mot · G8022754 · 1985-01-25 00:00:00 — I stället för den naturliga lösningen på detta problem - sänkta och rättvisa skatter - har det genomförts och ställts allt fler krav på kontroller och bevakning. Den moderata skattepolitiken syftar till att genom sänkta skatter ge de enskilda människorna möjligheten att själva få disponera över en större del av sina inkomster. Det stora flertalet familjer och enskilda skall också ha minst hälften kvar av en inkomstökning. Härigenom minskas människornas beroende av den offentliga sektorn. Familjer och enskilda skall normalt kunna leva på sina egna inkomster och ha möjlighet att förbättra sin situation genom egna arbetsinsatser. Den moderata skattepolitiken som innebär sänkta skatter är ett medel för att uppnå ekonomisk tillväxt, stabila priser och arbete åt alla som vill arbeta. Alla tjänar på att dessa mål uppnås-främst de med låga inkomster och en besvärlig ekonomisk situation. Huvudmålet för det skattepolitiska reformarbetet måste vara en successiv och planmässig minskning av skattetrycket. Det är nödvändigt att anpassa det svenska skattetrycket till vad som gäller i jämförbara länder. Skattetrycket bör minska med ca en procentenhet , vilket innebär att skattetrycket 1990 blir av BNP. Genom att de neddragningar av de offentliga utgifterna som vi föreslår i andra sammanhang kombineras med sänkta skatter hindras den totala åtstramningen från att bli alltför stor. Kombinationen av utgiftsminskningar och skattesänkningar måste emellertid innebära en väsentlig minskning av budgetunderskottet. Det nuvarande statsfinansiella läget begränsar den skattepolitiska handlingsfriheten. De skattesänkningar som kan genomföras måste utformas så att de medför största möjliga nytta för den ekonomiska utvecklingen. De skatter som har störst negativ påverkan på arbete, sparande och företagande skall i första hand sänkas. Inkomstskatten som minskar behållningen av arbetsinsatser och påverkar sparandet negativt måste nedbringas. Det långsiktiga målet bör vara att avskaffa den statliga inkomstskatten för vanliga inkomster. Arbetsgivaravgifter skall enbart utgå för att finansiera obligatoriska socialförsäkringar. 4.2 Reformerad inkomstskatt Sänkta marginalskatter De höga marginalskatter (den skatt som drabbar en inkomstökning), som är följden av den starka progressiviteten i den statliga skatteskalan, ger de mest negativa effekterna av inkomstbeskattningen. Marginalskatterna måste därför sänkas kraftigt även i vanliga inkomstlägen. På lång sikt bör målet vara att helt avskaffa den statliga inkomstskatten utom vid höga inkomster. Inkomstskatten skulle därmed bli proportionell i vanliga inkomstlägen. Progressiviteten i övrigt skulle minska och marginalskatterna för de flesta uppgå till (vid nuvarande utdebitering). Ett första etappmål, som bör kunna nås , är att sänka marginalskatten i vanliga inkomstlägen till med ett marginalskattetak på högst . Skatteskalan bör utformas så att marginalskatt kommer att gälla upp till en inkomst av ca . Även gränsen för marginalskatt höjs. genomförs av marginalskattesänkningen . Marginalskattesänkningen genomförs så att skattesatserna i den statliga inkomstskatteskalan sänks med för inkomster från ca . i årets löneläge. Det innebär att inkomsttagare med inkomster upp till ca . i inkomst får i marginalskatt medan marginalskatten för inkomster mellan . kommer att vara (vid genomsnittlig kommunalskatt). I tabell 3 nedan redovisas en skala för den statliga inkomstskatten för . enhet (.) Så gott som samtliga helårsarbetande får behålla av sina inkomstökningar efter skatt. Därmed underlättas avtalsrörelserna. Ett givet lönekrav efter skatt medför lägre bruttolönekrav och mindre risk för urholkad konkurrenskraft. gällande skatteskala Den moderata skatteskalan Kvar av en inkomstökning på . Kvar av en inkomstökning på . 7000kr./mån. 8000kr./mån. 9000kr./mån. infördes genom riksdagsbeslut ett inflationsskydd för den statliga inkomstskatteskalan som innebar att skiktgränserna i skalan skrevs upp i takt med inflationen. Därmed tilläts inte skattetrycket att som tidigare automatiskt stiga med inflationen. mellan mittenpartierna och socialdemokraterna innebar att basenheten (i vilken skiktgränserna i inkomstskatteskalan anges) för de tre åren 1983,1984 och 1985 fastställdes i förväg så att hänsyn endast togs till prisstegringar upp till . Den socialdemokratiska regeringen gjorde ytterligare inskränkningar. kom inflationsskyddet att gälla bara upp till en inflation på och 1985 upp till en inflation på . Eftersom prisutvecklingen i realiteten legat klart över dessa tal har skattetrycket åter ökat i takt med inflationen. Det förefaller som om regeringen bestämt sig för att slutgiltigt avskaffa inflationsskyddet. beslöt nämligen i enlighet med regeringens förslag att inte räkna upp basenheten inför , vilket skulle ha skett enligt tidigare beslut. I den nu föreliggande budgetpropositionen föreslås ingen ändring av detta. Inte heller beräkningen av statens inkomstutveckling hänsyn tagits till effekterna av en justering av den statliga inkomstskatteskalan. Regeringen har i stället fullt ut tillgodoräknat sig en automatisk skatteskärpning till följd av inflationen även . Förutsättningen för en varaktig marginalskattereform är att inflationen inte tillåts höja skattetrycket. Endast vid ett fullgott inflationsskydd kommer skattesatsen att vara oförändrad vid oförändrad real inkomstnivå. Förändringar i det reala skatteuttaget bör endast kunna ske genom politiska beslut och inte som en konsekvens av inflationstakten. Vi föreslår därför att ett fullt inflationsskydd skal! återinföras fr. o. m. . Med den bedömning som kan göras av inflationsutvecklingen torde basenheten bli , till skillnad från den nu fastställda på . Vid en inflationstakt på torde basenheten för komma att uppgå till . Vid en inflationsutveckling på blir basenheten inkomster sannolikt . Inkomstbeskattningens nuvarande utformning leder till stora orättvisor mellan olika familjer. Genom progressiviteten i statsskatteskalan leder olikheter vid fördelningen av inkomster mellan två föräldrar till stora variationer i skatteuttaget. Det drabbar framför allt flerbarnsfamiljerna, som mer än andra är hänvisade till att leva på en inkomst. Detta problem kan bara lösas genom en övergång till en mera proportionell inkomstskatt. En av de flesta, åtminstone i ord, omfattad skattepolitisk princip är att skatteuttaget skall ske efter bärkraft. Detta innebär att inkomstbeskattningen måste utformas på ett sådant sätt att skatteuttaget relateras till inkomsttagarnas försörjningsbörda. Familjer med olika antal barn har självfallet olika förmåga att betala skatt, eftersom familjens totala kostnader varierar med antalet barn. En reformerad inkomstbeskattning i syfte att skapa rättvisa för barnfamiljerna måste därför innebära att den beskattningsbara inkomsten reduceras med ett belopp som motsvarar kostnaderna för barnen. För att hänsyn till försörjningsbörda skall tas vid beskattningen bör ett grundavdrag för barn införas. Dess storlek bör beräknas med utgångspunkt i att nödvändiga kostnader för barnens konsumtion (med avräkning för direkta bidrag) skall undantas från beskattningen. Den finansiering som i nuvarande budgetläge är nödvändig måste utformas på ett sådant sätt att marginalskatterna inte skärps och strävan att minska de totala marginaleffekterna inte motverkas. Mot den bakgrunden, och med hänsyn till att moderata samlingspartiet vill avskaffa den statliga inkomstskatten, bör reformen genomföras inom ramen för den kommunala inkomstbeskattningen, som för flertalet barnfamiljer också utgör den tyngsta belastningen. Vårt förslag innebär: o Grundavdrag för barn med . per hemmavarande barn införs vid den kommunala beskattningen. Avdragsrätten skall också omfatta hemmavarande barn mellan som uppbär studiestöd. o Skattebortfallet för kommunerna motverkas genom att det nu utgående allmänna grundavdraget minskas med . o Den statliga inkomstskatten sänks planmässigt så att den övervägande delen förvärvsarbetande kompenseras fullt ut för den kommunala skatteökning som blir följden av ett minskat allmänt grundavdrag, o Pensionärer med låg inkomst kompenseras särskilt inom ramen för de regler som gäller pensionärernas beskattning. Studerande som arbetar för att finansiera studier bör kunna kompenseras inom ramen för studiemedelssystemet. o De som har så låga inkomster och/eller så många barn att de inte kan utnyttja grundavdraget för barn fullt ut kompenseras genom negativ skatt. Detta innebär att ett belopp motsvarande nettoeffekten av den inte utnyttjade delen av grundavdraget utbetalas kontant. Därigenom kommer alla, oavsett inkomstförhållanden och antal barn, att kunna utnyttja avdragets effekt fullt ut. o Inom ramen för den kommunala skatteutjämningen sker en utjämning av skatteunderlag mellan kommuner med olika andel barn. o Den totala effekten av omläggningen blir att skattetrycket minskar. Det kommunala skatteuttaget blir sammantaget oförändrat. Reformen bör genomföras i tre steg med början och således vara fullt genomförd . I tabell 5 nedan redovisas förändringarna av den disponibla inkomsten vid införande av ett grundavdrag för barn. Till dessa effekter kommer sedan den sänkta statliga inkomstskatten. Som framgår av tabellen leder vårt förslag till att skatten sänks mest för de familjer som har flera barn och för de familjer där en av makarna svarar för den samlade inkomsten. Sänkt statlig inkomstskatt även för dem utan hemmavarande barn Som tidigare redovisats föreslår vi att den statliga inkomstskatten skall sänkas planmässigt. Det leder till att barnlösa, och de vars barn inte längre berättigar till avdrag, kompenseras för den ökade kommunalskatten genom en sänkt statlig inkomstskatt. Vårt förslag till skatteomläggning framgår av tabell 3 på s. 16. Den som inte har barn får härigenom, liksom barnfamiljerna, redan på kort sikt fördelen av lägre marginalskatter och fullt inflationsskydd för den statliga inkomstskatten. Vidare skapas skattemässiga fördelar genom att kostnaderna för kommunernas socialbidrag och barnomsorg blir avsevärt lägre än vad som annars skulle bli fallet. Kommunalskatteuttaget kan därför hållas nere. Den begränsning av rätten till underskottsavdrag som träder i kraft fullt ut under är ett brott mot de principer som länge burit upp vårt skattesystem. Avdragsbegränsningen kritiserades också mycket hårt av så gott som samtliga remissinstanser vid behandlingen av det ursprungliga förslaget till skatteomläggning. Inkomstbeskattningen är uppbyggd så att summan av de inkomster en person har från olika förvärvskällor skall beskattas. För att få ett rättvisande mått på vars och ens förmåga att betala skatt avräknas underskott som kan uppkomma i någon förvärvskälla. Härigenom skapas såväl rättvisa som symmetri i skattesystemet. som avdrag för erlagda räntor medges, beskattas således uppburna räntor. Förlust i en, kanske nystartad, rörelse kan avräknas mot överskott i en annan rörelse. Underskottsavdragen uppgick enligt till för . 2,5 miljoner deklaranter redovisade sådana avdrag. Den helt dominerande delen är avdrag för underskott av annan fastighet. Den svarar för av de totala underskottsavdragen och uppkommer framför allt genom underskott för småhus och vissa fritidshus. Partierna bakom skatteuppgörelsen var medvetna om de negativa effekter avdragsbegränsningen skulle få på exempelvis nyföretagande och risktagande. I förslaget om skatteomläggning (Ds B 1981:16) står följande att läsa: Goda skäl kan således anföras mot en avdragsbegränsning som ingriper generellt mot alla underskottsavdrag. Emellertid är det förenat med uppenbara svårigheter att finna en bättre grund för en hållbar avdragsbegränsning. De farhågor som partierna bakom uppgörelsen hyste bekräftas av utvecklingen. Avdragsbegränsningen har lett till prisfall på småhusmarknaden. Många småhusägare har förlorat hela eller delar av sitt insatta kapital genom prisfallet. Avdragsbegränsningens konstruktion leder dessutom till ett betydligt ökat krångel vid deklarationen och i taxeringsarbetet. Genom att avdragsbegränsningen slår olika för olika inkomsttagare beroende på den privatekonomiska situationen försämras möjligheterna för arbetsmarknadens parter att ta hänsyn till de sänkta marginalskatterna i avtalssammanhang. Vi föreslår därför att underskottsavdragsbegränsningen avskaffas med början . Det utredningsarbete som tidigare pågick om hur man skulle kunna motverka otillbörliga underskottsavdrag bör återupptas. Slopad sambeskattning av B-inkomster Var och en av två makar bör i skattehänseende betraktas som en självständig individ. är emellertid särbeskattningen inte helt genomförd. S. k. B-inkomster hos makar (och därmed jämställda) sambeskattas genom att de (i vad de överstiger .) beskattas på toppen av inkomsten hos den av makarna som har högst A-inkomst om denna tillsammans med båda makarnas B-inkomster överstiger den s. k. brytpunkten. Den frigräns på . som således har införts är inte tillräcklig. Man bör sträva efter en mera långsiktig lösning och helt slopa sambeskattningen av s. k. B-inkomster. Därmed uppnås också väsentliga förenklingseffekter i taxeringsarbetet. Slopad skattereduktion för fackföreningsavgifter Fr. o. m. gäller att skattereduktion medges av den avgift som erlagts till fackförening. Eftersom underlaget har maximerats till . blir reduktionen högst . Vi avvisade införandet av denna skattereduktion bl. a. med hänvisning till att en fackföreningsavgift ofta omfattar även annat än utgifter för rent facklig verksamhet och att det alltså måste vara förenat med betydande praktiska svårigheter att renodla den till en medlemsavgift i egentlig mening. Dessutom kan den skattemässiga kontrollen av ett avdrag av detta slag leda till problem vad gäller skyddet för den personliga integriteten. Vi vidhåller vår tidigare uppfattning och föreslår att skattereduktionen för fackföreningsavgift slopas fr. o. m. . har den högsta förmögenhetsbeskattningen bland OECDländema. Redan från en förmögenhet på . utgår en förmögenhetsskatt på . uppgår skattesatsen till . Denna beskattning utgör en extraskatt på kapitalavkastning utöver den progressiva inkomstbeskattningen. Effekten accentueras av att förmögenhetsskatten måste betalas med redan beskattade medel, dvs. en individ måste först betala inkomstskatt och eventuella arbetsgivaravgifter på det belopp han eller hon därefter skall betala i förmögenhetsskatt. Förmögenhetsskatten utgör ett speciellt problem för personer som har en förmögenhet som ger låg eller ingen direkt avkastning. Ett exempel är egnahemsägare, ett annat kan vara ägare av mindre företag. De till följd av inflationen successivt höjda substansvärdena i företagen har tillsammans med höjda skattesatser gjort förmögenhetsskatten till ett växande problem för många ägare till framför allt mindre och medelstora företag. Många kan tvingas att successivt sälja ut sina företag för att erlägga skatten. Förmögenhetsskatten leder också till orättvisor mellan personer med olika typer av förmögenhetsinnehav. Någon hänsyn tas heller inte till att vissa objekt kan vara belastade av latenta skatteskulder. Den redan höga förmögenhetsskatten skärptes för vid två olika tillfällen. Dels företogs en fortfarande gällande höjning av förmögenhetsskattesatsema, dels beslöts om en ytterligare höjning att gälla tillfälligt för . Det långsiktiga målet bör vara att förmögenhetsbeskattningen utformas på så vis att ett stort skattefritt bottenbelopp undantar alla mindre förmögenheter från beskattning och att beskattningen därefter utformas som en proportionell skatt. Förmögenhetsskatteskalan bör fr. o. m. taxeringen 1986 återgå till det ut seende den hade innan den socialdemokratiska regeringen genomförde sina skärpningar. Som tidigare nämnts, tas vid beräkningen av förmögenhetsskatt ingen hänsyn till latenta skatteskulder. Det är inte rimligt att förmögenhetsskatt skall erläggas på belopp som den enskilde inte kan tillgodogöra sig vid en realisation av tillgångarna. Detta problem slår särskilt hårt i fråga om fömögenhetsbeskattningen av börsnoterade aktier. Här skall aktierna tas av marknadsvärdet . För fastigheter gäller att förmögenhetsskatten beräknas på fastighetens taxeringsvärde. Detta värde uppgår normalt till av det marknadsvärde som fastställdes vid den senaste fastighetstaxeringen. Vid förmögenhetsbeskattningen bör därför börsnoterade aktier endast tas av sitt marknadsvärde. Därmed tas vederbörlig hänsyn till den latenta skatteskulden. Frågan om förmögenhetsbeskattningen på arbetande kapital i små och medelstora företag behandlades utförligt av företagsskattekommittén i dess 1981 avlämnade betänkande (Ds B 1981:13). Kommittén, som undersökte olika beskattningsmetoder för att bryta kapitalbeskattningens negativa effekter för näringslivet, ansåg för sin del den bästa lösningen för att tillgodose detta syfte vara att helt undanta arbetande kapital i mindre och medelstora företag från förmögenhetsbeskattning. En majoritet av de remissinstanser som yttrade sig över utredningsförslaget delade i princip kommitténs uppfattning. Vi föreslår därför att det arbetande kapitalet i mindre och medelstora företag undantas från förmögenhetsbeskattning på sätt som föreslagits i företagsskattekommittén. Vid förmöghenhetsbeskattningen gäller fortfarande att makars och barns (även fosterbarns) förmögenheter adderas vid beräkningen av förmögenhetsskatt. Med den starkt progressiva förmögenhetsskatteskalan kan detta få orimliga konsekvenser. Grundprincipen måste även här vara en särbeskattning. Reglerna måste således ändras så att förmögenhetsskatten i görligaste mån individualiseras. Arvs- och gåvobeskattningen är också mycket hög i . Den högsta skattesatsen för efterlevande make, barn m. fl. Skatteskalans progressiva utformning gör att de totala arvsskattebeloppen snabbt blir mycket stora räknade som andel av den skattepliktiga . I de flesta andra jämförbara länder är arvsbeskattningen klart lägre. Så är exempelvis den högsta skattesatsen i och i . Gåvoskatteskaloma överensstämmer med arvsskatteskaloma. Beskattningen av gåva skiljer sig från arvsbeskattningen i vissa andra avseenden. Det gäller bl. a. det skattefria grundavdrag som kan göras vid arvsbeskattningen. Den internationellt sett höga arvs- och gåvobeskattningen skapar många problem. a. isambandmed övertagande av jordbruk eller rörelse vid ett generationsskifte. F. n. gäller att vid arvsbeskattningen medges ett avdrag på . från arvslott som tillkommer den avlidnes efterlevande make. Från barn och andra nära anhöriga avdras . och i andra fall . Dessa skattefria bottenbelopp bör ökas i två steg (1/1 1986,1/1 1987) så att den avlidnes efterlevande make kan erhålla 10 basbelopp skattefritt, barn eller annan nära anhörig 5 basbelopp och annan 2 basbelopp. Vid gåvobeskattningen gäller att man kan skattefritt erhålla en gåva från annan person på . Är gåvan i form av personligt lösöre är beloppsgränsen . Dessa belopp är emellertid alltför små för att hindra onödig beskattning av små gåvor. Beloppen bör justeras fr. o. m. så att en gåva på upp till ett halvt basbelopp kan av en person ges till annan utan att beskattning inträder. Detta bör gälla oavsett beloppet är personligt lösöre eller andra tillgångar. Som tidigare nämnts är skatteskalorna vid arvs- och gåvobeskattningen gemensamma. Skalorna skall från återfå det utseende de hade före den skärpning som genomfördes av den socialdemokratiska .regeringen . På bör arvs- och gåvoskattesatsema minskas så att den högsta skattesatsen i klass 1 uppgår till maximalt . Övriga skikt i skatteskalan bör justeras i enlighet härmed. Motsvarande förändringar skall också vidtas för klasserna 2 och 3. Då aktier (eller motsvarande tillgångar) ingår i ett dödsbo bör de vid arvsbeskattningen få tas upp till det värde som gällde vid första tillfället då avyttring var faktiskt möjlig. Även vid arvsbeskattningen skall börsnoterade aktier, med hänsyn till den latenta skatteskulden, tas av sitt marknadsvärde. bör i likhet med vad som gäller vid förmögenhetsbeskattningen tas upp av sitt värde. Det är synnerligen angeläget att främja företagens möjligheter att anskaffa riskkapital för produktiva investeringar. Ett brett intresse för aktiesparande är positivt från flera olika utgångspunkter. Trots detta har den nuvarande regeringen genomfört en rad försämringar av villkoren för aktiesparande. Skattereduktionen för utdelningar på mindre aktieinnehav har slopats, realisationsvinstbeskattningen på aktier har skärpts och en omsättningsskatt på aktier har införts. Indirekt påverkas intresset för aktieägande också av andra åtgärder. Således har förmögenhetsskatten skärpts kraftigt, en s. k. vinstdelningsskatt har införts för att finansiera de kollektiva löntagarfonderna och det framgångsrika aktiefondsparandet har rivits upp. Hushållens andel av aktieinnehaven har stadigt sjunkit vilket innebär att ägandet och inflytandet har blivit alltmer dominerat av olika institutioner. En av de viktigaste förklaringarna till detta torde vara att skattereglerna inte är lämpligt utformade. Produktivt sparande i aktier missgynnas i förhållande till exempelvis sparande i konstsamlingar och annat lösöre. Såväl samhällsekonomiska skäl som strävan att sprida ägandet till allt fler talar för att åtgärder som ökar hushållens intresse för och möjligheter till aktiesparande bör vidtas. Vi har från moderat sida kritiserat dubbelbeskattningen av utdelningar i aktiebolag. Den har medverkat till att det krävs mycket hög real bruttoavkastning på insatt kapital för att kapitalägaren skall kunna få någon real nettoavkastning. För börsnoterade företag finns visserligen de s. k. Anell-avdragen, som i viss mån mildrar effekten av dubbelbeskattningen genom att medge avdrag för utdelning på nyemitterade aktier. Dessa regler är emellertid otillräckliga. Eftersom dubbelbeskattningen av aktieutdelning minskar möjligheterna till en god kapitalförsörjning via aktiemarknaden och motverkar strävandena att sprida ägandet i samhället, bör den successivt avskaffas. Det kan ske genom att en rätt till avdrag för utdelningar i aktiebolaget införs. I avvaktan på att dubbelbeskattningen slutligt avskaffats, bör en lindring för utdelningar på mindre aktieinnehav återinföras fr. o. m. infördes en lättnadsregel som innebär att icke börsnoterade företag får göra avdrag av det utdelade beloppet, dock ej mer än vad som motsvarar av aktiekapitalet eller . I avvaktan på att dubbelbeskattningen slutligt avskaffats föreslår vi att 15-procentsgränsen höjs. motsvarar en alltför låg avkastning med hänsyn till risktagandet och med hänsyn till att många bolag har ett lågt aktiekapital i förhållande till dess substansvärde. Regeringens skärpning av realisationsvinstbeskattningen av aktier står i klar strid mot dess egna uttalanden om önskvärdheten att underlätta företagens försörjning med riskkapital och motverkar också sparande i aktier. Flertalet länder i vår omgivning har full skattefrihet för försäljningsvinster på aktier efter en relativt kort tids innehav eller höga fribelopp vid försäljning. Realisationsvinstbeskattningsreglerna för aktier bör därför skyndsamt ses över för att förenklas och bringas i bättre överensstämmelse med de regler som gäller i vår omvärld. I avvaktan på en mer genomgripande förändring av realisationsvinstbeskattningen bör den s. k. schablonregeln, som skärptes genom riksdagsbeslut , återfå sin tidigare gällande lydelse. beslutade i enlighet med regeringens förslag om att införa en omsättningsskatt på värdepapper. Denna skatt leder till snedvridande verkningar bl. a. i fråga om försäljningen av svenska aktier utomlands. Därtill kommer att rörligheten på aktiemarknaden minskar. Omsättningsskatten bör avskaffas. De negativa effekterna av löntagarfonderna gör sig redan gällande. Vinstdelningsskattens märkliga utformning får ibland helt absurda effekter. Många bolag som går med förlust tvingas betala vinstdelningsskatt. Dessutom belastas alla företag av den extra arbetsgivaravgiften.