mot · G8022408 · 1985-01-24 00:00:00 — Motion 1984/85:2408 och spannmålsprogram inom ramen för bunden u-hjälp har hungerkatastroferna i världen både till antal och omfattning ökat på ett skrämmande sätt. De har för varje gång de uppmärksammats i massmedia satt den globala livsmedelsförsörjningen och den nationella och internationella katastrofberedskapen i debattens centrum. Allt fler röster höjs för att andelen bundet bistånd av u-hjälpen bör öka. På så sätt kan en fortsatt hög ambitionsnivå vad avser u-hjälpen bättre förenas med kraven på balans i vårt lands utrikesbetalningar. Genom bundet bistånd kan en omfattande överföring av kunskap ske där svenskt näringsliv och utbildningsväsende får utvecklas och marknadsanpassa sin ofta höga kompetens. En viktig princip för u-hjälpen bör vara att den går till de allra fattigaste länderna de som har det största behovet av densamma. Få typer av hjälp torde då vara viktigare än livsmedel ofta i form av spannmål. Mycket talar för att vi inte minst gäller detta delar av får räkna med mer eller mindre permanenta hunger- och underförsörjningssituationer, vilka på ett eller annat sätt måste kunna hanteras via internationella hjälpaktioner. Det är därför synnerligen angeläget att teknik och metoder utvecklas för att inom olika biståndsorgan, statliga som frivilliga, helst i samverkan, så effektivt som möjligt kunna administrera livsmedelsförsörjningsprogram av skiftande slag. Mot bakgrund av de aktuella tendenserna inom svenskt jordbruk, med latenta överskottsproblem inte minst på spannmålssidan, borde det finnas intresse av att finna lösningar på dessa frågor, dvs. finna former för ett ökat inslag av spannmålshjälp inom ramen för den framtida u-hjälpen. Hjälpen bör således inte inskränka sig till enbart katastrofhjälp, utan också ha karaktären av fleråriga spannmålsförsörjningsprogram. De erforderliga spannmålskvantiteterna bör SIDA inom ramen för den bundna u-hjälpen upphandla av det svenska jordbruket till inhemska inlösenpriser. Det är angeläget att understryka att den typ av hjälpprogram som vi här skisserar behovet av inte får förhindra eller försvåra utvecklingen av det egna landets produktionssystem. Tvärtom måste det vara en utrycklig strävan att låta ett mer långsiktigt spannmålsprogram av hjälpkaraktär fasas in i ansträngningar som måste göras för att utveckla landets eget jordbruk. Just därför vill vi kraftigt betona distributions- och lagringssystemens roll i de inledande hjälpprogrammen. Dessa kunskaper och den infrastruktur som härigenom byggs upp utgör, en 1984/85: 2408 ligt vår mening, en absolut förutsättning för att mer effektivt ta hand om den egna livsmedelsproduktionen då den framöver förhoppningsvis ökar. SIDA bör därför av regeringen få i uppdrag att i samverkan med jordbrukets organisationer och svensk byggnads-, transport- och livsmedelsindustri utveckla kompletta distributions- och lagersystem för spannmål. Sådana system bör kunna ligga till grund för biståndsavtal. Självfallet bör den stora kompetens som erkända hjälporganisationer som Röda korset. , m. fl. besitter på alla sätt utnyttjas. Samarbetet med mottagarländerna bör leda till en gradvis uppbyggnad av ett transport- och lagringssystem som skall kunna utnyttjas för såväl inhemsk spannmål som importerad. Med tanke på att just hanteringsförlusterna normalt är så stora i många för den egna, även lokalt producerade, spannmålen bör en uppbyggnad av det system vi ovan skisserat vara av största värde. Med anledning av det anförda hemställs att begär att regeringen ger SIDA i uppdrag att inom ramen för den bundna u-hjälpen upprätta förslag till spannmålsprogram av den typ som framgår av motionen. . HÖGMARK (m)