mot · G8023113 · 1985-04-15 00:00:00 — Motion 1984/85:3113 m. fl. Rätt att driva lokal och regional kollektivtrafik på väg (prop. 1984/85:168) Regeringens proposition grundar sig inte på några sakliga utredningar eller beräkningar. De reella skälen för propositionens förslag tycks vara ideologiska/socialistiska. Förslagen innebär det största hot som finns mot en enskild småföretagargrupp. av landets bussägare är enbussägare. har i sitt remissvar allvarligt påpekat riskerna med att förslaget kan leda till att länshuvudmännen i allt större utsträckning tar över trafiken i egen regi. Departementsstencilen Busslinjetrafiken (Ds K 1984:3) vilken propositionen utgår från saknar analyser över de konsekvenser utredningens förslag får för enskilda bussägare, för länsbolagen och för servicen i glesbygden. Hela propositionen baseras på ett antagande att om busskoncessionerna slopas skulle det kunna ge kostnadsbesparande samordningar och effektiviseringar av trafiken. Bakgrunden är studien av länens kollektivtrafikresurser - LÄNSAM (K 1979:7). Den har emellertid av flera remissinstanser underkänts som underlag för en reform. Av LÄNSAM fick t. ex. ett utomstående konsultföretag uppdraget att räkna på Faluområdet. Man gick ut ifrån vad en trafik enligt förslaget skulle innebära och kom fram till en besparing på . En kontroll inom LÄNSAM, med både projektledning och branschföreträdare inkopplade, visar däremot att ingen som helst besparing blir möjlig. I Sävsjö-Vetlanda-området kom konsultföretaget fram till att trafikhuvudmännen skulle kunna spara tre bussar. Kontroll har visat att det är omöjligt, eftersom bussarna används i dubbla uppgifter, både linjetrafik och skolskjutsverksamhet. Besparing plus minus noll. Departementsstencilen är också mycket vag i denna helt avgörande fråga. Där sägs: De genomförda studierna klargör att väsentliga rationaliseringsmöjligheter kan förekomma. "Besparingen genom en fri resursanvändning kan i modellområdena beräknas uppgå till av den totala trafikkostnaden. Många remissinstanser har därför krävt en noggrannare utredning innan beslut tas i frågan. Departementschefen har emellertid avvisat detta och menat att det inte är möjligt att ange hur stora effektivitetsvinsterna är av den föreslagna reformen utan en landsomfattande studie, vilken skulle ta i anspråk avsevärda resurser. Departementschefen har därför avvisat att den nu föreslagna genomgripande reformen baseras på en noggrann utredning av vilka effektivitetsvinster som går att göra och vilka effekterna kan bli för berörda bussägare, för länstrafikbolag och för servicen i glesbygd. Vi finner detta ytterst anmärkningsvärt. De samordningsvinster som eftersträvas i propositionen kan nås utan att samtliga busskoncessioner förs över till länshuvudmännen. Inom den större delen av bussbranschen finns en klar vilja att tillmötesgå länshuvudmännens önskemål. a. har man inom den privata delen av branschen tillsatt busskonsulter som biträder företag och som kan medverka till ömsesidigt tillfredsställande lösningar. Det kan tilläggas att i många län är det vanligt att entreprenörerna tillåter andra företag att gå in på sina koncessioner. Denna vilja att vidareutveckla nuvarande system bör tas till vara. och SJ framhållit i sina remissvar kan syftet med förslaget i propositionen uppnås inom ramen för gällande lagstiftning genom att linjetrafikutövare samverkar. har enligt vår mening länshuvudmännen tillräckliga möjligheter att samordna trafiken på ett effektivt sätt. Om något bussbolag skulle obstruera uppenbart rationella lösningar finns som sista utväg en regel (3 kap. 5 § yrkestrafiklagen) med vars stöd länshuvudmännen kan förhindra otillbörligt utnyttjande av koncessionsrätten. För att länshuvudmännen skall få ta över trafikeringsrätten krävs att det kan göras sannolikt att trafikförsörjningen därigenom kommer att främjas. Länsstyrelserna har, anser många huvudmän, varit alltför restriktiva med att godta övertaganden. I sina beslut har länsstyrelserna i stort sett endast tagit hänsyn till förväntade förändringar i trafikservicen och enligt länshuvudmännen för litet beaktat kostnadsmässiga aspekter. Genom en ändring av 3 kap. 5 § yrkestrafiklagen, så att såväl trafikservice som starka och klart dokumenterade ekonomiska vinster skall beaktas vid prövning, skulle utrymme skapas för ökad konkurrens och därmed effektivare busstrafik. Med en sådan precisering bör de problem utredningen pekar på kunna lösas utan att hela koncessionssystemet slopas. Lagändringsförslaget kommer för övrigt då länshuvudmannalagens första, mera kontroversiella svårigheter börjat kunna överbryggas till förmån för samförståndslösningar byggda på överenskommelser Tillståndsfrågorna entreprenadföretagen sinsemellan utgör inte längre något hinder för att trafik som beslutats i länens trafikförsörjningsplaner också blir utförd. Lagändringsförslaget med dess vittgående konsekvenser för de etablerade linjetrafikföretagen raserar de senaste årens mödosamma uppbyggnadsarbete, och förslaget kan leda tili att starkt splittra intressena och skapa nya motsättningar till men för den resande allmänheten. Offerter måste ge småföretag en chans har i sitt remissyttrande också tagit upp nödvändigheten av att länshuvudmännens offerter utformas så att de mindre företagen får en reell chans att lämna anbud. Utformas offerterna som klumpofferter på ett antal olika linjesträckor så är det självklart endast större bussbolag som har någon möjlighet att lämna anbud. Inlösensreglerna kan leda till rättsförluster Lagrådet har för sin del pekat på risken med propositionens inlösensregler. Lagrådet påpekar att en koncessionsinnehavare för att undvika risk för rättsförluster måste göra ansökan om inlösen före så snart han inte har fullgoda garantier för att han i egenskap av entreprenör åt trafikhuvudmännen får full användning för sina rörelsetillgångar. Även om entreprenören har goda skäl att tro att han skall få till stånd ett avtal med huvudmannen måste han göra ansökan om inlösen, om sådana garantier inte föreligger. Om en enskild trafikföretagare skulle ha missbedömt sina utsikter att få till stånd ett entreprenadavtal med huvudmannen och till följd härav underlåter att göra ansökan om inlösen kan han drabbas av allvarliga rättsförluster. Dessa farhågor som lagrådet framfört har helt nonchalerats av departementschefen i propositionen. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar avslå proposition 1984/85:168. () () () ()