mot · G8022839 · 1985-02-13 00:00:00 — Motion 1984/85:2839 m. fl. Ändring i lagen (1950:596) om rätt till fiske m. m. 1984/85:107) Regeringen föreslår i propositionen att lagen om rätt till fiske ändras så att fiske med handredskap blir fritt för allmänheten i enskilt vatten längs från kommun i län, vid Gotlands kuster och samt i de , , , och i . Härjämte föreslår regeringen en särskild lag om ersättning för vissa inkomstbortfall som till följd av reformen kan uppkomma hos den som är innehavare av enskild fiskerätt. Allvarliga erinringar av saklig och konstitutionell natur kan resas mot förslaget. För det första talar sakliga skäl tungt mot att handredskapsfisket görs tillgängligt på föreslaget sätt. För det andra är den ersättning som bjuds innehavare av enskild fiskerätt otillräcklig, eftersom den inte svarar mot innehavarens ekonomiska förlust till följd av förslaget och, för det tredje, kan det starkt ifrågasättas om det står i god överensstämmelse med regeringsformen (RF) och åtaganden på grund av ratifikationen av Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt av det första tilläggsprotokollet till nämnda konvention. I propositionen - sidorna 6 och 7 - redovisar regeringen motiv för förslaget. Sålunda anges att det är en viktig uppgift för samhället att skapa ett fritidsutbud som står öppet för alla. Det gäller särskilt som möjligheterna till fritidsaktiviteter och motion är av stor betydelse för hälsa, anpassning och trivsel i samhället. Fritidsfisket ger unika möjligheter till kontakt med natur och miljö samt motion och avkoppling. Syftet är sålunda i och för sig gott. Våra erinringar mot förslaget hänför sig till omsorgen om fiskbestånden och de människor som yrkesmässigt, antingen enbart eller som komplement till annan förvärvskälla, bedriver fiske. Frågan hur ett allmänt tillgängligt handredskapsfiske påverkar fiskbestånden har inte utretts alls. Regeringens uttalande att den föreslagna reformen, enligt bedömning, inte kommer att inverka på fiskbestånden i sådan omfattning att något intrång kan anses ske i möjligheterna att utnyttja enskild fiskerätt är en förvrängning av remissyttrande i ärendet. Av detta uttalande kan, som också lagrådet anmärkt, utlösas endast att anser att ett handredskapsfiske totalt sett inte inverkar på fiskbestånden i sådan omfattning att intrång regelmässigt sker i den enskilda fiskerätten. Enligt vår uppfattning måste man angående påverkan av fiskbeståndet ta fasta på de på många håll uttryckta farhågorna för minskningar i fiskbestånden. Handredskapsfiske för allmänheten bör därför i vart fall inte införas med mindre än att den som lider ekonomisk skada får full kompensation därför. Det finns också stor risk att ett fritt handredskapsfiske kommer att ge skador på yrkesfiskarnas redskap på grund av den karaktär av kustfiske som finns i de berörda vattnen. Naturreservat och naturvårdsområden har tillskapats för att ge skydd åt hotade djurarter eller annan känslig natur. Vi vet att landstigningsförbud och andra begränsningar i rörelsefriheten för människor överträds . Det är troligt att med den ökning av antalet människor som ett frisläppande av fisket skulle innebära, skulle det också leda till ökade störningar och ökat slitage på känslig natur. Om skulle besluta om frisläppande av handredskapsfisket i dessa områden är det angeläget att information och utmärkning av de skyddade områdena utökas. () och har i skrivelse till regeringen framlagt förslag till lösning av frågan om fritt handredskapsfiske. Förslaget har biträtts av ostkustfiskarna genom deras organisation () och av Skärgårdens intresseföreningars kontaktorganisation (SIKO). Förslaget går ut på att allmänhetens tillgång till fiskemöjligheter bör tillgodoses genom bildandet av fiskevårdsområden, som skall upplåta möjligheter till fiske med handredskap genom försäljning av fiskekort. Förslaget innebär att upplåtelserna samordnas i större kortområden, exempelvis läns- och sjövis. Genom förslaget tillskapas förvaltningsorgan som kan handha tillsyn och fiskevård. Vi anser därför att frågan om handredskapsfisket kan lösas i överensstämmelse med det av de angivna förbunden lämnade förslaget. Ersättningarna och de konstitutionella frågorna Regeringen utgår från att fritt handredskapsfiske inte skall medföra några särskilda olägenheter för berörda rättighetsinnehavare. Kärnan i det resonemang som förs till stöd för den angivna utgångspunkten utgörs av två påståenden. Sålunda påstås att det föreslagna fria handredskapsfisket inte innebär några inskränkningar i fiskerättsinnehavarens möjligheter att utöva fiske på eget vatten med handredskap eller på annat sätt. Det påstås också, efter ett resonemang om sedvanerättens utveckling, att förslaget innebär en formell bekräftelse av den sedvanerätt som redan har uppkommit i vissa områden. Oriktigheten i det första påståendet ligger i öppen dag. Väl innebär fritt handredskapsfiske ingen inskränkning i den ointressanta meningen att fiskerättsägaren kan använda sig av redskap och försöka få fisk i samma utsträckning som . Men vad saken gäller är om utbytet kommer att minska. Så kommer uppenbarligen att på många håll ske, eftersom tillgången på fisk inte är obegränsad. 1** 1984/85.3sami. Även det andra påståendet är felaktigt. Huvudregeln när det gäller rätten till fiske i enskilt vatten finns i 5 § lagen (1950:596) om rätt till fiske (fiskelagen). Regeln innebär för de fiskevatten varom nu är fråga att fiske i enskilt vatten får bedrivas endast av jordägaren eller den som enligt avtal, urminnes hävd, dom eller skatteläggning eller på annan särskild grund äger rätt därtill. Någon utveckling på sedvanerättens område, detta uttryck här använt i gängse juridisk bemärkelse, som upphäver eller ändrar jordägarens ensamrätt till fisket såsom det kommit till uttryck i lagrummet har inte ägt rum. Fisket utgör en viktig binäring till lantbruket. I rättspraxis upprätthålls alltjämt lagrummets ursprungliga betydelse. Detta framgår av straffrättskipningens tillämpning av stadgandet i 34 § fiskelagen om olovligt fiske. Påståendet motsägs också av det förhållandet att regler ansetts erforderliga för att möjliggöra fritt handredskapsfiske. Det kan således slås fast att förslaget innebär en inskränkning i den rätt som tillkommer fiskevattenägarna på samma sätt som lagen (1950:595) om gräns mot allmänt vattenområde utgjorde vid sin tillkomst. Frågorna om ersättning och grundlagsenlighet skall ses med utgångspunkt i detta förhållande, något som också lagrådet funnit. Lagrådet har behandlat frågan om grundlagsenlighet och funnit att det föreslagna ingreppet inte är att betrakta som expropriation. Skälen skulle vara att det inte anses vara fråga om överförande av en rättighet från en person till en annan, eftersom fisket blir tillgängligt för alla - även fiskevattenägarna. Vad det är frågan om är att en rättighet med ekonomisk betydelse - fiskerätt - tas från en och överförs på andra. Räckvidden av den aktuella grundlagsbestämmelsen (2 kap. 18 § RF) omfattar även "annat sådant förfogande. Såsom lagrådet funnit är uttryckssättet språkligt vagt. Enligt lagrådet finns en "gråzon mellan klara fall av den karaktär grundlagsstadgandet åsyftar och fall som bestämt är att hänföra till rådighetsinskränkningar, vilka inte omfattas av grundlagsbestämmelsen. Lagrådet menar att i fall inom angiven gråzon torde från rättssäkerhetssynpunkt det mest tillfredsställande vara att utforma lagstiftningen så att den fyller kraven enligt grundlagsbestämmelsen. Lagrådet konstaterar att de föreslagna ersättningsreglerna inte fyller kraven enligt grundlagsbestämmelsen. Vår uppfattning är att grundlagsbestämmelsen är direkt tillämplig. Vi instämmer i lagrådets konstaterande att ersättningsreglerna inte fyller kraven enligt grundlagsbestämmelsen. Ersättningsreglerna beaktar endast inkomstbortfall som föranleds av de föreslagna bestämmelserna om fritt handredskapsfiske. Detta är inte tillräckligt. Härtill kommer att reglerna är orättvisa därigenom att de behandlar lika fall olika. Reglerna bör bereda fiskerättsinnehavare kompensation för det intrång och de skador i övrigt som förslaget föranleder. Härutöver bör även indirekta skador, som ökad förslitning av kustområdet, ersättas. Det kan förutsättas att de föreslagna reglerna i inte så få fall inverkar sänkande på berörda fastigheters marknadsvärde. Enligt vår mening bör ersättningsreg lema utformas med ledning av reglerna i 4 kap. expropriationslagen (1972:719). Därvid har vi inget att erinra mot att, såsom f. n. gäller enligt 4 kap. 2 § expropriationslagen, det för ersättningsskyldighet bör fordras en viss nivå på den ekonomiska förlusten. Eljest kan ersättningsfrågorna komma att belastas med prövning av helt obetydliga belopp. Vad gäller den bristande rättvisan i behandlingen av fiskerättshavarna som förslaget av ersättningsreglerna innebär vill vi endast peka på följande orimlighet. En fiskerättsinnehavare som arrenderar ut fiskerätten blir ersättningsberättigad, medan en fiskerättsinnehavare som, av ett eller annat skäl, inte arrenderar ut fiskerätten inte skall få någon ersättning. Det förhållandet att fiskerätten inte är utarrenderad berättigar självfallet inte till slutsatsen att fiskerätten inte har något värde. Frågan är om ersättningsreglerna är förenliga med artikel 1. Visserligen innehåller konventionstexten inga uttryckliga bestämmelser om rätt till ersättning med anledning av ingrepp i äganderätten. Ett sådant krav anses emellertid ligga i andra meningen i första stycket av artikeln. Enligt vår uppfattning har regeringen i propositionen inte kunnat visa att de föreslagna ersättningsreglerna står i överensstämmelse med . En riktig och rättvis utformning av ersättningsfrågorna torde förutsätta en finansiering över statsbudgeten. Det vore otillfredsställande om ersättningen skulle lända till minskning av anslaget Bidrag till fiskevård m. m. Ej heller bör bidragsramen för turist- och rekreationsanläggningar minskas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att beslutar avslå proposition 1984/85:107. () () () () () () . () () () () () () () ()