mot · G802657 · 1985-01-16 00:00:00 — m.fl. En levande landsbygd En levande landsbygd Utvecklingen på landsbygden har genomgått stora förändringar - förändringar som går att hänföra såväl till tidig industrialisering som till vår tids alltmer planerade och reglerade samhällsordning. I vårt land finns en skiftande och vacker natur med goda förutsättningar för bebyggelse och näringsutveckling. Det kulturlandskap som formats under generationer är något som många människor värdesätter, vill vårda och bevara. Det faktum, att människor vill bo och verka på landsbygden, är landsbygdens främsta tillgång. Om alla hinder för utveckling undanröjs, kommer människor med eget arbete och initiativ samt genom samverkan att kunna utveckla landsbygden - skapa ökad sysselsättning och vidgad service. I dagens samhälle är förutsättningarna för småskalig produktion utanför tätorterna stora. Välståndet har gett möjlighet till ett ökat utbud av varor och tjänster. Tung och råvaruinriktad industri centraliserad till tätorter har fått allt fler komplement i form av högteknologisk industri och en omfattande tjänsteproduktion. Detta öppnar i sin tur mycket stora möjligheter för småskalighet, om dylika förutsättningar tillvaratas för mindre företag och därmed för landsbygden. Ett högteknologiskt samhälle med en omfattande tjänsteproduktion behöver inte nödvändigtvis leda till en koncentration av näringslivet. Motiven för människor att bosätta sig och söka sin försörjning på landsbygden är många och olika. Oavsett motiv är valet förknippat med en rad svårigheter. Människor styrs genom subventioner och regleringar mot tätorterna. De mindre enheterna, och därmed mångfalden och valfriheten i vårt samhälle, har motarbetats. Landsbygdens många problem går i mycket hög utsträckning att hänföra till den socialdemokratiska modellen för välståndsbyggande. Den kraftiga expansionen av den offentliga sektorn och dess service har indirekt kommit att bli en belastning för landsbygdsbefolkningen. De dyra och likriktade lösningarna på serviceproblemen har inte i samma utsträckning kunnat utnyttjas av människor som lever utanför tätorterna. Likriktningstänkandet har hindrat småskaliga alternativ i offentlig regi. Privata alternativ har omöjliggjorts genom de offentliga monopolen och de höga skatterna. Landsbygdsbefolkningen har drabbats hårdast av den socialdemokratiska centraliseringspolitiken. På landsbygden har mycket liten offentlig service Alternativ har missgynnats, likväl har de höga skatterna utkrävts, vilket lett till stark begränsning av människors egna möjligheter att förbättra situationen. Den socialdemokratiska politikens effekter sträcker sig längre. Den låga tilltron till, och den ringa respekten för det enskilda initiativet och den privata äganderätten har tyvärr fått prägla lagstiftningen kring jord- och skogsbruket. De höga kostnaderna, de många restriktionerna, den solidariska lönepolitiken och den omfattande arbetsrättslagstiftningen har varit speciellt svåra för de mindre företagen att bära. Många arbetstillfällen har gått förlorade, vilket drabbat landsbygden hårdare än samhället i övrigt. Det är genom att öka människors frihet - att skapa utrymme för enskilda initiativ - som en levande landsbygd kan skapas. Människors rätt att slå sig ner och söka försörjning där de själva önskar måste respekteras. Det fria initiativet och landsbygdens rika möjligheter till utveckling skall inte undervärderas utan stimuleras till utnyttjande. Detta innebär att ytterligare styrning och planering av samhället tillbakavisas. I stället föreslås systemförändringar, vilka bl. a. innebär avreglering av näringslivet, skattesänkningar för företag och privatpersoner och avveckling av de offentliga servicemonopolen. En sådan politik skulle avsevärt förbättra situationen på landsbygden. Sysselsättning skulle främjas genom företagande. Serviceutbudet ökar genom att privata alternativ till de offentliga satsningarna i tätorterna öppnas. En positiv befolkningsutveckling skulle inte hämmas genom långtgående mark- och byggnadsregleringar eller snävt sektorstänkande i samhällsplaneringen. Den långsiktiga trenden på landsbygden i har varit negativ. Arbetstillfällen har försvunnit, lantbruk har lagts ned. Många områden har avfolkats. Detta har skett trots att det finns många människor som föredrar att leva på landsbygden. En god miljö, ansvaret för föräldrar och anhöriga, känslan för traditioner samt möjligheter till eget produktivt arbete kan vara några av anledningarna att vilja stanna eller etablera sig utanför tätorterna. Oavsett motiv hindras många från att realisera sina önskningar och detta oftast som en direkt följd av politiska beslut. Många är villiga att avstå mycket för att kunna bo där de önskar men deras möjligheter att själva påverka sin livssituation är starkt begränsade. Den socialdemokratiska politiken har varit mycket negativ för landsbygden då den omfattande kollektiviseringen och de många restriktionerna på mänskligt handlande troligen hårdast drabbat de mindre enheterna i samhället. . . ger färre jobb Småföretag samt jord- och skogsbruk har i mindre utsträckning än de större klarat de växande kostnaderna och de många regleringarna. Småföretagarna har också haft svårare att möta myndigheters allt högre krav på kunskap och tid för uppgiftslämnande och bidragssökande. Detsamma gäller effekterna av den s.k. solidariska lönepolitiken. Landsbygdens företagare har haft mycket svårt att följa en löneutveckling baserad på en expansiv industri och offentlig sektor. För många arbetstagare som accepterat en mindre löneökning till förmån för en arbetsplats utanför tätorterna, måste dessutom den solidariska lönepolitiken kännas direkt osolidarisk. Även obalansen i den svenska ekonomin försvårar för de mindre företagen. I de stora budgetunderskottens spår följer höga räntor. Obalansen har speciellt drabbat jordbruket, som belastats med stora kostnadshöjningar till följd av en misskött samhällsekonomi. Denna allmänna beskrivning av landsbygdens närings- och sysselsättningsproblem är inte svår att exemplifiera. Enbart har företagens arbetskraftskostnader i det närmaste tredubblats. Resultaten av en sådan politik låter inte vänta på sig: Sysselsättningen i exempelvis jordbruket har minskat med 14 antalet småföretag (med mindre än 50 anställda) , vilket motsvarar ca 4 000 företag - en siffra som f. ö. skulle vara betydligt högre om inte tätorternas enmansföretag skulle förbättra småföretagarstatistiken -, lönsamheten i näringslivet har försämrats. Jord- och skogsbruket har förutom de generellt försvårade möjligheterna för företagande också mött ett alltmer negativt tänkande kring ägandefrågorna. Begränsningarna av ägande- och företaganderätten har på många sätt kringskurit möjligheterna för landsbygdens huvudnäringar jord- och skogsbruket. Landsbygden har även utsatts för en överdriven planering och reglering av mark och byggande. På grund av utformningen och en alltför hård tillämpning av jordförvärvslagen och byggnadslovsbestämmelser har etablering utanför tätorter försvårats. . . och sämre service! Det är dock inte enbart de direkta hindren och de höga kostnaderna som har utarmat landsbygden. Trots olika former av stöd och viss offentlig service 1 Källa: Statistiska meddelanden i glesbygden har utbyggnaden av den offentliga sektorn i sin helhet lett till att tätortsliv stimulerats. Den viktigaste orsaken till detta återfinnes i den offentliga servicens monopolställning. På alltför många områden har stat och kommun haft formell eller faktisk ensamrätt att bedriva serviceverksamhet. Det har lett till en koncentration av service i tätorterna som möjligheter till alternativ på landsbygden fallit bort. Barn- och äldreomsorgens utbyggnad kan tjäna som goda exempel. Mycket stora belopp av gemensamma skattemedel har satsats på offentliga institutioner i tätorter. subventioneras exempelvis en offentlig daghemsplats med . motverkas eller hindras alternativa omsorgsformer. Resultatet har blivit färre valmöjligheter för alla barnfamiljer men oftast inga för familjerna på landsbygden. Den felaktiga samhällsbyggnadsmodellen visar sina tydliga resultat när en landsbygdsfamilj inte kan få en granne eller en släkting erkänd som dagmamma och därmed ställs inför valet att betala både den höga skatten och ersätting för privat barnomsorg, alternativt avstå från dubbelarbete eller flytta närmare den av stat och kommun tillhandhållna servicen. Den privatekonomiska situationen är svår för många - inte minst för barnfamiljer. Det är fullt förståeligt att många familjer väljer att söka sig till tätorternas större och i stort sett kostnadsfria serviceutbud. Att många landsbygdsområden har en mycket ålderstigen befolkning har säkert en av sina förklaringar i just barnfamiljernas privatekonomiska beroende av offentlig service. Motarbetandet av enskilda serviceinitiativ, parat med mycket höga skatter, har lett till en kännbar servicebrist på landsbygden. Dessutom leder det till ett stort samhällsekonomiskt misshushållande. Misshushållandet och ihåligheten i välfärdstänkandet blir uppenbara för många, då exempelvis äldre tvingas flytta från sina egna hem eller mindre vårdhem till dyra vårdplatser vid stora centrala institutioner. Att landsbygdsbefolkningen inte fått del av de stora satsningarna på kollektiv service kan ytterligare exemplifieras med bostads- och trafikpolitiken. Av årets budgetproposition framgår att 24 miljarder, dvs. av statsbudgeten, utbetalas som direkta subventioner till byggande och boende. Huvuddelen av dessa gemensamma skattemedel kommer tätorterna till del. Mot allt större enheter De många kommunindelningsreformer som genomförts har också påverkat landsbygden. Avstånden till politiker och andra beslutsfattare har ökat och engagemanget och möjligheten att påverka den egna bygdens utveckling har minskat. De stora kommunerna har i mycket hög utsträckning möjliggjort en centraliserad expansion, som inte tagit någon större hänsyn till landsbygdsbefolkningen. Detta är en mycket beklaglig utveckling. Samma utveckling kan nu skymtas inom kyrkan. I det statliga utredningsbetänkandet Församlingen har tre olika strukturmodeller för sammanslagningar presenterats. Förutom det rent kyrkliga arbetet svarar församlingarna för en betydelsefull kulturell verksamhet. På landsbygden är t. ex. kyrkomusiken och körverksamheten ofta den enda levande musik av hög kvalitet som når ut till en större allmänhet. Som vi ser det bör det finnas ett fjärde alternativ, nämligen samfälligheter på frivillig grund. Det är genom frivillig samverkan - inte med tvång - som församlingsarbetet skall breddas och fördjupas. Landsbygden har en framtid Många frågar sig om det över huvud taget finns en framtid för landsbygden. Somliga tycks mena att det högteknologiska industrisamhället inte har någon plats för mindre företag utanför de större tätorterna. rationaliseras jordbruket och sammanförs i allt större enheter. Möjligheten till försörjning på landsbygden försvinner, menar man. Vi tror att detta synsätt är felaktigt. Landsbygden har mycket stora möjligheter . Flera skäl talar därför. Landsbygden har många tillgångar som rätt utnyttjade är värdefulla för framtiden. Det finns även en gräns för hur långt en vikande befolkningsutveckling kan gå utan negativa följdverkningar för samhället som helhet. De areella näringarna är viktiga för såväl sysselsättning och den inhemska försörjningen som för bevarandet av ett öppet landskap. Även vårt försvar och vår naturvård är starkt beroende av att landsbygden är befolkad. Landsbygdens främsta resurs ligger i det faktum att människor vill bo där. Endast i en mycket reglerad ekonomi och i en samhällsordning, där människor inte själva kan påverka sin situation, kan arbetsvilliga människor bli en belastning. I ett friare samhälle kommer hon alltid att vara en resurs. I dagens samhälle är förutsättningarna stora för småskalig produktion utanför tätorterna och därmed också för ytterligare sysselsättning på landsbygden vid sidan av de dominerande jord- och skogsbruksnäringarna. Det senare 1900-talets höga välstånd har möjliggjort en differentiering av utbudet av varor och tjänster. - till skillnad från - finns privatekonomiska möjligheter till val av småskalighetens kvalitet och omsorg framför billigare massproduktion. Detta öppnar en mängd nya möjligheter. Inte heller den tidiga industrialismens tunga och råvaruinriktade industriföretag, med uppenbara stordriftsfördelar att söka uppnå, utgör längre det enda alternativet för investeringar och utveckling. I takt med ett allt djupare kunnande, förbättrade kommunikationer och teknologisk utveckling skapas ständigt nya möjligheter för företagande, inte minst i mindre företagsformer. Ett högteknologiskt och internationellt inriktat industrisamhälle inrymmer mycket väl en mängd småföretag. har exempelvis mer än 13 000 mindre företag som klarat steget ut på en komplicerad och mycket storföretagsdominerad exportmarknad. Det är troligen även så att det i landet råder en brist på mindre företag. Många av de största industriföretagen har inte enbart på grund av de höga kostnaderna utan av en direkt brist på levererande företag tvingats börja importera komponenter till sin tillverkning. Även erfarenheter från andra länder visar att en högteknologisk nivå i samhället främjar småföretagande. Den amerikanska elektronikindustrin är ett gott exempel på detta. Det stora tillskott som den givit i form av sysselsättning och välstånd har främst gagnat människor utanför de traditionella industriområdena. Det är i mindre befolkade områden och i mindre företag som den amerikanska elektronikrevolutionen startats och fortsätter att utvecklas. Servicenäringen - en småföretagarbransch De riktigt stora möjligheterna för mindre företag återfinns dock inom servicesektorn. I takt med ett ökat välstånd stiger efterfrågan på service. Ett serviceföretag måste oftast finnas i närheten av sina kunder och är därför ofta mindre och förlagt i människors närmaste omgivning. hämmar tyvärr den offentliga sektorn en expansion inom servicenäringen. De många och omfattande monopolen, egenregiverksamhet och mycket begränsade entreprenader hindrar utvecklingen av nya företag och fler arbetstillfällen. Det finns alltså goda förutsättningar för en levande landsbygd . Om människors initiativ och företagssträvanden inte hindras och den offentliga sektorn inte spelar en sådan avgörande och styrande roll för människors handlande så kommer allt fler människor att kunna realisera sina önskningar om att vara boende och verksamma i en levande landsbygd. Frigör det mänskliga initiativet! Respekten för och den höga tilltron till den enskilda människan är grundläggande i moderata samlingspartiets politik. Varje människa skall ha rätt till sitt liv, till sin kunskap, sina färdigheter och resultaten därav. Det är varje människas rätt att organisera sitt liv och söka försörjning på det sätt som hon själv önskar. Samma frihet skall gälla även vid val av bostadsort. Den övergripande principen skall vara att varje människa eller familj beslutar hur och var man vill bo. Valet kommer naturligtvis att grundas på enskilda önskningar och bedömningar av personliga vinster och förluster. Ytterst begränsas valet av möjligheten till försörjning. myndigheters inblandning i dessa beslut skall vara så liten som möjligt. Målet för politiker skall inte vara att söka planera för en optimal befolkningsfördelning över landet utan att skapa förutsättningar för den enskilde medborgaren att utöva sitt fria val. Ett samhälle som i minsta möjliga utsträckning begränsar människans rörelsefrihet kommer att leda till såväl materiellt som icke-materiellt välstånd. Det mänskliga initiativet tas till vara och människor kommer att söka en tillvaro som står i överensstämmelse med deras egna livsmål. Vi tror att det finns stora möjligheter för utveckling och ett rikt liv på den svenska landsbygden. Vi har tidigare pekat på att möjligheterna för arbete och utveckling finns eftersom människor trots naturliga, eller av politiker skapade, svårigheter ändå väljer att bosätta sig utanför tätorterna. Problemet består i att dessa människor inte tillåts utveckla landsbygden. Det politiska arbetet måste därför inriktas på att undanröja de hinder som finns för en ökad ekonomisk utveckling och bosättning på landsbygden. En näringspolitik även för småföretag! Den bästa grunden för rika val till arbete och bostadsort är ett fungerande näringsliv och en samhällsekonomi i balans. Det är av yttersta vikt även för de mindre företagen att samhällsekonomin tas ur det permanenta krisläge som den befunnit sig i det . Budgetunderskottet måste minska, inflationen pressas tillbaka och räntorna måste komma ner till en nivå som kan främja investeringar. De mindre företagen spelar en central roll i svenskt näringsliv. De inte bara sysselsätter 750 000 människor utan möjliggör även ett varierat utbud av varor och tjänster såväl i tätorter som på landsbygden. För landsbygden är de mindre företagen naturligtvis en livsviktig tillgång. Sysselsättning kan erbjudas och befolkningsunderlaget därmed säkras. finns möjligheter för småföretagen att spela en än viktigare roll i svenskt näringsliv. Servicesektorn, som alltmer framstår som mycket utvecklingsbar, är definitivt en småföretagarbransch. Här öppnas stora möjligheter för utveckling av service och sysselsättning inom den enskilda sektorn på landsbygden. Näringspolitiken måste i hög utsträckning inriktas på att undanröja hinder och kostnader för företagandet samt att häva en rad offentliga monopol. Inte minst för gles- och landsbygdsområdena är det mycket angeläget att avregleringsarbetet intensifieras. Det är knappast förvånande att sysselsättningssituationen ser ut som den gör i landsbygdsområdena med tanke på de många hindren för näringsutövande. Målet skall vara att mindre företag inte i onödan skall hämmas av tidskrävande arbete med avgifter och sökande av bidrag, ej heller av detaljerade uppgiftskrav på produktionsteknik, utrustning m. m. Det finns heller ingen anledning att hindra småföretagandet från att utvecklas på områden där den offentliga sektorn nu har ensamrätt. Målet bör vara att full etableringsfrihet och fri konkurrens skall råda. Genom fri företagsbildning inom servicesektorn, offentliga entreprenader i enskild regi och ökad privat ombudsverksamhet kan en ny grupp företag etableras och en bättre service erbjudas. För landsbygden skulle detta leda till att exempelvis privatläkare, privata omsorgsinstitutioner och enskilt utförande av service skulle förbättra den personliga servicen och ge många nya arbetstillfällen. Få politiska beslut torde ha ett sådant stort och negativt inflytande på företagande och sysselsättning som höga skatter. För de mindre företagen har de allt högre skatterna blivit ett allvarligt problem. De höga arbetskraftskostnaderna har, speciellt i kombination med en mängd regleringar, hindrat många mindre företag från att expandera. I den moderata partimotionen (mot. 1984/85:559) om näringspolitik redovisas en rad aktuella krav på skattepolitiska åtgärder, som vi hänvisar till. bör uttala-med hänsyn till de problemställningar beträffande landsbygdens utveckling som vi tar upp i denna motion - att dessa skattesänkningar bör komma till stånd. Även en omprövning av arbetsrättslagstiftningen för att ge möjlighet till mer fria anställningsformer bör komma till stånd. Speciellt i mindre företag har de många och detaljerade arbetsrättsliga lagarna vållat stora problem och lett till minskad sysselsättning. Möjligheten att säsongs- och provanställa samt att avtala bort delar av ledighetslagstiftningen måste vidgas. Detta skulle innebära en avsevärd förbättring för landsbygdens mindre arbetsplatser. Genom turism och fritidsbebyggelse har många serviceinrättningar i glesbygden kunnat räddas, vilket haft stor betydelse för bygdens framtida överlevnadsmöjligheter. Lanthandlarna är ofta välskötta småföretag som i första hand brottas med samma typ av problem som andra företag, nämligen lönsamhetssvårigheter och en begränsad handlingsfrihet. Lanthandelns möjlighet att överleva skulle öka kraftigt om skatterna sänktes och myndigheternas regler och krav minskade. Att en företagare kan tillåtas upprätthålla sin handel men att en efterträdare automatiskt tvingas till stora kostsamma investeringar i form av ombyggnad av lokaler eller byte av utrustning visar reglernas ihålighet. Dessa missförhållanden måste undanröjas! Statsmakterna bör även visa större generositet i tillståndsgivning för ombudsverksamhet i lanthandelns regi. Post-, apoteks-, arbetsförmedlingstjänster m.m. skulle mycket väl kunna inrymmas inom lanthandelns verksamhetsområde. Likvärdiga förutsättningar för regionerna Regionalpolitikens mål är att skapa likvärdiga förutsättningar för landets alla regioner. Detta görs bäst genom ett begränsat antal och generellt verkande åtgärder i syfte att kompensera för långa avstånd, hårt klimat eller brist på industriell tradition. Svårigheterna i vissa regioner skall i första hand överbryggas med marknadsmässig anpassning av produktionsinriktning och kostnadsnivå. Men även vissa konkurrensförbättrande åtgärder kan sättas in. Dessa skall främst bestå i skattelättnader och differentierade avgifter. De selektiva åtgärderna har visat sig vara såväl dyrbara som ineffektiva. Konkreta exempel på skattesänkningspolitiken utgör sänkta arbetsgivaravgifter, avskaffande av elenergiskatten samt lättnader för privatbilismen i speciellt utsatta områden. Glesbygdsstödet - undantaget från regeln Det samlade länsanslaget infördes av den borgerliga regeringen. Detta anslag rymmer medel för glesbygdsstöd, vissa avskrivningslån samt regionalt initierade projekt samt för skärgårdsstöd. Denna stödform har visat sig ge ett positivt resultat. Beslutet tas på länsnivå, där kunskaperna finns om de lokala förhållandena. Genom ett öppet samarbete mellan de olika länsorganen och kommunerna finns möjligheter att åstadkomma obyråkratiska och effektiva vägar för regional utveckling. Anslagen till detta länsstöd bör öka genom en omfördelning av de regionala politiska medlen. Trots att brukningsenheterna ofta är små, utgör jord- och skogsbruken basnäringar i glesbygden. Det behövs därför kompletterande verksamheter som hantverk och småindustri. På vissa orter är turismen ett lämpligt komplement till de areella näringarna. Det samlade länsanslaget har visat sig vara den bästa formen av offentlig stimulans för att åstadkomma denna typ av verksamheter och därmed i strävan att trygga befolkningsunderlaget i glesbygd. Det norrländska jordbrukets speciella karaktär och svårigheter, som uppkommer på grund av klimatologiska förhållanden, skall uppmärksammas. Vi vill slå vakt om det särskilda Norrlandsstödet av regional- och försvarspolitiska skäl. Norrlandsstödets nivå skall kontinuerligt anpassas till kostnadsutvecklingen. Kommunikationerna utgör en central del av regionalpolitiken. Genom goda kommunikationer kan man till viss del skapa de lika förutsättningar mellan landets olika regioner som eftersträvas. Väg- och järnvägsnäten är av stor betydelse. Det är av stor vikt att dessa kommunikationsmedel uppehåller en god standard och att de drivs på ett konsumentinriktat och marknadsmässigt sätt. En strävan bör vara att effektivisera kollektivtrafiken. En lämplig metod kan vara att använda sig av entreprenad i stället för egenregiverksamhet. En satsning på flyget är angelägen, bl. a. för att kompensera de långa avstånden för vissa regioner. Det är också betydelsefullt för näringslivet, som är i behov av snabba persontransporter, och en förutsättning för turistnäringens vidare utveckling att inrikesflyget byggs ut ytterligare. En större konkurrens mellan flera flygbolag skulle säkert ge ökad service, större turtäthet, nya linjesträckningar och lägre kostnader. Bilén bäst för landsbygden Även om kollektivtrafiken fyller många syften får man inte bortse från att bilen för många som bor på landsbygden är det enda tillgängliga kommunikationsmedlet.