mot · G8023106 · 1985-04-15 00:00:00 — Livsmedelspolitiken (prop. 1984/85:166) I proposition 1984/85:166 aviseras en översyn av konsumentdelegationens sammansättning och arbetsformer. I sin motivering säger jordbruksministern att konsumentdelegationen i praktiken varit en med lantbrukarnas förhandlingsdelegation likvärdig överläggande part. Det finns enligt jordbruksministern skäl att ytterligare understryka delegationens roll som företrädare för konsumentintressena. Dessa uttalanden synes överensstämma med vad livsmedelskommittén framhöll i sitt huvudbetänkande på denna punkt, nämligen att konsumentdelegationen bör ges sådana resurser att den kan fylla sin roll som en med lantbrukarnas förhandlingsdelegation jämställd part. Instruktionen för jordbruksnämnden bör enligt LMK ändras så att den bättre avspeglar rådande praxis beträffande delegationens roll vid överläggningarna. Det är givetvis angeläget att viktiga konsumentsynpunkter kan komma till uttryck och få inflytande vid utformningen av jordbruksprisregleringen och jordbrukspolitiken i övrigt. Då vi som konsumenter inte har någon omfattande och representativ intresseorganisation är det naturligt att regeringen utser en konsumentdelegation med uppgift att bistå med råd och upplysningar. Nuvarande ordning har, såsom LMK också intygat, fungerat i stort sett tillfredsställande. Konsumentdelegationen har varit av stor betydelse för utformningen av jordbruksprisregleringen. Väsentligt är härvid att delegationen kunnat verka som kanal för synpunkter från livsmedelshandeln och livsmedelsindustrin. När beslutet om konsumentdelegationen fattades 1962 var det enighet om att delegationen inte skulle kunna uppträda som förhandlingspart gentemot jordbrukets förhandlingsdelegation. Detta var en självklar utgångspunkt till följd av att staten måste vara jordbrukets motpart. synes emellertid enligt propositionen och LMK en huvudavsikt vara att konsumentdelegationen skall förlänas en roll som självständig förhandlingspart gentemot jordbruket. Som skäl anförs att konsumentdelegationen i praktiken redan varit en med lantbrukarnas förhandlingsdelegation likvärdig överläggande part. Det är naturligt och viktigt att konsumentdelegationen och lantbrukets förhandlingsdelegation kunnat hålla direkta kontakter och dialoger med varandra. Men det skall observeras att konsumentdelegationen inte lagt fram egna, självständiga förslag. Den har varit ett statligt rådgivande organ, inte en självständig förhandlingspart. Man kan naturligtvis tala om ett partsförhållande mellan jordbruket och 1 1984/85. Men detsamma gäller i fråga om andra varu- och tjänsteområden. Man kan inte tänka sig att ett system över hela fältet med prisavtal mellan producenter och konsumenter skulle kunna förenas med det demokratiska statsskick vi slår vakt om. Det är inte en riktig tanke att motparten till jordbruket i överläggningarna skulle vara ett konsumentorgan. Däremot är det givetvis synnerligen viktigt att konsumentsynpunkter och konsumentinflytande kan komma till sin rätt vid överläggningarna. Jordbrukets gränsskydd och prisreglering är huvuddelar av en statlig jordbrukspolitik. Utformningen kan då givetvis inte avgöras genom ett avtal mellan jordbruket och konsumenterna. De två parterna vid överläggningarna måste självklart vara jordbruket och staten. Regeringen har att bestämma om statens förhandlingsorgan. Men rimligtvis kan regeringen inte konstituera något partsorgan för t. ex. konsumenterna såsom statens representant i förhandlingar med annan befolkningsgrupp. På den statliga förhandlingsparten måste det kravet ställas att den likvärdigt representerar skilda intressen, dvs. statens allmänna intresse. Från principiella och konstitutionella utgångspunkter är det alltså orimligt att ge t. ex. konsumentdelegationen självständig förhandlingsrätt gentemot jordbruket. Med detta avser vi inte att förringa angelägenheten av att synpunkter från olika konsument- och förbrukargrupper kan komma fram till inflytande vid utformningen av jordbruksprisregleringen och jordbrukspolitiken. En översyn kan tjäna t. ex. konsumentdelegationens möjligheter att effektivt verka som rådgivande organ. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts om konsumentdelegationens roll som rådgivande organ.