mot · G8022086 · 1985-01-24 00:00:00 — och av Finhalten på ädelmetaller, m. m. De svenska konsumenterna söker kunskap och vill ha information om de varor de köper. har företag och myndigheter prövat olika typer av varubeskrivningar - från den gamla VDN-märkningen till dagens konsumentfakta. Medan den ena statliga armen försöker förbättra konsumentskydd och produktkontroll, arbetar den andra just nu på att ta bort en av de äldsta och bäst fungerande formerna för konsumentupplysning och konsumentskydd. I en PM föreslår industridepartementet att arbeten i ädelmetaller med hur låg finhalt som helst skall accepteras på den svenska marknaden. Där föreslås också att den obligatoriska kontrollstämplingen skall bli frivillig och för guld förbehållas arbeten ända ned till en tredjedel inblandning. Trots den avsedda liberaliseringen skall statens speciella kontroll och övervakning av branschen intensifieras på så sätt att statliga tillsynspersoner skall övervaka ute i företagen att handeln går rätt till. En av opinionsinstitutet genomförd intervjuundersökning av 1 000 slumpmässigt utvalda personer i åldern ger klara besked om konsumentens inställning till ändringsförslaget. av de tillfrågade uppfattar kattfoten som en garanti för äkthet och är rädda för att bli lurade om de köper arbeten som saknar den. Det vore ett svek mot konsumenterna att ta bort den obligatoriska kontrollstämplingen och tro att en tillsyn av branschen i efterhand kan ge konsumenttrygghet i samma utsträckning som dagens obligatoriska system. Undersökningen visar också att konsumenterna inte efterfrågar en sänkning av finhalterna. Detta visar att de är rationella. Konsumenterna vet att smycken av låg finhalt färgar av sig, smutsar kläderna eller kan ge allergi. Det syns inte utanpå varan förrän att den innehåller för litet ädelmetall. Man frågar sig vad som är vunnet med en avreglering då den ersätts med en ny. Det är vad industridepartementets förslag i realiteten kommer att innebära. IMU:s attitydundersökning ger nämligen klara indikationer på att guldsmedsbranschen även fortsättningsvis tvingas kontrollstämpla, om än frivilligt, i minst samma utsträckning som , om den skall kunna sälja sina varor. Resultatet av utredningsförslaget blir därmed dyrare produkter för konsumenten. Varorna skall ju finansiera dels det frivilliga kontrollsystemet, dels en utbyggd tillsynsverksamhet från statens sida. Det handlar enligt uppgifter från guldsmedsbranschen om en merkostnad på minst 6,5 milj. kr. Är det verkligen en utökad reglering stat och riksdag skall sträva efter? Skälen för att inte ta bort regleringen av handeln med ädelmetaller är alltså goda. Självfallet bör vi eftersträva att avreglera och ta bort dåliga regleringar. Det kan emellertid vara ett misstag att kasta sig över de önskvärda regleringar som skyddar allmänheten från köp av värdelösa eller underhaltiga produkter. Sådana åtgärder vore närmast prov på det slags övernitisk byråkrati som man också bör avskaffa. Att vilja ta bort onödiga blanketter och krångliga regler behöver inte medföra att varje reglering och varje lag är onödig. Att mena att bygg- och planlagstiftningen är alltför krånglig innebär ju inte ett förord för att bygga hur och var som helst i . Att vilja ta bort en del hastighetsbegränsningar är inte samma sak som att skrota hela trafiksäkerhetslagstiftningen. För att ta ett par exempel. Väljer vi det alternativ till ändrad lagstiftning som övervägs i industridepartementet, blir förlorarna i första hand de svagaste och sämst utbildade konsumentgrupperna. Rimmar inte en sådan reform illa med alla försök att stärka konsumenternas ställning på marknaden? Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar hos regeringen begära att ingen sänkning av finhalten på ädelmetaller bör ske samt att nuvarande kontrollsystem bibehålls.