mot · G8021210 · 1985-01-22 00:00:00 — Motion 1984/85:1210 m. fl. Skatteavdraget för bilresa till och från arbetet Bakgrund Bestämmelserna om rätt till avdrag för tjänsteresor har reglerats i anvisningar från RSV och dess föregångare. I dessa anvisningar har stadgats att avdrag endast skall medges vid regelmässig användning i tjänsten. Vad som menats med detta begrepp har dock i mycket liten utsträckning ställts på sin spets eftersom de flesta avdragsyrkanden kunnat tillgodoses genom utnyttjande av exempelvis tidsvinstregeln. Efter beslutet om skärpning av kravet på tidsvinst från har frågan blivit aktuell på ett helt annat sätt. Efter uppmaning från RSV skrevs kravet på regelmässighet in i kommunalskattelagen. Med denna lagändring åsyftades ingen regeländring i sak utan syftet var endast av formell karaktär. Detta till trots synes RSV ha tillsatt en arbetsgrupp för att klargöra vad som skulle förstås med begreppet regelmässig användning i tjänsten. Gruppen kom därvid fram till att rekommendera minst 160 dagars användning för att avdrag skulle kunna medges. Problemen med de nya reglerna blev akuta . En omfattande debatt bröt ut i våra massmedier och åtskilliga exempel på helt orimliga konsekvenser på grund av den rekommenderade 160-dagarsregeln redovisas. När detta blev uppmärksammat verkar de främsta företrädarna för verket att ha backat från sin tidigare linje, och man föreslog att lagen borde ändras på denna punkt. a. genom detta agerande kom stor osäkerhet att prägla taxeringsarbetet . Detta ledde till att skattecheferna vid länsstyrelserna intog olika ståndpunkter och på grund härav skedde inte en enhetlig taxering. I vissa län följde man RSV:s rekommendation medan man i andra tillämpade för den skattskyldige mildare bestämmelser. Som en följd härav blev också nämndernas arbete bristfälligt från rättvise- och likformighetsaspekter. Det redovisades t. o. m. exempel där en och samma taxeringsnämnd tillämpade bestämmelserna på ett sätt och på ett annat sätt utan att ändra de tidigare taxeringarna. Vi ser med oro på den utveckling som lett till att en allt större del av medborgarnas skattebelastning bestäms av RSV:s tillämpningsföreskrifter. Enligt regeringsformen 1 kap. 4 § är det som beslutar om skatt till staten. Det förfarande som förekommit i denna fråga visar att detta stadgande f. n. inte helt uppfylls. Enligt vår uppfattning måste denna utveckling stoppas. Det måste i högre grad bli folkets valda ombud och inte en statlig myndighet som bestämmer om medborgarnas skattebelastning. För att detta skall vara möjligt erfordras en omsorgsfullare beredning. De regler som beslutar införa måste förses med utförligare motivtext. I denna måste också i högre grad än f. n. ges ledning för tillämpningen av reglerna. Bilresor mellan bostad och arbetsplats Regeringen föreslog mot bakgrund av de ovan relaterade problemen nya bilavdragsregler och antog förslaget. Beslutet innebär att en skattskyldig som använder bil i tjänsten minst och därvid kör i tjänsten skall få avdrag för kostnader för resor med bil till och från arbetet under de dagar som bilen används i tjänsten. Används bilen i tjänsten under minst medges av förenklingsskäl avdrag under alla de dagar som bilen används för resor mellan bostaden och arbetsplatsen. Även i detta fall skall som villkor för avdragsrätt av förenklingsskäl gälla en viss minsta körsträcka av . a. följande med anledning av propositionen (SkU 1983/84:16): Rätten till avdrag för bilresor till och från arbetet berör ett mycket stort antal skattskyldiga. Inte minst av administrativa skäl och från kontrollsynpunkt är det enligt utskottets mening därför angeläget att reglerna om detta avdrag utformas så att de blir någorlunda lättillämpade i praktiken. Detta torde förutsätta att avdragsrätten bedöms med utgångspunkt i en schablon. En schablon kan av naturliga skäl inte ge ett i alla lägen tillfredsställande resultat. Med den utformning schablonen erhållit i propositionen har man, såvitt utskottet kan bedöma, tillgodosett kravet på enkelhet i den praktiska tillämpningen och tagit rimlig hänsyn till de skattskyldigas -tresse. från sida reserverade vi oss mot beslutet. Vi ansåg och anser fortfarande att den nya utformningen av reglerna är alltför restriktiv. Rätten till avdrag bör rimligen gälla utan någon begränsning till ett visst minsta antal dagars användning av bilen i tjänsten. En förutsättning för avdragsrätt bör däremot vara att körsträckan i tjänsten inte är alltför kort, per dag får anses innebära en rimlig avvägning. Denna gräns bör dock inte gälla i sådana fall då arbetstagaren är skyldig att ha bilen till hands på arbetsplatsen. För avdragsrätt bör alltså krävas antingen att bilen körs minst i tjänsten de dagar den används för resor till och från arbetet eller att arbetstagaren är skyldig att ha bilen till hands på arbetsplatsen. Enligt vår uppfattning måste den som för att kunna utföra sitt arbete är tvungen att använda egen bil få göra avdrag för kostnaden härför. Alternativet är att arbetsgivaren måste ställa en bil till förfogande vid arbetsplatsen. Kostnaderna för detta, som kommer att vara avdragsgilla, torde överstiga det belopp som den anställde yrkar avdrag med. Totalt sett kommer det således med stor säkerhet att bli dyrare för samhället och krångligare för arbetsgivarna med de nya reglerna. Detta gäller för både offentliga och privata arbetsgivare. Inom många yrkesgrupper måste man ha bilen till hands på arbetsplatsen. Man kan inte åka hem och hämta bilen när man plötsligt behöver använda den i tjänsten. Det kan med mycket kort varsel uppkomma en situation som gör att vederbörande måste använda sin bil. Det är då inte rimligt att ställa krav på viss minsta användning av bilen för att avdrag skall medges. bör således hos regeringen begära förslag om nya bilavdragsregler i enlighet med vad vi här anfört. fattade vid samma tillfälle även beslut om bilavdragets storlek. Detta innebär att man vid beräkningen av avdraget för bilresor endast skall beakta de rörliga kostnaderna. För att förslaget inte skulle få alltför kraftig effekt, beslöts också att begränsningen skall ske successivt så att avdraget per mil för körsträckor t. o. m. 1 låses vid högst den nivå som gällde vid taxering, . per mil, så länge de av RSV beräknade rörliga kostnaderna per mil inte överstiger detta belopp. Vid behandlingen av regeringsförslaget anförde skatteutskottet bl. a. följande (SkU 1983/84:16). Sannolikheten talar enligt utskottets mening för att de flesta skattskyldiga med avdrag för kostnader för bilresor mellan bostad och arbetsplats skulle ha innehaft bil även om de inte använt den för resor till och från arbetsplatsen. Liknande synpunkter anfördes av föredragande statsråd i propositionen. Enligt vår upfattning borde inte någon förändring av reglerna för beräkning av avdraget för bilresor ha gjorts. Vi anser det således vara fel att endast de rörliga kostnaderna skall beaktas. De förändrade reglerna innebär en orättvis behandling av de inkomsttagare som inte har möjlighet att utnyttja de kollektiva färdmedlen vilka till viss del bekostas med allmänna medel. De förmodanden som gjordes i propositionen och i det ovan citerade utskottsbetänkandet beträffande motiven för enskilda människors bilanskaffning är inte helt relevanta för boende där kollektiva trafikmedel i stort sett saknas. För dessa människor är bilen helt enkelt en nödvändighet. därför vår bestämda uppfattning att avdragsrätten bör omfatta såväl rörliga som fasta kostnader i enlighet med tidigare gällande bestämmelser. beslutade också att avdraget vid resor i tjänsten, till skillnad från tidigare, skall beräknas på samma sätt som vid andra arbetsresor. Enligt vår uppfattning borde inte heller någon ändring därvidlag ha genomförts. Sedan fattade detta beslut har dels bensinskatten höjts med , dels fordonsskatten höjts utan att bilavdraget förändrats. Även i övrigt har bilkostnaderna ökat kraftigt . Det är inte minst mot denna bakgrund helt orimligt att bibehålla de nuvarande avdragsreglerna, som enligt vår uppfattning är djupt orättvisa för dem som inte har något alternativ till att använda bilen för sina arbetsresor. Avdraget vid resor till och från arbetet när bilen används i tjänsten bör motsvara hela kostnaden för bilanvändningen. Vid omfattande användning bör en proportionering av årets totala bilkostnader mellan tjänste- och privatanvändning göras. Om endast en mer begränsad avdragsgill användning föreligger, bör den statliga bilersättningsnormen kunna tjäna som riktmärke vid taxeringen. bör ompröva sina tidigare fattade beslut och således besluta att bilavdragen skall beräknas i enlighet med vid taxering gällande regler. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att hos regeringen begära förslag om utvidgad rätt till avdrag för bilresor till och från arbetet i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att beslutar att avdrag för resor med bil till och från arbetet skall bestämmas med hänsyn till både årsbundna (fasta) och milbundna (rörliga) kostnader, 3. att beslutar att avdrag för resor med bil till och från arbetet då bilen används i tjänsten skall bestämmas i enlighet med den faktiska kostnaden för resan. () ()