mot · G802474 · 1985-01-16 00:00:00 — lämnade i sitt slutbetänkande Förnyelse genom omprövning (SOU 1979:61 s. 77-79) en kort redogörelse för systemet med tidsbegränsade lagar, s. k. laws i . Sunset-principen innebär att myndigheter och program tidsbegränsas. Syftet är att skapa ett system för en periodiskt återkommande utvärdering och omprövning. Den grundläggande tankegången är att ett pågående verksamhetsprogram måste med jämna mellanrum underkastas förnyad prövning och godkännande, annars avvecklas programmet (solen går ned). Till ledning för denna prövning skall ligga en ingående granskning och utvärdering av programmet i fråga. Den växande mängden av nya lagar och förordningar i motiverar att denna lagstiftning med tidsbegränsning nu införs i , för att regelbundet avveckla inaktuella lagar och förordningar och skapa en garanti för att gällande lagar uppfyller avsedda syften även om väsentliga förändringar har gjorts i lagstiftningen eller verksamhetsprogrammen. Därvid skall särskild vikt läggas vid att internationell rättsuppfattning och rättssäkerhet uppfylls i den svenska lagstiftningen. Före det att tiden för lagar och förordningar löper ut skall granskning i princip göras som redovisar syftet med programmet. Detta kan till viss del jämföras med den historik som tidigare redovisades i samband med att propositioner lades - ett förfaringssätt som tidigare ändrats i riksdagsarbetet - för att minska arbetet för de mångkunniga ledamöterna. Situationen är annorlunda när den växande arbetsbördan tvingat ledamöterna att i högre grad specialisera sitt arbete på vissa frågor. Granskningen skall också omfatta lagstiftningsarbetets organisation, utförande, kostnader, resultat och effekter, dessutom måste syftet med lagen klart fastställas samt krav redovisas på information och analyser som myndigheterna skall förse med inför en granskning. Motivet med tidsbegränsade lagar är att begränsa lagstiftningens komplexitet och öka rättssäkerheten. har i kunnat konstateras en allmänt sviktande laglydnad. Enligt initierade bedömare skulle detta orsakas av att lagarnas komplexitet medför att allmänheten inte längre förstår de fundamentala skäl som ligger bakom lagarnas tillkomst utan söker tolka lagarna efter egen bästa förmåga. Bristande laglydnad skulle med denna tolkning inte kunna jämföras med obstruktion mot samhället och dess lagar, utan orsakas av att det är lagarna 1 1984/85. som är bristfälligt utformade och bygger på felaktiga tolkningar av lagstiftarens intentioner. Som exempel på sådan lagstiftning kan nämnas det nya straffmedlet (skattetillägget) som belöper på de belopp som ej uppgivits i deklarationen. Lagstiftarens avsikt med detta straffmedel var att skrämma de skattskyldiga till större noggrannhet i sitt deklarerande. Denna lagstiftning har lett till följder som strider mot de grundsatser som gäller för en rättsstat. De som format lagen i de högre rättsinstanserna har vanligen rekryterats som sakkunniga ur samhällsförvaltningen, företrädesvis statssekreterare och liknande, vilka utgör höga statstjänstemän, vilka lekmannasammansatta ledamöter har att förlita sig på i lagstiftningsarbetet. Även de högre domstolsinstansernas domare rekryteras huvudsakligen bland de jurister som står till regeringens och förfogande. När lagen en gång är skriven och har antagits av så har tjänstemän, domare och alla andra att lojalt följa den lagstiftning som folks i vederbörlig ordning valda företrädare bestämt skola gälla. Allmänheten, vars omdöme vanligen grundas på de satser som gäller rättvisa i en rättsstat - i enlighet med den egna grundlagen och folkrätten måste uppleva en lagstiftning som tillkommit för att skrämma de skattskyldiga till noggrannhet i sitt deklarerande som lagstridig oaktat att den är rättsgiltig. Resultatet blir då att domare och tjänstemän som följer lagen anklagas för att arbeta mot rättsordningen. Varken tjänstemän eller domare har formell möjlighet att egensinnigt tolka lagen och fatta lagstridiga domslut i enlighet med vad sunt förnuft och samhällsansvar skulle kräva. Tiotusentals tjänstemän i skatte- och indrivningsväsendet samt domstolsväsendet är i sitt dagliga arbete direkt berörda av den lagstiftning som utformats för att skrämma till laglydnad. Dessutom finns 1 200 tjänster inom åklagarväsendet, varav ca 650 åklagartjänster. Alla är inställda på att göra ett hedersamt arbete, men om de lagar som fattats av inte uppfyller de kvaliteter som gäller för ett rättssamhälle, måste risken bli stor att alla dessa samhällstjänstemän uppfattas syssla med lagstridig verksamhet. Det finns dokumenterat att medborgare som kommer i kläm på grund av såväl otillbörlig som tillbörlig myndighetsutövning i sin förtvivlan begår självmord eller blir psykiskt störda, så att deras framtidstro och förmåga att ta vara på sig själva grumlats. har det nu dokumenterats att ca 2 000 medborgare väljer att begå självmord i sin förtvivlan och vanmakt inför behandlingen från samhällets sida. Detta är fler än antalet dödade trafikoffer för vilka samhället lägger ned stora belopp i skadeförebyggande syfte. När det gäller självmorden kräver man en bred folkopinion innan åtgärder av större mått vidtas, då detta är något som ingen vill tala om. På rimliga grunder kan man anta att antalet psykiskt störda på grund av oformligheter i det svenska samhällssystemets utövning på motsvarande sätt kan jämföras med alla trafikoffer där utgången inte blivit dödlig. Detta är tragiska fakta vi måste åtgärda i riksdagsarbetet. Många lagar finns vilkas syfte formulerats i kommentarer till lagen men vilkas rättsinnehåll genom prejudikat och rättspraxis kommit att förändras . Ingen kan ha undgått att inse att risken för detta är stor när domstolarna å ena sidan har att söka rättvisa men förväntas att genom sina domslut skapa ett fungerande samhälle. Som exempel kan tas snickaren i som i efterhand drabbats av stora skatteskulder sedan han i god tro anlitat mindre firmor för olika tjänster. Trots att han kontrollerat hos skattemyndigheten att den han tänker anlita betalar sina skatter blir han debiterad dennes skatter så att han berövas sin egen utkomst och sitt eget företag. Detta fall har väckt djup anstöt och opinion hos allmänheten, så att en ändring i lagstiftningen nu efter många års kritik mot denna lagtolkning kan tänkas vara på väg. Den aktuella lagen är och visar att senare tillkomna skatteregler i uppbördslagen på grund av utebliven omprövning kommit att få orimliga konsekvenser. har skattetrycket ökat markant och socialavgifter införts som i grunden ändrar den ursprungliga lagens innebörd. Ett allt vanligare sätt att komma till rätta med lagar som upplevs som rättsstötande har blivit att trots mångårig förhalning driva ärenden genom tingsrätt, hovrätt och högsta domstolen - länsrätt, mellankommunala skatterätten, kammarrätt och regeringsrätt - bostadsdomstol samt hyres- och arrendenämnd så att överklagande kan ske i . Genom påpekande åläggs sedan svenska staten att ändra lagstiftningen och utge skadestånd till den part som vunnit rättelse genom internationellt vedertagen rättspraxis. Ca 400 fall från ligger f. n. för utvärdering och avgörande utanför eget rättssystem, vilket är oroväckande inte minst mot bakgrund av att vår statsminister sökt ringakta den genom att kalla den lekstuga. En central tankegång är att man genom att vända sig till skall utöva en press på myndigheterna att förbättra sin verksamhet. Egentligen utgör utvecklingen ett tecken på att riksdag och regering inte hinner med eller är motiverade att ta initiativ till granskning av existerande lagstiftning så att de grundläggande intentionerna med lagen uppfylls. kan därför lagarnas innehåll förändras och komma att strida mot den allmänna rättsuppfattningen och avsedd verkan. Det finns ett starkt behov av att lagkomplexet, som ständigt tenderar att växa, också innehåller instrument som tidsbegränsar och avvecklar inaktuella lagar samt tidsbegränsar beslut för att framtvinga utvärdering och omprövning av lagar och beslut med regelbundna mellanrum. Tanken att beslut skall vara tidsbegränsade har tidigare vunnit gehör när man i förslaget till ny plan- och bygglag infört tidsbegränsningar i byggrätten. Här är myndigheterna mycket vakna på problematiken med behovet att i ett senare skede ändra fattade beslut. Mot denna bakgrund och de förändringar samhället står inför är det därför önskvärt att lagar tidsbegränsas och måste genomgå granskning innan de kan förlängas så att samhällsbehov och rättssäkerhet kan tillgodoses på bästa sätt. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär skyndsam utredning att göra all lagstiftning och alla beslut tidsbegränsade och att krav införs på att dessa måste genomgå granskning innan de förlängs.