mot · G8022499 · 1985-01-25 00:00:00 — Motion 1984/85:2499 Ämnesutbudet vid universiteten m. m. Som ett tänkt led i strävandena att rationellt utnyttja högskoleresurserna övervägs nu en ökad profilering av utbildning mellan forskning och olika högskolor. Vad som här särskilt kommit i förgrunden är de s. k. småämnenas existens. Det gäller ämnen som på grund av att de inte ingår i utbildningslinjer eller inte heller i övrigt vätter mot någon närmare preciserad yrkessektor har ett ringa antal studerande och en liten forskningsorganisation. Tanken är att undervisning och forskning i sådana ämnen helst inte bör förekomma vid mer än en eller ett par högskolor. Vid övriga högskolor skall verksamheten läggas ned. Eftersom flertalet av de småämnen som kan bli aktuella finns vid de gamla universiteten är det i huvudsak dessa som berörs. Många av de små ämnena finns inom humaniora bl. a. på språksidan. Den metodik som skall användas är att universiteten ålagts att på en s. k. minikrysslista ange för vilka ämnen ett basutbud bör garanteras. Denna minikrysslista skall sedan sammanställas av UHÄ och prövas och fastställas av regeringen. De mindre ämnen som inte kommer med på listan skall försvinna eller tyna bort. Man kan av olika skäl starkt ifrågasätta själva syftet med denna verksamhet men också metodiken som sådan. skall enligt min mening ha ett rikt och brett ämnesutbud. Därmed stimuleras samverkan över ämnesgränserna. Den undervisning och forskning som bedrivs inom små ämnen är i sig värdefull. Men den är också ofta ett viktigt komplement till verksamheten vid större ämnesinstitutioner. Således har ofta t. ex. tekniska och naturvetenskapliga ämnen stor nytta av att det vid finns kvalificerad expertis inom t. ex. språk, som från svensk horisont betraktas som udda. Det är också så att ämnen som länge fört en mer undanskymd tillvaro genom olika omständigheter mycket snabbt kan komma att få stor betydelse. Det är vad som skett med t. ex. arabiska - andra, t. ex. kinesiska och japanska, står i tur. I sammanhanget bör också erinras om att kostnaderna för de små ämnena som regel är mycket ringa. De rationaliseringsvinster som kan uppnås genom koncentrationen till ett enda universitet är således inte särskilt stor. Till detta skall läggas de extra kostnader det innebär för de studerande att under en utbildningsgång tvingas byta studieort. Om det är besparingar man i första hand är ute efter borde uppmärksamheten i stället riktas mot ett antal stora och apparattunga ämnen. koncentration till en enda ort kunna leda till mycket stora direkta besparingar. Jag rekommenderar dock inte detta, eftersom jag anser att det ur en rad andra aspekter är en fördel att huvuduniversitetet i en region har ett brett ämnesutbud. Men även den metodik som är tänkt att användas kan, som ovan berörts, kritiseras. Det är troligt att ämnesföreträdarna kommer att göra allt för att deras ämnen skall komma med på minikrysslistan. Man kan också förutsätta att universitetsledning och regionstyrelse slår vakt om bredden på utbildningen vid . Det är således troligt att underlaget för UHÄ och regeringen för den slutliga prövningen blir föga användbart för det syfte som angetts. Om det nu är så att man anser att det finns skäl att ändra på förläggningen av utbildning och forskning, bör omläggning enligt min mening fotas på grundliga analyser ämnesvis. Först därefter bör förändringen komma till stånd - om undersökningarna visar att det finns goda skäl. Detta är den metodik som bör användas generellt, således oavsett om omstruktureringen innefattar små eller stora ämnen. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om förändringar av ämnesutbudet vid universiteten.