mot · G8023089 · 1985-04-12 00:00:00 — m. fl. Livsmedelspolitiken (prop. 1984/85:166) Tryggad livsmedelsförsörjning - folkets intresse En i alla lägen med hög säkerhet tryggad livsmedelsförsörjning är livsnödvändig för hela svenska folket. Genom utvecklingen har alla led i produktionskedjan för livsmedel blivit mer och mer känsliga för störningar. Denna ökade sårbarhet är besvärande för alla. Vid brist på livsmedel, t. ex. till följd av avspärrning, kommer konsumenterna i storstadsområdena att bli hårdast drabbade. Försörjningen med livsmedel är lättare att lösa i bygder med stor lokal jordbruksproduktion. Även i dessa bygder är självfallet det normala distributionssystemet sårbart, men där produkterna finns är det lättare att lösa distributions- och fördelningsproblemen. Vi har funnit anledning att understryka detta därför att det i den allmänna debatten ofta görs gällande att en svensk jordbruksproduktion, som i alla lägen tryggar befolkningens livsmedelsförsörjning, skulle vara ett ensidigt producentintresse. I själva verket är en tryggad livsmedelsförsörjning mest angelägen för konsumenterna i de stora tätorterna, eftersom det är där riskerna för brist och andra störningar i tillförseln är störst. Den globala livsmedelssituationen är ytterst allvarlig. Allt fler människor inser att svält och livsmedelsbrist gör det omöjligt för flera hundra miljoner människor att leva ett människovärdigt liv. Detsamma gäller insikten om att det tar generationer att i länder med svår livsmedelsbrist bygga upp en egen produktion som täcker det egna landets behov. I en sådan situation som världens livsmedelsförsörjning befinner sig i vore det naturligt att se efter hur kan ställa resurser till förfogande så att situationen kan förbättras för de svältande och hungrande. En stor odlingsareal, som ger det öppna och ljusa svenska landskapet, är inte heller något specifikt producentintresse. Våra skogs- och mellanbygder är mycket attraktiva för fritidsboende och rekreation. Det är just i dessa bygder som en åkernedläggning kommer att ske om jordbruksproduktionen av olika skäl måste skäras ner. Det är dessa rekreations- och smultronställen som hotas av regeringens proposition om livsmedelspolitiken, som leder till att över 300 000 ha åkerjord måste läggas ned. Regeringen löser inga problem Proposition 1984/85:166 baseras helt på livsmedelskommitténs (LMK) betänkande om jordbruks- och livsmedelspolitik. LMK hade till uppgift att ge underlag för beslut om en samlad livsmedelspolitik. Eftersom LMK huvudsakligen ägnade sig åt traditionella jordbrukspolitiska problem och frågeställningar misslyckades den med uppgiften att lägga fram ett sådant beslutsunderlag. Denna uppfattning delas av ett stort antal remissinstanser. Regeringen ger genom rubriceringen och i texten sken av att ett godkännande av den nu framlagda propositionen skulle ge oss en samlad livsmedelspolitik. Så är inte fallet. Propositionen innehåller visserligen en översiktlig och ganska okontroversiell beskrivning av olika delar av livsmedelssektorn, men som program för en livsmedelspolitik är dessa beskrivningar utan värde. Vi noterar också att föredraganden på punkt efter punkt nödgats konstatera att det saknas underlag för bedömningar. Av konkreta förslag till åtgärder utgör aviserandet av nya utredningar en betydande andel av förslagen. Vi konstaterar att den framlagda propositionen inte kan ge oss en samlad livsmedelspolitik och att den inte ens är ett steg på vägen mot ett samlat program för en sådan politik. De löst påhängda avsnitten om kost och hälsa, livsmedlens kvalitet och industri- och handelsleden ger inte täckning för något tal om livsmedelspolitik. Även som jordbrukspolitiskt dokument är propositionen tunn. Bristen på analys av de problem som finns inom jordbruket och på konstruktiv diskussion av hur dessa problem skulle kunna lösas är total. Vi är medvetna om att propositionen tillkommit under stark tidspress, men vi beklagar att de synpunkter som framkommit vid remissbehandlingen, praktiskt taget helt lämnats utan avseende och i varje fall inte närmare kommenterats och analyserats i propositionen. Resultatet har blivit en proposition som nästan slaviskt följer LMK:s under stor tidspress tillkomna betänkande, vars texter i sin tur i grundläggande principfrågor är en blåkopia av utredningsdirektiven. Vi beklagar att regeringen ansåg det lämpligt att under pågående utredningsarbete och utan sedvanlig remissbehandling förelägga förslag till riktlinjer för en livsmedelspolitik som avsågs innebära väsentliga förändringar beslut om jordbrukspolitiken. I propositionen hävdades dessutom att den utformning av de jordbrukspolitiska målen som där angavs var en förutsättning för att jordbrukspolitiken skulle mötas med förtroende av både konsumenter och producenter. Detta försök att för producenterna diktera vilken politik de skulle hysa förtroende för har starkt bidragit till det dåliga klimatet mellan statsmakterna och lantbrukarna. Vi vill tillägga att påståendet om att inkomst- och konsumentmålen givetvis har samma tyngd i propositionen inte är korrekt. Konsumentmålets vikt markeras mycket starkt, som inkomstmålets förverkligande görs beroende av att överskottskostnaderna elimineras. Denna koppling, som inte förekommit i beslut , fråntar inkomstmålet allt värde så länge det kan hävdas att överskott förekommer. Mot den bakgrunden saknar påståendet om jämställda mål verklighetsgrund. LMK anvisade inte några vägar för att lösa jordbrukets problem med dålig lönsamhet, obalansen i produktionen, svårigheterna för nystartare etc. Propositionen löser inte heller några av dessa problem. De vältras över på jordbrukarna eller skjuts . Propositionen ger inte heller konsumenterna något hopp om billigare livsmedel. Det samlade grepp som skulle kunna ge en sådan effekt blir till en trött gest i förlitan på större utrymme för marknadskrafterna. Till LMK:s betänkande fanns en utförlig reservation av representant . Enligt vår uppfattning borde de synpunkter och förslag, som framförs i denna reservation i tillämpliga delar ha lagts till grund för propositionen. Vi ställer upp bakom målen och inriktningen av jordbrukspolitiska beslut. Vi kommer i det följande inte att ta upp alla avsnitt i propositionen eller behandla alla de frågor och punkter som bör ingå i en heltäckande livsmedelspolitik. För detta saknas tyvärr underlag. I huvudsak behandlas vissa frågor som ryms inom begreppet jordbrukspolitik. Vårt ekonomiska system kan delas in i olika sektorer och produktionskedjor. En sådan är livsmedelskedjan. Den har starka anknytningar till andra liknande kedjor. En viktig länk i livsmedelskedjan är jordbruket, som i sin tur också ingår i andra kedjor och samband, som är viktiga för näringen och de villkor under vilken den arbetar. På samma sätt har jordbrukspolitiken nära anknytningar till andra områden, t. ex. miljö-, regional-, bistånds-, skogs- och naturresurspolitiken. Genom att enbart se jordbruket som ett led i livsmedelskedjan förloras den helhetssyn som är nödvändig för en riktig bedömning av jordbrukets roll i samhällsekonomin och i samhällssystemet i stort. Det syfte som man sagt sig vilja uppnå genom att utforma en livsmedelspolitik motverkas således genom denna åtgärd. I vart fall sker så genom det sätt på vilket LMK och regeringen sökt lösa uppgiften. I LMK:s betänkande och i propositionen har man varken lyckats forma en politik för helheten eller för den renodlade livsmedelskedjan. Vad som presenteras är ett i berörda stycken konventionellt program för jordbruksprisregleringen med fragment från andra politikområden. Därmed ger propositionen inga lösningar på de lönsamhets-, struktur- och obalansproblem, som finns inom jordbruket. Samhället tar här inte sitt ansvar. Det vältras över på näringen som den belastas med nya bördor och berövas styrmedel, som redan finns. En sådan politik är inte till gagn för varken konsumenter eller producenter och leder till stora förluster för folkhushållet. Den saknar därmed förutsättningar att vinna hela folkets förtroende. Härtill bidrar också i hög grad den brist på konsekvens som utmärker propositionen i de avsnitt som behandlar produktionsvolymen och åkerarealen. Utgångspunkter för jordbruks- och livsmedelspolitiken Utgångspunkter för jordbruks- och livsmedelspolitiken skall vara dels att den brukningsvärda åkerarealen skall bibehållas och utnyttjas för jordbruksproduktion, dels att familjelantbruket skall vara den dominerande företagsformen. Praktiskt taget all åkerjord, som brukas, kan betecknas som långsiktigt brukningsvärd. Genom skötsellagen har också jordbruksmarken ett effektivt skydd. Jordbrukspolitiken bör utformas så att den främjar ett rationellt utnyttjande av denna naturresurs för jordbruksproduktion. Vi kan på detta sätt så långt möjligt upprätthålla en god livsmedelsberedskap, som syftar till att i alla lägen med hög säkerhet trygga vårt folks försörjning med livsmedel. Detta måste vara ett huvudsyfte med jordbruks- och livsmedelspolitiken. Vi vill i detta sammanhang erinra om 1982 års försvarsbeslut som anger att minimibehovet av livsmedel måste kunna säkerställas med hög säkerhet även i långa försörjningskriser. Livsmedelsproduktionen skall därför kunna ställas om till i huvudsak självförsörjning. Denna inriktning låg också till grund för LMK:s direktiv. I propositionen saknas kravet på hög säkerhet i livsmedelsförsörjningen, vilket innebär en allvarlig försvagning. Som viktiga skäl för vårt ställningstagande vill vi åberopa: De utredningar som genomförts av LMK och i andra sammanhang visar entydigt att vår livsmedelsberedskap blivit allt sämre. Vår fredstida produktion av jordbruksprodukter baseras i allt högre grad på insats av importvaror. Samtliga led i livsmedelskedjan har blivit mer sårbara. Genom att utgå från, enligt vår mening, orealistiska antaganden, bl. a. om import vid avspärrning, har LMK dragit slutsatsen att en godtagbar beredskap kan uppnås även om åkerarealen minskar med över 300 000 ha. Jordbruksministern redovisar ingen annan mening. Vi anser att vårt lands livsmedelsförsörjning vid avspärrning och krig endast kan tryggas om vi bevarar den brukningsvärda åkerarealen och därtill vidtar åtgärder för att avsevärt förbättra vår kristida försörjning av kvävegödselmedel, proteinfoder och andra insatsvaror, som importeras. En ekonomisk press mot jordbruket, som framtvingar en nedläggning av åker, skulle därför undergräva vår Iivsmedelsberedskap och tilltron till vårt lands förmåga att värna vårt oberoende. Svält och livsmedelsbrist gör det omöjligt för flera hundra miljoner av våra medmänniskor att leva ett människovärdigt liv. Självklart skall vi på olika sätt medverka till att de hungrande folken själva får möjlighet att producera sin föda. Men vi kan inte passivt se på när människor svälter och därtill aktivt begränsa våra egna produktionsresurser. Vår solidaritet måste komma de människor till del som svälter . Ingenting tyder på att svältkatastroferna kommer att upphöra inom den tidshorisont för vilken vi nu formar jordbrukspolitiken. En begränsning av åkerarealen skulle hårdast drabba de redan glesbefolkade delarna av södra och skogs- och mellanbygder. Detta gäller under förutsättning att särskilda åtgärder sätts in för att hålla produktionen uppe i . I annat fall skulle självfallet större delen av åkerjorden i slås ut först. Jordbruksnäringen och livsmedelsindustrin är stabila sektorer inom samhällsekonomin. Jordbruket sysselsätter visserligen bara ej fullt av arbetskraften, men i vissa län är siffran . Långt fler är till någon del sysselsatta inom jordbruket och beroende av inkomster därifrån. Analyser som bygger på totalsiffror för riket ger därför en mycket ofullständig bild av jordbrukets roll för sysselsättningen och samhällsekonomin. Genom inköp av insatsvaror och service bidrar också jordbruket till sysselsättning i andra näringar, detsamma gäller livsmedelsindustrin. De totala exportintäkterna för produkter från jordbruket uppgick till ca 4 700 milj. kr. Spannmålsexporten års skörd uppgick till ett värde av ca 2 000 milj. kr., vilket är ungefär lika mycket som vad vår malmexport gav. I dessa exportsiffror ligger värdet av utbetalda löner till ett stort antal löntagare och full ersättning för övriga kostnader i förnödenhetsoch livsmedelsindustri, serviceföretag etc. Exportöverskottet beräknas ge sysselsättning åt ca 20 000 personer. Det är bara jordbruket som inte fått ut kostnadstäckning för exportkvantiteterna. Miljö- och naturvård, landskapsbilden En omfattande nedläggning av åker skulle starkt påverka landskapsbilden i skogs- och mellanbygder. I vissa kommuner hotas mellan en tredjedel och hälften av åkerarealen om den totala nedläggningen skall bli 300 000 ha. En sådan utveckling kan vi inte medverka till. Vi anser att en utgångspunkt för jordbruks- och livsmedelspolitiken skall vara att familjelantbruket skall vara den dominerande företagsformen. Liksom bör den statliga rationaliseringspolitiken inriktas på att medverka till uppbyggandet och vidmakthållandet av sådana företag. Familjelantbruken kan utgöra en kombination av jord och skog eller en yrkeskombination, där lantbruket utgör en väsentlig del av försörjningsunderlaget. Kombinationen jord-skog är i stora delar av vårt land en absolut förutsättning för att ekonomisk stabilitet och en jämn sysselsättning skall kunna uppnås i lantbruksföretagen. Om våra glesbygder skall kunna uppnå en tillräckligt stor och stabil befolkning för att överleva är det nödvändigt att alla möjligheter till yrkeskombinationer, som finns i de olika bygderna, tas till vara. Därför måste också deltidslantbruk kunna tillåtas, fortleva och utvecklas. I ett läge då en minskning av animalieproduktionen är önskvärd är det viktigt att finna alternativ. Skogskomplettering från domänverkets, kyrkans och skogsbolagens marker bör därför komma till stånd. Inte minst domänverket har många mindre skiften, som inte passar in i ett storskogsbruk och som därför med fördel kan överlåtas till enskilda brukare. Mål för jordbruks- och livsmedelspolitiken Jordbruks- och livsmedelspolitiken bör ha till syfte och mål att i alla lägen trygga försörjningen av livsmedel och andra jordbruksbaserade varor och därutöver positivt bidra till den globala livsmedelsförsörjningen under beaktande av jordbrukets roll för bl. a. regional balans, sysselsättning, resurshushållning och samhällsekonomi samt effekterna på bl. a. miljö, ekosystem och landskapsbild. Produktionsmålet bör utformas som delmål för olika produkter, varvid utgångspunkten bör vara den fredstida konsumtionen och behovet av fodermedel i landet, exportmöjligheterna, konsumenternas önskemål om varierat utbud, kostnaderna för överskott och produktionens värde ur beredskapssynpunkt. Vidare bör eftersträvas att den geografiska spridningen av produktionen blir god. För detta behövs bl. a. ett särskilt stöd till jordbruket i norra . Tryggandet av en säker livsmedelsförsörjning måste vara ett huvudsyfte med jordbruks- och livsmedelspolitiken. Vi har dock tidigare anfört en lång rad andra skäl för att vårt land skall upprätthålla en omfattande jordbruks produktion och utnyttja sina naturliga produktionsförutsättningar. De skall inte upprepas här. LMK har anfört att jordbruksnäringen bör bära kostnaderna för en produktion utöver den samhällsekonomiskt motiverade. Denna mening upprepas av jordbruksministern. Ingenstädes har dock gjorts något försök att definiera vad som avses med samhällsekonomiskt motiverad produktion. I andra sammanhang talas om den fredstida konsumtionen, utfästelser om livsmedelsbistånd etc. Det är ett exempel på den brist på stringens som har sitt ursprung i utredningsdirektiven och den bokstavsträldom som behärskade arbetet i LMK. Produktionsmålet bör vara utformat som delmål för olika produkter. För animalier bör eftersträvas att produktionen inom landet är så stor att konsumtionen fortlöpande kan tillgodoses med färska livsmedel och därutöver täcka eventuella utfästelser i fråga om världssvälten. Denna volym bör betraktas som ur samhällets och konsumenternas synpunkt lämplig eller, om man så vill, som samhällsekonomiskt motiverad. Därmed bör den också omfattas av jordbruksregleringen. Import som anses motiverad för att tillgodose konsumenternas önskemål om varierat utbud bör betraktas som utbytesexport. Jordbruks- och livsmedelspolitiken skall ha till syfte och mål att tillförsäkra dem som arbetar inom jorbruket i alla delar av landet en med andra jämförbara grupper likvärdig ekonomisk och social standard. Inkomstmålet bör som i första hand avse heltidssysselsatta inom familjelantbruket. Det bör innefatta såväl inkomst- och standardnivå som följsamhet med utvecklingen för andra grupper. Jämförelserna bör avse grupper med motsvarande utbildning, arbetsinsatser och ansvar. Hänsyn bör också tas till arbetstiden och dess förlängning. Inkomstföljsamheten bör baseras på jämförelser med utvecklingen för stora löntagarkollektiv. Inkomstmålet bör innefatta ett lönsamhetsmål, som inriktas på att ge jordbruksproduktionen sådana villkor att fullgod företagsekonomisk lönsamhet uppnås vid rationellt skötta familjeföretag. Om vi i alla lägen med hög säkerhet skall kunna trygga vår livsmedelsförsörjning, behövs även i fredstid en pris- och marknadsreglering. Den måste baseras på bl. a. ett inkomstmål, som utgår från att de som är sysselsatta i näringen kan uppnå en ekonomisk och social standard som är likvärdig med den som andra grupper uppnår. Det förutsätter i sin tur att fullgod företagsekonomisk lönsamhet uppnås vid rationellt skötta familjeföretag, som skall vara den dominerande företagsformen. Det är angeläget att underlaget för bedömningarna av den ekonomiska utvecklingen i jordbruket förbättras. Tekniken med modelljordbruk bör därför utvecklas. Införandet av inkomstmålet bör inte kopplas till exportkostnaderna på det sätt som LMK föreslår. För att inkomstmålet skall kunna uppnås av så stora grupper jordbrukare som möjligt bör utgå särskilt stöd till jordbruket i norra . Jordbruks- och livsmedelspolitiken bör ha till syfte och mål att tillgodose berättigade konsumentintressen i fråga om effektivitet i produktionen i samtliga led i livsmedelskedjan och hög kvalitet på produkterna så att konsumenterna kan få säker tillgång till livsmedel av hög kvalitet till rimliga priser. Däri innefattas också ett variationsrikt utbud som tillgodoser olika smakriktningar och önskemål i fråga om beredning. Livsmedelssubventioner gör det lättare att uppnå inkomst- och konsumentmålen. Begreppet konsumentmålet har i dessa sammanhang inte använts tidigare. Det har sin motsvarighet i effektivitetsmålet inom jordbrukspolitiken, som här kan sägas ha utsträckts till att gälla hela livsmedelskedjan. Som framhölls beslut kan man med jorbrukspolitiska medel endast påverka den del av livsmedelskedjan som omfattas av jordbruksprisregleringen. Effektiviteten och behandlingen i industri- och handelsleden är av största betydelse för varornas pris och kvalitet när de når konsumenterna. Utbudet av livsmedel skall ge konsumenterna goda möjligheter att förse sig med en varierad och ur näringssynpunkt väl avvägd kost. Det skall vara en gemensam uppgift för samhället och näringen att söka anpassa produktionen till de produktionsmål som uppställts. I detta syfte skall statsmakterna medverka med de författningar och den tillsyn som behövs för att styra produktionen. Samhället bör på olika sätt stimulera introduktionen av nya grödor och alternativ användning av jordbruksprodukter, t. ex. för utvinning av energi och för tekniskt bruk. Jordbruksproduktion bedrivs vid över 100 000 självständiga företag. Dess inriktning och omfattning är således beroende av ett mycket stort antal självständiga beslut. LMK tycks ha utgått ifrån att det finns ett centralt planeringsorgan genom vilket produktionen kan styras. Varken LMK eller propositionen har beaktat att de lantbrukskooperativa företagen enligt lag är öppna för medlemskap för alla som så önskar och att de är skyldiga att ta hand om vad som produceras. Utan stöd i särskilda författningar kan de inte styra produktionen, t. ex. genom ett tvåprissystem. Frivilliga produktionsbegränsningar blir effektiva om de omfattas av alla. I annat fall blir de till största fördel för producenter som ökar sin produktion. Vi vill erinra om att även samhället genom staten och landstingen är direkt och indirekt engagerade i jordbruksproduktionen och därmed bidrar till överskotten. För att kunna möta säsongvariationer inom produktion och konsumtion bör totalproduktionen överstiga den årliga konsumtionen med: för mjölk för svinkött 160 Mkg 25-35 Mkg 5 Mkg Vi återkommer till frågan om hur detta skall beaktas vid fördelningen av ansvaret för överskottskostnaderna. Mjölk- och nötköttsproduktionen är av särskild betydelse för livsmedelsberedskapen och för möjligheterna att upprätthålla jordbruksproduktionen i områden där vallodling är ett nödvändigt inslag i växtföljden. Liksom bör eftersträvas att produktionsöverskottet utgörs av spannmål. För sockerbetsodlingen bör gälla de riktlinjer som angavs av sockernäringsutredningen. Såväl LMK som propositionen utgår från att produktionen skall kunna anpassas till den volym som är samhällsekonomiskt motiverad och att näringen i princip skall ta hela kostnadsansvaret för överskotten. För att näringen skall slippa dessa kostnader måste det ske en avsevärd reduktion av produktionsresurserna. Trots detta hävdas att någon minskning av åkerarealen inte behöver ske. Flera remissinstanser har påvisat denna brist på konsekvens eller kurage att dra adekvata slutsatser av de egna förslagen. I propositionen har inte framförts något konkret förslag till alternativ användning av åkerarealen som inom överskådlig tid kan få någon arealmässig betydelse. Förutsättningarna för produktion av energigrödor inkl. etanol anges som svårbedömbara. Om inte samhället tar ett större ansvar för avsättningen av överskotten, är en snabb nedläggning av åker ofrånkomlig. Samhället och konsumenterna kan inte räkna med att lantbrukarna är villiga att genom lägre inkomster stå för kostnaderna att hålla landskapet öppet och svara för att bl. a. regionaloch beredskapspolitiska mål uppnås. Överskottet i fredstid motsvarar drygt 300 000 ha eller av åkerarealen. En åkernedläggning av denna omfattning skulle få mycket stora effekter i skogs- och mellanbygderna. Om inte betydande stödinsatser sätts in i norra kommer jordbruket där att slås ut. En sådan utveckling strider mot vårt förslag beträffande produktionsmålet. Vi vill påpeka att LMK i sina beräkningar av bl. a. överskottsvolymen av spannmål utgått ifrån att 130 000 ha åker faller bort till följd av minskat koantal. Även propositionen bygger på detta antagande. Samhället bör ta det övergripande ansvaret för de överskott som uppkommer sedan samhället och näringen gemensamt vidtagit åtgärder för att anpassa produktionen till de produktionsmål som ställts upp. insatser för att styra produktionen bör statsmakterna medverka till pris- och marknadsreglerande åtgärder och till att tillräckliga medel står till förfogande för att täcka export- och andra kostnader för marknadsregleringen. För finansieringen av marknadsreglerande åtgärder bör som fås tas upp slaktdjursavgifter, förmalningsavgifter, fodermedelsavgifter, fettvaruavgifter etc. De volymer av animalieprodukter som behövs för att fortlöpande kunna förse befolkningen med färska livsmedel och därutöver täcka våra åtaganden beträffande världssvälten skall omfattas av jordbruksregleringen. Exportoch andra regleringskostnader avseende dessa volymer skall därför täckas av staten. Kostnader för överskjutande kvantiteter bör som täckas inom regleringsekonomin och återverka på producentpriserna. Export- och andra regleringskostnader för oljeväxter skall som betraktas som utbytesexport. För det överskott som vid normalskörd uppkommer för spannmål bör staten nu ta kostnadsansvaret. Till stor del har kostnaderna finansierats inom regleringssystemet genom förmalningsavgifter.