mot · G8022327 · 1985-01-25 00:00:00 — Motion 1984/85:2327 Belöningen av förtroendevalda m. fl. Genomförande av regeringens proposition 1973:91 angående ändrat belöningssystem för statsanställda m. fl. fick många ogenomtänkta konsekvenser. a. föreslogs, att den statliga utmärkelsen medborgerlig förtjänst ej längre skulle tilldelas kommunala förtroendemän. Enligt uppgift från departementshåll trädde denna nyordning i kraft redan från årsskiftet 1973-1974. Alltså utan tillämpning av de eljest för Konung återstående regeringstid avsedda övergångsbestämmelserna för ordensförläningar. Detta bekräftas även i en daterad skrivelse från statsrådsberedningen till expeditionscheferna och chefen för administrativa avdelning. Likaså drabbades både Svärdstecknet och Svärdsmedaljen, fastän det krigsdekorationskommittés utredning (s. 7) uttalades: Dessa dekorationer äro således icke ordnar. Analogt därmed borde icke heller förlänandet av Vasatecknet (dittills endast för utlänningar) och den högst användbara Vasamedaljen ha stoppats. Sistnämnda fadäs medförde, att man (nådigt tillstånd till dess förseende med Konungens bild gavs i hovprotokoll ) tvangs instifta en helt ny medalj För förtjänster om utrikesförvaltningen, vilken t. o. m. 1982 utdelats till inalles 112 personer, även ett antal svenska medborgare! Statsanställda av olika grader belönas även med utmärkelsen nit och redlighet i rikets tjänst i dess olika varianter (jämför motion 1976/77:1723 om tjänsteutmärkelser). 1 motion 1973:1853 av föreslogs rentav, att ett återupptagande av utdelningen av denna medalj i tolfte storleken borde ske; denna storlek förekom nämligen tidigare såsom en särskild utmärkelse, således utan automatik, och borde vara lämplig för exempelvis sådana verkschefer (och varför ej statsråd?) som grundlagt sin meritering för posten i allmänna värv men aldrig uppnått de formellt stipulerade 30 årens statstjänst. De kommunala förtroendemännen blir däremot i orättvisans namn helt lottlösa numera. Det sägs blott helt avfärdande vara resp. kommuns sak (prop. s. 26). Påståendet bör ej stå oemotsagt. Den kommunala verksamheten har dock sin grund i statlig lagstiftning. Det finns föga utrymme i de enskilda organens budgetar för att i större utsträckning bekosta medaljer (motsvarande) åt förtjänta förtroendemän, då endast en fåtal landstings- och primärkommuner har egna förtjänstmedaljer och enskilda förbundsmedaljer i det allmänna medvetandet knappast kan motsvara kungliga medaljer med anor . En fortsatt utdelning av statliga medaljer innebure således största återhållsamhet med allmänna medel och en riksenhetlig bedömning av dessa insatser. Erfarenhetsmässigt brukar nämndemän m. fl. oavsett partitillhörighet uppskatta denna form av officiellt erkännande, vilket även framhållits i hovrättens över och remissyttrande (s. 14). Det vittnade således om en ovanligt dålig psykologisk blick från det föredragande statsrådets sida att föreslå indragning av denna förmån, som har gammal hävd och löpt väl. Eftersom hittillsvarande praxis i praktiken redan har upphävts utan att ha ersatts med nya riktlinjer till ledning för vedertagna förslagsställare, torde uttalandet att medaljen bör liksom kunna användas som belöning för mer allmänna samhällsinsatser (prop. s. 2) hänga i luften och snarare ses som ett försök att avliva För medborgerlig förtjänst i tysthet. Under de gångna åren har den också förlänats högst planlöst och sporadiskt, vilket bekräftar iakttagelsen, nämligen alltså i guld numera tre tolvor (1976, 1982 och 1984), två åttor (1980 och 1982) samt en enda "femma (1983). Det torde rentav kunna ifrågasättas, om inte viss i synnerhet sådan som varit statlig för vinnande av antydd enhetlighet borde kunna belönas med en statlig utmärkelse, förslagsvis den sällaVi använda medaljen För långvarig och trogen tjänst. Sistnämnda medalj kunde lämpligen även användas för präster, för vilka medaljinskriptionen ... i rikets tjänst dock vore oegentlig. I den grundläggande departementspromemorian (Ds Fi 1972:5) antyddes nämligen, att även befattningshavare med statligt reglerade löner inom kyrkan kunde belönas med För nit och redlighet, vilket visat sig ej vara fallet. En annan utväg vore att vidareutveckla biskopsmötets tanke på en ny medalj För redligt arbete i . Handläggningen av medaljärenden i har alltid kännetecknats av oenhetlighet och t. o. m. en central registrering har saknats. En strävan har varit att decentralisera regeringsärendena så att dessa ej får så stor omfattning som och såvitt möjligt begränsas till prejudicerande ärenden. Det naturliga vore att överföra alla medaljärenden till den existerande organisation som finns i Kungl. , vartill förslagsställande myndigheter bör kunna rikta sina framställningar. Det bör då givetvis även gälla medaljversionen av utmärkelsen nit och redlighet i rikets tjänst. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att hos regeringen anhåller om att föreskrifter utfärdas om belöningar åt förtroendevalda m. fl. och en enhetlig instans för handläggning av officiella medaljärenden.