåtelse förrän skulden har överiämnats för indrivning. Man får iden situationen en samlad bild av näringsidkarens skulder avseende skatter, tullaroch avgifter genom att dessa redovisas i kronofogdemyndigheternas dataregisteröver gäldenärer och andra, det s.k. ulsökningsregislrel. All intresset i förstahand knyts till fordringar under indrivning utesluter emellertid inte allhänsyn också får tas till en Underlätelse som avser preskriberade eller försent betalda fordringar. 1985/86: 126 Mittförslag: En näringsidkare som har försatts i konkurs skall liksom kunnameddelas näringsförbud, om han har förfarit grovt otillbörligt mot sinaborgenärer eller på annal sätt har grovt åsidosatt vad som ålegat honom iutövningen av näringsverksamhet. I detta fall skall alltså inte dessutom krävasatt näringsidkaren har gjort sig skyldig till brott eller underiåtelse attbetala skatt, tull eller avgift. Kommitténs förslag:Enligt en majoritet i kommittén skall för näringsförbud krävas attnäringsidkaren har grovt åsidosatt sina åligganden som näringsidkare.Minoriteten anser att brott alltid skall vara en förutsättning för förbud. Bådemajoriteten och minoriteten anser atl samma regler skall gälla såväl vid somutom konkurs (belänkandet s. 189-193). Remissinstanserna: Någraav de instanser som förordar ett särskilt brotlsrekvisil föreslår vid sidan omdetta elt konkursrekvisil. Detta gör således , länsåklagaren iNorrbottens län och Föreningen , Domareförbunduttalar sig i samma riktning. Vissa organisationer inom näringslivet kan tänkasig ett särskilt konkursrekvisil men ifrågasätter den praktiska nyttan av det.Ett par instanser, som inte anseratt brott skall varaen särskild förutsättning för näringsförbud - TCO Prop, 1985/86: 126 ochSvenska -, anser att näringsförbud skall kunnameddelas på samma grunder som då nägon vid upprepade lillfällen harförsatts i konkurs (bilaga 6 avsniti 2), Sammanfattningav skälen för mitt förslag: Med den utformning som lagen avses få blirförmodligen det praktiska behovel av en särskild regel om näringsförbud isamband med konkurs inte så slort, Ocksä i konkurssituationen kan ofta deförutsättningar som jag föreslår för näringsförbud utom konkurs åberopas. Mankan dock inte utesluta att det i vissa fall kan vara befogat med näringsförbudfören näringsidkare som har försatts i konkurs, även om han inte uppfyllerdessa förutsättningar, dvs, har gjort sig skyldig till varken brott ellerbetalningsunderiålelse rörande skatter m, m. Skälenför mitt förslag: Innebörden av kommitténs förslag är att de särskildareglerna om näringsförbud i samband med konkurs i 199 b § KL upphävs.Majoritetens förslag går ut på att man lika väl i konkurssituationen som eljestdå fråga om näringsförbud uppkommer får pröva om näringsidkaren har grovtåsidosatt sina åligganden. Kommittéminoritetens förslag innebär på motsvarandesätt att brott skall vara förutsättning för näringsförbud, oavsett omnäringsidkaren har försatts i konkurs eller ej då frågan om förbud väcks. Denövervägande delen av remissinstanserna har ingen erinran mol kommitténs förslagatt samma regler skall gälla oavsett om näringsidkaren är försatt i konkurseller ej. Några instanser föreslår dock att lagen skall innehålla ett särskiltkonkursrekvisil (jfr ovan). Medden utformning som jag i det har velat ge förutsättningarna förnäringsförbud, kan man ifrågasätta om det finns någol behov av att bibehållakonkursrekvisitet i nu gällande eller reviderad form. Av kommitténsundersökning av de 126 näringsförbud som meddelades mellan den Ijuli 1980 och framgår att domstolen bara i elt fall somgrund för förbudet åberopade enbart andra omständigheter än brott; i dettaenda fall åberopades uteslutande underiåtelse att betala mervärdeskatt ocharbetsgivaravgifter, I minst 93 av de 95 fall då domstolen nämnt del rekvisitsom enligt 199 b § KL är förutsättning för näringsförbud enligt huvudregeln -alt näringsidkaren har "grovt åsidosatt" sina åligganden somnäringsidkare - har etl eller flera av brotten oredlighet, vårdslöshet ellermannamån mot borgenärer, bokföringsbrolt, skattebedrägeri och grovabedrägerier funnits med i bilden (betänkandet s, 84), Det gäller här brott somöverlag är av icke ringa svårhetsgrad. Kommitténs undersökning kan onekligensynas peka mol att det knappasl finns behov av elt särskilt konkursrekvisil.Det skulle kunna ifrågasättas om det i annat än rena undanlagsfall kan finnasanledning alt väcka frågan om näringsförbud utan att näringsidkaren har gjortsig skyldig till brott eller betalningsförsummelse av sådant slag som avsesmed de tidigare diskuterade rekvisiten. Föratt regleringen bibehålls, må vara i något reviderad form, talar särskilt följande omständigheter. Gällande regler i 199 b § KL inriktar sig 56 framförallt mot olika förfaranden, som innebär att konkursinstitutet som Prop.1985/86: 126 sådantutnyttjas som instrument för ekonomiska oegentligheter vilka dock intebehöver vara kriminaliserade. Upphävs regleringen i KL kommer näringsförbudsom instrument mot förfaranden som är specifikt inriktade påen illojal användning av konkursinstrumenlet inte att kunna användas i Jag vill här peka på bl. a. den situationen då ennäringsidkare vid upprepade lillfällen använder konkursinslilutel för atl begåoegentligheter som inte är kriminaliserade. Jag kan hänvisa till de exempelpä icke kriminaliserade förfaranden som enligt motiven till gällandebestämmelser om näringsförbud i kan ligga lill grund för förbud(prop, 1979/80:83 s. 31ff; jfr avsnitt 4.2.2), Den avgränsning av förutsättningarnaför näringsförbud i förhällande lill kommittémajoritelens förslagsom jag föreslär och för vilken jag har redogjort i det föregående skullemedföra atl näringsförbud inte kunde komma i fråga i sådana fall. Detligger vidare en viss fördel från effektivitetssynpunkt i all elt näringsförbudkan meddelas, om det i samband med en konkursulredning framkommer attnäringsidkaren vid sidan om brott kan misstänkas för oegentligheter av annatslag. Med tanke pä näringsförbudets syfte att undanröja en skadehärd, kan detvara angeläget att fä till stånd ett näringsförbud på grundval av de kanskeoslridiga icke-kriminaliserade oegentligheterna redan innan brottsutredningenoch lagföringen med anledning av denna har slutförts. Av intresse är i dettasammanhang inte minst sådana otillböriiga förfaranden som riktats mot privatakreditgivare, t.ex. genom att näringsidkaren har laborerat med flera bolag ochlåtit styra sina skulder till ett bolag och tillgångarna lill etl annat för altdärefter låta del förra bolaget gå i konkurs. Etl sådant förfarande kan undervissa förutsättningar vara brottsligt, men oavsett hur det förhåller sig därmedbör del finnas möjlighet att med näringsförbud förhindra all näringsidkarenfortsätter med sådan verksamhei. Atl del kan finnas behov av att förhindranäringsidkare alt missbruka möjligheterna till skuldsättning hos privataborgenärer för atl därefter gå i konkurs framgår av att andelen enskildaskulder i konkurs kraftigt överstiger andelen skatteskulder och atl skillnadentenderar att öka (jfr D. , Företagskonkurser och ekonomisk brottslighet.Slhlm 1985 s. 61). Medhänvisning till vad jag nu har anfört ärjag således inte bereddatl föreslå alt de möjligheter atl meddela näringsförbud som gällande regleringi KL erbjuder hell skall upphävas. Kommitténhar riktat viss kritik mot utformningen av reglerna om näringsförbud i 199 b §KL. Sammanfattningsvis går kritiken ut på att uppdelningen på tvä olika fall -dels del dä förbud kan aktualiseras redan efler en enstaka konkurs, dels det dådel har varit fråga om upprepade konkurser (jfr avsnitt 4.1 och 4.2.1) -innebär en onödig komplikation som också har vållat tillämpningsproblem.Rekvisiten är också så vagt utformade, att de i praxis ansetts kunna ge utrymmeför näringsförbud även i fall när etl sådant enligt kommitténs mening inte hadebort komma i fråga. Ensärskild regel om näringsförbud i samband med konkurs bör mol denna bakgrund överensstämma med de två tidigare diskuterade rekvisiten rörande brott och betalningsförsummelse i så måtto, att det även i kon- 57 kurssituationen bör krävasatt näringsidkaren - genom otillbörlighet mot borgenärerna eller på annat sätt- har grovt åsidosatt sina åligganden i näringsverksamhet (dvs, somnäringsidkare). Detta senare rekvisit bör även i fortsättningen ges deninnebörd som angavs i motiven till 199b§ KL (prop. 1979/80:83 s. 30-32 och 55fsaml SOU 1979:13 s. 75-77). Jag hänvisar även till vad jag i det föregående (avsnitt4.2.2) har anfört om begreppet grovt åsidosättande i näringsverksamhet. Däremotbör den särskilda regeln om näringsförbud vid upprepade konkurser i KL inte hanågon motsvarighet i lagen. Den omständigheten att någon har försalls i konkursvid flera tillfällen får i stället beaktas inom ramen för prövningen av om delhar förekommit ett grovt åsidosättande liksom f.ö, då det skall bedömas om eltförbud är påkallat från allmän synpunkt. Jag har alltså kommit framlill att näringsförbud skall kunna komma i fräga i tre alternativa situationer:då en person i egenskap av näringsidkare har gjort sig skyldig till brott sominte är ringa, då han har underlåtit att belala skatt m. m. och underiåtelseninte är ringa samt då han har försatts i konkurs och förfarit grovtotillbörligt mot sina borgenärer eller på annat sätt har grovt åsidosatt vadsom ålegat honom i näringsverksamhet. Även i de två första fallen uppställsockså som en ytterligare förutsättning atl näringsidkaren med hänsyn till desammantagna oegentiighelerna har grovt åsidosatt sina åligganden inäringsverksamhet. Tilldessa förutsättningar för näringsförbud bör fogas ännu en, som jag kommer attbehandla härnäst. 1985/86: 126 4.2.6Att förbud är påkallat från allmän synpunkt som en ytterligare särskildförutsättning för förbud Mittförslag: Näringsförbud skall meddelas endast under förutsättning all förbud ärpåkallat från allmän synpunkt. Hänsyn skall därvid särskilt las till omåsidosättandet har varit systematiskt eller syftat till betydande , omdet har medfört eller varit ägnat alt medföra betydande skada eller omnäringsidkaren lidigare har dömts för brott i näringsverksamhet. Kommitténsförslag: Överensstämmer praktiskt taget helt med mitt (belänkandet s. 201-204och 396-402). En majoritet i kommittén anser dock inte atl det i lagtextenskall anges att särskild hänsyn skall tas lill näringsidkarens . Enminoritet stöder mitt förslag (s. 443 f). Remissinstanserna:Ingen instans har hafl någon erinran mot atl det skall vara en förutsättningför näringsförbud att sådant är påkallat från allmän synpunkt. Bara ett fåtalinstanser har kommenterat förslaget till kriterier som skall särskilt beaktasvid denna prövning (bilaga 6 avsnitt 2). Sammanfattning av skälenför mitt förslag: Ett näringsförbud skall meddelas bara om del vid enhelhetsbedömning framstår som motiveral med utgångspunkt i syftet att undanröjaen skadehärd eller om del skulle framståsom slötande att låta en person som har gjort sig skyldig till Prop.1985/86: 126 allvarliga oegentligheter i näringsverksamhet att få fortsätta attägna sig ät sådan, eller av allmänpreventiva skäl. Skälenför mitt förslag: Enligt kommitténs mening brister den nuvarande lagregleringeni 199b § KL främst däri, att rättstillämpningen lämnas ät egna bedömningar såsnart del kunnat konstateras att grova olillbörligheler mot borgenärerna ellerandra grova åsidosältanden har förekommit. Det sägs atl näringsförbud då"får" åläggas, men inget om vad som skall beaktas vid prövningen. Pådenna punkt är också motiven sparsamma. Kommitténanser att lagtexten och motiven bör ge bättre ledning än som är fallet.Vid sidan om det tidigare behandlade kravet på grovt åsidosättande avåligganden bör en ytterligare förutsättning för näringsförbud vara att förbudär påkallat från allmän synpunkt. Baraell fåtal remissinstanser har kommenterat utredningens förslag i denna del. Desom har gjort det, bl, a, JK, har tillstyrkt förslaget. Jagerinrar om vad jag har uttalat om att en lag om näringsförbud i förstahand bör rikta sig mot sådana personer som genom allvarliga åsidosältandenåstadkommer belydande skador för borgenärer, anställda, konkurrenter,konsumenter, avtalsparter eller samhället i övrigt. Det är främst personer som ägnatsig åt systematiska illojala förfaranden som bör angripas med näringsförbud.Förbud bör därmed komma i fråga främst för den som vid återkommande tillfällenåsidosätter de normer som gäller för näringsverksamhet. För atl särskiltmarkera detla bör det enligt min mening inte vara tillräckligt förnäringsförbud atl en näringsidkare - kanske vid något enstaka tillfälle - hargrovt åsidosatt sina åligganden. Det bör också krävas atl förbud är påkallatfrån allmän synpunkt. Innebördenav atl förbud är påkallat från allmän synpunkt bör vara att domstolen motbakgrund av de oegentligheter som näringsidkaren har gjort sig skyldig till viden samlad bedömning finner att vederbörande bör avstängas frän rätten alt drivanäring. Därvid bör de lidigare nämnda rättspolitiska syftena beaktas. Behovetatt undanröja en skadehärd bör alltså tillmätas slor betydelse. Vid prövningenav om det finns etl sådant behov bör hänsyn tas till om det har funnits andramöjligheter att få vederbörande att ta rättelse. Näringsförbud bör normalt intetillgripas förrän sådana möjligheter framstår som mer eller mindre uttömda,såvida ej allmänpreventiva skäl talar i motsatt riktning. Näringsförbud kaninte heller anses påkallat från allmän synpunkt om det i etl särskilt fall slåralldeles klart att vederbörande inte kommer atl ägna sig åt näringsverksamhetpå nytt. Näringsförbudetskall alltså främst vara framålsyftande. I vissa grova fall kan det dock avallmänpreventiva skäl finnas anledning att ingripa med näringsförbud även omdet finns tecken som lyder på atl prognosen inte är dålig. Detsamma gäller omdet skulle framstå som stötande att låta en person som har gjort sig skyldigtill allvarliga oegentligheter i näringsverksamhet få fortsätta att ägna sigät sådan. Vidprövningen av om förbud är påkallat från allmän synpunkt skall hänsyn tas till den samlade bilden av näringsidkarens förhållanden i nä- 59 Därvidfår beaktas om han har gjort sig Prop. 1985/86: 126 skyldig tilloegentligheter, hur allvarliga dessa har varit och vilken karaktär de haft iövrigt. Vid denna prövning får hänsyn tas till alla slags åsidosältanden somnäringsidkaren har gjort sig skyldig till, oavsett hur gamla de är. Det liggerdock i sakens nalur all begångna oegentligheter oftast är meragraverande än sådana som ligger långt tillbaka i tiden. Jag vill samtidigtbetona atl det skall vara fråga om en helhetsbedömning vid vilken hänsyn ävenskall tas till omständigheter som talar till näringsidkarens förmån. Kommitténföreslår att lagtexten skall innehålla vissa riktlinjer för tolkningen avuttrycket "påkallat från allmän synpunkt", nämligen all det särskillskall beaktas om näringsidkarens förfarande har varit systematiskt, om det harmedfört betydande skada och om det har fortsatt sedan näringsidkaren dömts förbrott i näringsverksamhet. En minoritet i kommittén anser alt del därutöverskall anges alt man särskilt skall beakta om åsidosättandet har syftat tillbetydande . Avdet fåtal remissinstanser som har kommenterat kommitténs förslag i denna deluttalar sitt stöd för minoritetens uppfattning, medanlänsåklagaren i och redovisar ett motsatt synsättoch alltså går på majoritetens linje. föreslår attsärskild hänsyn skall tas inte bara till om åsidosättandet har medförtbetydande skada utan även till om del varit ägnat att medföra sådan. Uttrycket"påkallat från allmän synpunkt" inrymmer åtskilliga tolkningsmöjligheter.Även jag anser därför atl del finns anledning all i lagen ge viss vägledningför hur del bör uppfattas. Med de rätlspolitiska syftena för ögonen är detenligt min mening naturligt alt dä särskill beakta om vederbörande haråstadkommit eller skulle ha kunnat åstadkomma betydande skada eller omåsidosätlandena har skett systematiskt. Jag anser vidare att det finns skäl atlfästa vikt vid om näringsidkaren med sina förfaranden har syftat till attåstadkomma betydande . Elt sådant syfle kan få betydelse vid enbedömning av näringsidkarens tänkbara framtida handlande och av om förbud ärpåkallat av allmänpreventiva skäl. Detbör vidare anses särskill försvårande om personen i fråga fortsätter altåsidosätta sina åligganden även efter det att han har fått den varning som liggeri en fällande dom för brott i näringsverksamhet (jfr avsnitt 4.2.2), Kommittén har övervägt omdet borde utdelas en varning i särskild ordning, men avvisat tanken.