mot · G8022715 · 1985-01-25 00:00:00 — De begränsade möjligheter lagen ger är förenade med avsevärda svårigheter, som, för framför allt mindre företag, ter sig oöverstigliga. Det bör därför övervägas om inte möjligheterna till provanställning bör utvidgas till . Härigenom ges arbetstagare, inte minst ungdomar, möjligheter att få visa att de besitter eller kan upparbeta den kompetens som erfordras för en arbetsuppgift. En sådan förlängd provanställning bör dock förenas med viss uppföljning från arbetsförmedlingens .sida. En arbetsgivare får inte ges möjligheter att låta en förlängd provanställning avlösas av en ny provanställning av annan arbetstagare. Arbetsdomstolens ursprungliga uppgift var huvudsakligen att tolka kollektivavtal träffade mellan arbetsmarknadens parter. En väsentlig del av detta var att snabbt avgöra mål om olovliga strejker. I och med en omfattande arbetsrättslig lagstiftning som tillkom huvudsakligen förändrades arbetsdomstolens karaktär. Den blev dömande instans också i mål som behandlade enskildas rätt. Det finns skäl att uttrycka starka betänkligheter mot att en partssammansatt domstol avgör mål som rör förhållanden mellan en enskild och någon av eller båda de parter som är representerade i domstolen, i all synnerhet som överprövningsrätt inte föreligger. En handläggning av denna typ av mål inom de allmänna domstolarna garanterar den enskilde större rättstrygghet. Redan nu handlägger de allmänna domstolarna mål som rör enskilda anställda i företag som saknar kollektivavtal liksom mål, där den enskilde inte stöds av sin fackliga organisation. Ett överförande till allmän domstol av alla mål som rör enskildas förhållanden på arbetsplatserna skulle därför innebära en enhetlig handläggning av sådana mål, vilket vore till gagn för rättstryggheten. Det finns således skäl att utreda formerna för ett överförande av arbetsrättsliga frågor till de allmänna domstolarna i syfte att stärka den enskildes rättsliga ställning. Därigenom skulle arbetsdomstolen återges sin ursprungliga roll. Den tekniska utvecklingen öppnar möjligheter för stora förändringar av samhället och därmed för arbetslivet. En ökad decentralisering av boende och arbetsplatser, en minskning av antalet arbetsplatser inom den direkta varuproduktionen och en ökning inom tjänste- och servicesektorn ger och kräver en stor förmåga till kombination av arbete, familjeliv och fritidsaktiviteter. Betydligt större hänsyn , än riu kan tas till individuella önskemål som produktionen av såväl varor som tjänster förutsätter flexibilitet och variationsmöjligheter. De krav på omstrukturering som ställs medför också behov av hög anpassningsförmåga och stor variationsrikedom med möjligheter till anpassning till såväl enskilda anställda som enskilda arbetsplatser. För att klara denna omställning är det nödvändigt att regelsystemet på arbetsmarknaden görs så flexibelt som möjligt. Allomfattande, hårt bundna och detaljerade lagar och regelsystem lämpar sig illa för dessa nya förhållanden. Vidhåller vi ett stelt byråkratiskt system, omöjliggör vi nödvändig anpassning. Utvecklingen innebär så positiva möjligheter för de enskilda människorna att stora ansträngningar i stället bör göras för att bana väg för de förändringar som är inte bara nödvändiga utan också önskvärda. Lagstiftning som omfattar hela arbetsmarknaden bör därför undvikas. Existerande lagstiftning bör begränsas till det absolut nödvändiga. I stället bör parterna på arbetsmarknaden ges så vida ramar som möjligt inom vilka de kan förhandla. Det förutsätter att parterna är beredda att medge stor flexibilitet och individuella lösningar. Ett område som är underkastat omfattande och ytterligt detaljerad lagstiftning är arbetstiderna. Arbetstidslagen, semesterlagen och ledighetslagarna m. fl. lagar innebär en mycket långtgående låsning och begränsning av de möjligheter som måste finnas att anpassa arbetstiderna till individuella önskemål och de krav som ny teknik ställer. Ianspråktagandet av ny teknik och nya produktionsmetoder har under det senaste seklet lett till en kontinuerligt ökad produktivitet vilken till en del tagits ut i minskad arbetstid. Det finns inga skäl att anta att den nya teknik som vinner intåg på arbetsplatserna skulle bryta detta mönster. Av tradition har arbetstidsförkortningarna i regel genomförts genom tvingande och för hela arbetsmarknaden gällande lagstiftning. har vi sett ett nytt mönster utvecklas på arbetsmarknaden. För att kunna kombinera yrkesarbete med vårdansvar har många, framför allt kvinnor, valt att arbeta deltid. Många arbetar på tider som slentrianmässigt betecknas som obekväma, men som för den enskilde arbetstagaren är väl anpassade för dennes personliga situation. Det finns också exempel på personer som byter yrke, därför att arbetstiderna där bättre kan anpassas till andra önskemål. torde det finnas ett avsevärt behov av en individuell planering av arbetstiden över livscykeln med hänsyn till familjeförhållanden, frivilligt arbete, studier etc. Inom produktionen kommer i ökande utsträckning att finnas önskemål om ett varierat arbetstidsuttag för att maximalt kunna utnyttja högteknologisk och kapitalkrävande produktionsutrustning. I många fall kan ett flexibelt arbetstidsuttag förenas med såväl kortare arbetstid som oförändrad lönebetalningsförmåga. Inom servicesektorn kommer att finnas ökande behov av arbete på vad som med dagens terminologi betraktas som obekväm arbetstid. Önskemålen kommer att variera starkt mellan olika arbetsplatser och olika individer. kommer möjligheterna för den enskilde att finna en arbetsplats som kan erbjuda just de tider som han eller hon efterfrågar att öka. Härigenom erbjuds möjligheter till såväl ett rikare arbetsliv som ett rikare privatliv. Därför ter det sig nu inte lika naturligt som tidigare att räkna med att generella lagstadgade arbetstidsförkortningar ger arbetstagarna det största utbytet av en arbetstidsförkortning. Regleringen av de villkor som i varje enskilt fall kommer att behövas sker i stället bäst om den läggs så nära den enskilda individen och arbetsplatsen som möjligt. Här kan de lokala fackliga organisationerna spela en mycket viktig roll. I många fall bör villkoren kunna avtalas direkt mellan arbetstagare och arbetsgivare. har också tanken på arbetstidsförkortning i syfte att minska arbetslösheten diskuterats. Den tanken grundar sig emellertid på en felaktig föreställning om vilka faktorer som leder till högre sysselsättning. Arbete är inte en bestämd mängd som kan fördelas enligt fördelningspolitiska principer. Arbete är ett resultat av en efterfrågan som uppstår som en följd av gynnsamma ekonomiska förhållanden som ger lönsamhet och konkurrenskraft. Den form av arbetsdelning som diskuteras skulle inte skapa nya arbeten, utan endast innebära en fördelning av arbetslösheten. Moderata samlingspartiet avvisar därför tanken på en arbetstidsförkortning och arbetsdelning i syfte att lösa arbetslöshetsproblemen. Den pågående utredningen av arbetstidsfrågorna som sker inom DELFA bör därför inriktas på att begränsa lagstiftningen på arbetstidsområdet till vad som är absolut nödvändigt med hänsyn till hälso- och skyddsaspekter, liksom de oavvisliga rättigheter till semester och ledighet som arbetstagarna bör ha. I stället bör arbetstagare och arbetsgivare ges vida ramar för att träffa avtal individuellt och kollektivt. I den mån försvårar övergången till en sådan moderniserad lagstiftning, bör verka för förändringar. har goda förutsättningar att bli ett föregångsland i fråga om en arbetstidslagstiftning som är anpassad till en ny tids förhållanden på arbetsmarknaden. Det är nödvändigt att korrigera vissa förhållanden inom den nu gällande ledighetslagstiftningen som medför avsevärda olägenheter på arbetsplatserna. De lagar som stiftats vad gäller möjligheterna till ledighet från arbetet har utan tvivel var för sig varit motiverade och har haft stor betydelse för de anställda. Vi anser dock att det är viktigt att erinra om de problem av olika slag som tillkomsten av nya ledighetslagar fört med sig på arbetsplatsen. Den höga frånvarofrekvensen innebär således en kraftigt ökad belastning på såväl samhället som företagen. Särskilt korttidsfrånvaron leder ofta till stora merkostnader i form av produktions- och produktivitetsbortfall. Vi vill i detta sammanhang också fästa uppmärksamheten på att den anställningstrygghet som de fast anställda har som tar ledigt från arbetet har inneburit otrygga anställningsförhållanden för alla de vikarier som måste anlitas. Detta problem för en allt större grupp kan i längden inte lämnas utan avseende. För att begränsa de negativa verkningarna av ledighetslagarna måste större hänsyn kunna tas till förutsättningarna på den enskilda arbetsplatsen. Särskild hänsyn måste tas till de förhållanden som råder i mindre företag. De ledighetsformer som bör prioriteras är sådana som tillkommit av hänsyn till vård av barn. Lagen om ledighet för studier medför för mindre och medelstora arbetsplatser i det närmaste oöverstigliga problem. Rätt till ledighet för studier bör därför begränsas till de fall då studierna har anknytning till arbetsuppgifterna. Ledighet för fackligt arbete bör kunna begränsas. Den översyn som påbörjades inom 1982 med uppgift att anpassa ledighetslagarna till de faktiska förutsättningarna bör således återupptas och avslutas . Semesterlagen innehåller ytterst detaljerade bestämmelser om semesterledighet, semesterlön och semesterersättning. Vid dess tillkomst betraktades lagen som ohanterlig, och det är först efter tillkomsten av kollektivavtal på större delen av arbetsmarknaden som regler kunnat skapas som möjliggör en rimlig handläggning av frågor rörande de anställdas semester. För många mindre företag, som inte har ständig tillgång till juridisk expertis, vållar emellertid också den nuvarande ordningen tolkningssvårigheter. För de företag som saknar kollektivavtal gäller semesterlagen fullt ut. Dessa företag har små möjligheter att hantera lagen på ett fullständigt korrekt sätt och riskerar ständigt att feltolka den. Det är otillfredsställande att en lag som har så stor betydelse för såväl arbetsgivare som arbetstagare skall vara praktiskt ohanterlig. All lagstiftning skall vara så utformad att den kan förstås av dem som skall tillämpa lagen. Det är en regel som i all synnerhet gäller en lag som omfattar större delen av befolkningen. En översyn av semesterlagen bör ske . Det bör ankomma på utskottet att utforma erforderlig lagtext. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs* 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om den enskildes ställning gentemot organisationerna, 2. att hos regeringen begär förslag till ändring av lagen om medbestämmande i arbetslivet (1976:580) i enlighet med vad som anförts i avsnittet om negativ föreningsrätt, 3. att hos regeringen begär förslag till ändring i lagen om medbestämmande i arbetslivet (1976:580) angående avdrag på lön för fackföreningsavgifter i enlighet med vad som i motionen anförts, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om facklig representation för anställda i småföretag, * Se även motion 1984/85:2716. 5. att beslutar att 60 § i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet skall ha den lydelse den hade , 6. att beslutar att hos regeringen begära förslag till förbud mot blockad av enmansföretag i enlighet med vad som anförts i motionen, 7. att beslutar att hos regeringen begära förslag till begränsning av facklig organisations rätt att genomföra blockad av företag enligt vad som anförts i motionen, 8. att beslutar att upphäva reglerna om facklig vetorätt i 38-40 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, 9. att hos regeringen begär en översyn av skadeståndsreglerna i den arbetsrättsliga lagstiftningen i enlighet med vad som i motionen anförts, 10. att hos regeringen begär förslag till lagändringar i enlighet med vad som i motionen anförts om medbestämmandet i offentlig förvaltning, 11. att hos regeringen begär en översyn av tolkningen av arbetstagarbegreppet i lagen (1974:12) om anställningsskydd i enlighet med vad som i motionen anförts, 12. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om utvidgning av de kategorier som undantas från lagen (1974:12) om anställningsskydd, 13. att hos regeringen begär förslag till ändringar i lagen (1974:12) om anställningsskydd i enlighet med vad som i motionen anförts, 14. att hos regeringen begär en översyn av reglerna för saklig grund för uppsägning i lagen (1974:12) om anställningsskydd, 15. att hos regeringen begär förslag till ändringar i lagen (1974:12) om anställningsskydd i enlighet med vad som i motionen anförts angående anställningar vid arbetstoppar, 16. att hos regeringen begär förslag till ändringar i lagen (1974:12) om anställningsskydd i enlighet med vad som i motionen anförts angående generella regler för sex månaders provanställning, 17. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om utvidgning av möjligheterna till provanställning, 18. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om överförande av arbetsrättsliga tvistemål till allmän domstol, 19. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående arbetstidslagstiftningen, 20. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående översyn av de s. k. ledighetslagama, 21. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående översyn av semesterlagen (1977:480). () () . HÖGMARK (m) () () () () ()