mot · G902ub211 · 1985-01-01 00:00:00 — Motion till 1985/86:Ub211 m. fl. (vpk) Medieundervisningen i skolan Massmedierna, i synnerhet de elektroniska bildmedierna, utövar en oerhört stor makt i vårt samhälle. De dominerar det politiska livet. De har ett avgörande inflytande på vår kulturella utveckling. De upptar en allt större del av vår tid. Massmedierna bidrar också alltmer till våra barns fostran. De talar om hur världen är beskaffad, vad som är rätt och fel, vad som är viktigt och oviktigt. Televisionens betydelse för våra vardagsliv kan jämföras med kyrkans och religionens för människor ett par generationer bakåt i tiden. Men till gudstjänst gick vi . Framför televisionen placerar vi oss . som nu bygger ut kabelnäten och allt hårdare marknadsför de utländska reklamkanalerna börjar allt fler människor få upp ögonen för att den nuvarande medieutvecklingen inte är odelat positiv. Vi drunknar i ett överflöd av underhållning. Den bild av världen och den spegel av oss själva som de nya medierna tillhandahåller gagnar inte vare sig våra barn, vår demokrati eller vår kulturella identitet. Den här hotbilden har man varit varse i alla de mediepolitiska utredningar som gjorts . som besluten blivit alltmer liberala, marknaden skall styra utvecklingen, har man betonat att konsumenterna skall vara starka och kunniga. Det gäller också barnen. Formuleringar om medieundervisning i skolan har alltid funnits med. De allra vackraste skrevs i Samhället och filmen (SOU 1972:9). De upprepades i bleknad form i videogramutredningen och i Via satellit och kabel (SOU 1984:65). Liknande texter har tagits in i läroplanen, men verkligheten ute i skolorna har inte förändrats. Där ondgör sig i stället lärarna över den mediepåverkan av negativt slag som de tycker sig se hos barnen. Om nuläget för medieundervisningen i vet vi följande: Det är fullt möjligt att gå alla sina utan att någonsin få lära sig något om massmedier. De flesta skolelever får några få lektioner av olika lärare utspridda utan inbördes sammanhang. I vad gäller de tekniska resurserna är skolorna rätt väl utrustade. Men många av lärarna tycker inte att de kan någonting själva inom området mediekunskap. Praktiskt taget alla efterlyser fortbildning. Målet, innehållet, kvaliteten och metoderna för skolans medieundervisning behöver preciseras. Det saknas också läromedel och tid för den här undervisningen, enligt lärarna. Bara några få känner sig nöjda med vad de gör. Det som trots allt blir uträttat är undantag snarare än regel. Mot denna bakgrund anser kommunisterna att statsmakterna som en del av sin kulturpolitik bör vidta åtgärder för att stärka medieundervisningens ställning i . Det är väsentligt att dagens skolelever får lära sig hur massmedierna fungerar, tekniskt och redaktionellt. De behöver kunskap om vad masskommunikation är, i termer av produktion och konsumtion. De behöver lära sig att urskilja vilka krafter som styr medierna och därmed bestämmer villkoren för det offentliga samtalet i vårt land. Ser man det hela praktiskt finns många skäl som talar för att mediekunskap skall vara ett eget ämne. Då kan man garantera att lärarna har engagemang och utbildning för uppgiften, att lektionerna verkligen blir av, att det finns läromedel och att metodiken kontinuerligt utvecklas. Det blir också väsentligt, på ett annat sätt än , att precisera vad det är eleverna egentligen skall kunna. Med en integrerad undervisning, dvs. dagens system, är det svårare att kunna garantera detta. Det som ändå talar för den integrerade undevisningen är att mediekunskapen nu har en chans att komma in i alla ämnen. Det finns en poäng med det. Skall den integrerade undervisningen lyckas, behövs emellertid statliga insatser av ett helt annat slag än vi sett tidigare. Det måste bli obligatoriskt med mediekunskap inom alla lärarutbildningar. Ekonomiskt stöd behövs för fortbildning av de lärare som finns i och är helt utan utbildning för det här området. AV-centralernas tekniska resurser behöver ses över. Inspelnings- och redigeringsutrustning bör finnas där i sådan omfattning att skolornas praktiskt inriktade arbete kan garanteras. Utbildningsradions regionala konsulenter bidrar med mycket av det utvecklingsarbete som behövs. Den formen av service till skolorna behöver ytterligare byggas ut. Staten bör vidare förorda att det inom varje rektorsområde utses någon som skall ansvara för medieundervisningen, dess praktiska och teoretiska delar. Mål och inriktning bör preciseras lokalt genom diskussioner i skolstyrelser och kulturnämnder. Kulturpolitiska ställningstaganden bör därvid vara vägledande. De kommer att se litet olika ut, bl. a. beroende av hur det lokala medieutbudet ser ut och vilken diskussion som funnits tidigare. För att målen skall tas på allvar behövs någon form av lokal uppföljning, dokumentation och utvärdering. Staten bör ge vägledning och resurser för deta. Mot bakgrund av det anförda föreslås 1. att som sin mening ger regeringen till känna att medieundervisningen i skolorna bör förbättras i enlighet med vad som anförs i motionen, 2. att under bil. 10 3 Länsskolnämndernas utvecklingsstöd beslutar anvisa . avseende förbättring av medieundervisningen i skolan. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1985/86 Ub211