ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G8022831 · 1985-02-07 00:00:00 — m. fl. Förslag till lag om vitén m. m. 1984/85:96) Inledningsvis må framhållas att det varit förenat med särskilda svårigheter att få en samlad bild av lagförslaget och dess konsekvenser. Det till lagrådet remitterade förslaget - som innebar en väsentlig utvidgning av det bakomliggande kommittébetänkandet - har inte varit föremål för sedvanligt remissförfarande. Detta är självfallet mindre tillfredsställande. Det remitterade förslaget vidlåddes vidare av sådana djupgående brister att lagrådet icke fann det dugligt att föreläggas . Förslaget har i anledning av lagrådets ovanligt skarpa kritik omarbetats. Det nya förslaget skiljer sig väsentligt från det ursprungliga, det som avhandlas på de 80 första sidorna i propositionen. Mot förslaget i dess slutgiltiga skick finns inte anledning till invändning annat än beträffande valet av länsrätt såsom prövningsinstans. Enligt vår mening är tingsrätt avgjort att föredra framför länsrätt. Alldeles oavsett om vitet i rättsligt hänseende betraktas som ett tvångsmedel eller en påföljd är det sålunda påtagligt att i helhetsbedömningen kommer att ingå straffmätningsliknande överväganden. Detta talar otvivelaktigt till tingsrättens förmån. Vidare är att märka den fördel som ligger i att målet vid tingsrätten förbereds och talan där utförs av allmän åklagare, som med hänsyn till utbildning och yrkeserfarenhet är särskilt förfaren att handha angelägenheter av straffrättslig natur. Han står dessutom helt fri från egna intressen i saken. Förfarandet vid tingsrätt är till yttermera visso muntligt, varför den som vitesföreläggandet berör regelmässigt har möjlighet att framlägga sin sak personligen inför domstolen. Den enskilde är också bättre ställd med avseende på möjligheten att få ersättning för rättegångskostnader, om målet handläggs vid tingsrätt. Det av departementschefen åberopade argumentet, att för länsrätternas del skulle den aktuella målgruppen innebära en breddning av verksamhetsfältet som ligger helt i linje med de intentioner som låg till grund för dessa domstolars inrättande, talar slutligen till förmån för att nuvarande ordning bibehålls. Innebörden av departementschefens uttalande är att länsrätterna saknar den erfarenhet av vitesmål som de allmänna domstolarna besitter. Den av departementschefen föreslagna förändringen bör alltså medföra effektivitetsförluster. I likhet med lagrådet anser vi således att det föreligger övertygande skäl från effektivitets- och rättssäkerhetssynpunkt för att inte frånta allmän domstol handläggandet av frågor om utdömande av vitén. Det torde ankomma på utskottet att utforma erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställs att avslår propositionen såvitt angår förslaget att utdömande av vite skall handläggas av länsrätt. () () () () () ()
mot · G8022836 · 1985-02-08 00:00:00 — och (prop. 1984/85:110) En väl fungerande marknadsekonomi är grunden för konsumenternas fria val. Detta kräver bl. a. en konsumentpolitik som gör det möjligt för konsumenterna att få korrekt information om varor och tjänster. Det måste också råda balans mellan konsumenter och dem som tillhandahåller varor och tjänster. Det måstet, ex. finnas möjlighet för en konsument att få rättelse om varan eller tjänsten är felaktig. I proposition 1984/85:110 föreslås införandet av en konsumenttjänstlag. Det har tidigare inte funnits någon lagreglering av konsumenttjänster till skillnad från konsumenters köp av varor. Det är angeläget att även konsumenter som köper tjänster ges ett ökat skydd. Köp av tjänster rör sig ofta om stora belopp, t. ex. när det gäller ombyggnad och underhåll av småhus. Vi kan i stor utsträckning instämma i det lagförslag som föreslås. Det är en fördel att reglerna i huvudsak är tvingande därför att det medför att både små och stora företag arbetar på samma villkor. Det är också lättare för konsumenterna att veta vilka rättigheter de har jämfört med om villkoren i hög grad reglerades genom avtal. De små företagen, som inte har egen juridisk expertis, skulle missgynnas av en lagstiftning som i hög grad är dispositiv. Flera remissinstanser har påpekat vikten av att konsumenttjänstlagstiftningen samordnas med konsumentköp- och köplagen, vilka har utretts resp. utreds. Flera remissinstanser har också påpekat att den föreslagna konsumenttjänstlagen är omfattande och komplicerad. Det har också framförts att man borde överväga en gemensam lag för konsumenters köp av varor och tjänster som förutom de delar som är gemensamma också innehåller särregler för köp av varor resp. tjänster. Flera remissinstanser, bl. a. , har dock påpekat att den nuvarande bristen på lagstiftning för konsumenttjänstei skapar oklarhet för både konsumenter och näringsidkare när det gäller au bedöma sina rättigheter och skyldigheter. Vi anser att en konsumenttjänstlag bör införas först efter samordning med reformarbetet inom konsumentköpsrätten. Regeringen bör också pröva möjligheten i samband med att förslaget till ny lagstiftning bereds, att föra samman de regler som gäller för konsumenters köp av tjänster och varor till en lag. Härigenom undviks bl. a. en upprepning av de regler som är likartade för köp av tjänster resp. varor. Det bör också vara en strävan att förenkla lagstiftningen så långt som möjligt, även om detta i vissa fall kan medföra att reglerna blir mer schablonartade. Med stöd av det ovan anförda yrkas 1.att avslår proposition 1984/85:110, 2. att hos regeringen begär förslag till samordnad lagstiftning angående konsumenters köp av varor och tjänster.
mot · G8022843 · 1985-02-13 00:00:00 — m. fl. Avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter, m. m. 1984/85:108) I propositionen föreslås en utvidgning av det allmännas möjligheter att ta återbetalningar av skatter och avgifter i anspråk för betalning av fordringar som det allmänna har på den återbetalningsberättigade. Enligt förslaget skall avräkning kunna ske mot så gott som alla fordringar på skatter, avgifter och böter som överlämnats till kronofogdemyndigheten för indrivning. Moderata samlingspartiet är i princip positivt till en flexiblare indrivning av det allmännas fordringar. Vi har förståelse för att statsmakterna vill utnyttja de indrivningsmöjligheter som en avräkning av restituerade medel innebär. En sådan avräkning får emellertid inte innebära att staten prioriteras till förfång för andra fordringsägare. Vid remissbehandlingen har näringslivsorganisationerna påpekat att förslaget innebär ett gynnande av staten framför den skattskyldiges övriga borgenärer. Förslaget innebär att restitutionsmyndigheten skall underrätta kronofogdemyndigheten om att en utbetalning är aktuell. skall därefter undersöka om det allmänna har någon motfordran som överlämnats för indrivning. Om så är fallet skall kronofogdemyndigheten avräkna motfordran från restitutionsbeloppet. Det belopp som återstår efter avräkning skall sedan återbetalas och först härefter kan övriga borgenärer tillgodogöra sig betalningen för sina fordringar. Moderata samlingspartiet anser att den förbättrade indrivningsmöjligheten bör komma alla borgenärer till godo och inte ensidigt gynna statsmakterna. Bankinspektionen har i sitt remissyttrande över den promemoria som föregått propositionen påtalat olägenheter med förlängda handläggningstider och fördröjda utbetalningar som kan bli en följd av att förslaget genomförs. skall, innan utbetalning sker, underrättas för att kunna pröva om avräkning skall ske. Även om denna prövning kan ske datamässigt är det enligt bankinspektionen sannolikt att ett mycket stort antal helt normala utbetalningar fördröjs genom det föreslagna förfarandet. Moderata samlingspartiet instämmer i vad inspektionen anfört om att en mer allmän fördröjning för avräkningskontroll skulle kunna vålla allvarliga olägenheter för utbetalningsväsendet. Dröjsmålsränta och eljest obehövliga indrivningsåtgärder är tänkbara. Genom att omfattningen av avräkningsbara fordringar gjorts mycket omfattande har onödigt krångel och osäkerhet skapats. allmänna målsbegreppet innebär att vissa kommunala fordringar t. ex. hundskatt och felparkeringsavgift också blir avräkningsbara enligt remissyttrande. påpekar också att utländska skatter, tullar och även vissa böter blir avräkningsbara. Med stöd av ovanstående hemställs att med avslag på proposition 1984/85:108 begär att regeringen skall återkomma med förslag som beaktar de synpunkter som framförts i motionen om att förbättrade indrivningsmöjligheter skall komma alla borgenärer till godo samt att förlängda handläggningstider bör undvikas. () BO () () () () () () () minab/gotab 1985 82038
mot · G8022844 · 1985-02-14 00:00:00 — och delgivning (prop. 1984/85:109) Propositionens förslag syftar till en effektivisering av delgivningsinstitutet bl. a. genom nya delgivningsformer såsom telefondelgivning samt delgivning på arbetsplats. Därutöver vidgas myndigheters möjligheter att inhämta vissa specificerade uppgifter om dem som skall delges. Vad gäller den nya delgivningsform som föreslås anges i propositionen att den avser överlämnande av enklare meddelanden såsom kallelse till förhandlingar eller uppgift om inställd förhandling. Enligt vår mening kan telefondelgivning i dessa fall accepteras. Däremot avses inte telefondelgivning kunna användas när delgivningen som sådan innebär att en rättslig process inleds. Delgivningsförordningen bör därför klart ange i vilka fall telefondelgivning kan tillåtas, så att den inte kommer till användning på annat sätt än lagstiftaren avsett. Stämningsmannadelgivning avses reserveras för de ärenden där den som skall delge tredskas och aktivt söker hålla sig undan. Vi anser att stämningsman i de fall nuvarande delgivningsregler inte ger avsett resultat som en utväg bör kunna utnyttja möjlighet att delge på arbetsplats. Delgivning på arbetsplats bör dock utnyttjas restriktivt. I de fall sådan måste tillgripas anser vi det nödvändigt att även detta regleras i delgivningsförordningen så att enskilda människors personliga integritet inte kränks mer än delgivningen oundgängligen kräver. Myndigheter skall, enligt förslaget, få tillgång till vissa specificerade uppgifter från andra myndigheter. Detta får inte innebära att olika databaser samkörs. Det är rimligt att myndigheters uppgiftslämnande utformas så att endast uppgifter om aktuell adress, telefonnummer och arbetsplats får utlämnas. Alla andra uppgifter om enskilda som ryms i databaserna skall liksom regleras. Vi hänvisar i övrigt till motionerna 1984/85:2749-2753 av m.fl. som kräver ett moratorium vad gäller bl. a. samköming av databaser. Med anledning av vad i motionen anförs hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om formerna för telefon- och arbetsplatsdelgivning samt myndighets uppgiftslämnande. () ()
mot · G8022845 · 1985-02-14 00:00:00 — delgivning (prop. 1984/85:109) Propositionens förslag syftar till att effektivisera delgivningsverksamheten i mål och ärenden hos domstolar och myndigheter genom att ge myndigheterna tillgång till effektivare medel när det gäller att komma till rätta med den som söker undandra sig delgivning. Flera av förslagen berör den enskildes integritet. När jag har att ta ställning till propositionens förslag gör jag därför inledningsvis en bedömning av förslagens angelägenhet i förhållande till de principiella nackdelar dessa innebär. Som utförligt redovisas i propositionen har det blivit allt vanligare att personer inte kan nås av myndigheter eller enskilda som av olika anledningar vill komma i kontakt med vederbörande. Nuvarande regler om delgivningsverksamheten är uppenbarligen inte tillräckligt effektiva. För vissa myndigheter, särskilt domstolarna, har delgivningen därför kommit att bli en onödigt betungande del av verksamheten. Självfallet riskerar detta att leda till att myndigheternas egentliga uppgifter inte kan utföras så effektivt som vore fallet om delgivningsverksamheten hade fungerat. Ur rättssäkerhetssynpunkt är det vidare otillfredsställande att enskilda personer, exempelvis fordringsägare, inte kan få rätt gentemot en gäldenär enbart av den anledningen att denne håller sig undan. Självfallet kan det också förekomma att en person behöver nås av myndigheterna eller andra för att vederbörandes rätt skall kunna tillvaratas i något avseende. Även med hänsyn till den eftersökte är det därför väsentligt att delgivningsverksamheten fungerar tillfredsställande. Jag är därför beredd att tillstyrka flertalet av de förslag som framförs i propositionen. Endast i ett avseende är jag kritisk. Propositionen föreslår att fastighetsägare och arbetsgivare skall vara skyldiga att på förfrågan av en stämningsman lämna upplysningar om den som söks för delgivningen och att vägran att göra detta skall kunna straffas med böter. Jag motsätter mig detta förslag huvudsakligen av två skäl, av vilka båda eller endera har understrukits i yttrandena från riksåklagaren, , datainspektionen och . För det första är det av integritetssynpunkt gentemot den eftersökte olämpligt att vidga kretsen av personer som blir aktivt delaktiga i efterforskandet av vederbörande. kan man anta att det råder sekretess i det ärende för vilket den eftersökte är aktuell. Av själva delgivningen kan framgå i vart fall vilken myndighet det är som har begärt delgivning. För det andra anser jag det principiellt olämpligt att myndigheterna ålägger enskilda personer att under straffansvar medverka i den myndighetsutövning som delgivningsförfarandet innebär. bör därför avslå propositionen i den del som gäller upplysningsskyldighet för fastighetsägare m.fl. samt arbetsgivare. Med anledning av vad jag i motionen anfört hemställer jag att beslutar avslå proposition 1984/85:109 i den del som gäller förslaget till upplysningsskyldighet för fastighetsägare m. fl.
mot · G8022847 · 1985-02-14 00:00:00 — 1984/85:2847 m. fl. Fullmäktiges i förvaltningsberättelse för (redog. 1984/85:15) årsberättelse visar att talet om att statsupplåningen numera i allt väsentligt sker utanför banksektorn är en sanning med betydande modifikation. sjönk visserligen bankernas innehav av statsobligationer. Men förvärv av statspapper ökade desto mer. Av den inhemska nettoupplåningen på 63 miljarder tillhandahöll 29. Finansieringen av budgetunderskottet utanför den samlade banksektorn sjönk från 55 till 42 miljarder. framgår det av årsberättelsen att en mycket stor del av nyupplåningen var av kortfristig karaktär. Detta återspeglar den konflikt om placeringsplikten som utlöstes av den starkt vidgade skillnaden mellan marknadsräntan och räntan på prioriterade obligationer. En därmed sammanhängande orsak är att det inte på länge emitterats några riksobligationer med längre löptid och konkurrenskraftig ränta. Statens starkt ökade korta upplåning i betyder emellertid inte att budgetunderskottet monetiserats. Det förklaras av att företagen ålagts att göra stora inbetalningar till konton i mot låg eller ingen ränta. Som motiv för dessa s. k. likviditetsindragningar har angetts att de skulle verka nedhållande på löneutvecklingen. Från finansieringssynpunkt framstår de emellertid som ett slags temporära skatter på näringslivet. Dessa stabiliseringspolitiskt motiverade ingrepp intar därmed ett mellanläge mellan finans- och penningpolitiken. Det motsägelsefulla i en politik, som först i syfte att öka investeringstakten driver fram en ökad lönsamhet i företagen och sedan drar in vinstmedlen till statsverket, skall här inte närmare kommenteras. Däremot ser vi det som angeläget att framhålla, att denna nya finansieringsmetod inte är utan problem för del. När omsätter företagens räntelösa fondavsättningar i statspapper, uppstår oförtjänta vinster i rörelsen. Att det i realiteten rör sig om en form av dold beskattning framgår av att nu vill påskynda överslussningen av fondmedlen till statskassan. Den praktiserade metoden att köpa statsskuldväxlar hos till ränta och sälja dem på andrahandsmarknaden mot avkastning torde inte i längden kunna lösa problemet. ökar företagens tvångsmässiga avsättningar i ytterligare. Men blir medlen fria och skall återbetalas till sina rätta ägare. Konsekvenserna för penningpolitiken av detta flöde i motsatt riktning bör noggrant övervägas. Över huvud taget bör sträva efter att så långt det går föra en marknadskonform penningpolitik. Nya regleringar för att bemästra de påfrestningar som följer av de stora budgetunderskotten skjuter inte bara problemen utan förvärrar dem också. I enlighet med tidigare ställningstaganden anser vi att det gamla systemet med prioriterade statsobligationer till konstlat låg ränta och den nya ordningen med likviditetsindragningar från företagen bör upphöra och ersättas med en marknadsmässig finansiering av statsskulden. Åberopande det ovanstående hemställs att som sin mening ger fullmäktige i till känna . HÖGMARK (m) () vad i motionen anförts. () () () () () () minab/gotab 1985 82131
mot · G8022858 · 1985-02-28 00:00:00 — Fullmäktiges i förslag om ändring i lagen (1934:437) för riksbank och i lagen (RFS 1975:6) med reglemente för (Bankoreglementet) (försl. 1984/85:17) Preliminära diskussioner pågår om att byta ut 10kronorssedeln mot ett 10-kronorsmynt. Frågan har ännu ej förelagts för avgörande. Enligt min mening finns det därför ingen anledning att nu slopa skyldighet att utge 10-kronorssedlar. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer jag att beslutar avslå förslag 1984/85:17 i den del det gäller slopad skyldighet för att utge 10-kronorssedeln. minab/gotab 1985 82353
mot · G8022859 · 1985-02-28 00:00:00 — Riktlinjer för energipolitiken (prop. 1984/85:120) Regeringen föreslår i proposition 120 under E 5. Främjandet av landsbygdens elektrifiering att upprustningsbidraget för olönsamma eldistributionsanläggningar skall upphöra. Föredragande statsrådet konstaterar att med hjälp av de tidigare statliga stödåtgärderna har de mest angelägna upprustningsåtgärderna nu genomförts. konstaterar däremot i sitt anslagsäskande att det alltjämt finns betydande upprustningsbehov, framför allt i glesbygden. Dessa påbörjade upprustningar torde inte kunna avslutas inom ramen för det återstående anslaget, inte ens om man som regeringen föreslår skall ha möjligheter att fortsättningsvis använda medel från anslaget till nyanläggningar. konstaterar vidare att den medelsram som godtog 1980 på 10 milj. kr. har urholkats på grund av inflationen. De företag som fått statligt stöd har inte själva möjligheter att finansiera erforderliga upprustningar. Skäl talar därför för att erforderliga upprustningar får fullföljas. För att de mest angelägna projekten skall kunna avslutas erfordras 10 milj. kr. Om upprustningsbidraget bibehålls oförändrat kan dessa angelägna upprustningar avslutas före utgången av /90. Jag har till riksdag lämnat motioner om att anslaget för upprustningar till olönsamma distributionsanläggningar också fortsättningsvis skall utgå . Jag begärde vidare att anslaget till nyanläggningar även skulle kunna användas till upprustningar av befintliga linjer. behandlade motionen positivt, och man ansåg att nyanläggningsbidraget även i vissa fall kunde utgå som upprustningsbidrag. konstaterade utskottet att det var angeläget att fullfölja den pågående upprustningen av dessa distributionsnät men att det ankom på regeringen att komma med förslag. Regeringen har i propositionen lagt fram sitt förslag som innebär borttagande av anslaget till upprustning. Men fortfarande finns nyupprustningsbidraget kvar på 10 milj. kr. Regeringen föreslår därför att inom ramen för det årliga anslaget på 2,5 milj. kr. avsett för nyanläggningar också detta anslag används för upprustning. Det är i och för sig bra att regeringen nu ger industriverket möjligheter att friare använda nyanläggningsbidraget, vilket jag också tidigare föreslagit. Men att däremot helt slopa upprustningsbidraget på 10 milj. kr. 1 1984/85. Därigenom fördröjer man möjligheterna att begränsa de förluster som finns i dåliga elnät. Med hänvisning till det anförda hemställs 1.att beslutar att hos regeringen begära att bidrag till upprustning av eldistributionsanläggningar skall utgå , 2. att beslutar att för /86 till landsbygdens elektrifiering anvisa ett reservationsanslag på .
mot · G8022850 · 1985-03-11 00:00:00 — i m. fl. Livsmedelsforskning (prop. 1984/85:121) Regeringen föreslår i proposition 1984/85:121 om livsmedelsforskning att skogs- och jordbrukets forskningsråd () skall få ett ökat anslag med 6 milj. kr. Medlen skall användas dels för arbetet med att ta fram ett långsiktigt program för livsmedelsforskning, dels för mellantjänster. Därutöver skall resurstillskottet räcka till att tillsammans med näringslivet göra insatser för mer tillämpad forskning, men även för långsiktig kompetensuppbyggnad. Som regeringen också påpekar ligger resurstillskottet långt under det belopp utredningen angående översyn av livsmedelsforskning m. m. föreslog. Vi kan instämma i regeringens bedömning att statens finanser inte tillåter ett högre belopp. Det är då desto viktigare att de knappa resurserna används rätt. Mot denna bakgrund anser vi att medlen skall användas för huvudsakliga uppgift, nämligen att främja grundläggande forskning av betydelse för livsmedelsområdet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Regeringen hänvisar i detta sammanhang även till de möjligheter att finansiera forskning som förnyelsefonderna sägs erbjuda. Förnyelsefonderna är framför allt ett sätt för staten att dra in pengar från företagen utan att ens betala ränta på inlevererade medel. I stället för att företagen på rent företagsekonomiska grunder beslutar om investeringar i FoU, skall de fackliga organisationerna och regeringen ges beslutanderätt över hur företagen skall satsa sina resurser vad gäller utbildning och forskning. Fonderna hör inte hemma i en marknadsekonomi. Vi anser därför att de skall avvecklas. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande tillskottsmedlens användning. L. () i (m) HANS () () () () () () BO () () () ()