mot · G8022638 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. Det finns inte något energipolitiskt avsnitt i årets budgetproposition. I avvaktan på den energipolitiska proposition som skall ligga till grund för ett nytt stort beslut på området uppförs alla anslag med oförändrade belopp. Den motion som vpk trots detta här lämnar kommer därför endast att ta upp principiella problem angående kärnkraften och kärnbränslecykeln. Det svenska kärnkraftsprogrammet med 12 reaktorer är nu utbyggt. Det har skett i strid mot folkomröstningens resultat och det efterföljande riksdagsbeslutet, som aldrig någonsin fastslagit att just 12 reaktorer skulle byggas. Den beslutade avvecklingen har det varit mindre intresse för att förbereda och påbörja. Utvecklingen har blivit den rakt motsatta. Som vpk och andra kritiker inom kärnkraftsmotståndet förutsade när den oärliga uppdelningen på tre linjer genomfördes inför folkomröstningen, har den, och den därigenom genomförda utbyggnaden före avvecklingens igångsättning, medfört att de som vill fortsätta utbyggnaden stärkt sina positioner. Detta var ju också den beräknade effekt som socialdemokrater, moderater och storkapital var ense om. De har aldrig släppt tanken på en fullt utbyggd kärnkraftscykel i , med uranbrytning, anrikning, flera reaktorer i drift, upparbetning och återanvändning av uran och plutonium. I bakgrunden skymtar för Asea-Atom och andra kärnkraftsföretag en stor och lönsam exportdrive ut över hela världen och kanske framför allt till utvecklingsländerna. Den drömmen är fortfarande i högsta grad levande och har uttalats alltmer öppet. Den verkliga utvecklingen har dock naggat drömmarna i kanten. Kärnkraftscykelns alla steg har visat sig svårare att bemästra och mindre lönsamma än vad de verkliga entusiasterna föreställt sig. De förödande konsekvenserna av uranbrytning och anrikning går inte längre att dölja. Ännu kan protester från indianer i och urinnevånare i avfärdas och negligeras. Kring vårt eget Pleutajokk har tystnaden sänkt sig. Men tillräckligt mycket är känt om påverkan på vattensystem, ökade strålningsrisker och direkta yrkesskador hos gruvarbetare, för att det längre skall vara möjligt att beteckna uranbrytning som en ofarlig hantering. De långsiktiga effekterna i brytningsområdena vet vi ännu litet om, men tillräckligt för att en storskalig brytning i , på eller för den delen i fjällkedjan skall verka helt oacceptabel. Alla planer på en framtida uranbrytning i måste avvisas och ett förbud införas i kärnsäkerhetslagen. I och med ett sådant ställningstagande faller också alla förutsättningar för anrikning i vårt land. Nästa steg i kedjan, bränsleelementtillverkning och reaktordrift har vi redan. Om denna verksamhet kan sägas att de tillbud och driftstörningar som vi känner till är tillräckligt många för att talet om kärnkraften som en riskfri och ren kraftkälla skall kunna avvisas en gång för alla. Det gäller inte minst transporterna i denna del av cykeln. Både tilltransporterna av anrikat uran till bränsleelementfabriken i , leveranserna därifrån till reaktorerna och framför allt frakten av använda bränslestavar därefter har visat sig vara behäftade med en mängd komplikationer. Frakten till sker på vanliga handelsfartyg utan särskilda säkerhetskrav. Frakten från reaktorerna av använda bränsleelement har ännu inte kommit i gång på allvar, men vad vi sett av Sigyns framfart, specialbyggt och extradyrt transportfartyg som hon ändå är, inger inget förtroende. Det är oklart och inga definitiva besked har lämnats hur det är tänkt att dessa transporter skall ske . Med den storlek som det svenska kärnkraftsprogrammet fått, rör det sig om stora mängder farligt gods och de kan bli än större om de som vill förlänga driften , får som de vill. Det minsta som kan begäras är att regeringen ger en fullständig och detaljerad redogörelse för hur dessa transporter skall ske, vilka fartyg som skall användas och hur personalen skall skyddas. har redan anmält skepsis inför ett svenskt övertagande och en svensk bemanning av . Detta är förståeligt med tanke på vad som har hänt. Driften vid de svenska reaktorerna har gång på gång drabbats av störningar och olyckstillbud. Lika regelbundet har de ansvariga framträtt och talat om engångsföreteelser, igångsättningssvårigheter och oförutsedda materialfel. Fiaskot vid , som bäst karakteriseras som haveri av en reaktor kommer att kosta skattebetalarna och elkonsumenterna ytterligare några miljarder. Det är enligt lönsamt att renovera den misslyckade reaktorn. Men det är bara lönsamt för som döljer kostnaden genom att sälja sin billiga elproduktion från vattenkraften till samma pris som den allt dyrare kärnkraften. Därmed kan man subventionera driften och ombyggnaden vid . Det mest rationella och billigaste för och dess elkonsumenter vore att påbörja den beslutade avvecklingen genom att ta ur drift och förbereda rivning i stället för att kasta ut ytterligare miljarder i ett redan olönsamt projekt. Provdriften vid en av de nyaste reaktorerna, , har drabbats av igångsättningssvårigheter. Datorn som skall reglera driften fungerar inte. () har funnit sig föranlåten att avbryta provdriften och begära förbättringar. I skrivande stund har inga klara besked om störningarnas omfattning och hur de kommer att påverka den framtida driften lämnats. Tillsammans med olyckstillbud och incidenter i form av utsläpp och maskinhaverier av skilda slag vid och ger detta en bild av den säkra kärnkraften, som borde oroa alla, inte minst de närmast Men den avgående chefen för , , som varit en av dem som hårdast drivit kärnkraftsutbyggnaden i också utöver vad som beslutats, anser fortfarande att den är en av framtidens kraftkällor. Sättet att argumentera vid jämförelser mellan kärnkraften och andra energislag kan inte annat än väcka förvåning och betraktas som cyniskt. 1 en intervju inför sin avgång framhöll kärnkraftens förträfflighet genom att påpeka hur liten plats en anläggning som upptar jämfört med t. ex. en älvutbyggnad eller andra energiproducerande anläggningar. Om kärnkraften framställs på det sättet, med varje anläggning inom kedjan som en fristående och från de andra leden oberoende installation, då har man lämnat all hederlig redovisning åt sidan. Riskerna och den långsiktiga miljöpåverkan är allvarliga nog när det gäller kärnkraftsdriften. Men en stor diskussion i samband med folkomröstningen gällde kärnkraftens betydelse för sysselsättningen i . Det påstods att utan kärnkraft skulle många stora industrier som stålverk, massafabriker och gruvor få slå igen. Det borde , , vara möjligt att göra en utvärdering av kärnkraftsutbyggnadens effekter i dessa sammanhang. bör då bli hur många jobb i industrier av den ovannämnda typen, som räddats av kärnkraften. Också tung verkstadsindustri typ varv och liknande, samt petrokemisk industri bör ingå i en sådan redovisning. LO-sekreteraren , general för Linje 2 i folkomröstningen och en av dem som hårdast drev denna agitation, bör kunna lämna värdefulla synpunkter. De allvarligaste negativa effekterna av kärnkraftshanteringen uppträder dock i slutet av kedjan efter det att bränslestavarna använts i reaktorerna. Oviljan hos regeringen att ge bestämda besked om upparbetning eller inte, konsekvenserna av avtalen med upparbetningsanläggningarna i och La Hague samt var och hur slutförvaringen skall ske, ger upphov till en rad av obesvarade frågor om dessa viktiga förhållanden. Vpk har i sin motion om nedrustning på nytt tagit upp frågan om sambandet kärnkraft- kärnvapen och begärt en grundlig redovisning av regeringen om dessa sammanhang. Det har att göra med både kontrollen och användningen av det använda bränsle som redan finns i och La Hague eller kan levereras dit och den export av svensk kärnkraftsteknologi, som tydligen pågår i allt större omfattning. I det förra fallet måste regeringen lägga korten på bordet och redovisa vad som kommer att ske med bränslet som använts i de svenska reaktorerna. Det gäller både kontrakten med Cogéma och de kontrakt som privata företag, , har med . Både och har stora nationella kärnvapenprogram och så länge svenskt använt bränsle finns där eller fraktas dit, kommer misstanken om att plutonium producerat i kan komma till användning i kärnvapenframställning att finnas kvar. Det kan naturligtvis ske direkt eller via användning i bridreaktorer, men vilket alternativ som än kommer i fråga är lika förkastligt. De utsläpp av radioaktiva ämnen som skett framför allt i men också i La Hague, och som kan antas öka efter hand som driften pågår, är också pinsamma för . Även om det än så länge kan påstås att det använda bränslet från de svenska reaktorerna inte bidragit till ökningen av radioaktiva ämnen i . och Engelska kanalen, kan detta inte uteslutas så länge det finns kvar vid dessa anläggningar. , som försöker driva frågan om förbud mot havsdumpning i framför allt dessa vatten, visar en dubbelmoral i dessa avseenden. agerande i denna fråga, såväl som när det gäller transporterna till de nämnda anläggningarna, har skarpt kritiserats av vårt grannland, , som är direkt berört. När det gäller exporten av svensk kärnkraftsteknologi fordras en noggrann redovisning av framför allt Asea-Atoms, men också andra företags affärer. Kärnkraften har alltid varit en inkörsport för nationella kärnvapenprogram och är så fortfarande. Det har gällt och det gällde inhemska atomprogram, så länge ett svenskt atomvapen var aktuellt. I senare tid har och skaffat sig kärnvapen genom civila kraftprogram, som vpk påpekat i den tidigare nämnda nedrustningsmotionen. Ett av de länder som med stor sannolikhet strävar efter egen kapacitet på kärnvapenområdet är . De har följdriktigt ett stort kärnkraftsprogram där genom Asea-Atom är djupt involverat. Kunskapen och kännedomen om till vilka andra stater som svensk kärnkraftsteknologi exporteras är liten hos den svenska allmänheten. Det betraktas säkert som en fördel av dem som håller på med verksamheten, men det är djupt otillfredsställande mot den bakgrund, som vill inta när det gäller begränsning av kärnvapenspridning och kärnvapennedrustning. Frågan om slutförvaring av det använda bränsle som producerats och kommer att produceras i svenska reaktorer har ännu inte fått någon tillfredsställande lösning. Här har regeringen uttalat sig för direktförvaring, men i likhet med vad som gäller för uranbrytning, inte velat införa detta i kärnsäkerhetslagen. Den viktiga frågan om lokalisering på land eller under havsbotten har inte heller besvarats. Några bärande motiv eller direkta fördelar med att ordna slutförvar för lågt och medelaktivt avfall under Öregrundsgrepen utanför Forsmark, det s. k. SFR 1, har inte kunnat lämnas varken av regeringen, SKI eller kärnkraftsindustrin själv. Så länge inte detta har skett och så länge den internationella lagstiftningen på området inte klargjort om detta är landeller havsförvaring, bör inte dylika anläggningar projekteras eller tas i bruk. Om inte detta uppmärksammas är risken stor att framtida slutförvar för högaktivt avfall också anses lämpliga att lokalisera under havsbotten, för att på ett bekvämt sätt "undkomma framtida läckage av radioaktivt material genom att låta det spridas i havet. I förekommande fall förutsätts att utskottet utarbetar förslag till lagtext. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att beslutar om förbud mot uranbrytning i och att detta införs i kärnsäkerhetslagen. 2. att hos regeringen begär en fullständig redogörelse för hur transporterna av kärnämnen inom det svenska kärnkraftsprogrammet skall lösas, 3. att hos regeringen hemställer om förslag om att tas ur drift, som ett första steg mot avvecklingen av kärnkraft i , 4. att hos regeringen begär en fullständig redovisning av hur många nya arbetstillfällen som skapats i genom den nu avslutade kärnkraftsutbyggnaden, 5. att hos regeringen begär en redovisning av det aktuella läget när det gäller upparbetningskontrakten med och , 6. att beslutar att använt kärnbränsle från de svenska reaktorerna, som finns i La Hague och . tas hem utan upparbetning och att inga nya leveranser dit får ske, 7. att beslutar om förbud mot export av svensk kärnkraftsteknologi och att detta införs i kärnsäkerhetslagen, 8. att , om kravet under punkt 7 inte vinner bifall, hos regeringen begär en noggrann redovisning av Asea-Atoms och andra berörda företags verksamhet inom kärnkraftsteknologins exportområde, 9. att beslutar att använt bränsle från de svenska reaktorerna skall slutförvaras direkt utan upparbetning och att detta införs i kärnsäkerhetslagen, 10. att beslutar att slutförvar under havsbotten för radioaktivt avfall inte får ordnas eller tas i bruk så länge konsekvenserna av en sådan förvaring inte klarlagts. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) minab/gotab 1985