mot · G8023206 · 1985-05-09 00:00:00 — Motion 1984/85:3206 m. fl. Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /86, m. m. (kompletteringsproposition) (prop. 1984/85:150) Innehållsförteckning I Motionens huvuddrag II Den internationella ekonomin III Den svenska ekonomiska utvecklingen V.6 Den kommunala ekonomin Frågan är om regeringen är på rätt väg när: - Inflationen är den näst högsta i . - Arbetslösheten är den högsta någonsin i en högkonjunktur. - Handelsbalansen är sämre jämfört med . - Valutaflödet är . - Statsskulden vuxit med . 1 1984/85. - Det underliggande budgetunderskottet ökar. - Landet står mitt uppe i en stor arbetsmarknadskonflikt. ekonomiska politik består bl. a. av följande förslag: - Avveckla löntagarfonderna. - Balans i den offentliga sektorns finanser kräver i besparingar. Vi föreslår att drygt 10 av dessa sparas /86. - Inflationsskydda skatteskalan. Urholkningarna av skattereform återställs. - Halverad sjukförsäkringsavgift för anställda i småföretag. - Slopad förmögenhetsskatt på arbetande kapital i familjeföretag. - Konkurrensutsatta sektorn skall vara löneledande. - Allehanda följsamhetsklausuler rensas bort ur avtalen. - Avtalsparterna får ett större eget ansvar för kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen. - Reglerna om samhällsfarliga konflikter bör revideras för att öka skyddet för tredje man. - Grundtryggheten skall prioriteras i trygghetssystemet. - Ökad avgiftsfinansiering av vissa offentliga tjänster. - Privata och kooperativa alternativ till de offentliga institutionerna. - Utförsäljning av statliga företag. - Ökad skatteutjämning med . - I avvaktan på skatteutjämningskommitténs förslag avvisas regeringens nya system med progressiva skatteutjämningsavgifter. - Nej till likviditetsindragningar. Företagen behöver pengarna till investeringar. På den kommunala sidan bör i stället direkta besparingar ske med . II Den internationella ekonomin Efter den andra oljechocken 1979 drabbades världsekonomin åren 19801982 av den värsta lågkonjunkturen . Arbetslösheten steg kraftigt i så gott som alla länder. har den långa och djupa nedgången vänts i en klar internationell uppgång. Detta har särskilt gällt i och . Även i har en uppgång skett även om den här varit mer dämpad. Det amerikanska konjunkturuppsvinget har varit överraskande kraftigt. ökade BNP med . Drivkraften har framför allt varit en kraftigt ökad privat konsumtion. Inflationen har trots högkonjunkturen kunnat hållas på en låg nivå (). Eftersom fört en stram penningpolitik har den amerikanska realräntan kommit att ligga på en mycket hög nivå och därigenom drivit upp dollarkursen. Den starka inhemska efterfrågan i har tillsammans med den höga dollarkursen lett till ett mycket stort underskott i den amerikanska handelsbalansen på ca 1984. Underskottet avspeglar en kraftig importökning som självfallet inneburit stora exportökningar för andra länder, främst för men även för länderna i , t. ex. . Världshandeln har 1984 ökat med . Konjunkturuppgången har inte varit lika stark i som i . BNP-ökningen blev 1984 i , i och i . De ekonomiskt viktigaste länderna i har fört en stram finanspolitik för att få ned inflationen och minska budgetunderskotten. Inflationen blev 1984 i , i och i . Detta har lett till en relativt svag utveckling av den inhemska efterfrågan. Det kraftigaste bidraget till BNP-tillväxten har kommit från exportsektorn, främst från exporten till . Den låga inflationstakten i våra viktigaste västeuropeiska konkurrentländer innebar att de svenska konkurrensfördelarna successivt minskade. väntas en viss avmattning av den internationella konjunkturen. I förutses tillväxttakten halveras till , men denna nivå anses vara tillräckligt hög för ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet. Någon större ökning förväntas inte i den amerikanska inflationen. I förutses produktionen även öka med . Den minskade exporten till förutses kunna kompenseras av ökade investeringar. Stigande kapacitetsutnyttjande, goda vinstmarginaler och låg inflation ger tillsammans bra förutsättningar för en ökning av industriinvesteringar. Tillväxttakten i är emellertid knappast tillräcklig för att minska den höga arbetslösheten (). Inflationstakten förväntas även gå ned ytterligare. Sammantaget måste man därför räkna med en svagare ökningstakt () i världshandeln . Slutsatsen för del blir alltså att vi kan räkna med lika god internationell draghjälp som vi fått 1983 och 1984. Det blir därför desto viktigare att anpassa vår kostnadsutveckling till omvärlden. III Den svenska ekonomiska utvecklingen Den internationella högkonjunkturen (världshandelns tillväxt 1984) och dollarns kraftiga uppgång (från per dollar i 1 * 1984185.3 sami. efter devalveringen till per dollar 1985) har tillsammans med de två devalveringarna 1981 och 1982 givit den svenska exporten ett klart uppsving. ökade exporten och 1984 . Exportuppgången har lett till en markant förbättring av bytesbalansen. För främst de stora utlandsorienterade företagen har exportökningen medfört förbättrad lönsamhet, ökad produktion och ökade investeringar. devalveringspolitik har otvivelaktigt haft klart negativ inverkan på kostnadsutvecklingen. sjönk den internationella inflationen kraftigt. Fram till regeringsskiftet minskade den svenska inflationen i samma takt som i våra konkurrentländer. Därefter delade sig emellertid inflationskurvorna. som inflationen fortsatte att sjunka ned mot i de för oss ekonomiskt viktigaste länderna, steg den svenska inflationen upp mot . Det innebär att inflationen legat minst dubbelt så högt som i våra viktigaste konkurrentländer. I den reviderade finansplanen 1983 lade regeringen fast ett inflationsmål på för och uttalade att lönekostnadernas utveckling var det som skulle få utslagsgivande betydelse. För att försöka påverka LO att gå ut med måttliga lönekrav avtalsrörelse föreslog regeringen dels en ytterligare urgröpning av marginalskattereformen, dels införande av kollektiva löntagarfonder. Regeringens uttalade huvudargument för löntagarfonderna var just att löntagarorganisationerna, trots vinstökningarna i näringslivet, skulle begära låga löneökningar mot att de fick ökad makt över företagen. Löntagarfonderna avsågs därför bli den hävstång varmed den socialdemokratiska regeringen skulle bryta upp den traditionella devalverings-inflations-spiralen. avtalsrörelse blev dock ett samhällsekonomiskt misslyckande. På den offentliga sektorn, där avtalen slöts först, hamnade dessa nämligen inte bara på för hög nivå. De innehöll också olika följsamhets- och löneglidningsklausuler, trots att regeringen mindre än i kraftiga ordalag förklarat att staten i rollen som arbetsgivare måste se till att avtalen befrias från just sådana klausuler. Dessa följsamhetsklausuler har lett till en omfattande arbetsmarknadskonflikt, eftersom regeringen inte velat stå fast vid de löften man alltför lättvindigt gav . Både 1983 och 1984 tycks de totala lönekostnaderna inom industrin stiga . Detta är mer än genomsnittet för våra konkurrentländer och mer än för vårt viktigaste konkurrentland . Före valet framställde sig socialdemokraterna som garant för en snabb förbättring av sysselsättningen. Man kritiserade hårt mittenregeringens sysselsättningspolitik. I den socialdemokratiska propagandan beskrivs nu förhållandena på arbetsmarknaden som mycket goda och med ljusnande framtidsutsikter. uppgick den öppna arbetslösheten till , vilket i jämförelse med många andra länder är en mycket låg nivå. En rättvisande jämförelse kräver emellertid att man beaktar såväl den öppna arbetslösheten som antalet personer i arbetsmarknadsåtgärder. I genomsnitt var antalet arbetssökande personer utanför den ordinarie arbetsmarknaden drygt 335 000, varav öppet arbetslösa 136 000. Detta innebär att totalt var 1984 av arbetskraften utanför den ordinarie arbetsmarknaden, vilket är nästan jämförbart med arbetsmarknadsläget i i övrigt. Motsvarande antal 1982 var drygt 277 000 (eller ), vilket innebär att 1984 var nära 60 000 personer fler öppet arbetslösa eller föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Socialdemokraterna drev efter regeringstillträdet upp de statliga utgifterna så kraftigt att dessa ökade med på ett enda budgetår (1982/83 jämfört med /82). ökade statens budgetunderskott med nästan till rekordsiffran . Genom att öka underskottet så drastiskt under sitt första regeringsår skapade man möjligheter att därefter minska underskottet något. Till detta har bidragit att högkonjunkturen och devalveringen medfört att det krävts mindre industristöd. De för höga löneökningarna har inneburit ökade skatteinkomster. Alla tänkbara skatter har höjts. Nya skatter har tillkommit. 75 skatter har höjts med totalt ca , sedan socialdemokraterna tillträdde regeringsmakten . Någon minskning av statens utgifter genom strukturella besparingar har däremot ej skett. I stället har ett antal engångsförstärkningar och bokföringstekniska åtgärder skett som förbättrar det kassamässiga underskottet. Sammantaget kan noteras att statsskulden ökat från vid regeringsskiftet till . (Se diagram 1.) Vid regeringsskiftet var statens utlandsskuld i aktuell valuta . har statens utlandsskuld stigit till . Bara räntan på utlandslånen plus valutakursförlusterna beräknas 1985/86 bli nästan . Om statens utlandsskuld fördelas på alla landets drygt 8 miljoner invånare blir utlandsskulden per person ca . har den skulden ökat med , således inte långt ifrån en fördubbling på bara . Den svenska nationens totala utlandsskuld (inkl. företagens) är nu nästan . Det allvarligaste hotet mot den svenska ekonomin är att regeringen inte lyckats få bukt med den höga svenska inflationstakten, trots att detta varit regeringens uttalade huvudmålsättning för den ekonomiska politiken. 1981: Den ekonomiska politiken måste inriktas på att snabbt och påtagligt ta ner kostnads- och prisstegringen i . (Punkt 1 i En plan för återhämtning i socialdemokraternas krisprogram Framtid för .) 1982: Jag framhöll tidigare att löper risken att hamna i en devalveringscykel, där vi med jämna mellanrum misslyckas med kostnadsoch prisläget och tvingas till nya nedskrivningar av kronan. Ur den synpunkten är 1983 ett kritiskt år. Det är inflationsutvecklingen som avgör om vi kan framgångsrikt genomföra övriga delar av politiken. (K.-O. i valbroschyren Ett handfast och konkret program.) 1983: En nödvändig förutsättning för att den inledda politiken skall bli framgångsrik, är att den höga inflationen som rått i vårt land under ett decennium nu bryts Om den inflationstakt på som med smärre variationer rått under en lång följd av år i inte nedbringas till en väsentligt lägre nivå, kommer devalveringens positiva effekter att elimineras . (Reviderade finansplanen 1983.) 1984: För egen del vill jag understryka att det är av yttersta vikt att inflationen dämpas snabbt och kraftigt. Låga pris- och löneökningstakter är nödvändiga för att en god konkurrenskraft skall kunna bevaras och sysselsättningen garanteras på . (Proposition 1984/85:40 om riktlinjer för den ekonomiska politiken på medellång sikt.) Men inflationen har envist vägrat att gå ned snabbt och påtagligt. Den är fortfarande (-8,) högre än vid regeringsskiftet (-7,). Och än allvarligare är att den svenska inflationen ligger dubbelt eller t. o. m. tredubbelt så högt som i våra viktigaste konkurrentländer. har västvärldens näst högsta inflation, efter det kroniskt inflationistiska (se tabell). Aktuell inflationstakt i ett antal industriländer Regeringen förutspår fortfarande att inflationen under loppet av 1985 skall stanna vid . Prisnivån har redan () stigit . Det är0,l % högre än när slutsiffran blev . Efter det att uppnåtts införde regeringen i panik prisstopp . Prisstopp har av alla vetenskapliga undersökningar visats inte kunna varaktigt pressa ned inflationen. Även 1984 hade vi några månaders prisstopp utan att det hindrade att den slutliga inflationen närmast blev mer än dubbelt så hög som regeringens dåvarande inflationsmål på . T. o. m. regeringen själv medger prisstopps illusoriska karaktär: Ett prisstopp är naturligtvis ingen åtgärd sorn långsiktigt förmår att hålla tillbaka pris- och kostnadsökningarna. (Reviderade finansplanen s. Men prisstoppet passar väl in i det som tycks vara regeringens allmänna strategi, nämligen att försöka skjuta problemen framför sig åtminstone till andra sidan valet. På samma sätt har man ju i den nu aktuella avtalskonflikten försökt få kompensationskrav som gäller 1984 att vältras över till 1986. Devalveringen har efter med klart högre inflationstakt i än i konkurrentländerna urholkats, precis som förutspåddes reviderade finansplan, så mycket att börjar tappa marknadsandelar. började de svenska marknadsandelarna sjunka (reviderad nationalbudget s. 45) och de flesta ekonomer förutspår att så kommer att ske i accelererad fart . Exporten har sjunkit med i volym jämfört med . Eftersom importen ökat kraftigt (i volym) har detta sammantaget lett till en dramatisk försämring av den svenska handelsbalansen. Överskottet har sjunkit från till . (Se diagram 2). var fortfarande andelen pesoner utanför den ordinarie arbetsmarknaden nära 330 000 personer. (Se tabell nedan.) Arbetslösa 124 000 129 000 I arbetsmarknadsåtgärder 154 400 198 200 Totalt 278 400 327 200 Den socialdemokratiska regeringen försöker dölja att man i praktiken har misslyckats med att i en högkonjunktur nedbringa arbetslösheten till en nivå där den förutvarande mittenregeringen lyckades hålla den trots den djupa lågkonjunkturen. Enligt den reviderade finansplanen kommer det underliggande budgetunderskottet att öka /86 med ca . En jämförelse med det sista /82 som mittenregeringen hade ansvar för visar att det underliggande budgetunderskottet ökat med ca . Med hjälp av bl. a. bokföringsteknik och optimistiska antaganden lyckas regeringen uppvisa att det kassamässiga underskottet sjunker från /85 till 1985/86. I budgetförslaget /86 flyttas t. ex. bostadsfinansieringen på ut ur budgeten. Sedan budgetpropositionen har de 1 * * 1984/85.3 sami. beräknade skatteinkomsterna /85 ökat med , främst på grund av att lönerna i samhället stigit snabbare än tidigare beräknat. Därutöver har inleveranser till statskassan höjts från till . Detta beror på de stora ränteöverskott som får när företag och kommuner tvingas att till ränta långt under marknadsräntan placera likviditet på bundna riksbankskonton. Posten Beräknat tillkommande utgiftsbehov netto har i de reviderade finansplanerna beräknats till följande: 1984 6 (12)' 1 Av bokföringstekniska skäl. Tabellen visar att årets siffra sannolikt är alldeles för lågt tilltagen. För att därutöver ytterligare pressa ned den officiella siffran /budgetunderskott har räntorna på statsskulden beräknats minska från 1984/85 till 1985/86 trots att statsskulden ökat med ca . Som jämförelse kan nämnas hur regeringens beräkningar över statsskuldräntorna för /85 utvecklats i olika finansplaner: Beräknad räntekostnad 1984185, miljarder kronor Tilläggas kan också att statsskuldräntorna höjts med , resp. under de tre budgetår den nuvarande regeringen haft ansvar för. Hushållssparande är nere på rekordlåg nivå. Sparkvoten pendlar kring ± o-nivån medan genomsnittet för OECD-området är +9%. Det är utomordentligt angeläget, att åtgärder snabbt vidtas för att öka hushållens sparande. Ett höjt hushållssparande har stor betydelse inte bara för samhällsekonomin, utan också för den enskilde. ökar den egna handlingsfriheten, ökar oberoendet och ger en ökad trygghet mot ekonomiska påfrestningar. Slutsatsen av analysen över den svenska ekonomiska utvecklingen måste bli att devalveringen inte tycks ge bestående resultat. Regeringen har misslyckats på det helt avgörande området, inflationsbekämpningen. Detta bäddar för stora svårigheter i den annalkande konjunkturavmattningen om den nuvarande trenden håller i sig. På finanspolitikens område har regeringen valt de lätta åtgärderna men väjt för mer strukturella besparingar när det gällt att minska budgetunderskottet. Man har inte tagit till vara de relativt goda . Regeringen har misslyckats att få ned inflationen, minska arbetslösheten och reducera det underliggande budgetunderskottet. Den nuvarande arbetsmarknadskonflikten kommer ytterligare att förvärra situationen. För att resultatet av avtalsrörelserna skall bli förenliga med ekonomisk stabilitet krävs att staten agerar med kunnande och kompetens. Den nu pågående konflikten visar att så ej skett. Sammantaget blir resultatet att den regering som har ansvaret efter valet tvingas att verkställa de svåra och nödvändiga besluten i ett sämre konjunkturläge och med långt sämre förutsättningar än den nuvarande regeringen hade 1982. Kompletteringspropositionen inleds med den socialdemokratiska valslogan är på rätt väg. Regeringen har uppenbarligen beslutat sig för att ge kompletteringspropositionen valbroschyrens form. Detta har också präglat propositionens innehåll. Lovorden över den egna framgången svallar. Kurvorna har tillrättalagts. Språkliga glidningar finns på åtskilliga ställen. På detta sätt har en förskönad bild (en Potemkinkuliss) skapats i stället för en saklig redovisning av ekonomiska läge och av regeringens ekonomiska politik. Det allvarligaste är emellertid inte själva skönmålningen, utan att den riskerar att allvarligt undergräva svenska folkets krismedvetande. I ambitionen att vinna höstens val försvårar man för den regering, som efter valet måste ta obekväma politiska beslut för att lösa den svenska ekonomins mer grundläggande problem. Särskilt anmärkningsvärt är att en ny kurvritningsteknik införts. Den vedertagna metoden innebär att man av en kurva kan se skillnad på utfall och prognos. Det första är ju fakta, det andra tro, kanske t. o. m. bara hopp. Eftersom regeringen hoppas på en god ekonomisk utveckling under , ger kurvorna sken av att förbättringar, som i realiteten bara är förhoppningar, redan har materialiserats i verkligheten. Som exempel kan nämnas kurvorna över industrins investeringar (prop. s. 6), arbetslösheten (s. 20) och budgetsaldot (s. 32). Närbesläktade är följande exempel på språkliga glidningar: - De mest betydelsefulla resultaten är: - att bytesbalansen vänts till nära jämvikt 1984 och 1985. s. 1; understrykningarna är våra). - Beräkningarna visar att vi i stort sett följer balansalternativets (långtidsutredning; vår anm.) bana (prop. s. 5). - 1 hög grad bidragande (till det lägre budgetunderskottet; vår anm.) har varit de steg som tagits för att bryta automatiken i utgiftsutvecklingen. s. 9). Det första påståendet är inte bara anmärkningsvärt därför att 1985 betraktas som ett avslutat år, utan än mer därför att statistiken för pekar på en kraftigt försämrad handelsbalans. Exportens överskott över importen har sjunkit från till endast . Trots denna mycket negativa utveckling har prognosen över handelsbalansen skrivits upp från + i finansplanen till + i den reviderade finansplanen. För övrigt är statistiken osäker. redovisar visserligen i sina beräkningar ett överskott i bytesbalansen på , men SCB:s motsvarande beräkningar visar ett underskott på . Det andra påståendet blir också anmärkningsvärt när det jämförs med den faktiska prisutvecklingen. En av LU -84:s grundförutsättningar för balansalternativet var ju att snabbt och drastiskt få ner inflationen. Enligt LU -84 borde inflationsutvecklingen bli och (genomsnitten mellan åren 1983/84 och 1984/85 avsågs). blev det och kommer det att bli , om inflationen stannar vid regeringens mål . Eftersom inflationen högst sannolikt blir betydligt lär genomsnittssiffran mellan åren 1984/85 bli . Slutligen det tredje påståendet om minskad automatik. I Reviderade finansplanen 1983 aviserades krafttag mot automatiken i statsutgifterna: En central åtgärd blir därför att med kraft begränsa den automatiska ökningen i statsutgifterna. (s. 63). Då (/84) styrdes av statens totala utgifter av olika former av automatik. För /86 räknar regeringen (långtidsbudgeten s. 47) med att motsvarande siffra skall bli . Om endast de utgifter beaktas som styrs av fullständig automatik så var de 1983/84 av statsutgifterna exkl. statsskuldräntor. 1985/86 beräknas de bli . Den svenska industrin exporterar hälften av sin produktion. Därför är oerhört beroende av en liberal världshandelspolitik och har varit stark motståndare till olika former av protektionism. Detta kräver emellertid av oss att vi också har en generös attityd mot import. Sammantaget innebär detta att en stor del av sysselsättningen inom det svenska näringslivet är beroende av att vi kan hålla en god internationell konkurrenskraft såväl på export- som importmarknaden. Avgörande för att skall kunna behålla sin internationella konkurrenskraft är dels inflations- och löneutvecklingen, dels näringslivets produktivitet. På den första punkten har som ovan visats misslyckats grovt det . Vi har därför hamnat i en inflations- och devalveringsspiral. Dessa tendenser har inte förbättrats utan snarare förvärrats . För att bryta sig ur spiralen krävs en genomtänkt och konsekvent antiinflationspolitik. För det första krävs lägre lönekostnadsutveckling för att få ned inflationstakten . Den nuvarande avtalsmodellen har visat sig år generera högre lönepåslag än som varit förenligt med bevarad konkurrenskraft. Därför behövs nu ett antal förändringar: - Regeringen anger de samhällsekonomiska förutsättningarna för avtalsrörelsen. - Hörnstenen i en trovärdig ekonomisk politik måste vara en fast växelkurs. Helt avgörande är att en sådan linje manifesteras i sådana former att den får full trovärdighet hos arbetsmarknadens alla parter. - Den konkurrensutsatta sektorn måste ovillkorligen vara löneledande. - Allehanda följsamhetsklausuler måste bort ur avtalen. - Marginalskatterna får ej skärpas utan behöver snarare sänkas. Därför krävs en inflationsskyddad skatteskala. Eftersom höga nominella lönepåslag framtvingas av höga marginalskatter är inflationsbekämpningen det viktigaste argumentet för sänkta marginalskatter. - Avtalsparterna bör få ett större eget ansvar för kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringarna. Detta innebär emellertid inte att de arbetslösa skall få lägre ersättning. - Skyddet för tredje man vid konflikt på den offentliga arbetsmarknaden måste förbättras. Reglerna om samhällsfarliga konflikter bör revideras, och ett övergripande organ för bedömning av en konflikts samhällsfarlighet bör tillskapas. - Inom vissa områden kan det bli aktuellt att pröva ett system med fast budget där verksamhetens omfattning kan påverkas direkt om löneutvecklingen blir för snabb (ett cash-limit-system). För det andra har en minskning av statens budgetunderskott en avgörande roll i inflationsbekämpningen. Budgetunderskottet är inflationsgenererande dels genom att det innebär en likvidisering av den svenska ekonomin, dels genom att dess finansiering driver upp den allmänna räntenivån. För det tredje är det nödvändigt att hejda de ständiga skatte- och avgiftsökningarna. Dessa svarar sammantagna för en betydande del av inflationen. Ett stopp för skatte- och avgiftshöjningar skulle också öka statens trovärdighet gentemot det övriga samhället när det gäller inflationsbekämpningen. Investeringar, vinster och ränta För att hålla en hög produktivitet krävs en hög investeringstakt i näringslivet. De i propositionen föreslagna likviditetsindragningarna avvisas därför. Företagen behöver pengarna för investeringar. Avgörande för investeringsnivån är att näringslivet har en tillfredsställande lönsamhet samt att den allmänna räntenivån hålls låg. Räntan måste ligga klart lägre än vinstnivån. Annars styrs riskkapital till olika sorters penningplaceringar i stället för till industriinvesteringar. Den svenska räntenivån är starkt beroende av den internationella. Möjligheterna för att föra en självständigare räntepolitik är beroende dels på vårt behov av utlandsupplåning, dels på statens behov av att låna till budgetunderskottet. Stärks den svenska konkurrenskraften som budgetunderskottet minskar, förbättras förutsättningarna att sänka den svenska räntan.