mot · G8021446 · 1985-01-23 00:00:00 — , 1984/85:1446 m. fl. Vissa ändringar i medbestämmandelagen Ett fritt tillträde till marknaden är en förutsättning för en positiv utveckling på småföretagsområdet. Denna faktor har i princip gällt inom den privata sektorn medan systemet delvis satts ur spel inom dén offentliga sektorn genom statlig och egenregiverksamhet där andra kriterier än pris och kvalitet bedömts vara avgörande. har emellertid en oroande tendens till marknadsstörningar uppträtt genom några fackliga organisationers missbruk av den fackliga vetorätten vid entreprenader (38 och 39 §§ MBL). Några exempel står ett i för som dels stoppat ett enmansföretag från att få en entreprenad, dels tillställt fem fackliga organisationer på en uppmaning att använda 38 § MBL till att utestänga ett femtontal enmansföretag från att erhålla entreprenader. Andra fall åter står för som ser det som sin uppfattning att alltid meddela samtliga fackliga organisationer och lokala klubbar, vilket eller vilka företag som ser det som riktigt att teckna kollektivavtal. Det sistnämnda förfarandet är i sig oklanderligt om man inte som SIF i också tillskriver kommunen ett brev med följande lydelse: "För er kännedom vill vi härmed meddela att rubricerat företag vägrat teckna avtal (s. k. hängavtal) med oss/SIF. Det betyder att man som konkurrensmedel använder de anställdas sociala trygghet, vilket vi som facklig organisation anser oacceptabelt. På den här punkten är vi också helt överens med konsultbranschens seriösa företag. Vi hemställer således om att Ni beaktar dessa synpunkter vid upphandling av konsulttjänster." Vad man inte nämnde i brevet till kommunen var att inte någon i det lilla företag man hänvisat till ville vara med i facket samt att företaget betalade löner och försäkringar enligt gängse avtal. Genom utformningen av MBL ges enmansföretagen och övriga småföretag i praktiken inte något skydd mot ett missbruk av den fackliga vetorätt som finns enligt 38 och 39 §§ MBL. Det enda skydd som finns inbyggt i lagen är att den upphandlande arbetsgivaren kan ta strid med den fackliga organisationen och gå till arbetsdomstolen för att få anlita ett av facket icke godkänt företag. Att så inte sker har sin naturliga förklaring. De upphandlande företagen vill inte riskera rättegångskostnader på för att få ett arbete utfört som kanske kostar vederbörande ett pär och dessutom riskera ett försämrat förhållande till sin fackliga motpart. 1* 1984/85. träffades ett utvecklingsavtal om medbestämmande på arbetsplatsen mellan SAF och LO och PTK. I avtalet har åtskilliga betydelsefulla frågor beaktats, t. ex. samarbetsformerna mellan arbetsgivare och anställda samt behovet av fackliga kontaktombud i mindre företag där lokal facklig organisation saknas. Flera frågor är dock fortfarande olösta, bl. a. medbestämmandelagens regler vid entreprenader. Vi menar att det måste betraktas som orimligt att en facklig organisation med lagens hjälp skall kunna stoppa småföretag från att få arbete av det enda skälet att det saknar kollektivavtal/hängavtal samt att dess enda chans till rättelse är att det upphandlande företaget tar en process i AD med sin fackliga motpart. Skyddet för de små företagen i detta sammanhang är alldeles för svagt. Därför bör 39 § MBL ändras så att arbetstagarorganisation inte ges möjlighet att utnyttja sin starka ställning i entreprenadfrågor till att utestänga företag utan kollektivavtal/separatavtal från att konkurrera på likvärdiga villkor. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om sådana ändringar i 39 § medbestämmandelagen att arbetstagarorganisation inte ges möjlighet att utestänga företag utan kollektivavtal/separatavtal från att konkurrera om entreprenader på likvärdiga villkor. () () ()