mot · G902249 · 1985-12-09 00:00:00 — och bestämmelser om svenskundervisning för vuxna invandrare (prop. 1985/86:67) Det är en allmänt accepterad princip i att alla invandrare skall ha rätt till den undervisning i svenska språket som de behöver för att kunna finna sig till rätta i det svenska samhället. Det har rått enighet om att även personer som vistas i landet i avvaktan på beslut om uppehållstillstånd skall kunna utnyttja väntetiden till studier i svenska för invandrare (sfi). De har således fått - och aktivt uppmuntrats att - delta i sfi redan innan beslut fattats med anledning av deras ansökan om uppehållstillstånd. Detta har varit såväl samhällsekonomiskt som socialt motiverat. Fram till dess en invandrare kan träda ut på den svenska arbetsmarknaden är han/hon hänvisad till samhället för sin försörjning. Denna tid förkortas självfallet högst avsevärt om invandraren inte behöver avvakta beslutet om uppehållstillstånd innan undervisningen kan påbörjas. De asylsökande kommer ofta från situationer som varit såväl fysiskt som psykiskt påfrestande. Att då tvingas avstå från all sysselsättning som de kan betrakta som meningsfull innebär självfallet ytterligare en svår påfrestning särskilt om väntan på polisutredning och beslut från invandrarverket blir lång. Invandrare som anlänt till Erfarenheterna från hittillsvarande verksamhet med sfi har visat på att det ofta är nödvändigt med en omfattande uppsökande verksamhet för att informera invandrare om deras möjligheter till studier, rättigheter till ekonomiskt stöd och ledighet m. m. I många fall har invandrarna inte genast insett behovet av att samtliga familjemedlemmar skaffar sig grundläggande kunskaper i svenska. Från samhällets sida har inte information och erbjudande förnyats i tillräcklig omfattning. Det har lett till att det finns ett stort antal invandrare, som bott i , men som ännu inte kommit i åtnjutande av någon undervisning i svenska språket, och inte heller kommit att lära sig särskilt mycket på egen hand. Hur många sådana gamla invandrare som finns i landet är inte klarlagt, och naturligt nog är det än svårare att göra någon totalbedömning av vilket behov av kompletterande utbildning dessa personer har . Det är av största vikt att tillräckliga resurser kan anslås för att nå de Det krävs resurser för att göra den kartläggning av vilka personer som behöver kompletterande utbildning i svenska och för att informera och motivera att delta i sfi. Här måste även staten ta på sig ett ansvar så att inte enskilda invandrare drabbas av den resursbrist eller den brist på ambition i detta hänseende som kan finnas i vissa kommuner. Det är av avgörande betydelse att reglerna för statsbidrag till den grundläggande svenskundervisningen blir utformade så att kommunerna kan utgå ifrån att de, under förutsättning att de håller sig inom de givna ramarna i vad gäller genomsnittligt timantal, gruppstorlek etc., får ett statsbidrag som täcker deras reella kostnader för verksamheten. Statsbidraget måste också ge tillräckliga resurser för uppsökande verksamhet, administration m.m. Eftersom statsbidragsbeloppet inte anges i propositionen finns ingen möjlighet att bedöma om nivån på statsbidraget ger tillräckligt utrymme för uppsökande insatser etc. Statsbidraget bör kunna användas så effektivt som möjligt, dvs. det är angeläget att ansökningsförfarandet är utformat på ett sådant sätt att inte en betydande del av statsbidragen dras bort från sfi-verksamheten som sådan. Det i propositionen föreslagna systemet har dock oavsett bidragsbeloppet påtagliga brister i flera av dessa avseenden. Allvarligast är att kommunen inte kan påräkna något som helst bidrag till undervisning för asylsökande som vistas i kommunen i avvaktan på beslut om uppehållstillstånd, om den asylsökande inte senare blir kyrkobokförd i kommunen. En möjlighet är då att kommunerna ur egen kassa bekostar sfi för de asylsökande som får avslag på sin ansökan liksom för dem som av annan anledning - kanske för att de får anställning på annan ort i - inte blir kyrkobokförda i kommunen. En annan möjlighet är att kommunerna i praktiken inte anordnar grund-sfi för andra än dem som hunnit kyrkobokföras i kommunen. Detta skulle innebära att de asylsökande saknade meningsfull sysselsättning . Om väntetiderna blir långa skulle det eventuellt, i kombination med andra faktorer t. o. m. kunna leda till att invandrare inte hunne påbörja sfi förrän de vistats så länge i landet att rätten till statsbidrag för kommunen upphört, liksom invandrarens rätt till ekonomiskt stöd . Även kravet att polisutredningen med anledning av asylansökan skall vara avslutad innan den sökande kan få påbörja sfi riskerar att leda till långa väntetider, i varje fall då den ansvariga polismyndighetens resurser mer eller mindre tillfälligt är hårt ansträngda. Därför finns det skäl att överväga att regeringen i stället fastställer en tidsgräns för påbörjandet av sfi som motsvarar den tid inom vilken polisutredningen rimligen bör vara avslutad. På så vis kan det undvikas att enskilda asylsökande på grund av tillfälligheter drabbas av orimliga väntetider även i vad gäller möjligheten att delta i sfi. Om kommunernas totala kostnader för att ta emot asylsökande ökar alltför mycket kan det omintetgöra de senaste årens ansträngningar från inte minst invandrarverkets sida för att få till stånd en jämnare geografisk fördelning i vad gäller de asylsökandes inkvartering och, i ett senare skede, Mot. 1985/86:249 bosättning och arbete. Det är högst otillfredsställande att kommunerna inte ges ekonomiska möjligheter att inleda den verksamhet som krävs för att tillgodose äldre invandrares behov av grundläggande kunskaper i svenska förrän tidigast efter . Av dessa skäl synes den konstruktion av bidragssystemet som förordas av reservanterna i organisationskommittén vara att föredra. Visserligen innebär konstruktionen med ett förslagsanslag att statsbidrag kan komma att utgå för asylsökande som deltar i sfi, men som sedan nekas uppehållstillstånd. Staten kan dock nedbringa dessa kostnader till ett minimum genom att förkorta den tid som förflyter mellan asylsansökan och beslut, genom att ange hur länge en asylsökande skall ha vistats i landet för att få påbörja sfi, liksom i viss mån genom flykting- och invandringspolitiken i stort. Vidare måste statens eventuella merkostnader för sfi vägas mot de större kostnader av såväl ekonomisk som social art som riskerar att bli följden av ett bidragssystem som generellt tenderar att förlänga den tid de genomsnittliga asylsökandena vistas i landet innan de påbörjar sfi. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som ovan anförts beträffande behovet av en skyndsam och grundlig inventering av behovet av sfi-undervisning för invandrare som vistats i , 2. att uttalar sig för en konstruktion av statsbidragssystemet i enlighet med det förslag som framförs av reservanterna i organisationskommittén för sfi. () () gotab 1985 83832 28