mot · G8022295 · 1985-01-25 00:00:00 — En parallell kan dras till hur systemet fungerar för egenföretagare. Det har inte ifrågasatts att försäkringarna också skulle vara i allt väsentligt obligatoriska på samma sätt som . Vi tycker detta är ett intressant uppslag för vidare överväganden, men är inte beredda att nu uttala någon bestämd mening om vilket system som är att föredra. Under alla förhållanden kan man utgå ifrån att det endast kan bli aktuellt att individualisera delar av socialföräkringssystemet. Även om vi inte anser att det finns möjlighet att nämnvärt sänka det samlade skattetrycket anser vi det angeläget att reformera skattesystemet. De höga marginaleffekterna skapar som tidigare framhållits betydande snedvridningsproblem i samhällsekonomin och det måste därför vara en förstahandsuppgift att minska dem. Begreppet marginaleffekt används i flera olika meningar i debatten. Låt oss därför här nämna tre begrepp som återkommer i den följande diskussionen. Med marginalskatt menar vi den inkomstskatt som man får betala på en inkomstökning eller en extrainkomst. Med skattekil menar vi skillnaden mellan en arbetsgivares bruttokostnader (efter hänsyn till skatter, sociala avgifter och bidragsförändringar) för att ge en arbetstagare en viss nettoersättning efter skatt. Med marginaleffekt avser vi summan av de skatter, bidragsminskningar och avgiftshöjningar som drabbar i första hand barnfamiljer vid en inkomstökning. Marginalskatten uppgår efter skattereformen för av inkomsttagarna och för av de heltidsarbetande till högst (statlig skatt + kommunalskatten som i genomsnitt är ). För de återstående stiger marginalskatten upp till högst . Skattekilen har i genomsnitt för svenska löntagare beräknats till och för heltidsarbetande till . Liksom marginalskatten varierar skattekilen med inkomsten och för högre inkomster ligger den betydligt högre än . Om vi hade en helt proportionell inkomstskatt skulle skattekilen minska till . Marginaleffekterna för barnfamiljer varierar kraftigt, men för t. ex. en kvinna som går från hemarbete till förvärvsarbete på halvtid eller från halvtid till trekvartstid och som har två eller flera barn kan den uppskattas till eller mer. I vissa fall närmar den sig t. o. m. Dessa olika slag av marginaleffekter som också kan användas som en samlingsbeteckning på marginalskatter, skattekilar och barnfamiljernas marginaleffekter är uppenbara för var och en. De kan upplevas i många vardagssituationer. Många slås t. ex. av dem när de överväger att anlita hantverkare för att vidta åtgärder i den egna bostaden. En löntagare marginalskatt måste själv tjäna ihop . före skatt för att kunna anlita en hantverkare som för ett visst uppdrag vill ha kvar . Vid högre marginalskatter blir skillnaderna snabbt större. Om marginalskatterna sänks kommer också skattekilen att minska. Det är enligt vår uppfattning angeläget att efter 1985 fortsätta reformeringen av inkomstskattesystemet. Det bör ske enligt en långsiktig plan som syftar till att vi skall få en mer proportionell skatteinkomst. Redan på kort sikt bör dels marginalskatten sänkas till högst för nästan alla, dels skatteskalan inflationsskyddas fullt ut för att säkerställa att gjorda justeringar bli bestående. Enligt mening bör marginalskatterna 1988 sänkas till högst upp till en inkomst . (26 basenheter). bör marginalskattetaket sänkas till . Kostnaden härför kan beräknas till totalt ca . Det är också angeläget att skatteskalan inflationsskyddas. Ett sådant inflationsskydd infördes . Den lag som reglerar inflationsskyddet gäller fortfarande. I skatteuppgörelsen 1981/82 ingick emel lertid att särskilda övergångsregler skulle gälla för åren 1983 1985. Skatteskalan skulle då ges på förhand bestämt inflationsskydd på i genomsnitt . Då låg i uppgörelsen också ett åtagande från partiernas sida att medverka till en prisstabiliseringspolitik som höll prisstegringarna nere kring denna nivå så att inflationsskyddet blev effektivt. devalvering stod klart att inflationen för skulle överstiga de förutsatta . Regeringen förhandlade med och om en anpassning till detta för att säkerställa att reformen genomfördes enligt intentionerna. 1 slutskedet av förhandlingarna beslöt regeringen att ensidigt justera skattereformen genom att bl. a införa avdragsrätt för fackliga medlemsavgifter. I det läget föreslog att man borde återgå till fullt inflationsskydd. har socialdemokraterna ytterligare sänkt inflationsskyddet, till 4,1 resp. . Inflationen blev och kan den under alla förhållanden beräknas hamna långt . Innebörden av detta, liksom av inflationen på 1983, är att skattereformen har urholkats. har regeringen upphävt det inflationsskydd som eljest automatiskt skulle ha gällt. Att skatteskalan justeras långt mindre än inflationen leder successivt till automatiska skattehöjningar. tas hela den inkomstskattesänkning som låg i skattereformen igen och marginalskatterna höjs för många inkomsttagare, i vissa fall . För att undvika automatiska skärpningar av både genomsnittskatten och marginalskatten måste skatteskalan ges ett fullt inflationsskydd. Den lag som fortfarande gäller bör alltså träda i kraft. bör ändra sitt beslut att basenheten skall vara densamma som , dvs. Den bör i stället enligt lagen fastställas på grundval av inflationen mellan . Även framgent bör skatteskalan ha ett sådant inflationsskydd. I ett senare skede bör marginalskatterna sänkas till för nästan alla heltidsarbetande och marginalskattetaket till . En sådan reform bör genomföras stegvis . Om det anses önskvärt av t. ex. konjunkturpolitiska skäl att stimulera den privata konsumtionen bör det företrädesvis ske genom sänkningar av inkomstskatten. På det sättet kan reformens genomförande påskyndas. Vi är inte beredda att nu ta ställning till om detta kan vara motiverat . En sänkning av marginalskatterna innebär med nödvändighet att skattelättnaderna blir större för personer med högre inkomster. Trots de fördelningspolitiska invändningar som kan resas bör en sådan reform ändå genomföras. Det är viktigt att även personer med kvalificerade arbeten och god lön får incitament till riskttagande, utbildning, arbetsinsatser, sparande och rörlighet. Vi tror att en marginalskattereform av det slag vi här skisserat kommer att få så gynnsamma effekter på samhällsekonomin att den i det långa loppet gynnar alla medborgare, även dem som inte får lägre skatt . Vi har tidigare berört marginaleffekterna för barnfamiljer. Vi har i vår familjepolitiska motion slagit fast att det är angeläget att förbättra barnfamiljernas ekonomiska situation och att det måste ske på ett sätt som också minskar deras marginaleffekter. Ett första steg bör vara att kommunerna inför enhetstaxa i daghemmen. bör vi också växa ur bostadsbidragssystemet, som vid sidan om marginalskatten skapar den största marginaleffekten . Utöver de åtgärder vi här föreslagit för att lindra marginaleffekterna i skatte- och bidragssystemet vill vi i korthet beröra ytterligare några skattefrågor. Vi anser det angeläget att människor får en klarare uppfattning om hur stor del av deras produktionsresultat som faktiskt går i skatt. Skatterna måste bli mer synliga. Det är därför önskvärt att arbetsgivarna på lönebeskeden också meddelar storleken på de sociala avgifterna. Staten bör som stor arbetsgivare börja ge sådan information till sina anställda. Kommunalskatten utgör en väsentlig del av inkomstskattesystemet. Kommunalskatterna varierar kraftigt mellan olika kommuner och landsting. Skillnaden mellan högsta och lägsta utdebitering uppgår till . Delvis avspeglar dessa skillnader olika prioriteringar och skicklighet i förvaltningen av kommunala medel, men delvis säkert också skilda förutsättningar mellan kommunerna. Enligt mångas mening har reform, som ändå föregicks av omfattande utredningar, inte kompenserats för dessa skillnader på ett tillfredsställande sätt. En översyn av skatteutjämningssystemet pågår f. n. Denna översyn bör avvaktas innan åtgärder vidtas för att ända förutsättningarna. Beskattningen av kapital och kapitalavkastning, inkl. realisationsvinstskatten, uppvisar ett nästan osannolikt rörigt mönster det är t. o. m. tveksamt om man längre kan se något mönster! Förmögenhetsvärderingen skiljer sig kraftigt mellan exempelvis aktier (tas upp till marknadsvärde utan hänsyn till latent skatteskuld), fastigheter (tas upp till taxeringsvärdet som utgör eller mindre av marknadsvärdet) och småföretag (tas upp av ett på visst sätt beräknat förmögenhetsvärde). Även realisationsvinstreglerna varierar på liknande sätt mellan olika objekt. Sålunda gäller t. ex. olika regler vid försäljning av villor och bostadsrätter. Beskattningen av kapitalavkastning skiljer sig också kraftigt. Sparande i allemanssparande! och andra sparformer som Finansierar statsupplåningen är gynnsamt behandlat, medan t. ex. avkastningen på aktier (utom i allemansfonder) är både dubbel- och trippelbeskattad. Detta regelkomplex har starkt styrande effekter på kapitalmarknaden men det är osäkert i vilken utsträckning dessa är avsedda eller slumpmässiga. Det inledningsvis anförda citatet av professor kan i högsta grad appliceras på dessa regler. Det är enligt vår uppfattning angeläget med en omfattande översyn i syfte att ändra reglerna så att större konsekvens skapas och överblick underlättas. Det finns också starka skäl att ånyo se över beskattningen av företag. Företagsskatteberedningen har tagit fram ett utmärkt underlag som endast torde behöva kompletteras i vissa avseenden. Även bruttoskattekommitténs rapporter är av stort värde. Enligt massmediauppgifter planerar regeringen en översyn vilket vi välkomnar. En viktig utgångspunkt bör vara att söka främja kapitalets rörlighet. Det innebär att de inlåsningseffekter som f. n. finns bör minskas och utdelning av vinster underlättas. Som ett led häri bör dubbelbeskattningen på utdelningsinkomster elimineras. I avvaktan på en sådan reform bör dubbelbeskattningen lindras genom att en särskild utdelningsreduktion införs. En sådan infördes av den dåvarande borgerliga regeringen men har tagits bort av socialdemokraterna. Den bör alltså återinföras. Beskattningen av arbetande kapital i mindre företag utgör ofta ett betydande problem för företagarna. De tvingas på grund av kombinationen av hög förmögenhetsskatt och hög marginalskatt att ta ut betydande belopp ur företaget bara för att kunna betala en till beloppet mindre omfattande förmögenhetsskatt. Dessa medel skulle i många fall göra långt större nytta om de stannade kvar i företaget. Vi föreslår därför också att beskattningen av arbetande kapital i sådana företag slopas. Regeringen redovisar en minskning av budgetunderskottet som andel av BNP från 1982/83 till prognostiserade 1985/86. Även om siffran för nästa budgetår givetvis är utomordentligt osäker det gäller både budgetunderskottets storlek och BNP:s storlek är det uppenbart att underskottet minskat kraftigt /83. Den ökning av underskottet som fram till dess pågått (med undantag av 1975/ 76) tycks ha brutits. Det är mycket glädjande. Det bör dock noteras att jämförelsen görs med /83 då budgetunderskottet genom en rad beslut blåstes upp av den nytillträdda socialdemokratiska regeringen. Vid regeringsskiftet låg budgetprognosen för det året kring . En viss uppräkning av statsskuldsräntorna hade sannolikt blivit nödvändig i förhållande till denna prognos, men blev inkomstutfallet betydligt bättre än vad som då beräknades. Ökningen av budgetunderskottet på måste i allt väsentligt tillskrivas beslut som fattades av den nya regeringen. Det bör dock konstateras att även vid en jämförelse med /82 är budgetunderskottet i kronor räknat ungefär oförändrat och som andel av BNP därmed lägre. Utvecklingen har uppenbarligen överraskat även regeringen. Det kan därför finna skäl att något granska vad det är som gått annorlunda än man tidigare kunnat förutse. En lämplig utgångspunkt för denna granskning kan vara regeringens egen långtidsbudget (LB 83), redovisad i kompletteringspropositionen detta år. I denna förutsågs under vissa förutsättningar ett budgetunderskott för innevarande budgetår på och för /86 på . Utfallet beräknas till ca för bägge åren (om man bortser från utflyttningen av bostadslånen utanför budgeten nästa budgetår). Utgifterna beräknades i LB 83 för /85 till . De beräknas nu till ca . De har alltså ökat med . Huvudsakligen kan denna utgiftsökning förklaras av att statsskuldsräntoma ökat med jämfört med vad som förutsägs . LB-kalkylerna görs utomordentligt snävt. De utgår ifrån att inga nya utgiftsbeslut fattas. Eftersom detta regelmässigt görs, och också gjorts inför och under detta budgetår, är det nödvändigt att genom aktiva beslut minska utgifterna för att få en utgiftsutveckling i takt med LB. Det har också skett, bl. a. genom den sparplan som lades fram . Vissa utgifter har också flyttats ut ur budgeten, t. ex. finansieringen av investeringar. Den reguljära utgiftsprövningen har varit stram och vissa nedskärningar har gjorts, men det förklarar alltså ändå inte förbättringen av budgetsaldot. Den beror på att intäkterna ökat kraftigt jämfört med LB 83. De beräknades i LB till och beräknas nu till en ökning på ca . Grovt sett kan denna ökning förklaras av tre faktorer: o Diverse engångsåtgärder som gett , o BNP beräknas bli högre än vad LB 83 utgick ifrån. Det torde ha ökat statens intäkter med . o Resten, , kan hänföras till skattehöjningar. Dessa uppskattningar är grova men ger en ungefärlig bild av utvecklingen. En motsvarande analys avseende /86 ger likartade resultat. Här tillkommer utflyttningen av bostadslånen som en väsentlig förklaringsfaktor på utgiftssidan. Vi har ovan berört utgiftsutvecklingen . Låt oss något närmare kommentera den. Lrån mitten av skedde som en följd av bl. a. kostnadskrisens effekter en mycket kraftig ökning av de arbetsmarknads- och industripolitiska insatserna. Insatserna ökade i stort sett för att kulminera /83 då utgifterna för arbetsmarknads- och industrihuvudtitlarna uppgick till . förutses de nu hamna på och i budgetförslaget antas de bli . emellertid ytterligare medel under budgetåret. Denna nedgång är betydande, och räknat i fasta priser naturligtvis större än vad som här angetts. Med samma omfattning som /83 skulle dessa utgifter nästa budgetår ligga ca högre. Huvudsakligen är denna minskning en följd av att omstruktureringen inom de delar av svensk industri för vilka staten tagit ett huvudsakligt finansiellt ansvar nu är slutförd. Strukturomvandlingen, devalveringarna och den förbättrade internationella konjunkturen, har åter gjort dem lönsamma. 1 det läget är det naturligt att behovet av tillskott bortfaller. Inom bostadshuvudtiteln har det skett betydande förändringar . I början av årtiondet steg kostnaderna snabbt bl. a. till följd av ökade räntor som på grund av räntebidragssystemets konstruktion helt föll på statsbudgeten. Därefter skedde en uppbromsning dels på grund av det gynnsammare ränteläget, dels på grund av den snabbare nedtrappningen av räntebidragen som beslutades på mittenregeringens initiativ (och som i efterhand accepterats av socialdemokraterna). Fr. o. m. nästa budgetår flyttas bostadslånen, som tidigare nämnts, ut ur budgeten. Vad gäller övriga utgifter, dvs. statsbudgeten exkl. de tre nämnda huvudtitlarna och statsskuldsräntorna, har utvecklingen varit ensartad . ökade utgifterna med , huvudsakligen till följd av långsiktiga reformprogram beslutade tidigare , t. ex. utbyggnaden av pensionstillskotten och barnomsorgen. Fr. o. m. /82 stramades budgetbehandlingen upp. Utgifterna har /81 och fram till innevarande budgetår i löpande priser ökat med i genomsnitt . Realt sett innebär det en viss minskning. Ökningen för nästa budgetår torde i löpande priser ligga i samma storleksordning (om man tar hänsyn till att posten tillkommande utgiftsbehov är nettoberäknad). Om man antar att regeringen verkligen lyckas dämpa inflationstakten så att den under /86 närmar sig de målsatta skulle det innebära att utgifterna åter ökar realt. Vi konstaterar således att budgetutvecklingen har varit mer gynnsam än /83. Orsakerna till detta är flera. Vissa har berörts i detta avsnitt, andra som sammanhänger med den ekonomiska utvecklingen i stort har behandlats tidigare i motionen. Det är viktigt att ha en bild av de underliggande förklaringarna när framtiden skall bedömas. Viktiga faktorer bakom den gynnsamma budgetutvecklingen är av tillfällig karaktär och återkommer inte regelbundet framöver. Vi anser inte heller att det är möjligt att, såsom regeringen till stor del gjort, förlita sig på skattehöjningar. Skälen härför har vi utvecklat i avsnittet om skattepolitiken. De huvudsakliga vägar som enligt vår mening står till buds är dels minskade utgifter, dels en aktiv finansförvaltning. Vi tar nu upp dessa frågor till diskussion. Enligt långtidsutredningens bedömning är det nödvändigt att förstärka budgeten med ca för att nå balans . Dessa budgetförstärkningar måste enligt vår uppfattning komma till stånd på utgiftssidan. Till en mindre del rymmer regeringens budgetförslag /86 sådana besparingar. Vi kommer i det följande att föreslå ytterligare nedskärningar som netto summerar till i helårseffekt. Därutöver är det enligt vår mening angeläget att avveckla räntebidragssystemet inom bostadssektorn. Dessa åtgärder torde tillsammans kunna svara för ca två tredjedelar av den nödvändiga anpassningen av statens utgifter. Det framtida bostadsfinansieringssystemet studeras i den statliga bostadskommittén. Flera alternativ är föremål för analys. Vi kan inte binda oss för något alternativ. Inom loppet av bör dock en minskning av räntesubventionerna på 46 miljarder vara möjlig. Utgiftspolitiken måste i huvudsak föras långsiktigt. Beslut som fattas under exempelvis ger ofta statsfinansiella effekter först , i vissa fall ännu . Vi har inte tillgång till någon bedömning av konjunkturutvecklingen och även om en sådan förelåg skulle den på grund av osäkerheten ha ett starkt begränsat värde. Stabiliseringspolitiken måste med nödvändighet vara mer kortsiktig än utgifts- och besparingspolitiken. I den mån utgiftsminskningarna, som långsiktigt är nödvändiga, under t. ex. 1986 eller 1987, skulle visa sig vara mer omfattande än vad som är motiverat med hänsyn till den allmänna ekonomiska situationen får detta pareras med skatte- och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Om å andra sidan inga besparingar görs nu och man finner att finanspolitiken senare behöver stramas åt är det för sent att minska utgifterna då återstår bara skattehöjningar som på skadar ekonomin. Regeringens panikpaket visar hur handlingsfriheten beskärs när man väntar in i det sista med åtgärderna. Förslagen om skattehöjningar motiverades då bl. a. med att den knappa tiden inte tillät andra åtgärder. Vi återkommer till vårt budgetalternativ, men vill först redovisa några mer principiella synpunkter på statens finansförvaltning. Staten har börjat bedriva en mer aktiv finansförvaltning. Vi ser detta som positivt. En diskussion av de spörsmål som då aktualiseras underlättas av tankeexperimentet att ställa upp en balansräkning för staten. På en sådan skulle tillgångssidan omfatta ett antal reala tillgångar kraftverk, skogar, statliga företag m. m. samt finansiella tillgångar, dvs. fordringar av skilda slag uppkomna genom statens utlåning. Skuldsidan består av statsskulden, eventuellt uppdelad på inhemsk resp. utländsk skuld, samt årets förlust, dvs. det löpande budgetunderskottet. Som i alla företag eller organisationer är det väsentligt att statens förvalt ning sker effektivt. Särskilt viktigt är naturligtvis detta i nuvarande läge när skulderna ökar snabbare än tillgångarna, dvs. den löpande verksamheten drivs med stort underskott. Frågan uppkommer om förvaltningen av tillgångarna skulle kunna medverka till att minska den årliga skuldökningen. Vi vill i detta sammanhang framhålla några principer som vi anser bör vara vägledande. Sådana aktiviteter som i någon mening är väsensfrämmande bör kunna rensas bort. Det gäller t. ex. ett antal reala tillgångar vars verksamhet sköts lika bra eller bättre av marknaden. Som exempel kan nämnas många av de statliga företagen. Vissa reala tillgångar har en mycket låg direktavkastning (i form av t. ex. inleveranser från affärsdrivande verks överskott) men har en real värdestegring. Man bör därför överväga om några och i så fall vilka skulle kunna säljas ut privatiseras. Staten kan då med en gång tillgodogöra sig det kapitaliserade värdet av den framtida avkastningen, varvid både tillgångs- och skuldsidan minskar och ränteutgifterna sjunker. Bland tillgångar med dessa egenskaper kan nämnas kraftverk och skogsmark. Även i fråga om de finansiella tillgångarna kan liknande resonemang föras. Staten skulle med andra ord kunna sälja vissa lånefordringar till marknaden, dvs. till andra kreditinstitut. Detta har inte minst den fördelen att de subventionsinslag som finns inbakade i statens utlåningsverksamhet blir mer öppet redovisade. En liknande åtgärd som berör den löpande verksamheten är att flytta ut affärsverkens investeringar från statsbudgeten. Detta genomfördes beträffande investeringar, men vi anser att det bör kunna gälla även SJ, , m. fl. En rensning av statens tillgångs- och skuldsida på ovan skisserade sätt genom utförsäljningar av tillgångar medför en kraftig minskning av statsskulden och räntebördan. Det är emellertid väsentligt att denna typ av kapitalminskning inte används för förändringar i de löpande utgifterna eller inkomsterna. En engångsintäkt även om sådana uppträder under en följd av år t. ex. genom försäljning av statliga företag eller domänverkets skog kan med andra ord inte sägas ge budgetutrymme för ökade utgiftsprogram eller permanenta skattesänkningar. Denna typ av effektiv företagsekonomisk finansförvaltning är lika relevant för kommuner och landsting som för staten. T. ex bör den innebära att kommunerna säljer av eventuella markområden som de nu äger liksom även eventuella fordringar som uppstått på grund av tidigare utlåningsverksamhet. De förslag i denna och andra partimotioner fört fram beräknar vi ha följande ekonomiska konsekvenser. Vi redovisar först de utgiftsnedskärningar som vi föreslår dels med helårseffekt, dels effekt på budget Därtill kommer ett antal tillfälliga budgetförstärkande åtgärder, som är en tillämpning av ovan nämnda principer för en aktiv finansförvaltning. De har således en annorlunda karaktär än begränsningar i permanenta utgiftsprogram, men har naturligtvis betydelse för statsbudgetens kassamässiga saldo under nästkommande och ett antal följande budgetår. Besparingar milj. kr. Bå 85/86 preliminära tillfälliga hyresrabatter m. m. Vissa poster kan behöva närmare förklaras. Besparingarna inom är nettoeffekten av en besparing på 10 milj. kr. genom att poliser ersätter ABAB-vakter i tunnelbanan samt påslag med 5 milj. kr. för en utökning av antalet nämndemän till fem och 2 milj. kr. för fler aspiranter till . Besparingen inom försvarsdepartementet består av en minskning av ramen för skyddsrumsbyggnader som får kassamässig effekt först . Besparingarna inom består av en viss sänkning av ersättningsnivån inom sjukförsäkringen och vissa avgiftshöjningar som likaså minskar belastningen på sjukförsäkringen. Vi föreslår en till sänkt ersättningsnivå under . Detta medför en minskad belastning på 1 900 milj. kr. Därtill föreslår vi att den s. k. insjuknandedagen görs effektiv för alla arbetstagare, vilket innebär ett minskat anslag på 360 milj. kr. Tillsammans ger detta en bruttobesparing på 2 260 milj. kr. Från detta har vi dragit den minskning i statlig inkomstskatt som uppkommer. Däremot sker ingen särskild kompensation till kommunerna för deras skattebortfall. Nettobesparingen beräknas till 1 810 milj. kr. på helår räknat. Förändringen kan emellertid inte träda i kraft förrän den 1 , varför besparingseffekten under /86 kan uppskattas till 600 milj. kr. De höjda avgifterna föreslås införas från och får därmed full effekt för /86. Förslaget har redovisats i särskild motion.