mot · G802844 · 1985-01-21 00:00:00 — utrikes- och biståndspolitik anges ofta ha en moralisk innebörd. Hjälpen till länder och rörelser i tredje världen avses ge stöd till människors kamp mot diktatur och främmande inblandning. I UD:s bil. 5 till budgetpropositionen 1984/85 heter det t. ex.: Demokratisk utveckling är ett av målen för svensk biståndspolitik. En sådan utveckling innefattar respekt för mänskliga rättigheter. Behovet av stöd åt sådana strävanden och möjligheterna att effektivt tillgodose detta behov bör vara vägledande för de svenska biståndsinsatserna. (s. 70) Det finns anledning att instämma i denna målsättning. Tyvärr visar dock utvecklingen ända , att den svenska biståndspolitiken i hög grad kommit totalitära rörelser och regimer till del. är ett sådant exempel. signerades den s. k. Alvoröverenskommelsen i , , av de tre befrielserörelserna UNITA, FNLA och MPLA samt , som efter den militära revolutionen förklarat sig berett att ge självständighet åt kolonierna i . Parterna beslutade att bilda en övergångsregering i avvaktan på den formella självständigheten, som skulle proklameras . - före oktobers utgång skulle hållas allmänna och fria val. Övergångsregeringen bildades i men bestod endast någon månad till följd av strider mellan MPLA och FNLA, som kostade 20 000 angolaners liv enbart i huvudstaden. UNITA å sin sida pläderade för en fredlig lösning av konflikten och försökte i det längsta hålla sig utanför striderna. Ett nytt försök att få till stånd ett samarbete mellan de konkurrerande rörelserna gjordes då UNITA, FNLA och MPLA - utan portugisiskt deltagande - träffades i Nakuru, , för att bilägga konflikten. Det misslyckades dock, uppenbarligen därför att MPLA föresatt sig att erövra hela regeringsmakten och efter inledde stridigheter i . Ryssar och kubaner kom redan på ett tidigt stadium till MPLA:s hjälp. MPLA brukar hävda, att detta först skedde efter invasion . Detta är emellertid inte riktigt. Det har övertygande visats att såväl som engagerade sig i avsevärt tidigare än sydafrikanerna. , en av de främsta kännarna av södra , hävdar i ett arbete (After Angola-The War Över Southern : The Röle of the Big Powers, 1976) att omfattande ryska och jugoslaviska vapenleveranser skedde (s. 19). Legum menar också att enligt trovärdiga vittnesbörd deltog kubanska soldater i striderna redan i augusti (s. 20-21). Han sammanfattar: det är rimligt att anta att Moskva-Havannaöverenskommelsen träffades åtminstone . Beviset för att kubanerna lett MPLA-truppernas stridshandlingar är överväldigande (s. 21). UNITA:s president, , hävdar att kubanska instruktörer fanns på plats hos MPLA (Jeune 29/8 1984). Och en annan skribent, , anger i samma skrift som Legum detaljerat hur vapen levererades från till MPLA (s. 52). Påståendena, att kubaner och ryssar engagerade sig i först efter den misslyckade sydafrikanska inmarschen, håller således inte streck. De fanns på plats och med god marginal. Kubanernas och ryssarnas inblandning gjorde, att de planerade valen frös inne. På utropades två angolanska regeringar, den ena under ledning av MPLA:s ledare och den andra under FNLA-ledaren . MPLA hade emellertid redan då med kubansk och rysk hjälp och genom en regelrätt terror skaffat sig ett fast grepp. hade MPLA i praktiken segrat. erkändes partiet som regeringsbärande av , varefter följde erkännanden av ett sjuttiotal stater. Detta var dock uteslutande ett erkännande av MPLA:s faktiska maktposition . Då MPLA på ett flagrant sätt brutit mot både Alvor- och , kan dess legalitet som regeringsparti starkt ifrågasättas. En rad multinationella storföretag har givit en avsevärd ekonomisk hjälp till MPLA-regimen för att säkerställa sin närvaro i . a. hösten-vintern 1975 ca till MPLA för att kunna behålla sina oljekoncessioner i Cabindaenklaven. Också har starka intressen, t. ex. genom det diamantgruvor. Orsaken till det starka sovjetiska intresset för - kubanerna går uppenbarligen endast ärenden - är landets strategiska betydelse. Där finns råvarutillgångar i form av olja, diamanter, guld, järn och mangan. Landet - mer än dubbelt så stort som men med bara sex miljoner invånare - har även rika timmertillgångar och fiskevatten. Den främsta anledningen till intresse torde dock vara geopolitiska betydelse genom närheten till , kontinentens rikaste och politiskt viktigaste nation. MPLA:s beroende av och Enligt försiktiga beräkningar finns det ca 25 000 kubanska soldater i - enligt motståndsrörelsen UNITA ca 45 000 - liksom ett par tusen s. k. rådgivare och tekniker från och andra öststater. MPLA-regimen torde inte ha några reella möjligheter att förbli vid makten utan denna främmande inblandning i inre angelägenheter. har under MPLA-regimen förvandlats till en totalitär diktatur. har i två rapporter påtalat MPLA:s brott mot de mänskliga rättigheterna, Peoples Republic of : Background Briefing on Amnesty InternationaPs Concerns () och Political Imprisonment in the Peoples Republic of (). Den senare har publicerats i en svensk översättning av Amnestys svenska avdelning. Den förstnämnda rapporten är skarpt kritisk mot Luandaregimens behandling av oliktänkande och påtalar en rad övergrepp. Dit hör förtryck av åsikts- och föreningsfrihet, långvarig internering utan rättegång av misstänkta kritiker och opponenter mot regeringen, misshandel av fångar och användning av dödsstraff för politiska brott. De angolanska myndigheterna har, förklarar Amnesty, ett flertal gånger kontaktats av organisationen men inte tillfredsställande kunnat bemöta kritiken om brott mot de av FN proklamerade mänskliga rättigheterna. Rapporten slår vidare fast, att koncentrationsläger inte bara används för att internera politiska fångar och vanliga kriminella, vilka ofta placeras tillsammans. Också människor som har tagits om hand av staten interneras på detta sätt enligt Amnesty. En annan mycket allvarlig anklagelse, som Amnesty riktar mot MPLAregimen, är att tortyr av politiska fångar förekommer. Detta behandlas i båda rapporterna. I Political Imprisonment in the Peoples Republic of förklaras, att de allvarligaste rapporterna om tortyr härrör , men även efter 1980 har, sägs det, rapporter om tortyr, allvarlig misshandel och andra former av grym, inhuman och förnedrande behandling fortsatt att strömma in. De vanligaste förekommande tortyrformerna beskrivs i detalj (s. 21). Rapporten bygger på den men upptar ytterligare två punkter på listan över brott som Amnesty anklagar för: rättegångar som inte uppfyller internationella rättskrav samt avrättningar utan någon laglig sanktion. Det står klart att den marxistiska regimen i inte i något avseende uppfyller kraven på demokratisk utveckling och respekt för mänskliga rättigheter. Slutsatsen blir, att fortsatt svenskt bistånd till starkt måste ifrågasättas. Det är svårt att se hur en målsättning som omfattar demokratisk utveckling och respekt för mänskliga rättigheter låter sig förenas med stöd åt terrorregimen i . 1* 1984185. Mot denna bakgrund är det lättbegripligt att befrielserörelsen (Uniao Nacional Para Total de ) vunnit så stora framgångar. UNITA-rörelsen grundades av för att bekämpa den portugisiska kolonialismen. Efter portugisernas uttåg har kampen fortsatt mot den nya kolonialism som företräds av MPLA, och . UNITA:s president, , betecknas ofta som en av främsta personligheter. Son till en stationschef vid , vilken fängslades av portugiserna , begav han sig som många andra angolanska nationalister till för att skaffa sig en utbildning. Han började studera medicin i men efter att ha arresterats flyttade han till , där han doktorerade i statskunskap. Han anslöt sig till motståndsrörelsen UPA under ledning av sedermera FNLA-chefen . UNITA synes kraftigt ha stärkt sin ställning i hela . Luandaregimen har uppenbarligen mycket stora svårigheter att ens med och kubanernas stöd hålla ställningarna. MPLA-regeringen förefaller svagare än sedan den grep makten , skrev Confidential (18/7 1984). Die betecknar UNITA som en befrielserörelse som verkligen är en (25/7 1984). Internationell press - som , Times, , , Economist, & World Report, Times of , Le Monde, Jeune m. fl. innehåller ofta uppgifter om framgångsrika attacker mot regeringsfästen. Enligt samstämmiga uppgifter opererar UNITA över hela , således ej endast i den ursprungliga maktsfären i södra , där den provisoriska huvudstaden är belägen. hävdade (6/8 1984) att gerillarörelsen behärskar omkring tre fjärdedelar av territorium, och Die skrev (21/7 1984) att UNITA även kontrollerar gränsövergångarna till och . Västeuropeiska parlamentariker och journalister besöker i ett ökande antal den av UNITA befriade delen av . UNITA:s Skandinavienrepresentant, . Antunes, har bl. a. i norska (11/10 1984) uppgivit att befrielsestyrkorna kommer att gå in i huvudstaden , om inte MPLA går med på förhandlingar om regeringsmakten. har UNITA vid åtminstone två tillfällen lämnat utan elektricitet och vatten för att manifestera rörelsens styrka. Legitimiteten i UNITA:s krav är uppenbara. Rörelsen stöder sig på avtalen i och 1975, där det fastslogs att en övergångsregering med deltagande från samtliga befrielseorganisationer skulle bildas i avvaktan på fria och allmänna val. Dessa avtal utgör grundvalen för UNITA:s befrielsekamp. MPLA-regimen och dess anhängare söker ständigt sammanlänka UNITA med i syfte att misskreditera befrielserörelsen och dess ledare, . I UD:s bil. 5 till budgetpropositionen 1984 heter det: "sabotage- och destabiliseringsåtgärder vidtas dels genom direkta militära och ekonomiska sanktioner, dels indirekt genom rebellrörelser som exempelvis UNITA i (s. 46). Det är vidare vanligt att sammankoppla den sydafrikanska närvaron i södra med UNITA, som exempelvis skedde i en debattartikel i (9/84) av SIDA:s : "Skälet till biståndet i är läget i södra i stort. Landet är utsatt för öppen sydafrikansk aggression. Sydafrikansk militär befinner sig ännu i . Av ett avståndstagande från apartheid följer således någon form av bistånd också till . Jag erinrar här om statsmakternas intentioner, därför att läget i - det som motiverar biståndet - är sådant att humanitära insatser krävs, alldeles oavsett om har ett regelrätt bilateralt samarbete med eller inte. UNITA är emellertid inte beroende av sydafrikanskt stöd och några nära kontakter mellan och existerar inte. Självfallet förekommer det från och till personella kontakter och viss handel-bl. a. med medicin och drivmedel - mellan och . Men precis lika omfattande och vanligen betydligt mer avancerade kontakter förekommer mellan och alla svarta stater och rörelser i södra . Skälet är uppenbart. är en faktisk realitet i området. Till yttermera visso är det i MPLA-regimen och inte UNITA som har de mest intima förbindelserna med . Detta samarbete är dokumenterat i Lusakaöverenskommelsen mellan , och . Parterna enades då om att bl. a. sydafrikanska och angolanska regeringsstyrkor skulle samarbeta för att kontrollera den sydvästafrikanska närvaro i området. Enligt fördraget skulle utrymma först när SWAPO gjort detsamma. I själva verket existerar det två konflikter i : en mellan MPLA och UNITA och en annan mellan och SWAPO. Inte en enda stridshandling har förekommit mellan och MPLA. Tvärtom synes dessa båda parter ha det bästa samarbete. Sydafrikanerna är således inte i för att stödja UNITA utan för att i samarbete med MPLA hålla efter SWAPO. I konfrontationen mellan MPLA och UNITA har inte någon del. Att tala om att avståndstagande från apartheid förutsätter stöd åt MPLA ter sig därför som ett groteskt påstående. En befrielserörelse, som till är svart såsom UNITA, kan knappast ha några sympatier för apartheid. Om läget i skulle motivera humanitärt bistånd, kan det med skäl frågas varför sådant bistånd endast går till den ena sidan i konflikten. går inte något bistånd till det område som kontrolleras av befrielserörelsen ? Det kan tilläggas, att UNITA får ett betydande stöd från det svarta . Rörelsen har goda förbindelser med ett femtontal afrikanska stater som t. ex. , , , , och . förre regeringschef, vice ordföranden i socialistinternationalen , är en av UNITA:s varmaste supportrar. Också premiärminister, , har uttryckt sin uppskattning av rörelsen. Det svenska biståndet till MPLA-regimen i uppgår för /85 till 105 milj. kr. Inkl. reservationer utbetalades 178 milj. kr. är därmed vid sidan av den största bidragsgivaren till marxistregimen i . är praktiskt taget det enda västland som ger bilateralt stöd till MPLA-regimen. Det kan också noteras, att MPLA genom kontrakt med och inköper lastbilar, som i vissa fall kommit till direkt militär användning som trupptransportfordon i konflikten mellan regeringssidan och befrielserörelsen . Finansieringsproblemen har uppenbarligen varit stora. konstaterade (19/11 1984): Finansieringen för de sista 600 av sammanlagt 1 000 lastbilar i en 200-miljonersorder till har lösts. Det blir Volvos brasilianska dotterbolag som får stå för leveransen. Den här ordern tecknades , men har inte tidigare kunnat fullföljas på grund av finansieringsproblem. Det finns ingen anledning för att som nästan ensamt västland stödja MPLA:s försök att behålla den makt som partiet genom svek och våld skaffat sig. Vårt grannland har sagt ett bestämt nej till både projektbistånd till MPLA-regimen och till att norska företag över huvud taget verkar i det marxistiska . Tvärtom bör bidra till att tvistefrågorna i denna del av världen får en varaktig lösning med hänsyn tagen till alla relevanta parter. Att UNITA är en sådan part är självklart. Även om rörelsen enligt dess ledare inte är pro-väst utan pro-angolansk (Jeune 29/8 1984), kan dock inga tvivel råda om inställningen i avgörande samhällsfrågor. UNITA vill i regeringsställning genomföra ett program som även vi med våra västerländska demokratiska principer kan acceptera. Detta framgår bl. a. av UNITA:s programskrift , utgiven i Jamba, , . Det är också uppenbart, att svenska biståndsarbetares säkerhet kan garanteras. Även detta är ett skäl för att bör upphöra med sitt ensidiga stöd till MPLA-regimen. Att som regeringen föreslår under förhandenvarande omständigheter öka biståndet till regimen i , från 105 till 115 milj. kr., ter sig helt orimligt. Det framstår som en förnekelse av alla demokratiska principer. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs 1.att avslår proposition 1984/85:100, bilaga 5, avseende landram för , 115 milj. 2. att som sin mening ger regeringen till känna att då humanitärt bistånd utgår till detta även bör komma de av befrielserörelsen kontrollerade områdena till del.