mot · G8021178 · 1985-01-24 00:00:00 — Vid föregående framfördes från olika håll förslag om att i svensk rätt införa en generell talerätt till domstol i rättsfrågor i form av ett nytt institut, förslagsvis kallat rättsbesvär. Vår rättsordning har nämligen visat sig behäftad med allvarliga brister då det gäller en enskilds möjligheter att få rättsenligheten av administrativa beslut inom förvaltningen prövad av domstol. I min motion 1983/84:2692 beskrev jag institutet på följande sätt: Förslaget innebär i korthet att den som är missnöjd med ett administrativt avgörande, som inte kan överklagas till allmän domstol eller förvaltningsdomstol och som alltså tillhör den rent administrativa sektorn där regeringen nu är slutinstans, skall ha rätt att till hovrätt eller kammarrätt anföra rättsbesvär. Besvärsgrunden skall efter mönster av kommunalbesvärsinstitutet i 7 kap. 1 § kommunallagen vara, att det överklagade beslutet strider mot lag eller annan rättsregel eller innebär att den beslutande myndigheten överskridit sin kompetens. Detta rättsmedel skulle få användas sedan den administrativa besvärsgången är uttömd. Rättsbesvär bör emellertid även få anföras redan i tidigare led i instansordningen, om den klagande väljer att då aktualisera den rena rättsfrågan inför en domstol i stället för att fullfölja sitt ärende den administrativa besvärsvägen hos högre myndighet. Önskar den klagande en allsidig prövning av särskilt lämplighetsfrågorna skall givetvis det administrativa besvärsinstitutet begagnas, som ger den klagande tillfälle att argumentera i lämplighetsfrågorna. Som stöd för min motion åberopade jag det förhållandet att i Europarådsdomstolens dom i det s. k. /Lönnrothsmålet av domstolen förklarats brista i sina skyldigheter enligt konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, närmare bestämt dess artikel 6. Denna artikel stipulerar att envar skall, när det gäller att pröva hans civila rättigheter och skyldigheter, vara berättigad till opartisk och offentlig rättegång inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol. I det nämnda målet var det icke möjligt att få regeringens beslut om att medge anstånd med att fullfölja talan rörande den av regeringen beviljade expropriationen av vissa fastigheter prövat av domstol. Ett ytterligare exempel utgör bedömning av det s. k. Pudasmålet från , i det att kommissionen slagit fast att rätten till trafikrättigheter är en sådan civil rätt som. om det blir tvist om denna mellan det allmänna och den enskilde, denne skall kunna draga under domstols prövning. I ligger slutligen för utredning ett betydande antal klagomål som handlar om olika skyldigheter och rättigheter av likartat slag. Med den tolkning som Europarådsdomstolen sålunda givit artikel 6 har kommit i ett utsatt läge. Från svensk sida synes man emellertid ännu ej ha insett allvaret i det inträffade. Europarådsdomstolen har klarlagt att konventionens artikel 6 avser att lägga fast en minimistandard på Europarådsländerna: Det skall finnas en generell möjlighet att bringa rättstvister inför domstol även om rättstvisten enligt nationella regler kan ha offentligrättslig anstrykning. Enligt Europarådsdomstolens tolkning avses med orden civila rättigheter och skyldigheter, således icke allenast rent privaträttsliga förhållanden utan även rättigheter som någon erhållit genom offentligrättsliga beslut, såsom i Pudas fall en trafikrättighet. Från praxis i Europarådsdomstolen kan vidare nämnas sådana rättigheter som rätten att utöva ett yrke (läkaryrket). Som framgått måste vi i bereda oss på att i första hand och, om vårt land vägrar att träffa frivilliga uppgörelser, senare även Europarådsdomstolen ånyo kommer att konstatera att den svenska rättsordningen icke uppfyller de krav som ställer på medlemsländer. Då det måste anses uteslutet att uppsäger konventionen därför att den innehåller alltför stränga krav till skydd för den enskilde, måste vårt land ta itu med frågan. Medborgarrättsrörelsen har i en framställning till regeringen pekat på den möjlighet som införandet av s. k. rättsbesvär skulle utgöra. Ett sådant nytt institut kan dock utformas på olika sätt. Det finns många förebilder från andra länder. Själva idén måste emellertid under alla förhållanden göras till föremål för prövning. Vad som är viktigt att beakta är att kommit i ett föga smickrande tvångsläge. Det är meningslöst att undvika att göra något i hopp om att stormen skall bedarra. Så kommer nämligen med största sannolikhet inte att ske. Det enda som går att göra är att avhjälpa den föreliggande bristen i vårt rättssystem, en brist som är till nackdel för den enskilde. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att begär att regeringen närmare utreder hur skall kunna genom ett enkelt rättsmedel fylla den brist i den svenska rättsordningen som ligger däri att ej beträffande alla tvister om civilrättsliga rättigheter och skyldigheter har tillgång till sådan domstolsprövning som föreskrives i artikel 6 i konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.