mot · G8022343 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. Motionens huvudsakliga innehåll 12 Den förda ekonomiska politikens resultat 19821984 14 2.1 Den ekonomiska tillväxten och industrins investeringar 14 2.2 Exportutveckling och bytesbalans 14 2.4 Sysselsättning och arbetslöshet 17 2.5 Budgetunderskott, statsskuld och utlandsskuld 19 2.7 Hushållens ekonomi 20 Den internationella utvecklingen 22 Den svenska ekonomin 1985 23 Regeringens ekonomiska politik 26 5.1 Den tredje vägen 26 5.3 Strukturproblemen kvarstår 32 Det moderata alternativet 34 6.1 Enfri ekonomi 34 6.3 Statsskulds-, kredit- och valutapolitiken 40 6.4 Den kommunala ekonomin 45 6.5 Inflation och arbetslöshet 47 6.7 A vmonopolisering och omstrukturering av den offentliga sektorn . Regeringen har gjort om finansplanen till en valbroschyr. De försök till mer objektiva analyser och varningssignaler som tidigare funnits i beskrivningen av det ekonomiska läget är nu borta. Regeringen har ansett det viktigare att inför valet försöka skapa ett intryck av att alla problem är lösta. Finansplanen har därmed fått en karaktär av bokslut över vad som hänt . Ingenting sägs om framtiden. Ingenting sägs om alla de stora strukturella problem som ännu inte angripits. I stället ägnar sig regeringen åt att ta bort krismedvetandet i landet genom skönmålningar som saknar förankring i verkligheten. Om regeringens syfte hade varit att ge en korrekt beskrivning av den ekonomiska situationen, skulle den ha konstaterat att den konjunkturförbättring som skett i är ett resultat av den internationella uppgången och de två senaste devalveringarna på sammanlagt . Ökningen av export- och industriproduktionen och förbättringen av bytesbalansen är helt och hållet avhängiga dessa faktorer. Den s. k. tredje vägens politik håller däremot på att bryta samman. Regeringen har fastnat på det andra steget. Inflationen är inte på väg nedåt. Sysselsättningen har inte ökat, och den totala arbetslösheten har fortsatt att stiga. Vi har börjat förlora marknadsandelar för exporten och hushållens ekonomi har undergrävts genom ständiga skattehöjningar. är inte på rätt väg. Den avgörande bristen i regeringspolitiken är att devalveringen och konjunkturuppgången inte utnyttjats för att ta itu med strukturproblemen i svensk ekonomi. Så länge de höga marginalskatterna inte sänks, de offentliga monopolen inte luckras upp, det totala skattetrycket inte minskar, den offentliga sektorn inte begränsats i omfattning och lönebildning och lönestrukturen inte ändrats är på fel väg. Den svenska industrins förmåga att använda den internationella konjunkturuppgången till ökad produktion står i bjärt kontrast till regeringens brist på nytänkande vad gäller den ekonomiska politiken. Regeringens passivitet innebär att de grundläggande balansbristerna förblivit olösta och att krismedvetandet minskat. Moderata samlingspartiet har länge hävdat att problemen i den svenska ekonomin är strukturella och därmed djupgående. Vi förordar en politik som på alla områden syftar till att förstärka marknadsekonomin. Vad som behövs är en politik som begränsar resursanvändningen i stat och kommun som den enskilda sektorn ges mer expansionsutrymme för ökad produktion och sysselsättning. För att få ned inflationen, minska budgetunderskottet och sänka skattetrycket krävs för det första en kraftig bantning av utgifterna i stat och kommun. För att skapa möjligheter och motivation för den privata sektorn att växa krävs för det andra en sänkning främst av de skatter som direkt eller indirekt träffar produktionen. Sänkta skatter gör det också möjligt att minska subventioner och bidrag utan att hushållens ekonomiska situation försämras. För det tredje krävs en avreglering av näringslivet. Statlig detaljreglering och byråkrati måste ersättas med rörlighet och anpassning. För det fjärde krävs avskaffande av offentliga monopol, konkurrens och avgiftsfinansiering av stora delar av den tjänsteproduktion som bedrivs i offentlig regi. För det femte krävs att löntagarfonderna avskaffas. Ett centralt mål för budgetpolitiken är att avveckla de strukturella underskotten i hela den offentliga sektorn, som skattetrycket sänks. Vårt budgetförslag för nästa budgetår innebär jämfört med regeringens en utgiftsnivå som ligger lägre på helår. Skatteintäkterna föreslås på helår bli lägre. Förutsatt att regeringens beräkningar av de förändrade bokföringsreglerna m. m. är korrekta skulle det av oss redovisade kassamässiga underskottet ligga lägre än regeringens förslag. För budgetåret uppgår våra besparingsförslag till och våra skattesänkningsförslag till . Anledningen är att många av våra skattesänkningsförslag och även utgiftsförändringar träder i kraft först . Vår kamp mot inflationen har tre huvudinslag. Viktigast är en uppstramning av finanspolitiken. Detta leder i sin tur till att penningmängdens tillväxt lättare kan hållas nere. Vi förordar dessutom en politik som innebär att arbetsmarknadens parter själva skall ta sin del av ansvaret för både löne- och sysselsättningsutvecklingen. Därtill vill vi bekämpa inflationen genom skattesänkningar. För att vi skall få bukt med våra strukturella problem räcker det inte med minskningar av de offentliga utgifterna och skattesänkningar. Det är dessutom viktigt att den offentliga sektorns inflytande i ekonomin minskar på alla nivåer. Statens och kommunernas verksamhet måste avmonopoliseras och struktureras om. Stora besparingar kan göras om den privata servicesektorn tillåts komma in på områden som barnomsorg, sjukvård, åldringsvård och utbildning, vilka behärskas av stat och kommun. En effektivisering och krympning av den offentliga sektorn handlar om skapandet av både en livskraftig privat servicesektor och en effektivare offentlig sektor. Dessa förändringar är också nödvändiga för att förhindra en fortsatt ökning av arbetslösheten. Det är varken möjligt eller önskvärt att öka sysselsättningen i den offentliga sektorn. Industrin kommer inte ens vid en kraftig expansion att kunna öka sysselsättningen tillräckligt för att lösa arbetsmarknadsproblemen . Det är därför nödvändigt att den privata tjänstesektorn ges möjlighet att expandera genom avskaffande av offentliga monopol, borttagande av regleringar och byråkrati samt ett sänkt skattetryck. Den förda ekonomiska politikens resultat 19821984 2.1 Den ekonomiska tillväxten och industrins investeringar Den ekonomiska tillväxten har under denna konjunkturuppgång varit låg både i en internationell och i en historisk jämförelse. BNP-tillväxt i och . har jämfört med hela OECD-området haft en sämre produktionsökning i den nuvarande uppgången. Våra nordiska grannländer hade högre tillväxt både 1983 och 1984. Även i jämförelse med tidigare konjunkturförbättringar i framstår den nuvarande som mycket svag. var det bara uppgången 19781980 som gav en lika låg ekonomisk tillväxt som den nuvarande. Uppgången 19781980 bröts av oljeprishöjningarna 1979. BNP-tillväxt i 197880. BNP-ökning 1,8 3,8 1,7 Den totala tillväxten under 19781980 blev , vilket är i det närmaste identiskt med tillväxten 1985, förutsatt att BNP Industrins investeringar ökade med 1,1983 och 1984 enligt . Detta är mycket låga ökningstal jämfört med de stora industriländerna och jämfört med och . I beräknas industriinvesteringarna ha ökat med uppåt . Även uppgång ligger vi långt från de investeringsnivåer som rådde och första . 1984 beräknas industriinvesteringarna uppgå till , vilket utgör av industrins förädlingsvärde. Kapitalförslitningen i industrin kan beräknas till ca , varför nettoinvesteringarna endast uppgår till 4 miljarder. Investeringarna täcker fortfarande nätt och jämnt förslitningen. En uppgång innebär att investeringarna ökar med ca . För att industriinvesteringarna skall komma upp nivå skulle de behöva öka med 35 . 2.2 Exportutveckling och bytesbalans ökade totala export av varor och tjänster med . Eftersom världshandeln växte med innebar det att våra marknadsandelar började krympa. 1 finansplanen sägs att marknadsandelarna varit oförändrade . Detta är felaktigt. Även för enbart bearbetade varor minskade våra marknadsandelar . Marknadsandelar och relativa priser för export av bearbetade varor till 19741985. i 2 [ I } 1 i ' 2 1 2 1 1 ' 2 ! i 2 i 2 ' 1 ' 2 ' 1 J ' i i 'i 1 / * 197a 1379 1376 <377 1376 1979 1980 1961 1362 1963 1964 1989 Källa: Prop. 1984/85:100, preliminär nationalbudget. ökade relativpriserna på den svenska exporten relativt omvärlden med . De svenska lönekostnaderna ökade mer än i OECD-området som helhet. Att marknadsandelarna inte sjönk mer beror på att marknaden reagerar med en viss eftersläpning på prisförändringar. Att bytesbalansen fortsatt att förbättras 1984 förklaras av den internationella konjunkturuppgången och låga inhemska investeringar samt låg privat konsumtion. Hur mycket bytesbalansen har förbättrats är dock osäkert. Det finns två statistikkällor: bytesbalansstatistik och finansräkenskaper. baserar sina uppgifter på egen transaktionsstatistik och på uppgifter från tullen. SCB beräknar däremot förändringar i tillgångar och skulder mellan och omvärlden. Efter de tre första kvartalen 1984 redovisade ett överskott på 1,6 miljarder, medan redovisade ett underskott på . Med normala säsongsvariationer bör detta innebära ett underskott på +/ med statistik och ca med SCB:s statistik. Även om det registrerade bytesbalansunderskottet skulle försvinna 1984, innebär inte detta att det strukturella underskottet skulle ha försvunnit. Förbättringen beror till stor del på låg inhemsk efterfrågan till följd av låga bruttoinvesteringar och låg privat konsumtion. Bruttoinvesteringarna beräknas uppgå till av BNP att jämföra med 22 . För att åstadkomma den nödvändiga kapacitetsökningen i ekonomin skulle i stort sett behöva uppnå den investeringskvot vi hade . En sådan investeringsuppgång skulle medföra att bytesbalansunderskottet ökade till , om inte det offentliga utgiftsunderskottet minskar eller hushållens sparande kraftigt ökar. Inflationen mellan blev . Denna siffra skall jämföras med regeringens inflationsmål på . Mellan årsgenomsnitten 1984 och 1983 blev inflationen 8,0 %>. I nedanstående diagram visas inflationstakten månad för månad . var inflationen i 7,vilket ungefär överensstämde med inflationstakten i . Pilen markerar då regeringen offentliggjorde sitt program att minska inflationen till för perioden . Inflationen i och 1982 1984. :2-manadersfCrandnng i procent 32 82 Dec 82 33 Dec 83 34 Dec 84 Sept 82 Källor: SCB, . När regeringen proklamerade krig mot prisstegringarna var inflationen . Efter 20 månaders inflationsbekämpning har den sjunkit med . Den genomsnittliga prisstegringen inom OECDområdet har fallit från . I våra viktigare konkurrentländer ligger den på . Bland de utvecklade industriländerna är det nu bara som har högre inflationstakt än . Inflationen för jämförbara industriländer. 3,6 (augusti) 5,6 (september) 8,2 (december) hade ungefär lika hög inflation som OECDländerna. låg den svenska inflationen över genomsnittet för (8,5 mot 5,9). låg den svenska inflationen över OECD-genomsnittet (7,7 mot 5,0). hade gapet ökat till . Ett mycket oroande tecken är att nettoprisindex, som mäter prisutvecklingen exkl. effekter av ändrade indirekta skatter och subventioner, ökade betydligt mer än 1983 med 7,8 mot . Den underliggande inflationstakten stiger alltså i , medan den avtar utomlands. 2.4 Sysselsättning och arbetslöshet Regeringens påståenden om att arbetslösheten sjunkit och att sysselsättningen ökat är felaktiga. De grundas båda på att de ökade arbetsmarknadspolitiska åtgärderna anses innebära en sysselsättningsökning. Som framgår av diagram 3 har den totala arbetslösheten, dvs. öppen arbetslöshet inkl. de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna, ökat jämfört med under 1984. Arbetslösheten har ökat från 264 000 3:e kvartalet 1982 till 315 000 samma kvartal 1984. De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna har ökat med eller 62 000 personer. 2 1984/85. 20(n i i i i i i | . ) APR MAJ SEP OKT NOV OEC Källa: SCB. Sysselsättningsökningen härstammar praktiskt taget helt från de ökade AMS-insatserna. Detta gäller för 1 :a och 2:a kvartalen 1984, där minskningen av riktiga jobb var ca 40 000 resp. 60 000 under . ökade sysselsättningen med 6 000 personer. kan återigen noteras en minskning av antalet riktiga jobb med 9 000 . Sysselsättningsutveckling 19821984 i tusental 1 :a kvartalet 4:e kvar- helår talet 4 113 4 123 4 104 4 097 Källa: SCB. Utvecklingen är synnerligen oroande, eftersom denna utveckling ägt rum som haft en konjunkturuppgång. Regeringens ekonomiska politik har således inte förmått skapa sådana förutsättningar att arbetstillfällen kan uppstå. I stället har regeringen förlitat sig på arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att mildra symptomen. 2.J Budgetunderskott, statsskuld och utlandsskuld Regeringen påstår att budgetunderskottet minskat med nästan från 1982/83 till innevarande budgetår. Det verkliga förhållandet är att den nytillträdda socialdemokratiska regeringen blåste upp 1982/underskott med runt till följd av stora engångsutgifter i form av stöd till statliga företag och utökade AMS-utgifter. En del av utgiftsökningarna berodde på att redan beslutade besparingar i t. ex. sjukförsäkringen och statsbidragen till barnomsorgen återtogs. de borgerliga hade budgetansvar, 1981 /82, var underskottet . Om samma redovisningsregler hade tillämpats som för regeringens prognos /86 dvs. bostadslån m. m. flyttats ut skulle underskottet legat en bit . Det nu aktuella budgetunderskottet ligger med andra ord högre än underskottet under det sista borgerliga året. Skälen till att det redovisade budgetunderskottet minskar utvecklas i avsnitt 5.2 Budgetpolitiken. Den svenska statsskulden uppgick till eller av BNP. Den statliga utlandsskulden uppgick till vid rådande växelkurser. uppgick statsskulden till och utlandsskulden till ca . Efter regeringsskiftet har statsskulden ökat med , dvs. och utlandsskulden med dvs. Att den statliga utlandsskulden stigit så kraftigt trots den förbättrade bytesbalansen beror till stor del på valutaförlusterna till följd av den stora devalveringen och uppgången av dollarkursen. av utlandsskulden ligger i dollar. F. n. motsvarar statsskulden drygt 70 %av BNP. 1985 beräknas BNP öka och statsskulden . Även om budgetunderskottet går ner något kommer därmed statsskulden att ha ökat till av BNP. En viktig orsak till att budgetunderskottet inte ökat är de kraftiga skattehöjningar som socialdemokraterna genomfört. 74 skatter har höjts eller införts och några få skatter sänkts. Netto uppgår skattehöjningarna till ca . Dessa skattehöjningar har slagit hårt mot hushållens disponibla inkomster. Mätt som andel av hushållens inkomster har skatterna ökat med . "Totali (i förhållande till BNP) , _ För hushållen Ii förhållande till f bruttoinkomsten) / . 1978 79 80 81 82 83 84 T ax burden in , total and tor households. EP nr 6/84 Skattetrycket på hushållen har ökat kraftigt de två senastedren. Dc senaste skattehöjningarna på bensin m m ingår ändå inte i beräkningen . Att skattehöjningarna inte framträder som en ökad andel av BNP beror på att BNP ökat mer än hushållens inkomster. Skatteuttaget på löneandelen är högre än beskattningen av bruttovinstandelen i ekonomin. En ökad beskattning av löneandelen ger inte utslag i skattekvoten (skatternas andel av BNP) om vinstandelen växer. Socialdemokraternas förkunnelse i valrörelsen präglades i hög grad av löften och förespeglingar om att reallönerna skulle sluta att falla och levnadsstandarden förbättras. Med hänvisning till att hjulen åter skulle snurra i bl. a. gardinfabrik i frammanades en bild av att vi skulle få det bättre med en socialdemokratisk regering. Det fanns uppenbara partipolitiska fördelar att vinna med det glättade låt-hjulen-rulla-budskap socialdemokraterna valde att föra ut i valrörelsen. Det gav förespeglingar om att levnadsvillkoren snabbt skulle förbättras. Det kan därför vara av intresse att ställa budskapet i valrörelsen mot den verklighet som , och av socialdemokratiskt styre, möter människorna. 1 stället för ökad köpkraft har levnadsvillkoren snabbt försämrats för hushållen. Trots att konjunkturuppgången varit starkare än vad som förutspåtts har de enskilda hushållens ekonomi utvecklats sämre än vad någon vågat förutsäga. Reallönen för en genomsnittlig löntagare föll 1983 och med 1984. Dessutom ökade skatterna, vilket gjorde att reallönen efter skatt föll ännu mer. Därtill minskade en hel del äv transfereringarna till hushållen . Pensioner, barnbidrag, bostadssubventioner m. m. sjönk realt för genomsnittshushållen. Som ett resultat har hushållens sparande fallit ned mot noll. Någon egentlig reallöneökning blir det inte ens enligt regeringens prognos. Nästan alla hushåll har fått försämrad köpkraft . De enda hushåll som förbättrat sin standard eller åtminstone bara vidkänts en begränsad förlust, är hushåll med fyra eller fem barn där en inkomsttagare haft en inkomst på 100 . Anledningen är i första hand höjningen av flerbarnstilläggen. De familjer som förlorat mest är generellt en- och tvåbarnsfamiljerna. Utvecklingen har för dessa varit särskilt dålig i de fall då bägge makarna förvärvsarbetar. Endast vid högre inkomster har de marginalskattesänkningar som skett givit någon nämnvärd positiv effekt på den disponibla inkomsten. En ny fattigdom har brett ut sig . Hushållen, i första hand barnfamiljerna, tvingas ta av de besparingar man kan ha för att klara sig. De som inte har sådana tvingas söka socialbidrag. Antalet socialhjälpstagare växer snabbt. Över en halv miljon svenskar var 16:e svensk får nu socialbidrag. Antalet socialhjälpsberättigade är ännu större och växer rekordsnabbt. Den nya fattigdomen är för de flesta inte en fattigdom i bemärkelsen nöd. Snarare är det en fattigdom som tar sig uttryck i att den ekonomiska handlingsfriheten begränsas. De nyfattiga kännetecknas dels av att de genom en hög beskattning är beroende av bidrag för sin försörjning, dels av att de genom eget arbete inte nämnvärt kan påverka sin egen standard. Oavsett bruttoinkomsten har de nyfattiga en disponibel inkomst som gör att deras handlingsalternativ är begränsade. Den nya fattigdomen är en politiskt konstruerad fattigdom. Enligt alla mått är ett av världens rikaste länder. Att döma av statistiken över BNP/capita, inkomstfördelning och förmögenhetsspridning skulle den ekonomiska knappheten vara utrotad i . Ändå tvingas allt fler vända på slantarna för att få hushållskassan att räcka till. Orsaker är stigande skatter, progressivitet, mycket hårda marginaleffekter genom skatte- och bidragssystemet, hög inflationstakt och sjunkande reallöner. Alla dessa faktorer är mer eller mindre framkallade av politiska beslut och regleringar. Den internationella konjunkturuppgången utvecklades starkare än väntat . fortsatte att vara tillväxtcentrum i världen. Trots att tillväxten tilltog något i ökade avståndet till . I var tillväxten . Importvolymen ökade i en årstakt på . beräknas BNP-tillväxten ha uppgått till . Denna expansion utgjorde en betydande stimulans för både och . Stimulansen förstärktes av dollaruppgången som innebar förbättrade exportmöjligheter till . Den amerikanska uppgången är huvudorsaken till att världshandeln beräknas ha ökat med 1984. Den ökade tillväxten i har kunnat ske utan att inflationen har ökat. Detta har stärkt hushållens realinkomster. Finanspolitiken förväntas bli fortsatt expansiv . De privata investeringarna väntas fortsätta att öka snabbt. Antalet sysselsatta väntas öka om än i något långsammare takt. Sysselsättningen har under uppgången ökat med nära 7 miljoner personer. Vissa konjunkturindikatorer tyder på att en förnyad tillväxt i efterfrågan kan vara möjlig efter avmattningen . Till riskmomenten hör de stora och växande underskotten i budget och bytesbalans. Dessa obalanser kan medföra förändringar av ränta och dollarkurs som dämpar den interna efterfrågan. I blev BNP-ökningen 1984 endast något gynnsammare än vad som förutsetts. Utvecklingen i präglas av att många länder har djupgående strukturproblem med bl. a. stora budgetunderskott, vilket framtvingar en utpräglat restriktiv finanspolitik. Den utmärks också av en trögrörlig arbetsmarknad samt att de förhållandevis höga realräntorna tillsammans med låga vinstmarginaler i företagen håller nere den ekonomiska aktiviteten. Arbetsmarknadsläget har därför fortsatt att försämras. Tillväxtimpulserna från dämpas av den restriktiva politiken. Även i har prisstegringstakten fortsatt att falla . Men till skillnad mot har detta skett som arbetslösheten ökat. Den stärkning av dollarn som skedde under loppet av 1984 och som fortsatt kan synas svårförklarlig mot bakgrund av det växande bytesbalansunderskottet. Det är dock möjligt att underskottet överskattas av statistiska brister. En viktig förklaring till den starka dollarkursen står troligen att finna i det grundläggande förtroendet för den amerikanska ekonomin. Skillnaden i tillväxttakt, långsiktig real kapitalavkastning och vinstutveckling mellan och omvärlden har stärkt dollarkursen. Det är dock sannolikt att de grundläggande obalanserna i budgetoch bytesbalans på måste verka neddragande på valutakursen. Den konjunkturella återhämtningen har förutom i och varit stark i de nordiska länderna med , och i spetsen. Även har trots kolstrejken haft en jämfö-, relsevis god tillväxt. Att så många av våra viktigaste exportländer haft en god tillväxt har varit mycket betydelsefullt för konjunkturuppgången i . väntas inflationstakten fortsätta att falla i . Den mycket svaga förbättring av tillväxten som förutses förväntas inte förbättra arbetsmarknadssituationen. Ingenting tyder på att kan ersätta som tillväxtmotor 1985. Bland osäkerhetsfaktorerna vad gäller konjunkturutvecklingen återfinns framför allt utvecklingen av dollarkursen. De höga realräntorna och den stora skillnaden i ekonomisk utveckling mellan och utgör ytterligare osäkerhetsmoment. Dessa faktorer påverkar bedömningen av om det senaste halvårets konjunkturavmattning var en tillfällig svacka eller inledningen på en bestående nedgång. Enligt bedömning förutses tillväxten i den internationella konjunkturen bromsas upp 1985. Den totala produktionstillväxten förväntas falla från 4 3/1985. Om det fjärde kvartalets inbromsning i inte skulle vända kan nedgången bli betydande. Den svenska ekonomin 1985 Både den samlade ekonomiska aktiviteten och industrikonjunkturen förväntas mattas av 1985. BNP-tillväxten faller tillbaka från 1985, och industriproduktionen väntas öka med 3 1985 jämfört 1984. Av senaste barometer framgår att den svenska industrikonjunkturen har försvagats sedan toppläget . som har trång sektion (flaskhals) i produktionen minskade . Konjunkturläget för industrin 1970 1984 Källor: konjunkturbarometer och . Diagrammet visar den procentuella andel av industriföretag som har trång sektion i produktionen. Företagen räknar därtill med en något mattare orderutveckling . Produktionsökningen väntas bli den svagaste de senaste åtta kvartalen. Även om konjunkturbilden är mycket splittrad försvagningen är starkast inom sågverks- och massaindustrin är risken uppenbar att industrikonjunkturen kan vända nedåt det kommande halvåret. Beträffande försörjningsbalansens utveckling är det värt att notera att regeringens prognos genomgående är mer optimistisk än både och bedömningar. Detta trots att anpassat sin prognos för pris- och kostnadsutvecklingen till regeringens målsättningar. och har som framgår av tabell 5 gjort nästan samma prognos för tillväxten. BNP beräknas till 1,7 resp. Även vad gäller utveckling av export, bruttoinvesteringar och totalkonsumtion har och gjort relativt lika bedömningar. Regeringen baserar sin bedömning på men räknar nästan genomgående upp de olika efterfrågekomponenterna. Procentuell volymförändring från föregående år. Import, varor och tjänster -3,8 -1,1 -2,5 -2,2 -3,0 -4,4 -2,3 1,5' 1,5' 1,1' 0,8' Export av varor och tjänster Prisökningar, genomsnitt, % Prisökningar, decdec, % 7,5: Bytesbalans, miljarder kr. -2,2 -2,8