mot · G8021505 · 1985-01-24 00:00:00 — Denna uppfattning är en följd av vår ideologiska övertygelse att det är fel av det offentliga att ägna sig åt verksamhet som lika bra eller bättre kan skötas av det enskilda näringslivet, o Skäl som kan motivera statlig affärsverksamhet är regionalpolitiska och sysselsättningsmässiga. Likaså kan i branschen där konkurrensen inte fungerar ett statligt företag bidra till att förbättra marknadens funktion. Strävan bör dock vara att göra sådana statliga företagarinsatser tidsbegränsade. Staten kan rycka in i en besvärlig situation för att inte konsekvenserna skall bli oöverskådliga, men därefter gradvis dra sig ur. En parallell kan här dras till banker som tillfälligt kan ta över enskilda företag, men som är tvingade att avyttra dessa, o Den kontroll staten vill upprätthålla över någon viss bransch skall ske genom generella medel lagstiftning etc. och inte genom styrelserepresentanter eller liknande. Ett exempel är åter . Av alkoholpolitiska skäl är det motiverat att inte låta marknadsföring och konkurrens driva upp ölkonsumtionen. Men kontrollen bör ske genom begränsning av alla bryggeriers möjlighet att marknadsföra alkoholhaltiga drycker inte genom ett formellt och alkoholpolitiskt ineffektivt ägande av ett bryggeri. Gråzonen där staten mer eller mindre kontrollerar enskilda företag utan att formellt äga dessa bör försvinna. I det följande redovisas som exempel vår syn på några av de affärsdrivande verken. Listan är inte fullständig. Men de ovan redovisade principiella utgångspunkterna bör vara vägledande för reformer inom samtliga verk. är ett statligt affärsdrivande verk som har monopol på telenätet och de flesta teletjänster i . De tekniska skäl som tidigare fanns för monopolet har genom den tekniska utvecklingen bortfallit. En viss uppluckring av monopol har redan skett, men regeringen har avvisat ytterligare steg, inkl. sådana som föreslagits av självt. Tiden är nu mogen att införa fri konkurrens för allt telematerial som kan pluggas in på telenätet. Den konkurrensutsatta delen av verksamhet bör omvandlas till ett eller flera självständiga bolag. En privatisering bör också prövas. Däremot bör behålla ansvaret för sitt telenät, övervakningen av telefonins kvalitet och det internationella samarbetet, dvs. Prövningen av telemateriel kan ligga kvar hos eller föras över till fristående organ. Järnvägsverksamheten har både företagsekonomiska och samhällsekonomiska mål. 1 det försnämnda ingår förräntning av det s. k. statskapitalet, inkl. fasta investeringar i infrastrukturen såsom räls, signaler och broar. En intressant möjlighet som bör prövas är att dela upp SJ i ett företag som sköter infrastrukturen och ett som sköter järnvägstrafiken. För skötseln av järnvägarna skulle det nya järnvägsverket svara på samma sätt som sköter vägnätet. Olönsamma järnvägssträckor skulle kunna trafikeras genom att staten köper trafiktjänster av det statliga järnvägstrafikbolaget eller något konkurrerande företag. Det skulle öppna möjligheter till både enskilt nyföretagande och anbudskonkurrens. Av postverkets verksamhet är monopolskyddat. Främst gäller det regelbunden befordran av vanliga brev. Effekterna av ett slopande av postens monopol och entreprenadupphandling av posttjänster bör studeras. Uttalanden från postens generaldirektör tyder på att det inte bör medföra några negativa konsekvenser för exempelvis posthanteringen i glesbygder. Även formerna för övriga delar av postens verksamhet behöver ses över. Postgirot åtnjuter flera statligt beslutade privilegier. Även bankerna bör ges rätt att medverka vid uppbörd av moms och arbetsgivaravgifter. Postens budservice har av NO utpekats som ett exempel på hur statliga verk kan vältra över kostnaderna från den konkurrensutsatta servicen till annan verksamhet, och därigenom snedvrida konkurrensen. Postens bud- verksamhet bör brytas ut till ett fristående bolag. har vissa förmåner från staten. Utbetalningar av bl. a. statliga löner och pensioner sker över . Bankerna bör konkurrera på lika villkor. Inte minst börsintroduktionen av understryker behovet av att bankens verksamhet inte får vara skyddad från konkurrens. Monopolskydd innebär alltid risker för fördyring för kunderna. Alla banker bör kunna konkurrera om postgiromedlens förvaltning och om att få sköta statens utbetalningar. Statens löneutbetalningar bör upphandlas för ett visst antal år åt gången genom anbudsförfarande. Konkurrens skulle kunna bidra till en förbättrad service inom personkontosystemet. I finns företag av synnerligen skiftande karaktär. De ursprungliga motiven till statens engagemang i ägandet har ibland både bortfallit och glömts bort. En grundlig genomgång bör göras företag för företag, och en privatisering bör prövas där det är möjligt. Det finns exempelvis inga rimliga skäl varför staten skall driva hotell- och restaurangrörelse (SARA-bolaget). A B A B ABAB är ett av staten ägt bevakningsföretag, som har monopol bl. a. på bevakning av vissa statliga myndigheters byggnader. NO har haft anledning att granska företagets prispolitik. SPK har i en aktuell utredning visat att ABAB använder överskott i monopolverksamheten till att hålla lägre priser i den konkurrensutsatta verksamheten. Företagets särställning bör upphävas. Det skulle minska statens kostnader, som de enskilda bevakningsföretagen skulle få möjligheter att konkurrera på lika villkor vid både statliga och andra uppdrag. krävs koncession för att bedriva färjetrafik mellan och fastlandet. Gotlandsbolaget är privatägt och börsnoterat, men har (med vissa modifieringar 1984) ett långtidsavtal med staten som ger staten "det fulla ekonomiska ansvaret för Gotlandstrafiken. Staten fastställer taxor och turlistor. Avtalets konstruktion, liksom Gotlandsbolagets ägarstruktur, sätter ingen effektivitetspress på bolaget. Ett förstatligande skulle troligen bara försämra bolagets effektivitet. En bättre väg vore att staten för att garantera goda transporter året runt med regelbundna mellanrum gör en kommersiell upphandling av lågsäsongstrafiken mellan fastlandet och . Sommartrafiken både kan och bör bära sina egna kostnader. Dessa förändringar bör kunna göras utan att det statliga transportstödet försämras. Förutsättningarna för att avskaffa koncessionstvånget bör utredas. Dessutom bör redan nu andra rederier kunna föra koncession på Gotlandstrafik. Speciellt märkligt är att regeringen avslagit en sådan ansökan rörande trafik mellan och , en linje som Gotlandsbolaget länge misskött. Taxiverksamheten i landet bör avregleras. Det kan ske genom att tillståndsprövningen för yrkestrafik avvecklas och den omfattande byråkratin kring tillstånden avskaffas. Genom att ge möjlighet för konkurrerande taxiverksamhet med lägre priser och/eller bättre servicegrad kan kundens behov tillgodoses på ett bättre sätt. Enligt YTL skall taxitrafiktillstånd ges endast om den avsedda trafiken behövs och i övrigt är lämplig. gör en behovsprövning det är aktuellt att ge tillstånd. Vid denna prövning hörs taxiföreningen på orten. Gäller frågan att bevilja nytt tillstånd inte endast fråga om övertagande, hörs dessutom fackförening, kommunen och länshuvudmannen för trafiken. Behovsprövningen för taxitillstånd har i praktiken lett till ett skråväsende. 1 och många andra orter råder ett etableringsstopp. Det finns åtskilliga fall där etablerade taxiföreningar har motverkat nyetableringar av taxiförare. Detta har också påpekats av (). NO har i skilda fall skarpt kritiserat den gällande ordningen och ansett den vara effektivitetshämmande. NO anser att det särskilt i storstäderna bör bildas konkurrerande taxiföretag. Enligt vår mening är det uppenbart att den nuvarande behovsprövningen vad gäller taxi endast är till för att skydda de redan etablerade företagen och till skada för allmänheten. Dessutom anser vi att den nuvarande ordningen, där någon reell konkurrens inte existerar, har negativa effekter för framför allt kommuner och landsting som genom färdtjänst, skolskjutsar och sjuktransporter är taxis i särklass största kunder. Det finns inom jordbrukets förädlingsled en kraftig dominans för de lantbrukskooperativa företagen. Detta gäller t. ex. i frågan om kött, fläsk och mejeriprodukter. NO konstaterar t. ex. att det i de lantbrukskooperativa slaktföretagen förekommer omfattande vidareförädling och i mejerierna viss verksamhet som ligger utanför jordbruksregleringen. Detta förhållande, säger , kan ha betydelse för konkurrenssynpunkt t. ex. om partiprishöjningen inom ramen för prisregleringen används för att täcka kostnader i vidareförädlingen. NO anser att det är väsentligt att man analyserar möjligheten att flytta regleringen till primärproduktionsledet så att förädlingen hålls utanför. Annars uppstår möjligheten att med hjälp av prisregleringsmedel förvärva utanförstående företag eller genom en felaktig prissättning konkurrera ut andra företag. Vi anser det vara mycket väsentligt att SPK gör sådana undersökningar och NO sådana analyser att dessa monopolliknande förhållanden så långt möjligt begränsas och hålls under kontroll. Den lantbrukskooperativa slakteriorganisationen har en mycket domi nerande ställning inom köttbranschen, framför allt i slaktledet och i styckningsledet. Marknadsandelen inom styckningssektorn ökade mycket kraftigt i samband med köpet av det största konsumentkooperativt och privat samägda styckningsföretaget . konstaterade i beslut att den lantbrukskooperativa slakteriorganisationens dominerande ställning medförde skadlig verkan. I en förhandlingslösning nåddes sedan väsentliga resultat, t. ex. separat redovisning, uppmjukning av leveransplikt samt anmälning till NO i förväg av nya företagsförvärv. Den skadliga verkan kunde därigenom undanröjas. Motsvarande uppmärksamhet bör riktas mot utvecklingen inom andra delar av livsmedelsmarknaden t. ex. knäckebrödstillverkning och bryggerinäringen. Flera andra konkurrensbegränsande företeelser, t. ex. i form av leveransvägran, s. k. frivillig marknadsuppdelning, krav på kombinationsförsäljning m. m., har uppmärksammats av NO och . Möjligheterna att ingripa mot sådana konkurrensbegränsningar som har skadlig verkan har ökat sedan den nya konkurrensbegränsningslagen trädde i kraft. Mindre krångel och byråkrati Det finns inga enkla sätt att begränsa byråkratin. Likaväl som den i stor utsträckning utvecklats genom många olika politiska beslut måste den begränsas i första hand genom politiska beslut. Den förändring som krävs förutsätter en stark politisk viljeinriktning. Det är viktigt att den beslutande församlingen själv formulerar mål och tar ett ansvar för konsekvenserna. Detta bör inte överlämnas till myndigheterna. Ett första steg är att förhindra nya reformer som ytterligare cementerar byråkrati och krångel samt drar onödiga kostnader. Att förhindra ytterligare byråkratisering ställer, vilket kan synas motsägelsefullt, nya krav på utrednings- och beredningsarbetet. Det behövs en väsentligt mycket bättre redovisning av de administrativa och ekonomiska konsekvenserna av beslut konsekvensanalyser måste bli obligatoriska. Det krävs en mer positiv attityd till att pröva även okonventionella lösningar. Innan vi som politiker fattar beslut bör vi fråga oss bl. Varför måste just detta regleras med hjälp av ett politiskt beslut? Vilka olägenheter skulle uppstå om ärendet inte reglerades i lag utan lämnades åt medborgarnas fria avgörande? Är det nödvändigt att verksamheten är så likformigt genomförd i hela landet som beslutet kommer att innebära? Är det nödvändigt att reglera verksamheten så in i minsta detalj? Är det tilltänkta beslutet grundat på en allmän rätts- och moralkänsla eller kräver dess tillämpning ett stort mått av kontrollåtgärder? Hur kan det tilltänkta regelsystemet bedömas vara användbart? Bidrar reglerna till stabilitet och långsiktighet i regelsystemet? Bidrar reglerna till förutsebarhet och rättssäkerhet? Hur många medborgare måste överblicka och förstå den nya lagregeln? Hur många människor måste ändra en invand rutin för att tillämpa nya regler? Hur får de på sig att lära sig de nya reglerna och vidta de nödvändiga förändringsåtgärderna? Hur många nya blanketter och hur många uppgifter måste samlas in för att den nya regeln skall kunna tillämpas? Hur många nya administrationstimmar kräver den tilltänkta lagregleringen? Vad kostar den? Att svar finns på dessa frågor bör vara ett krav regeringen ställer på utredningsväsendet, på regeringen och i tillämpliga delar kommunpolitiker på sina förvaltningar. Val av styrmedel har en central betydelse för att motverka byråkrati och krångel. Den vanligaste metoden för att styra och kontrollera verksamheter är administrativ reglering, bl. a. i form av föreskrifter, förbud, tillstånd, inspektioner. Vanligt förekommande är ramlagstiftning som fylls ut genom föreskrifter av lägre valör utfärdade av regering eller myndighet. Mängder av myndigheter har denna rätt. Detta har resulterat i en synnerligen omfattande detaljreglering som lagstiftaren inte alltid föreställt sig. En administrativ reglering kännetecknas alltså av att man, ofta i detalj, reglerar hur en verksamhet skall utföras och hur man skall uppfylla de krav myndigheterna ställer upp. Det finna andra metoder. En möjlighet är att i stället för metodnormer, som specificerar det exakta sättet att uppnå syftet med regleringen, utnyttja resultatnormer. Dessa anger de mål som skall uppnås men reglerar inte i detalj hur. Detta ger möjligheter att välja den billigaste lösningen och uppmuntrar innovationer. Ekonomiska styrmedel kan i vissa fall ersätta eller komplettera administrativa styrmedel. En fördel med dessa är deras nära anknytning till marknadsekonomins sätt att fungera. Det är särskilt användbara om ett stort antal aktörer (företag) skall påverkas. De verkar generellt och kan ersätta ett stort antal administrativa beslut. Systemkontroll i stället för regelbundna rutinkontroller kan också utnyttjas. Detta skulle ge myndigheterna större flexibilitet och skulle stimulera till insatser där de bäst behövs. En starkt bidragande orsak till byråkrati är kravet på likabehandling (millimeterrättvisa). Är man beredd att ge avkall på detta krav kan en betydande upprensning ske. Man skulle då få utrymme för olika system i olika regioner eller för olika företagskategorier (t. ex. små och stora företag). Diskussionen kring byråkratin har främst kretsat kring kontroll av den enskilde, integritet och detaljreglering. Givetvis är detta ett centralt problem, som redan i sig motiverar avregleringar och ökad frihet. Därtill kommer emellertid också de ekonomiska aspekterna, regelsamhällets kostnader, som i dagens ekonomiska läge borde vara ytterligare ett viktigt skäl för förändringar. Administrationen av skatter och avgifter kostar uppskattningsvis . Av dessa faller två tredjedelar på arbetsgivare och enskilda. Till detta kommer bl. a. kostnaderna för en rad andra verksamheter som företagens uppgiftslämnande för t. ex. statistik, samhällsplanering, tillståndsgivning, tillsyn etc. enligt olika lagstiftningskomplex. Några riktigt tillförlitliga beräkningar av vad byråkratin i vid mening kostar finns inte. Men uppskattningar i och i andra länder pekar på att kostnaderna uppgår till flera procent av BNP. Huvuddelen av kostnaderna faller på företag och enskilda. Detta är en aspekt som inte uppmärksammats tillräckligt. Inte minst gäller det inom utredningsväsendet. Statliga utredningar har numera krav på sig att kostnadsberäkna sina förslag. Kravet uppfylls inte särskilt väl. På sin höjd söker man beräkna statens och ibland kommunernas kostnader. Men även där så görs är det sällsynt att de administrativa konsekvenserna ens för förvaltningen belyses särskilt väl. Så gott som aldrig försöker man bedöma de administrativa effekterna och kostnaderna för dem regelsystemet drabbar. Kravet på utredningar att redovisa de ekonomiska konsekvenserna av sina förslag måste skärpas. Vad som behövs är en administrativ och ekonomisk konsekvensanalys, som inte får begränsas till konsekvenserna bara för myndigheterna utan också omfatta konsekvenserna för dem som berörs av förslaget. Detta skulle säkerligen tvinga fram enklare system men kanske också i många fall visa att de ekonomiska nackdelarna av ett förslag är alltför stora för att det skall genomföras. Vi föreslår att hos regeringen begär att direktiv utfärdas till samtliga utredningar att genomföra denna typ av konsekvensanalys. Arbetet för mindre krångel och byråkrati måste ha större ambitioner än att bara stoppa nya felsteg. Uppröjande i den befintliga är också nödvändigt. hade regeringsansvar lades den första samlade antibyråkratipropositionen. Stora nedskärningar i centrala ämbetsverk, såsom och genomfördes också. vill fortsätta på denna väg. Vi har kritiserat regeringen för att försöka med frikommuner inte varit tillräckligt långtgående. I andra motioner föreslår vi begränsning av verksamheten hos och avskaffande av regionstyrelserna inom högskolan. Därtill vill vi lägga följande förslag om minskad byråkrati och krångel. bör kunna avskaffas. Ansvaret för trafikpolitikens prak tiska genomförande ligger till en betydande del på de regionala länshuvudmännen. Därutöver finns som centralt organ transportrådet. Mellan detta och de regionala organen förekommer inte sällan konflikter. I de ansträngningar som görs för att minska byråkratin inom tranportrådet lika väl som inom vöriga samhällssektorer bör man avskaffa transportrådet och överföra dess arbetsuppgifter till regionala och centrala organ. Det bör ankomma på regeringen att lämna förslag till hur en sådan avveckling skall ske. Statens pris- och kartellnämnd (SPK) har dels vissa prisreglerande och prisövervakande uppgifter, dels utredande uppgifter i fråga om monopolbildningar inom olika branscher och företag. I en väl fungerande marknadsekonomi finns inget behov av prisregleringar och prisövervakning. Som allmän princip gäller att prisregleringar och långvariga prisstopp får snedvridande effekter på samhällsekonomin och därför bör begränsas så mycket som möjligt. Priserna spelar i en marknadsekonomi en viktig roll som förmedlare av information om konsumentreaktioner och konkurrenseffekter. Mittenregeringen beslöt 1982 att avveckla befintliga prisregleringar och starkt begränsa SPK:s prisövervakande funktion. Det gällde bl. a. företagens anmälningsplikt och systemet med förhandlingar mellan SPK och enskilda företag. SPK har därefter i större utsträckning inriktat sitt arbete på utredningar om monopol och marknadsdominans på olika områden. Denna utveckling bör fullföljas. finns över huvud taget inget behov av prisregleringar, och SPK:s priskontrollerande verksamhet kan därför skäras ned ytterligare. Alkoholpolitiken upplevs av många stå i särställning när det gäller krångliga och byråkratiska regler. Enligt uppfattning är en restriktiv alkoholpolitik nödvändig för att motverka alkoholskadorna. Restriktionerna måste dock vara både verkningsfulla och meningsfulla. Onödigt krångel är dubbelt skadligt det påverkar inte alkoholskadorna, och det undergräver allmänhetens förtroende för alla sorters alkoholrestriktioner. Inom ramen för en fortsatt restriktiv alkoholpolitik bör därför gällande regler ses över. I det följande ges några exempel på onödigt krångel inom alkoholområdet, som borde kunna röjas undan. Länsstyrelserna är tillsynsmyndighet för detalj- och partihandel med öl klass II. Enligt vår uppfattning kan tillståndskravet slopas och det i stället införas anmälningsplikt till kommunens sociala centralnämnd (socialnämnd). bör få möjlighet och skyldighet till verkningsfullt ingripande vid missförhållanden som får kännedom om. All servering av alkoholdrycker, dvs. öl klass II och starkare, kräver tillstånd. Således krävs tillstånd även om servering sker inom slutna sällskap som t. ex. vid personal- och föreningsfester, bröllop och födelsedags Enligt vår uppfattning bör bestämmelserna ses över eftersom ärendehanteringen vid länsstyrelserna är så förenklad att dess meningsfullhet kan ifrågasättas. Dålig förankring av bestämmelserna hos allmänheten gör bl. a. att servering utan tillstånd sker i stor utsträckning. Rapporterade missförhållanden är sällsynta. För all servering av öl klass II i personalmatsalar och i övrigt vid slutet bord krävs tillstånd. var denna typ av servering tillståndsfri, men krävs tillstånd. Ärendena bereds på länsstyrelserna på samma sätt som övriga ärenden om stadigvarande tillstånd, dvs. med remissbehandling och föredragning. Avslag är sällsynta. Vi föreslår att tillståndskravet slopas. Länsstyrelsernas arbete kan då i stället inriktas på verksamma ingripanden vid missförhållanden. Enligt 44 § om handel med drycker (LHD) skall för serveringsställe där sprit, vin eller starköl serveras finnas av godkänd föreståndare och ett antal ersättare för denne. Länsstyrelserna prövar föreståndaren och ersättarna förhållandevis summariskt, huvudsakligen genom kontroll i polisens register och av att vederbörande har branschvana. Antalet ärenden är relativt stort. Utan större alkoholpolitiska olägenheter borde kravet på godkännande av ersättare kunna slopas. Det är fullt tillräckligt att göra en noggrann prövning av sökanden och av denne utsedd föreståndare. Tillståndsinnehavaren skulle då på eget ansvar få utse ersättare. Om tillståndsinnehavaren skulle utse ersättare som inte sköter tillsynen, och olägenhet om ordning och nykterhet uppstår, kvarstår möjligheten för att ingripa med återkallelse, begränsning av tillståndet, varning eller föreskrift. En sådan förändring av tillståndsbestämmelserna skulle frigöra resurser på länsstyrelserna för viktigare arbetsuppgifter. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs* 1. att hos regeringen begär förslag till lag om att meddelarskyddet också skall omfatta enskild tjänst i enlighet med yttrandefrihetsutredningens förslag, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om delning av kommuner, 3. att som vilande antar ovanstående förslag till nytt 2 kap. 19 § regeringsformen samt ovanstående förslag till ändring av nuvarande 2 kap. 20 § regeringsformen angående förbud mot kollektivanslutning till politiskt parti, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder för att ge en fri ställning gentemot staten, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om direktiv till statliga utredningar att redovisa sina förslags administrativa och ekonomiska konsekvenser för näringsliv och enskilda, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om styrmedel för att motverka byråkrati och krångel. () () () () * Se även motionerna 1984/85:1506 1511 Liberalism och frihet 1 Den liberala grundsynen 2 Respekt för den enskilde 3 Den offentliga sektorn 4 Det måste löna sig 5 Röst för glömda 6 Frihet i världen 7 Friare etablering av radio och Frihet att välja politiskt parti 15 Rätten att lämna facklig organisation 17 En fri kyrka 17 Integritet i datasamhället 19 Rätten att välja läkare 21 Rätten att välja tandläkare 23 Rätten att välja barnomsorg 24 Valfrihet i vården 24 Offentligt företagande och offentliga monopol 26 Mindre krångel och byråkrati 32