mot · G802593 · 1985-01-18 00:00:00 — Av flera skäl finns det dock anledning att modifiera och utveckla formerna för landprogrammeringen. Ett krav på systemet för överföringar av biståndet måste vara att det lättare kan anpassas till ständigt nya behov. Det skall också vara möjligt att göra biståndet mer flexibelt med hänsyn till egna förutsättningar och de svenska biståndsmålen. Tekniken med landprogramramar bör i fortsättningen spela en mindre roll och ersättas med satsningar på mer ämnes- eller projektinriktat stöd där självfallet ett visst urval av länder efter träffade överenskommelser blir mottagande part. Den fortlöpande dialogen med mottagarländerna måste i högre utsträckning användas till att klargöra förutsättningarna för det svenska biståndet i förhållande till de svenska biståndsmålen. Det är särskilt angeläget att vårt biståndsmål att stödja en demokratisk samhällsutveckling utvecklas i den bilaterala dialogen. SIDA bör i fortsättningen inte längre utgå från att de fleråriga landrambeloppen oavkortat står till förfogande för stöd åt mottagarlandet. Beloppen bör snarare ha karaktären av maximibelopp som kan utnyttjas endast i den mån parterna kan komma överens om insatser som ter sig fullt motiverade utifrån de kriterier som ställts upp för biståndet. Det är särskilt angeläget att detta gäller importstöd och andra betalningsbalansstöd så att dessa inte får formen av automatisk utfyllning av en given landram. SIDA:s förslag om inrättande av ett särskilt anslag för Särskilda projekt skulle vidare bl. a. möjliggöra satsningar på biståndspolitiskt värdefulla projekt även i andra än våra huvudmottagarländer. Detta bör särskilt gälla katastrofinsatser och stöd på befolkningsområdet samt miljö och ekologi. Till grund för val av mottagarländer ligger våra biståndspolitiska mål, vilka antagits av en enig riksdag. Inte minst genom insatser har vidare fastslagit att svenskt bistånd kan ges till länder med olika slags regimer om biståndet kan förväntas uppfylla de svenska biståndskriterierna. Det är viktigt att det svenska biståndet inte används som politisk pekpinne gentemot mottagarna. Efter hand har det olyckligtvis skapats ett intryck av att när biståndssamarbete väl inletts med ett mottagarland sker därefter en närmast automatisk förnyelse av biståndsavtalet. Biståndssamarbetet bör vara långsiktigt. Men detta får inte hindra att en omprövning kan ske om det mottagande landet utvecklas i en riktning som gör att de mål som uppställts för svenskt bistånd inte kan uppfyllas. Tillfälle till omprövning ges när ett projekt eller program i ett biståndsavtal har avslutats. När kriget i upphörde var det naturligt att landet gjordes till mottagare av svenskt bistånd. Det långvariga och fruktansvärda kriget hade allvarligt skadat landets utveckling och de mänskliga behoven var enorma. Vid sidan om rent humanitära skäl var det från biståndspolitiska utgångspunkter synnerligen motiverat med bistånd till . Den vietnamesiska invasionen i var, trots det mardrömslika tillstånd som rådde i diktatur, ett klart brott mot folkrätten. hålls den nuvarande Heng Samrinregimen vid liv endast med hjälp av massiva vietnamesiska ockupationsstyrkor. Dessa är invecklade i ständiga strider med olika kampucheanska motståndsrörelser. Senast under julhelgen 1984 genomförde vietnamesiska styrkor massiva attacker mot flyktingläger vid gränsen till . Det finns tyvärr ingen anledning att tro att den vietnamesiska ockupationen av eller de vietnamesiska styrkornas militära kamp mot folk skulle upphöra. Alla protester har varit förgäves. Det finns flera skäl att från rent biståndspolitiska utgångspunkter ifrågasätta ett förnyat biståndssamarbete med när nuvarande avtal löper ut, även om det finns starka skäl att tillse att de projekt som vi medverkat till kan leva upp till de biståndsmål som satts upp. Vi måste dock konstatera att invasion av och fortsatta militära ockupation av har utvecklats till en svår belastning också för svenskt bistånd och svensk biståndsopinion. Vi föreslår en sänkning av anslaget till för /86 till 200 milj. kr., och återkommer med förslag till en fortsatt avveckling av biståndet till i biståndspolitiskt ordnade former när tillräckligt underlag för en sådan bedömning föreligger. Behovet av bistånd till är fortfarande stort, och det bör som tidigare inriktas på befolkningens basbehov och på återuppbyggnad. I enlighet med dessa riktlinjer bör biståndet omfatta stöd för fisket, som har en hög utvecklingspotential, för förbättrad eldistribution och inom transportsektorn. Närvaron av trupper från i landet och den allmänna krissituationen skapar dock fortfarande svårigheter att distribuera biståndet så att de ovan angivna biståndspolitiska målen kan nås. Av dessa skäl bör ingen ökning av biståndet till ske, utan det bör behållas på en oförändrad nivå, 105 milj. kr. Beredskapen för katastrofinsatser måste vara hög. Det råder därvid inget motsatsförhållande till en ökad satsning på katastrofförebyggande bistånd. De senaste årens hunger- och svältkatastrofer först i södra och sedan i , särskilt då i och , visar med största tydlighet att katastrofer av olika slag nästan blivit vardagsrutin i de fattiga länderna. När katastrofen är framme måste vi vara beredda till snara och omfattande insatser för att rädda liv. Det överskott som svenskt jordbruk kommer att producera kan ge ett viktigt bidrag som katastrofbistånd till svältande människor. Ett planerat överskott i svenskt jordbruk är emellertid inte bästa sättet att hjälpa . kan ge effektivare hjälp till på annat sätt, genom att stödja utvecklingen av eget jordbruk och genom miljövårdsinsatser bl. a. för att stoppa ökenutbredningen. Katastrofbistånd går i stor utsträckning genom FN-organ eller enskilda organisationer. Dessa senare har visat effektivitet och hög beredskap för katastrofinsatser. Det är därför viktigt att beslut om anslag till katastrofinsatser kan fattas utan onödig tidsspillan. Anslaget för katastrofbistånd bör hållas högt för en god katastrofberedskap. Humanitärt bistånd till södra och har situationen i södra och den av den vita minoritetsregeringen i bedrivna apartheidpolitiken på ett dramatiskt sätt kommit att uppmärksammas. Den hårda utpressningspolitik som bedrivit mot sina grannar för deras mer eller mindre aktiva stöd till befrielseorganisationerna ANC från och SWAPO från började ge resultat. Genom aktivt stöd till dissidentrörelser i och men också direkta sydafrikanska militära aktioner mot , och tvingades dessa till reträtt. tvingades till ett avtal med som förbjuder allt stöd till ANC. gjorde premiärminister en omfattande rundresa i huvudstäder för att följa upp den av president inledda dialog som bl. a. syftar till att upphäva internationella isolering. Inte minst i upplevdes resan som en framgång. trädde den nya författning i kraft i som befäster politiken att hålla den svarta majoriteten helt utanför landets styre som strävandena fortsätter att bosätta de svarta i de formellt självstyrande s.k. hemländerna. Den nya författningen innebar bl. a. att två kamrar ytterligare infördes i det sydafrikanska parlamentet vid sidan om den enda för vita. får indier och färgade också var sin. Författningen garanterar fortsatt vit majoritet. Vid valen till de två nya kamrarna deltog endast 20 resp. av de röstberättigade. Det var en stor framgång för den bojkottkampanj som det endast gamla () uppmanat till. UDF har samlat tusentals motståndare till apartheidsystemet från alla folkgrupper i landet. tilldelades den biskopen . Priset är en fortsatt uppmuntran i kampen för apartheidsystemets avskaffande. själv har upprepade gånger förklarat att omvärldens stöd till detta arbete bör ske genom ekonomiska sanktioner mot av bl. a. det slag som den svenska Sydafrikalagen föreskriver. Kampen mot apartheidsystemet kommer att intensifieras inne i , bl. a. som en följd av att ANC och SWAPO får svårare att öppet agera från grannländerna. Det humanitära biståndet till södra bör därför ökas med 15 milj. kr. utöver vad regeringen föreslagit. I har en rad militärdiktaturer tvingats ge upp. Ekonomier som körts i botten men också ett aldrig vikande folkligt motstånd har varit de främsta drivkrafterna. I valdes radikalen till president . I hölls parlaments- och presidentval , och 1985 skall folk gå till val. Redan tidigare störtades diktaturen i . Svenskt humanitärt bistånd har haft och kommer fortsatt att spela en viktig roll. Kvar av diktaturen i är den mångåriga i och Pinochetdiktaturen i . visar inga tecken att ge upp trots demokratins återkomst i grannländerna. Men det folkliga motståndet mot regimen växer och har manifesterats upprepade gånger. har det besvarats med nya repressalier. Det humanitära biståndet till har en viktig uppgift. I fortsätter förtryck och inbördeskrig. 1984 innebar inga klara steg mot demokrati och mänskliga rättigheter. Valen i kunde hållas trots inre och yttre svårigheter. Valens genomförande ger dock ingen klarhet om vart landet är på väg. I sitter militären fortsatt vid makten och terrorn mot civilbefolkningen fortsätter. har fått en civil president, men militären tycks behålla en stor del av kontrollen över vad som sker i landet. Även i tyder allt på att humanitärt bistånd från kan få stor betydelse. Det humanitära biståndet till bör därför ökas med 10 milj. kr. utöver vad regeringen föreslagit. Bistånd genom enskilda organisationer Enskilda organisationer, och särskilt missionen, utgjorde pionjärerna i svenskt internationellt solidaritetsarbete i de fattiga länderna. Det har givit en kunskap och en erfarenhet liksom förståelse för de människor och kulturer det rör sig om som har varit och är ovärderlig. har rått en vanföreställning att endast staten kan bedriva en effektiv biståndsverksamhet. Särskilt sedan 1976 fick ansvar för det svenska biståndet har den uppfattningen vederlagts och biståndet genom de enskilda organisationerna ökat betydligt. Allt fler av de svenska folkrörelserna gör insatser i de fattiga länderna, vilket är mycket glädjande. Ideella organisationer har ofta lättare att nå ut till de människor som verkligen behöver hjälp och når ofta beundransvärda resultat med blygsamma insatser. Åtskilliga har skaffat sig en lokal kunskap som gör insatserna effektiva. Ideella organisationer kan gå direkt på problemen utan formella omvägar. Deras administration på hemmaplan är oftast liten och obyråkratisk. Enskilda medlemmar gör engagerade insatser som biståndsarbetare ute på fältet, ofta till lägre kostnader än offentlig biståndsverksamhet. De ideella organisationernas medlemmar och lokala föreningar i gör beundransvärda insatser både för att samla in mer resurser till u-landsverksamheten och för att sprida information om och bilda opinion för ulandsbistånd och internationell solidaritet. I detta sammanhang vill vi hänvisa till en särskild motion där föreslår avdragsrätt vid beskattningen för vissa gåvor till internationellt biståndsarbete m.m. Särskilt när biståndet inriktas på de fattigaste människorna och på landsbygdsutveckling är det naturligt att låta en växande andel av biståndet kanaliseras via enskilda organisationer. Det kan också vara ett sätt att utnyttja ett ökat u-landsbistånd utan en alltför kraftig ökning av . Även systemet med särskilda ramavtal med de större enskilda organisationer som kanaliserar svenskt bistånd bör byggas ut så att betydligt större del av biståndet kan gå den vägen utan att växande krav ställs på den statliga biståndsadministrationen. Biståndet genom de enskilda organisationerna bör därför räknas upp med 35 milj. kr. utöver vad regeringen föreslagit. Knappt en tredjedel av det totala svenska biståndsanslaget kanaliseras via internationella organisationer (s. k. multilateralt bistånd). har dock traditionellt satsat mer på multinationella biståndskanaler än de flesta andra länder; detta har varit ett uttryck främst för en politisk tilltro till FN-systemet och de till FN knutna fackorganen. Flera av de institutioner till vilka vi knutit stora förhoppningar har dock blivit ineffektiva och otympligt byråkratiska. Diskussionerna kring i samband med utträde har aktualiserat hela frågan. anledning att från svensk sida kritiskt granska de kanaler genom vilka vi sänder bistånd till tredje världen. Ett okritiskt accepterande är till förfång för hela FN-systemet och dess trovärdighet. Vid en sådan granskning bör vi från svensk sida givetvis även inta en positiv attityd och stödja de institutioner som spelar en konstruktiv roll i det internationella ekonomiska samarbetet. De båda s. k. Bretton Woodsorganisationerna () och Valutafonden (IMF) tillhör denna grupp. , med dess dotterorgan (), är utsatt för en snål politik av den nuvarande amerikanska regeringen. Detta har bl. a. inneburit ytterst knapphändiga resursförstärkningar för , den fond som används för mjuka lån till de fattigaste länderna. Behovet av ökade resursflöden till den allra fattigaste delen av tredje världen är odisputabelt. Här kan föregå med gott exempel och avsätta väsentligt ökade resurser. Detta skulle dessutom med stor sannolikhet få positiva följdverkningar på ett antal likasinnade i-länder. Okade biståndsanslag bör därför kanaliseras via multilaterala biståndsorgan, i första hand . Anslaget bör räknas upp med ytterligare 50 milj. kr. De stora och för världens finansiella system allvarliga skuldproblemen är begränsade till ett relativt fåtal länder, bl. a. i . De fattiga länder som vi i svenskt bistånd huvudsakligen arbetar med har även de ådragit sig skulder, som visserligen är små i relation till det internationella banksystemets utlåningsförmåga men mycket betungande i relation till dessa fattiga ekonomiers möjlighet att återbetala skulderna. Många länder i tvingas nu använda över hälften av sina begränsade exportinkomster för återbetalning och räntor på utländska lån. Det finns därför starka motiv för att använda en ökad del av biståndsanslaget till betalningsbalansstöd åt de av våra mottagarländer som själva vidtar anpassningsprogram för att ta sig ur krisen. Sådana valutastöd kan lämpligen knytas till överenskommelser med och Valutafonden om ekonomiska saneringspaket. Med extra valutareserver att detta slag skulle vi kunna bidra till en frigörelse av den ekonomiska politiken i mottagarländerna - bort från importregleringar och andra låsningar och mot en marknadsanpassad utvecklingsstrategi där en fri internationell handel blir den drivande kraften. Regeringen föreslår att 400 milj. kr. för betalningsbalansstöd skall disponeras inte av SID A, utan av regeringen själv. Men det är inte oviktigt vem som spelar på det nya biståndspolitiska instrumentet. har regeringen gått emot SIDA:s bedömning när det gäller utnyttjande av biståndsmedel för att betala skulder som utvecklingsländer har till svenska företag. Sådana beslut har därtill hemlighållits, även för t. ex. . Propositionens text är på denna punkt ovanligt luftig. Vi föreslår i stället, så som även SIDA gjort, att anvisade medel för betalningsbalansstöd uppförs under ett anslag Särskilda projekt, varigenom SIDA får möjlighet att stödja ett land med extra medel, då stora strukturförändringar genomförs i landets ekonomi och ekonomiska politik. Det finns inte något skäl att som regeringen föreslår utöka anslaget till BITS med 100 milj. kr. för delposten för u-krediter. Det bör som BITS självt föreslagit ligga kvar på 375 milj. kr. tog genom initiativet till en avskrivning av fordringarna på de fattigaste länderna. Det finns nu anledning för att seriöst pröva de förslag om skuldavskrivningar gentemot de fattigaste , som FN:s generalsekreterare de Cuellar framfört. Betydelsen av ett omfångsrikt bistånd till har tidigare framhållits. Även om endast ett fåtal länder har levt upp till sina åtaganden om av BNI kommer även fortsättningsvis det offentliga biståndet att spela en viktig roll för ekonomiska och sociala utveckling. Det är emellertid inte endast inom biståndsområdet som de ekonomiska förbindelserna med måste utvecklas. Handeln spelar en central roll för möjligheter att åstadkomma en utveckling. Ökade exportinkomster för ett u-land ger ökade möjligheter till import. Det är utomordentligt betydelsefullt - för att inte säga avgörande - att kan importera nödvändiga råvaror, insatsvaror och reservdelar till sin industri. Utan tillgång till detta har ett land små möjligheter att åstadkomma en ekonomisk utveckling. Det är framför allt två grupper av som har kommit att bli viktiga handelspartners på den internationella marknaden. Det gäller dels de oljeexporterande länderna, dels de länder vilkas ekonomiska strategi varit inriktad på att åstadkomma en exportindustri. Dessa länders inträde på världsmarknaden har också varit till nytta för industriländerna. Genom sin ekonomiska tillväxt har nya intressanta exportmarknader uppstått där industriländerna har kunnat avsätta sina produkter. Framför allt de exportinriktade ekonomierna - i och Asienhar kunnat förse i-länderna med konkurrenskraftiga - och därmed billiga produkter - allt till konsumenternas fromma. Den ökade konkurrensen har också medfört en ofta nyttig strukturrationalisering i i-länderna. För att underlätta exportansträngningar har ett internationellt system med tullpreferenser för införts. har anslutit sig till detta system och har därmed avskaffat tullar på så gott som alla industriprodukter från . Ett viktigt undantag är tekovaror, varom mer i det följande. Det är alltså för ett livsvillkor att de inlemmas i den internationella handeln. Alla åtgärder som motverkar detta minskar också möjligheterna för att åstadkomma en ekonomisk och social utveckling. Det är därför utomordentligt viktigt - också för biståndspolitiken - att alla tendenser till protektionism motarbetas. Alla handelsrestriktioner som införs drabbar särskilt hårt. För som satsar på att utveckla sin industri brukar textil- och konfektionsindustrin vara första steget. Denna industrigren kännetecknas av billiga maskiner med enkel teknik. Dessutom är tekoindustrierna arbetsintensiva. De är alltså väl lämpade för . Många av de framgångsrika - särskilt i - har också haft sin bas i tekoindustrin. Inkörsporten till en framgångsrik industrialiseringsprocess har just varit att satsa på tillverkning av textil- och konfektionsvaror. Att de industrialiserade - däribland - har infört kraftiga begränsningar just för handel på detta område är beklämmande. De importreglerande avtal har ingått har kunnat överleva då kortsiktiga inrikespolitiska vinster har kunnat vinnas. Det har hänvisats till sysselsättnings- och beredskapsskäl. Denna politik har emellertid mycket litet med en fri handel eller solidaritet med att göra. bör därför i likhet med avskaffa handelsrestriktionerna på tekoområdet. En utredning bör tillsättas för att se över beredskapsbehovet av kläder och anpassa behovet till mer rimliga proportioner. Det bör understrykas att klarar stora delar av den svenska tekoindustrin den hårda internationella konkurrensen. I de många framgångsrika svenska tekoföretagen finns t. o. m. en potential för nyanställning. Svenskt näringsliv och u-landssamarbete Inom det svenska näringslivet finns stora kunskaper om och erfarenheter från . De ofta mycket framgångsrika svenska exportföretagen har genom sin verksamhet unika kunskaper om marknaderna i tredje världen. De är ett resultat inte bara av kontakter vid affärsuppgörelser och marknadsföring utan framför allt av genomförande av större projekt där den svenske leverantören åtagit sig mycket mer än att bara leverera ett antal produkter. Dessa erfarenheter och kunskaper är en stor resurs för det fortsatta samarbetet med . I näringslivet finns outnyttjade resurser som kan komma till användning i arbete med att stödja ekonomiska och sociala utveckling. Så kom också att ske hade regeringsansvaret för biståndspolitiken. Före hade den socialdemokratiska regeringen betraktat varje medverkan av ett företag - oavsett förutsättningarna - som en nackdel för . skapades nya redskap - och - för att koppla samman näringslivets erfarenheter och statens resurser. Förstärkningen av grundkapital bör ske snabbare än regeringen föreslagit. Detta innebär inte att biståndspolitiken skall föras till näringslivets eller exportintressenas fromma. Det svenska biståndet syftar till att bl. a. främja ekonomiska och sociala utveckling. Det är emellertid vår uppfattning att det hos näringslivet finns en stor potential som kan utnyttjas för att nå dessa mål. Från näringslivets sida framhålls ofta en ökad grad av bindning av biståndet som ett sätt att öka samarbetet med näringslivet. Från detta tar vi avstånd. Av det svenska biståndet går tillbaka till . En dryg femtedel går till lokala kostnader och ungefär lika mycket till går för inköp i andra . Det är alltså en mycket liten del av det svenska biståndet som går till andra i-länder. Det är viktigt att så stor del som möjligt av de resurser som avsätts för bistånd får effekt. måste därför slå vakt om principen om obundet bistånd i en värld där allt större del av biståndet knyts till olika staters exportambitioner. Att verka för frihandel och bekämpa protektionism kan få en avgörande betydelse för strävanden att förbättra sin situation. Genom SIDA överförs till tredje världen f. n. ca . De årliga beloppen steg snabbt men har sedan ökat i måttlig takt och t. o. m. sjunkit något i fast penningvärde. Att på ett meningsfullt sätt förbereda, följa och utvärdera projekt och program för kräver kompetens och administrativ erfarenhet, i synnerhet som kraven på övervakning, uppföljning och redovisning ökar. SIDA:s personalstyrka ökade snabbt , men har sedan stagnerat. Att döma av jämförelser med andra svenska myndigheter och även andra länders biståndsorgan är SIDA inte ineffektivt i sin förvaltning av resurserna. Det avgivna betänkandet, Effektivare biståndsadministration, visar att av biståndsanslaget användes för administrativa kostnader. , och , som har likartade biståndssystem, ligger på ungefär samma nivå. Stegrade krav på en aktiv dialog med mottagarländerna och en effektivare utvärdering och redovisning av biståndets effekter ställer krav på en gradvis ökning av SIDA:s administrativa kapacitet. Ett tänkbart sätt att skapa större flexibilitet i fördelningen mellan administrationskostnader och biståndsutbetalningar vore att slå samman det s. k. förvaltningsanslaget (löner m. med det totala biståndsanslaget och låta och verksledning avgöra hur stor del av det totala biståndsanslaget som behöver tas i anspråk för att med största effekt administrera överföringen av biståndsresurserna. I första hand bör erfarenheterna med konsultanvändning utvecklas. Som vi tidigare framhävt finns det vidare skäl att låta en större del av biståndsflödet från kanaliseras via svenska ideella organisationer och multilaterala biståndsorgan. Det är av stor betydelse att den svenska biståndsopinionen är stark och trots de ekonomiska svårigheterna i vårt eget land inte sviktar. Biståndsviljan är avhängig av att det svenska biståndet används på ett effektivt sätt så att det når fram till de fattigaste människorna. Det är väsentligt att en ökad information kommer till stånd om resultaten av svenska biståndsinsatser. Med hänvisning till vad vi anfört föreslår vi följande förändringar i anslagsfördelningen under punkt C. Internationella utvecklingsfonden () Humanitärt bistånd till Humanitärt bistånd till södra organisationer Miljö, markvård, energi Övriga u-landspolitiska insatser Hemställan Med anledning av vad ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts som riktlinjer för den svenska u-landspolitiken, 2. att uttalar sig för att det särskilda anslaget för Mark- och miljövård samt energi återinförs, 3. att uttalar sig för att ett anslag Särskilda projekt inrättas, 4. att beslutar att höja bidraget till med 50 milj. 5. att beslutar minska den föreslagna landramen för med 10 milj. kr.. + 50 milj. kr. - 10 - 100 + 400 + 10 + 15 + 35 + 100 6. att beslutar minska den föreslagna landramen för med 100 milj. 7. att beslutar att anslå 400 milj. kr.