mot · G8022364 · 1985-01-25 00:00:00 — Privata fastighetsägares inkomster av fastighetsförvaltning beskattas enligt konventionell metod. För de allmännyttiga bostadsföretagen tillämpas schablonbeskattning. Vid konventionell beskattning av hyresfastigheter saknas de möjligheter till resultatutjämnande åtgärder, t. ex. lagernedskrivning, avsättning till investeringsfond, resultatutjämningsfond m. fl. fonder, som medges vid beskattning av rörelse. Det är alltså inte tillåtet att fondera vinstmedel för framtida underhållskostnader. Endast om fastighetsförvaltningen bedrivs genom ett aktiebolag kan del av överskottet avsättas till allmän investeringsfond. Värdet av detta är dock mycket begränsat eftersom dessa fondmedel inte får användas för att bekosta arbeten på bostadsfastigheter. Underhållskostnader kan därför i princip bara dras av framåt i tiden. får den vid beskattningen fördelas på högst . Ett underskott, som t. ex. beror på stora underhållskostnader, får utnyttjas mot förvaltningens inkomster de påföljande 6 åren. Betydelsen av dessa avdrag reduceras dock snabbt genom inflationens påverkan. Ett avdrag år 6 eller 9 får bara ett begränsat skattemässigt värde. Än värre är att avsaknaden av möjlighet till fondering gör att ett överskott på förvaltningen skattas bort när det i stället behövs för att Finansiera fastighetsunderhållet . Underhållskostnaderna är ojämnt fördelade i tiden. Behovet av underhåll är lägst efter nybyggnad och senare genomgripande reparationer. För att uppnå en hög grad av effektivitet och kostnadspress förs även olika typer av underhållsarbeten samman till en och samma tidpunkt. Arbetena koncentreras till vissa år. Hyran sätts däremot så att den skall täcka en viss underhållskostnad . De år då det inte utförs några mer omfattande underhållsarbeten blir överskottet därför större. En stor del av överskottet betalas i skatt. Detta gäller även de medel som var avsedda att finansiera kommande underhåll. När sedan arbetena utförs på fastigheten saknas en stor del av de pengar som ingått i tidigare års hyror och som skulle täcka underhållskostnaderna. Detta är särskilt allvarligt för de av de privata fastighetsägarna som bara äger en eller två fastigheter. De kan inte, som de större fastighetsägarna, fördela underhållet mellan flera fastigheter så att den totala kostnaden för underhållet blir ungefär lika stor . De allmännyttiga bostadsföretagen beskattades på samma sätt då schablonbeskattningen infördes för dem. avgörande motiven för schablonmetoden var att konventionell metod inte medger resultatutjämning mellan olika år genom t. ex. avsättning av vinstmedel för framtida underhållsåtgärder. Ändå hade de allmännyttiga bostadsföretagen, som i regel tillhör kategorin större fastighetsförvaltningar, bättre möjligheter än de flesta privata fastighetsägare att fördela underhållskostnaderna jämnt över tiden. Den schablonbeskattning som tillämpas för de allmännyttiga bostadsföretagen innebär att obeskattade medel kan avsättas för kommande underhållsarbeten. Bostadsministern har , nu senast i , framhållit att bostadspolitiken skall bygga på konkurrensneutralitet mellan de allmännyttiga företagen och de privata fastighetsägarna. Ett sätt att uppnå konkurrensneutralitet är att öppna möjligheter även för privata fastighetsägare att vid beskattningen få göra avsättning till en underhållsfond. Fonden skulle få användas för att finansiera framtida underhållsåtgärder. Mot bakgrund av det anförda hemställs att begär att regeringen låter utreda frågan om underhållsfonder för privata fastighetsägare. 1984/85.