mot · G8022722 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. Sexuella övergrepp mot barn har det blivit klarlagt att sexuella övergrepp mot barn förekommer i långt större utsträckning än vad som varit känt. Detta innebär nödvändigtvis inte att antalet övergrepp har ökat även om det kan finnas befogad anledning att misstänka detta. Det är säkerligen så att incest och sexuella övergrepp mot barn har förekommit , det framgår ju bl. a. av en del klassiska skådespel, men det har upplevts som så skamligt av alla initierade att man oftast har tigit om det. Den senare tidens ökade öppenhet har avslöjat många allvarliga förhållanden och övergrepp på barn. Rädda barnen föranstaltade en SIFO-undersökning 1983. I denna undersökning som var landsomfattande framkom att 1 av 10 kvinnor och 1 av 30 män varit utsatta för sexuella övergrepp som barn. Det som för många var överraskande i resultatet från denna undersökning var att förövaren i av fallen inte var någon främling utan en far, styvfar eller annan mycket närstående, dvs. någon som barnet känner väl och som utnyttjar barnets förtroende och tillit. Dessa personer har ju på detta sätt en total makt över barnet. Inte sällan tvingas barnet till tystnad eller utsätts för hot genom alla de hemskheter som kommer att drabba barnet om det avslöjar hemligheten. De sexuella övergreppen pågår ofta utan att de upptäcks. Sexuella övergrepp kan drabba alla åldrar, ja t. o. m. spädbarn kan utsättas för sexuella handlingar. En del övergrepp upptäcks aldrig av omgivningen utan upphör först när barnet flyttar eller på annat sätt skiljs från förövaren. Självfallet är barnet utsatt för stora påfrestningar förhållandet pågår. Det sätter oreparerbara spår om inte hjälp och behandling kommer till stånd. Det är framför allt de psykiska skadorna som är allvarliga och i de flesta fall innebär stora problem i samlivet under vuxen ålder. Även fysiska skador kan bli följden. Bland de psykiska skadorna spelar skuldkänslorna redan hos barnet en stor roll, trots att det aldrig är barnet som har någon skuld till förhållandet. Det är alltid den vuxne som bär ansvaret. Incest och sexuella övergrepp förekommer i alla samhällsklasser. Förövaren är oftast en av omgivningen respekterad person som uppfattas som helt normal. Familjen uppfattas ofta leva ett helt harmoniskt familjeliv. Sexuella övergrepp mot barn är ett tyst brott där offret är beroende av gärningsmannen. Barnet har dessutom inte samma rättsliga ställning som den vuxne. Barns begreppsvärld ger omgivningen utrymme att förklara bort de signaler som barnet använder för att tala om och beskriva vad som hänt. Till detta kommer att omgivningen inte har vare sig kunskaper eller förmåga att hantera situationen utifrån barnets bästa. De vuxna, som får en aning om att ett barn utsatts för övergrepp, har ofta egna nära relationer till gärningsmannen. Dessa måste brytas eller förändras om gärningen anmäls. Det är därför inte ovanligt att vuxna kräver starka bevis från barnet för att agera till barnets förmån. Barn är alltså ensamma offer. Särskilt allvarliga är de långsiktiga skadeverkningar som sexuella övergrepp i barnaåren tycks föra med sig. Ett antal undersökningar visar att barn som utsatts för incest löper större risk att i ungdomsåren eller som vuxna hamna i socialt mycket utsatta positioner. Det finns material som tyder på att kriminalitet, promiskuitet, drogmissbruk kan bli följden. Det är naturligtvis vanskligt att med säkerhet kunna säga att orsaken till exempelvis drogmissbruk ligger i det förhållandet att barnet utsatts för incest. Blotta misstanken bör dock vara en varning för samhället att inte negligera behoven av insatser på olika områden för att hjälpa dessa barn. Samhällets insatser för att hindra sexuella övergrepp måste omfatta sinsemellan vitt skilda insatser som information, stöd och hjälp till incestfamiljerna och en varsam rättsprocess som inte utsätter barnet för mer påfrestningar än som oundgängligen krävs. Forskning om hur både offer och gärningsman reagerar samt om, möjliga behandlingsmetoder för att mildra skadeverkningarna hos barnet och rehabilitera gärningsmannen är nödvändiga. Det behövs större kunskaper om orsakerna till sexuella övergrepp på barn. Vi måste alla lära oss att tyda barnets signaler och ha vetskap om hur vi på bästa sätt kan stödja offret och förstå gärningsmannen. Särskilt viktigt är undervisning för personal inom förskola och grundskola och för hälso- och sjukvårdspersonal om sexualbrottens orsaker och förebyggande åtgärder. Ökade kunskaper och insikter ger större förståelse för offer och gärningsman samt möjligheter att vidta de åtgärder som bäst gagnar den utsatta familjen. Barnhälsovården och skolhälsovården är de instanser som naturligt möter alla svenska barn. Barnen måste känna att de med förtroende kan berätta för personalen och att den kommer att ta ansvar för att barnet kommer att skyddas. När ett sexuellt övergrepp anmäls till polis och senare leder till åtal måste så långt möjligt barnet skyddas. Detta kan komma i konflikt med gärningsmannens rättssäkerhet. Gärningsmannens möjligheter att som vuxen jämlike möta rättsväsendets representanter ger ett psykologiskt och juridiskt övertag mot barnet som myndigheterna måste kompensera. Det är ofta ett övergrepp mot det utsatta barnet att skiljas från familjen vid misstanke om incest. Dels förstärker det barnets känslor av skuld, dels är barn mer känsliga än vuxna för att byta miljöer. Barnet bör garanteras rätten att stanna kvar i sin invanda miljö om inte utomordentligt starka skäl talar däremot. Rättegången är en svår påfrestning för barnen. Många barn tvingas berätta ingående om vad som inträffat. Barnet möter i rättssalen gärningsmannen som ofta hotat eller på annat sätt försökt tvinga barnet till tystnad. Gärningsmannen har stöd i sin advokat medan barnets uppgifter ifrågasätts av denne och prövas av rätten. Även åklagaren tvingas utsätta barnets uppgifter för en kritisk granskning. Barnet måste få stöd under rättegången. Det kan ske genom att en stödperson från exempelvis de sociala myndigheterna tillåts närvara under rättegången och agera till förmån för barnet. Små barn bör inte annat än i rena undantagsfall tvingas tala inför sittande rätt. Det finns möjligheter att via bandupptagningar och videogram dokumentera barnets berättelser. Det finns också möjligheter för gärningsmannens försvarare att ställa de frågor till barnet som erfordras och presentera svaren inför rätten på likartat sätt. När försvararen utfrågar barnet bör psykologiskt utbildad personal närvara. Mål som rör sexuella övergrepp överklagas ofta till högre rättsinstans. De större barnen tvingas upprepade gånger inför domstol ge sin berättelse. Även här bör accepteras en bandupptagning som vittnesmål. Det processuella förfarandet vid mål om sexuella övergrepp bör bli föremål för en prövning i syfte att skydda barnen så som vi beskrivit. bör hos regeringen begära tilläggsdirektiv till rättegångsutredningen (Ju 1977:06) att skyndsamt pröva möjligheterna att öka barnets skydd som rättssäkerhet också garanteras gärningsmannen. När en vuxen dömts för övergrepp mot barn är det nödvändigt att den utdömda påföljden inte bara tillgodoser de allmänpreventiva kraven. Den dömde måste också få en individuellt anpassad rehabilitering. I andra länder, främst , finns exempel på insatser som visat sig ge goda resultat. Dessa föregångsexempel bör studeras och prövas för att finna för vårt land lämpliga rehabiliteringsformer. har i uppdrag att komma med förslag angående problem kring incestfrågan. Trots att nu gått sedan arbetet igångsattes har ännu inga resultat redovisats. Det är viktigt att arbetet påskyndas. Med hänvisning till det anförda hemställs* 1. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om informations- och utbildningsinsatser, * Se även motion 1984/85:2723. 2. att beslutar uttala att forskningen om sexuella övergrepp mot barn bör förstärkas. () ()