mot · G8021678 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. U-landsbiståndets inriktning och användning När u-landsbegreppet präglades, var kunskapen otillräcklig och innebörden oklar. Ännu när FN proklamerade som världens utvecklingsårtionde, talade man främst om resursöverföring. 1 den andan sattes enprocentsmålet upp. Den debatt som förekom, gällde storlek och takt i överföringar. Den gällde inte innehåll och kvalitet. De flesta fattiga länder kom snett från början. Man fick inte den viktigaste hjälpen: att inse att utveckling är en fråga om mobilisering och utveckling av egna resurser. Man väntade sig den som bistånd utifrån. De egna ambitionerna blev orealistiska. De byggde dessutom ofta på politiska teorier utan samband med verkligheten. Bistånds- och långivare kom med lockande projekt utan samordning. Dessa var också dåligt grundade på kunskap om lokala förutsättningar och traditioner. Grundförutsättningen för utveckling, människan i sin sociala och ekologiska miljö, bröts upp. Det skedde delvis genom okunnighet, delvis avsiktligt. Den lokala miljön sågs som ett hinder för en modern utveckling. Delar av världen hade en längre erfarenhet av europeiskt inflytande, som de hade en kulturell motståndskraft. De har lättare kunnat ta emot det nya och inleda en modern teknisk utveckling. I grova drag har vi därför fått nyindustrialiserade i och . Särskilt söder om står utanför. Där har människor i hög grad förlorat identitet, självförtroende och försörjningsmöjligheter. Utvecklingen i och är för den skull inte mindre problemfylld. Den moderna utvecklingen förmår inte engagera hela befolkningen. Man får en modern sektor med materiellt välstånd. Stora massor av människor utanför denna förlorar sin traditionella bas och försörjning. Motsättningen mellan rika och fattiga, mellan utveckling och underutveckling går här tvärs igenom länder. Det gäller och vissa andra länder i . Det gäller i hög grad . Statistik kan ge intryck av att välståndet växer i överlag. Siffror för bruttonationalinkomsten visar emellertid inte hela verkligheten. De visar dessutom medeltal och talar inte om, hur folkökning och förstöring av försörjningsmöjligheter på många håll leder till djupnande nöd. Jorden hyser fler fattiga, sjuka och eftersatta . Den yttersta grunden för allt liv, den grönskande jorden, förstörs i snabb takt. Det räcker inte längre med att överföra finansiella resurser för att möta förstöringen och nöden i dess spår. Det räcker inte heller med att överföra industrialisering i modern mening. En sådan försliter känslig miljö och förbrukar ändliga naturtillgångar. Forskning och näringsliv i de rika länderna kan emellertid arbeta fram en anpassad teknologi. Målet måste vara att lösa de fattiga problem utan att skapa nya. Den kan vara början till en utveckling utifrån de egna förutsättningarna. Biståndspolitiken måste direkt ta sikte på kvinnorna i , höja produktiviteten i deras arbete och bidra till deras ekonomiska oberoende. Den måste ha kvinnors särskilda behov av utbildning och hälsovård som utgångspunkt. En medveten satsning på kvinnorna innebär en medveten satsning på de fattigaste. Det är en biståndspolitik som ger resultat för hela samhället. Det krävs också att kvinnorna görs delaktiga i olika projekt, att de får mer inflytande över planering, verkställande och utvärdering av biståndsprojekt. Kvinnornas situation behandlas i särskild motion med särskilt yrkande. Det är inte möjligt att snabbt förändra utvecklingens inriktning i den rika världen. måste den emellertid få en sådan form att den kan bli mänsklighetens gemensamma tillgång. För att en bättre tillvaro för hela mänskligheten skall bli möjlig, måste därför kravet på förändring riktas lika mycket mot de rika länderna som mot de fattiga. åtagande att lämna minst en procent av sin bruttonationalinkomst som u-landsbistånd är en förpliktelse inför världens fattiga och nödlidande. Denna förpliktelse är en grund för utrikespolitiska trovärdighet. Åtagandet får emellertid inte bli sitt eget ändamål. Det har en mening endast om resurserna får den användning som är mest angelägen. Därför har redan tidigare föreslagit en utredning, syftande till en sådan inriktning av biståndsanslagen. Vi upprepar detta förslag. Hur olyckligt det är med en oklar inriktning, visar regeringen i budgetpropositionen. Visserligen återvänder regeringen till enprocentsnivån efter förra årets starkt kritiserade avsteg. Annat än tillståndet i fattigvärlden tycks emellertid ha styrt regeringens förslag till användning av pengarna. Trots att vi nås av rapporter om en obeskrivlig nöd, framför allt i , så föreslår regeringen 400 milj. kr. till vad man kallar betalningsbalansstöd utan att klargöra användningen. Till u-krediter går 475 milj. kr., utan att det behovet kan visas. Vi avvisar förslaget om ett särskilt anslag för betalningsbalansstöd. Vi föreslår att beloppet för u-krediter begränsas till 275 milj. kr. De därmed frigjorda pengarna 600 milj. kr., föreslår vi i det följande använda för särskilt angelägna ändamål. Regeringen har uppenbarligen haft dålig beredskap för fördelning av biståndsanslaget. Det visar ytterligare, hur angelägen den av oss föreslagna utredningen är. Utredning om biståndets långsiktiga inriktning I motion till /84 föreslog att det skulle tillsättas en parlamentarisk utredning för en översyn av det svenska biståndet. Denna skulle ha till uppgift att utarbeta förslag till hur svenskt bistånd bör inriktas för att säkrast bidra till att lindra nöden och möta de fattigaste människornas grundläggande behov. Den pågående utarmningen av jord, miljö och naturresurser är en huvudorsak till den allt värre nöd som vi nu får dagliga rapporter om. Därför skulle det också vara en huvuduppgift för utredningen att lämna förslag till hur biståndet bäst skall användas för att långsiktigt motverka och häva denna förstöring. 1 utrikesutskottet hade emellertid moderata samlingspartiets, och ledamöter gemensamt reserverat sig för bifall till motion på denna punkt. Reservanterna uttalade, att utredningen skulle arbeta snabbt för att bli klar . Den skulle koncentrera sig på ett begränsat antal centrala problem. Sedan nuvarande biståndspolitik utformades, menade reservanterna, har vår kunskap ökat om underutvecklingens natur och biståndets möjligheter. Vi har också blivit medvetna om att utvecklingsproblemen hänger samman med utarmningen av jordens miljö och naturresurser. som denna kunskap ökat, sägs det vidare i reservationen, ställs berättigade krav på att resurser kommer till mest effektiva användning och att biståndet kommer dit där det bäst behövs. För att biståndsviljan skall hållas levande, måste biståndets inriktning så nära som möjligt sammanfalla med människors uppfattning om dess rätta användning. Enligt reservanterna måste biståndet inriktas så, att det möter de fattigaste och mest utsatta människornas grundläggande behov och bidrar till utveckling och framåtskridande för dem. Därvid kan det inte bara vara fråga om att lindra nöden utan också om att angripa dess orsaker. Det leder till att man måste prioritera ett bistånd som motverkar nuvarande förstöring av naturmiljön och som även långsiktigt leder till ökad tillgång till livsmedel, vatten och bränsle. De fattigaste människornas egen produktivitet och egna insatser måste därvid stimuleras, också som ett led i en demokratisk samhällsutveckling. Mot denna bakgrund föreslog reservanterna att utredningen skulle lägga fram förslag till förändringar i svensk biståndspolitik enligt följande riktlinjer: En medveten inriktning av vårt bistånd försvåras nu av den starka betoningen av mottagarländer med låsning till stela landramar. Denna leder också till att biståndet blir splittrat och svårt att överblicka. I ett fortsatt bilateralt bistånd bör därför avtal om insatser föregå det årliga fastställandet av landram, så att denna blir summan av vad som behövs för att uppfylla det avtalade. Det är angeläget att nå fram till mer av problem- och projektinriktat bistånd med öppnare val av vägar. Det bör också bli mer naturligt att avveckla ett programlandsbistånd och därigenom ge utrymme för samarbete med nya länder. Fördelningen mellan bilateralt och multilateralt bistånd måste också övervägas. Som multilateralt bistånd bör då ses inte bara bistånd genom FN-organ och t. ex. de regionala utvecklingsbankerna utan också annat biståndssamarbete kring globala eller regionala problem eller projekt. Det är angeläget att utnyttja och utveckla den svenska resursbasen, så att svensk kunskap och forskning, liksom svenskt näringsliv, i ökande utsträckning direkt kan ställas i den fattiga världens tjänst. 1 syfte att nå de fattigaste och mest utsatta grupperna samt att bidra till en demokratisk samhällsutveckling bör samarbetet med de enskilda organisationerna byggas ut. Det är också angeläget att utveckla en effektiv katastrofberedskap. Möjligheterna att inordna en svensk produktion av livsmedel och andra basförnödenheter i denna bör särskilt studeras. 1 denna katastrofberedskap bör också organisationer som Röda korset och Rädda barnen kunna spela en viktig roll. Det saknas en systematisk forskning och dokumentation kring underutveckling och global miljöförstöring. Därigenom riskerar både opinionsbildning och beslut att utgå från oklara förutsättningar. Utredningen bör ägna sig åt denna fråga. Det är också nödvändigt att utredningen utarbetar förslag till ett effektivt system för utvärdering av biståndet. Vi föreslår nu att uttalar att en parlamentarisk utredning tillsätts med uppgift att föreslå en omläggning av den svenska biståndspolitiken enligt ovan refererade förslag till riktlinjer. Utredningen bör arbeta snabbt och vara klar . Miljö, markvård och energi Den främsta orsaken till den nöd vi nu får allt tätare rapporter om, är den pågående förstöringen av jordens miljö och produktiva resurser. Som vi tidigare framhållit, bör det vara en huvudinriktning för allt svenskt bistånd att motverka denna förstöring. Det måste betonas både vid bilateralt och vid multilateralt bistånd. fanns ett särskilt anslag för Miljö, markvård och energi. Det hade ett speciellt värde för pilotinsatser. Detta anslag är nu borta, och inriktningen nämns endast bland många insatsområden under rubriken och metodutveckling m. m. Vi har betraktat denna anslagspost som betydelsefull för utvecklande av kunskaper och erfarenheter kring förhållandet mellan miljöförstöring och underutveckling. 1 anslutning till utrikesutskottets betänkande (UU 1983/84:15) vid förra föreslog de tre oppositionspartierna i en gemensam reservation att denna anslagspost skulle återinföras. Reservanterna framhöll därvid, att miljö- och mark vårdsfrågorna är centrala i ett framtidsinriktat bistånd, där det är fråga om att rädda själva grunden för mänskligt liv. Mot denna bakgrund föreslår vi nu att beslutar att återinföra den särskilda anslagsposten Miljö, markvård och energi med ett belopp /86 på 300 milj. kr. I departementsutredningen för utveckling (Ds UD 1984:8) erinras om att den multilaterala andelen av vårt totala bistånd undan för undan minskat. Trots att statsmakterna genomgående uttalat sig för en hög multilateral andel, ligger nu under den genomsnittliga nivån för DAC-länderna. I den ofta citerade proposition nr 1962 säger den föredragande statsministern att i första hand medverkat i multilaterala biståndsåtgärder. Denna prioritering bör även i fortsättningen upprätthållas. Under /63 utgjorde också det multilaterala biståndet av allt bistånd. Därefter har det emellertid gått utför. /69 var den multilaterala andelen av biståndet nere i , /76 i . Under nu löpande budgetår är andelen och i den nu framlagda budgeten . DAC-länderna som helhet har haft en motsatt utveckling. Där var andelen 1975 , medan den nu är . Det är tidigare höga bidrag till de multilaterala organisationerna, som har gett oss vår särskilda FN-profil. Ännu lever vi i viss mån på gammalt anseende. I den av oss föreslagna utredningen bör övervägas om inte en mera väsentlig del av vårt bistånd åter bör kanaliseras genom de multilaterala organisationerna. I den ovan refererade departementsutredningen sägs också, att det finns anledning att ompröva den fördelning som finns i de två senaste årens budgetpropositioner. Många biståndsgivande FN-organisationer kämpar med stora ekonomiska svårigheter. Utredningen säger också, att det finns skäl att anta att en koncentration av de svenska bidragen till olika FN-organ bör eftersträvas. Vi delar i princip denna uppfattning. Världsnöden är ett ansvar för det internationella samfundet, som bör bäras av världens nationer gemensamt. Ett bilateralt förhållande kan utvecklas till eller i varje fall uppfattas som ett beroende. De stora problemen är dessutom oftast av global eller regional karaktär och kan inte lämpligen lösas på bilateral bas. I dessa och i många andra sammanhang är det angeläget att åtgärder samordnas genom ett FN-organ. är världsorganisationens centrala organ för bistånd. Det är representerat i strängt taget alla och har också till uppgift att samordna det internationella biståndet i mottagarländerna. finansierades genom UNDP två tredjedelar av FN-systemets bistånd. Efter hand har tyvärr denna samordnande roll försvagats, då olika fackorgan strävat efter var och en sin biståndsprofil. Det är angeläget, att hävdar behovet av samordning och särskilt stödjer UNDP. 1980 utgjorde bidrag till UNDP av dess totala budget. var det svenska anslaget . Denna relativa nedgång beror visserligen till stor del på kronans devalvering och dollarns uppgång. från UNDP:s och FN-familjens horisont är svagare insats ändå ett faktum. I årets budgetproposition föreslår regeringen ett anslag på 475 milj. kr., varav 375 milj. kr. utgör ordinarie bidrag, 30 milj. kr. extra krisbidrag, 50 milj. kr. bidrag till verksamhet i de minst utvecklade länderna och 20 milj. kr. till Sahelkontoret (UNSO). Beloppet innebär en höjning med 29 milj. kr. i förhållande till föregående år. Realt skulle detta innebära en fortsatt nedgång av bidrag till UNDP. Vi föreslår därför att anslaget till UNDP höjs med ytterligare 50 milj. kr. till 525 milj. kr. Hela höjningen föreslås falla på det ordinarie bidraget. har det framstått allt tydligare att de svältdrabbade länderna, framför allt i , inte bara befinner sig i en tillfällig försörjningskris. Tvärtom riskerar krisen att ytterligare fördjupas och nå nya länder. Barn som drabbas av svält eller undernäring men överlever riskerar att bli eftersatta för hela livet. Svälten bland barn är därför inte bara ett lidande medan den pågår. Den kan för generationer försvaga de nu drabbade folkens möjligheter att av egen kraft ta sig ur nöden. har särskilt världsorganisationens uppgift att ge hjälp till barn i . Organisationen fungerar väl och dess möjligheter att verka begränsas endast av anslagens storlek. Regeringen föreslår en höjning med 20 milj. kr. kr., varav 160 milj. kr. i ordinarie och 30 milj. kr. i extra bidrag. Vi föreslår att anslaget höjs med ytterligare 25 milj. kr. till 215 milj. kr. Höjningen föreslås helt ligga på ordinarie bidrag. internationella livsmedelsbistånd fördelar sig på Världslivsmedelsprogrammet , Konventionen om livsmedelshjälp FAC och Internationella beredskapslagret av livsmedel för katastrofinsatser IEFR. För WFP föreslår regeringen en höjning med 7 milj. kr. till 88 milj. kr. Höjningen faller helt på den särskilda finansieringen av fordon, redskap m. m., vilken ökas från 3 milj. kr. till 10 milj. kr. Vi stödjer denna höjning men menar att även anslaget till den egentliga verksamheten måste höjas. Den tidigare refererade departementsutredningen understryker behovet av ökat livsmedelsbistånd. som kraftigt har minskat sitt livsmedelsbistånd, har behov ökat. Utredningen finnér också, att det finns skäl att mer prioritera WFP. Organisationen är effektiv, och behoven är angelägna. Trots att dess syften väl stämmer med våra biståndspolitiska mål, har WFP inte varit särskilt gynnat i anslagshänseende. Det illustrerar också årets budgetproposition. Vi föreslår därför att anslaget till WFP höjs med ytterligare 25 milj. kr. kr., varav 103 milj. kr. föreslås till den egentliga verksamheten och 10 milj. kr. till finansiering av fordon, redskap m. m. 1 väntan på den utredning som tidigare föreslagits, finner vi det inte meningsfullt att med undantag för lämna andra förslag till landramar än regeringens för /86. Vi noterar att regeringen uttalar att vi bör kunna utnyttja möjligheten att avstå från att göra uttalanden om belopp eller planeringsramar efter gällande samarbetsavtals giltighetstid. Denna nya princip skulle, som regeringen påpekar, innebära att regering och riksdag skulle vara mindre bundna om man finner skäl att sänka rambeloppet efter utgången av det normalt tvååriga samarbetsavtalet. Vi finner att en fortsatt förändring i denna riktning är välmotiverad. Därför föreslår vi att som sin mening ger regeringen till känna att sådana bindande uttalanden om bistånd utöver avtalstiden normalt inte skall göras. De bör endast kunna göras beträffande belopp, som avtalats eller på annat sätt bindande lovats eller förutsatts, för att påbörjade projekt eller program skall kunna fullföljas. Regeringen har sänkt landramen för till 300 milj. kr. Ännu föreföll en så långsamt takt i nedtrappningen för ha varit acceptabel. Då landet emellertid ytterligare stärkt sitt grepp om grannlandet , måste så fort som möjligt avveckla sitt bistånd. Om vi fortsätter nuvarande biståndspolitik kan det inte bara uppfattas som ett accepterande av ockupationen av . Det kan indirekt frigöra vietnamesiska resurser för den. För att de insatser redan medverkar i skall kunna fullföljas, föreslår vi en landram för /86 på 250 milj. kr. Medel kan behövas för detta ändamål. Vi föreslår att som sin mening uttalar att regeringen med hänsyn tagen härtill i budgetpropositionen 1986 bör framlägga en plan för snabbast möjliga avveckling av biståndet till . Regeringen föreslår en höjning av katastrofanslaget från 360,8 till 393 milj. kr. De ojämna beloppen visar att regeringen betraktar detta anslag som en restpost. Det sägs också i propositionen. Vi välkomnar regeringens uttalande att det bör eftersträvas att katastrofinsatser av långsiktig karaktär i programländerna steg för steg inordnas inom det reguljära programsamarbetet. Vi beklagar att regeringen ändå förutsätter att man skall fortsätta att ta av katastrofmedel för att öka ut landramarna för och Mofambique. Regeringen avser också att använda katastrofanslaget för det nödvändiga långsiktiga arbetet på att motverka förstöringen av människornas försörjningsmöjligheter och därmed förebygga katastrofer. Det synes oss inte riktigt att använda katastrofanslaget för långsiktigt utvecklingsarbete. Då kan man försvaga dess tillgänglighet vid akuta katastrofer. Det är också angeläget att regeringen hör den rådgivande katastrofgruppen vid all disposition av katastrofanslaget för att rätt kunna avgöra dess användning. Under hänvisning till vad som ovan anförts, föreslår vi att som katastrofbistånd anvisar ett belopp om 593 milj. kr., en höjning med 200 milj. kr. i förhållande till regeringens förslag samt att som sin mening uttalar: a. att anslaget i sin helhet skall användas för att lindra akut nöd och verkningar av inträffade händelser av katastrofkaraktär, b. att det därvid i sin helhet skall disponeras av den särskilda katastrofgruppen, samt c. att det nödvändiga långsiktiga arbetet på att skydda människornas försörjningsmöjligheter och förebygga katastrofer skall vara ett element i allt utvecklingsarbete och främst belasta landramarna och det särskilda anslaget för miljö, markvård och energi. I budgetpropositionen framhåller regeringen starkt värdet av de enskilda organisationernas arbete. Exempel på sådana organisationer är Röda korset och Rädda barnen, hjälper m. fl. Det finns också många mindre organisationer som i förhållande till sin storlek gör ett utomordentligt engagerat arbete. Det är också allmänt omvittnat att de enskilda organisationernas biståndsarbete är av särskilt hög kvalitet. Det leder också till en ömsesidig förståelse mellan givare och mottagare som inget annat bistånd. har det också visat sig värdefullt att enskilda organisationer genom att finnas på plats och ha kontakt med människorna snabbt kan ingripa och hjälpa människor i nöd. Det bör dock understrykas, att dessa organisationer inte får utvecklas till rena biståndsorgan. Hjälparbetet måste förbli en del av det arbete som är deras grund. Regeringen föreslår visserligen en höjning av anslaget från 262 till 300 milj. kr. Då nya kostnader också skall täckas av detta anslag, blir det i verkligheten en minskning. Vi föreslår därför att anslaget höjs med ytterligare 50 milj. kr. till 350 milj. kr. Samarbetet mellan de nordiska länderna är unikt bland världens stater. uppfattas de nordiska länderna gemensamt som bärare av vissa värden i internationellt arbete. Det har också förekommit olika former av nordiskt samarbete kring biståndsinsatser. Det är viktigt att detta samarbete ytterligare utvecklas. Gemensamma biståndskontor bör också kunna övervägas i vissa länder. De senaste årens växande medvetenhet om utvecklingsländernas politiska, sociala och ekonomiska problem liksom debatten om inriktning och utformning av biståndet har starkt understrukit behovet av kvalificerad information om biståndsfrågor och om förhållandena i tredje världen generellt. SIDA ger f. n. information om de länder som berörs av dess program. Detta utesluter automatiskt den stora majoriteten av länderna i den ickeindustrialiserade världen. Det kan också diskuteras om det ur allmänhetens synvinkel sett är riktigt att informationsflödet i så hög grad kontrolleras av det organ som har att sköta de bilaterala biståndsinsatserna. En kontinuerlig och heltäckande behandling av tredje världens politiska, sociala och ekonomiska problem är mycket angelägen. Den brist som råder på för allmänheten tillgänglig populärvetenskaplig litteratur måste avhjälpas. intar en central roll som saklig informatör i utrikespolitiska frågor. Frågor som berör tredje världen, ekonomisk och social utveckling, bistånd m. m. behandlas visserligen i institutets skriftserier men institutet saknar resurser för en särskild satsning på dessa problem. En förstärkning av institutets informationsresurser skulle möjliggöra kontinuerlig bevakning av ämnesområdet, utgivning av en särskild skriftserie för information om utvecklingsländerna och viss seminarie- och föreläsningsverksamhet. Personalbehovet för denna verksamhet bedöms till tre personer, en forskarutbildad samt två redaktörer. Vi föreslår att inom ramen för medel för biståndsinformation ett extra anslag på . avdelas till för att möjliggöra denna verksamhet. Med stöd av det anförda hemställs 1. att avslår regeringens förslag om 400 milj. kr. 2. att för u-krediter anvisar 275 milj. kr., en sänkning i förhållande till regeringens förslag med 200 milj. 3. att som sin mening ger regeringen till känna att det bör tillsättas en parlamentarisk utredning för en översyn av det svenska biståndet i huvudsaklig överensstämmelse med i motionen angivna riktlinjer, 4. att beslutar återinföra den särskilda anslagsposten Miljö, markvård och energi och för denna anvisar ett belopp av 300 milj. 5. att för UNDP anvisar 525 milj. kr., en höjning med 50 milj. kr. i förhållande till regeringens förslag, 6. att för anvisar 215 milj. kr., en höjning med 25 milj. kr. i förhållande till regeringens förslag, 7. att för WFP anvisar 113 milj. kr., en höjning med 25 milj. kr. i förhållande till regeringens förslag, 8. att som sin mening ger regeringen till känna att bindande uttalanden om bistånd till programländer utöver avtalstiden normalt inte bör göras; sådana bör endast kunna komma i fråga beträffande belopp som redan avtalats eller på annat sätt bindande lovats eller förutsatts, för att påbörjade projekt eller program skall kunna fullföljas, 9. att beslutar anslå 250 milj. kr. som landram för för /86,