mot · G8022760 · 1985-01-25 00:00:00 — I denna motion föreslås åtgärder för att minska arbetslösheten bland ungdomar. Ungdomsarbetslösheten har trendmässigt ökat . Denna trendmässiga ökning av den öppna ungdomsarbetslösheten bröts genom lagen (1983:1070) om arbete i ungdomslag hos offentliga arbetsgivare. En kartläggning som gjordes av delegationen för arbetsmarknadspolitisk forskning (EFA) visar att omfattades i genomsnitt 43 000 ungdomar i åldern och i genomsnitt 31 000 ungdomar i åldern av arbetsmarknadsutbildning, beredskapsarbeten, speciella ungdomsåtgärder och öppen arbetslöshet. Detta motsvarar 8,av det totala antalet ungdomar i åldern resp. i åldern . Andelen ungdomar utanför den öppna arbetsmarknaden är alltså väsentligt större än vad siffrorna för den öppna arbetslösheten visar. Ungdomsarbetslösheten är naturligtvis till en del betingad av den låga ekonomiska aktiviteten och obalanserna i samhällsekonomin. De som drabbas hårdast av ett försämrat konjunkturläge är de nytillträdande på arbetsmarknaden. En samhällsekonomi i balans är därför den främsta förutsättningen för full sysselsättning, även bland ungdomar. Ungdomsarbetslösheten är inget tillfälligt problem som enbart kan förklaras av konjunkturläget. Ungdomsarbetslösheten är större än den genomsnittliga arbetslösheten. Detta behöver inte vara enbart negativt. Det kan också bero på en naturlig önskan att pröva på många olika arbeten och en därmed sammanhängande kortvarig sökperiod, när man är arbetslös mellan två arbeten. Det är emellertid uppenbart att hur man än mäter har ungdomarna fått allt större svårigheter att komma in på arbetsmarknaden, att få det första jobbet. Vi anser att denna tendens har ett nära samband med kostnaderna för att anställa en ung person. Ungdomslönerna har successivt närmat sig lönenivån för andra löntagare, vilket innebär att en mängd arbetstillfällen som förut var första-jobb nu helt enkelt har försvunnit. Ungdomar är med nödvändighet mindre erfarna än personer som varit yrkesverksamma och när detta inte avspeglas i de relativa lönekostnaderna krymper den arbetsmarknad som står till ungdomarnas förfogande. De ökade svårigheterna för ungdomar med god skolunderbyggnad att få fotfäste på arbetsmarknaden är med andra ord en indikation på ungdomsarbetslöshetens strukturella natur. I partimotion i anledning av proposition 1984/85:40 om riktlinjer för den ekonomiska politiken m. m. diskuteras sambandet mellan den ekonomiska politiken och lönebildningen. I motionen pekar vi på vikten av klara riktlinjer för statsmakternas handlande i detta sammanhang. De fyra aspekter som där diskuteras är: o Sambandet mellan finanspolitiken och löneökningstakten. o Ansvaret för arbetslösheten, o Skattepolitiken och lönerna, o Staten som arbetsgivare. I detta sammanhang är ansvaret för ungdomsarbetslösheten av stor betydelse. Arbetsmarknadens parter bär självfallet ett stort ansvar för arbetslösheten, som till stor del orsakas av att lönenivå och lönestruktur försämrar vår internationella konkurrensförmåga. Lönenivån för ungdomar är som nämnts en av de främsta anledningarna till dagens stora problem för ungdomar på arbetsmarknaden. Vi vill dock avvisa de teorier och uppfattningar som vill övervältra ansvaret för sysselsättningen helt och hållet på arbetsmarknadens parter. Vår höga ambition då det gäller bekämpandet av arbetslösheten och speciellt ungdomsarbetslösheten förbjuder oss att möta denna på det defensiva sätt som detta skulle innebära. Vi menar dessutom att en sådan politik skulle stöta på avgörande svårigheter av flera slag, speciellt då det gäller ungdomarnas problem: Regeringen kan komma att tvingas acceptera en hög arbetslöshet för att bevisa att man menar allvar, o Precisionsproblem. Arbetslösheten som kan bli följden av höga avtal drabbar andra än dem som är organiserade. Detta gör att parterna inte utsätts för den press som är meningen. Detta problem är av avgörande betydelse då det gäller åtgärder mot ungdomsarbetslösheten. Ungdomar skulle ha väldigt begränsad möjlighet att påverka lönebildningen även om ungdomsarbetslösheten tilläts stiga, o Problem uppstår då andra än arbetsmarknadens parter bär kostnaden för den ekonomiska kompensationen vid arbetslöshet. Även detta problem gäller i särskilt hög grad ungdomar. Då endast ett fåtal av dessa är berättigade till ersättning från A-kassa skulle en höjning av egenavgifterna till arbetslöshetsförsäkringen sannolikt ha små effekter. Temporär nedsättning av arbetsgivaravgifterna Eftersom situationen på arbetsmarknaden för ungdomarna är akut, menar vi att man bör överväga ett system som innebär att företagens kostnader för att anställa ungdomar snabbt kommer i bättre överensstämmelse med ungdomarnas erfarenheter och produktivitet. En möjlighet är därvid att sätta ned arbetsgivaravgifterna. Nedsättningen bör successivt avtrappas under t. ex. en fyraårsperiod. Det kan t. ex. innebära att avgiftsreduktionen första året är , andra året , tredje året , fjärde året och sedan ingen nedsättning. Avsikten med nedtrappningen är att undvika effekten att utrymmet som skapas äts upp av höjda avtalade löner för ungdomarna. skulle parterna avtala om att hålla ungdomslönerna konstanta. Vi förutsätter att en sådan överenskommelse kan nås med parterna på arbetsmarknaden. Kostnaderna för att anställa ungdomar skulle på detta sätt anpassas till en mer rimlig nivå jämfört med kostnaderna för mer erfaren arbetskraft. Det innebär en kraftig konkurrensförbättring för ungdomar och således en vidgning av den arbetsmarknad som står till deras förfogande. Metoden är också beskriven i vår partimotion om särskilda sysselsättningsåtgärder, motion 1983/84:34. Reduktion kan utformas på samma sätt som nedsättning enligt lagen (1983:1055) om nedsättning av socialavgifter och allmän löneavgift i . Genom att reduktion där sker genom återbetalning året efter inkomståret kan en samordning med avtalsförhandlingarna ske. Om staten återbetalar endast den del av reduktionen som inte tagits ut i löneökningar skapas incitament för arbetsgivarna att sluta s. k. betingade avtal där man fastställer de slutliga löneökningarna först vid avtalsperiodens slut. De minskade offentliga intäkterna till följd av en sådan temporär avgiftsnedsättning kan uppskattas till . Om en sådan överenskommelse med parterna har kunnat nås att systemet kan genomföras bör det kunna motsvaras av en kraftig minskning av andra sysselsättningsskapande åtgärder för ungdomar med belopp av samma storleksordning. Totalt sett uppträder därför inte någon belastning på statens budget av vårt förslag. Tvärtom medverkar det till en vidgad arbetsmarknad för ungdomar. Det får därmed till följd att många ungdomar slipper få sin första kontakt med vuxenvärlden i form av arbetslöshet. avvisade det ursprungliga förslaget om ungdomslagen då de infördes av flera skäl. Vi menade att förslaget ledde till inlåsning på en sekundär arbetsmarknad inom den offentliga sektorn snarare än till en utslussning till den öppna arbetsmarknaden. Ungdomslagen riskerar också att försvåra tillkomsten av mera flexibla och bättre lokalt anpassade lösningar. När nu ungdomslagen efter vissa justeringar (som i princip skulle 1 * 1984/85.3 sami Nr2760-2768 göra det möjligt med ungdomslag även hos den privata sektorn) finns är det emellertid av största vikt att en kontinuerlig uppföljning och utvärdering av dess effekter genomförs. Den skrivelse som regeringen överlämnade till ger anledning till kommentarer: Det är beklagligt och anmärkningsvärt att AMS studie av ungdomslagen från till som ingår i skrivelsen inte ägnar någon uppmärksamhet åt den utslussning som trots allt skett av ungdomar som deltagit i ungdomslag. En studie av var de ungdomar hamnat som erhållit arbete på den öppna arbetsmarknaden skulle kunna visa huruvida den arbetslivserfarenhet dessa fått i ungdomslag varit relevant för det arbete de sedan fått. De farhågor hyste inför införandet av ungdomslagen har bekräftats av den studie som genomförts av konsultföretaget . Trots att ungdomslagsverksamheten pågått kan man konstatera vissa stora och grundläggande problem: o Ungdomslagen minskar koncentrationen på förmedlingsfunktionen hos arbetsförmedlingen. visar att anvisningen till ungdomslagen ofta är en förstahandsåtgärd från arbetsförmedlingens sida. Detta är en mycket allvarlig brist. Alla arbetsmarknadspolitiska åtgärder måste ha som första och överordnade mål att påskynda utslussningen till den ordinarie arbetsmarknaden, o Ungdomslagen ger förhållandevis små möjligheter att gå över till ordinarie jobb. Detta kan konstateras enbart utifrån det faktum att de nästan helt är koncentrerade till den offentliga sektorn där expansionsmöjligheterna är små framöver. Detta faktum gör också att den arbetslivserfarenhet som ungdomslagen ger för det stora flertalet ungdomar torde vara av ringa värde vid framtida anställning på den öppna arbetsmarknaden. Som ett komplement till ungdomslagen föreslår vi att ungdomsplatserna som finns som heltidsarbeten för 16-17-åringar utvidgas att också omfatta 18-19-åringar. Arbetsmarknadens parter bör förhandla om lönevillkoren. Vi menar att detta och den ovan anvisade metoden med temporär avgiftsnedsättning är en bättre väg för att bereda ungdomar tillträde till den reguljära arbetsmarknaden så att ungdomslagen med sin starka knytning till den offentliga sektorn därmed kan radikalt minskas i omfattning. Många ungdomar gör försök med att starta en egen verksamhet. Det är självklart att stora svårigheter möter dem och att de behöver kunskaper om bokföring och marknadsföring och annat som har att göra med fri företagsamhet. Vi anser det vara en viktig uppgift för arbetsmarknadspolitiken att ge hjälp och stimulans åt ungdomar som vill starta eget. utvärdering av försöksverksamheten visar att lärlingsutbildningen tillhör de mest framgångsrika metoderna att förmedla yrkesutbildning; av eleverna har fullföljt sin utbildning och av dem har fått fast anställning efter utbildningen. Få om ens någon av gymnasieskolans yrkesinriktade linjer kan uppvisa sådana siffror. Det är därför beklagligt att regeringen i så liten utsträckning arbetar för att denna form av utbildning stimuleras. Lärlingsutbildningen behandlas tvärtom mycket negativt av regeringen. Sedan sitt tillträde har regeringen i princip gjort det ogörligt att inrätta lärlingsplatser. Genom att ta bort färdigutbildningen ur utbildningen och kringgärda inrättandet av lärlingsplatser med en mängd bestämmelser och förbehåll har man medverkat till att antalet lärlingsplatser minskat. Detta används därefter som ett argument mot lärlingsutbildningen. Enligt vår åsikt visar detta stor brist på förmåga och vilja att angripa det allvarliga strukturella problem som ungdomsarbetslösheten är. Vi upprepar därför våra tidigare framförda krav. Färdigutbildningen måste återinföras i lärlingsutbildningen och statsbidrag bör utgå till denna. På orter där elevtillgången eller strukturen på ortens näringsliv inte medger att vissa yrkesinriktade studievägar inrättas bör lärlingsutbildningen kunna vara ett alternativ till linjer i gymnasieskolan. Dessutom bör statsbidrag utgå första utbildningsåret, andra och tredje året. Vidare bör någon gräns för antalet lärlingsplatser inte sättas. För en så framgångsrik yrkesutbildning som lärlingsutbildningen bör dessutom hinder mot upprättandet av fler platser undanröjas. Anställningsformen upplevs som ett av de största hindren mot att anställa fler lärlingar. Vi föreslår därför att möjlighet att provanställa lärlingar skall införas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs* 1. att begär att regeringen aktivt verkar för att överläggning med parterna om särskilda ungdomsavtal återupptas, 2. att begär att regeringen tar initiativ till sådana diskussioner med arbetsmarknadens parter som krävs för att förslaget om en , temporär nedsättning av socialförsäkringsavgifterna kan genomföras enligt vad som redovisas i motionen, * Se även motion 1984/85:2761. 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om stimulans till ungdomar som vill starta eget. () () () ()