mot · G8022976 · 1985-03-21 00:00:00 — Vissa frågor rörande tjänsteansvaret i offentlig verksamhet m. m. 1984/85:117) ämbetsansvarsreform innebar en stark begränsning av området för straffbara handlingar i tjänsten. Det är endast då en offentlig funktionär gjort sig skyldig till grov oaktsamhet i tjänsten som beivran kan ske vid allmän domstol. Som JO påpekat ligger den straffrättsliga toleransnivån härigenom förhållandevis högt (NJA 1984 s. 80). Myndigheternas maktbefogenheter utövas med stöd av författning. Deras verksamhet innebär ett starkt inflytande över de enskildas förhållanden i allt fler avseenden. I ökad utsträckning kan beslut om förpliktelser eller om förmåner ha avgörande betydelse för den enskildes rättsliga, ekonomiska och sociala situation. Vad som skiljer den offentliga sektorn från den privata är att staten utrustat den förra med makt gentemot den enskilde, något som är desto angelägnare att understryka som ämbetsansvarsreformen hade den privata arbetsmarknaden till förebild. De offentliga funktionärerna är med andra ord utövare av det statliga makt- och våldsmonopolet. Om en tjänsteman vid sin myndighetsutövning kränker en enskilds intressen eller på annat sätt tillfogar denne skada, borde detta förvisso icke vara en angelägenhet uteslutande mellan arbetsgivaren och arbetstagaren. Icke desto mindre ligger ett sådant synsätt till grund för dagens ordning. Enligt min mening är det i det angivna fallet i stället de enskilda medborgarna som är att anse som förfördelade. De har nämligen ett oförytterligt krav på att de offentliga tjänstemännen skall fullgöra sina uppgifter med kompetens och skicklighet. Åsidosätter tjänstemannen denna norm, bör det följaktligen inte såsom är fallet ankomma på arbetsgivaren, myndigheten, att själv inskrida med påföljd. En sådan ordning är desto mera principiellt betänklig som det i så fall ligger i myndighetens hand att fastställa sin egen kompetensnivå. Det bör - vilket framhållit i sitt remissvar - ankomma på allmän domstol att fastställa de rättsliga standarder som den enskilde bör ha rätt att ställa på den som har att besluta i en offentligrättslig angelägenhet som rör honom. Kontrollen av offentlig verksamhet och skyddet av den enskildes intressen bör i en utvecklad rättsstat naturligen tillkomma allmän domstol. Ett viktigt instrument i denna kontroll utgör enligt regeringsformen JO. Dennes möjligheter att öva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra författningar (12:6 RF) är väsentligen beroende av de maktmedel som rent faktiskt står honom till buds. I dagens debatt kallas JO ofta för tandlös, detta som uttryck för att han saknar effektiva sanktionsmedel. Det är ingen hemlighet att inte längre har tillnärmelsevis samma anseende och betydelse som under äldre ordning; se även min motion 1984/85:1179. Denna situation är otvivelaktigt till skada för rättssäkerheten och upprätthållandet av god standard inom den offentliga sektorn. är dessutom föremål för utredning. Det är självfallet olyckligt att nu framlägga ett förslag från regeringens sida som minskar möjligheterna att restaurera . Dagens ordning är från konstitutionella synpunkter betänklig även därigenom att prövningen av frågor om disciplinansvar och avskedande jämlikt 16 kap. 1 § lagen om offentlig anställning () i sista hand tillkommer arbetsdomstolen med dess sammansättning av intresseledamöter. Inom parentes må nämnas att det - enligt professor , vice president i Europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna (Colloquium i ) - satts i fråga att organ med inslag av intresseledamöter icke skulle uppfylla kravet i artikel 6 i om opartisk domstol. Jfr NJA 1982 s. 564. Att en ordinarie domare skulle kunna avsättas av en specialdomstol - därför att målet anses angå arbetstvist - och icke av högsta domstolen synes innebära en försvagning av det skydd mot avsked som regeringsformen uppställer. På nu upptagna skäl bör ämbetsansvarsreform rivas upp och ett nytt system utarbetas som i sina huvuddrag bygger på äldre ordning. Förslaget om upphävande av den straffrättsliga immuniteten för ledamöter i taxeringsnämnd innebär att motioner från min sida i ämnet tillgodosetts. I denna del tillstyrker jag därför propositionen. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos regeringen begär förslag till reglering av tjänsteansvaret i offentlig verksamhet i enlighet med vad som anförts i motionen.