mot · G8021709 · 1985-01-22 00:00:00 — Försörjningsberedskapen i vårt land har, glädjande nog, blivit alltmer uppmärksammad av såväl politiker som myndigheter, näringslivet och allmänheten. I kriser och krig minskar tillflödet av varor utifrån. I värsta fall upphör det helt. Trots det får inte hjulen stanna. Försörjningsförmågan beror till mycket stor del på samhällets och näringslivets egen förmåga till anpassning och omställning i olika krissituationer. Men för att näringslivets resurser trots svåra påfrestningar på bästa sätt skall kunna hålla i gång, måste förberedelser och kompletteranåtgärder vidtas redan i fred. Dessa åtgärder sammanfattas i ekonomiskt försvar. Det ekonomiska försvaret är en del av totalförsvaret till stöd för säkerhetspolitik. För att våra säkerhetspolitiska mål skall vara trovärdiga såväl utåt som inåt måste vi genom en god försörjningsberedskap - visa omvärlden att vi har vilja och förmåga att i kris- och krigssituationer stå emot hot och påtryckningar av skilda slag samt - visa det svenska folket att vi kan klara den nödvändiga försörjningen under kriser och krig med stora påfrestningar. Försörjningsberedskapen måste även inriktas på s. k. fredskriser. Det är en önskan att vi skall kunna upprätthålla en stark samhällsekonomi med hög produktion, sysselsättning och utrikeshandel även vid fredstida störningar i försörjningen. Vår försörjningsberedskap måste omfatta bl. a. livsmedel, bostad, värme, kläder och sjukvård. Vi behöver givetvis också trygga viktiga samhällsfunktioner, icke minst elförsörjning och kommunikationer. Här måste den ständigt ökande sårbarheten i vårt samhälle uppmärksammas. Det stora elavbrottet visade hur svåra konsekvenserna kan bli. Följaktligen är det nödvändigt med en hög beredskap mot sabotageaktioner som en fiende kan förväntas sätta in mot viktiga delar av våra försörjningssystem och anläggningar av olika slag. Det fredstida samhället, främst näringslivet, utgör basen för vår försörjningsberedskap. Dess utveckling har därför avgörande betydelse för försörjningsberedskapens utformning. Satsningar för att minska vårt oljeberoende har börjat ge positiva resultat. Detta torde kunna skapa visst utrymme för ökat hänsynstagande till beredskapsfrågan även inom andra områden. måste nu ägnas den snabba tekniska utvecklingen - speciellt inom elektronikens och datateknologins område. Näringslivets användande av elektronik och data är så stort att varje störning i tillförseln av komponenter medför stora problem. Elektroniken kan bli ett minst lika stort problem för 1980- och 1990-talen som oljan var . Oljeberoendet kan dock till del bemästras genom beredskapslagring. Ett beredskapslager med elektronikkomponenter skulle emellertid vara föråldrat redan på projektstadiet. Så snabb är utvecklingen på detta den moderna teknikens område. Samverka, utbilda, öva För att vår försörjningsberedskap skall få erforderlig styrka krävs medverkan av individer, företag och organisationer samt myndigheter på olika nivåer. Det intresse som finns på olika håll för beredskapsfrågor bör tas till vara bättre och utnyttjas för frivilliga beredskapsåtgärder. Genom aktiverande åtgärder kan dock beredskapsmedvetandet ökas ytterligare. De myndigheter och företag som berörs av olika beslut i en kris utbildas och övas för att få en god handlingsberedskap. Vid behov skall beredskapsmyndigheter sörja för att vissa kompletterande åtgärder vidtas. Hit hör t. ex. förberedelser för omställning, anskaffning av reservmateriel och beredskapslagring. För inriktning och samordning av de olika delarna inom försörjningsberedskapen krävs en funktionsövergripande kriskunskap hos en speciell myndighet med beredskapsfrågor som huvuduppgift. För att inte behovet av kompletterande åtgärder skall bli för stort är det angeläget att större hänsyn tas till säkerhets- och försvarspolitiska intressen vid samhällsplaneringen. Den inriktning av beredskapsåtgärderna som lades fast försvarsbeslut bör alltjämt gälla, men utvecklas ytterligare. Det innebär att ännu större kraft sätts in på att aktivera och öva de försörjningsviktiga fredsfunktionerna så att beredskapshänsyn tas i samhällsplaneringen och så att handlingsberedskap inför olika krissituationer uppövas. Det är först när dessa åtgärder ej är tillfyllest som beredskapsansvariga myndigheter skall gå in med kompletterande åtgärder, som t. ex. omställningsförberedelser, industriella åtgärder m. m. Det är först i sista hand som beredskapslagring bör tillgripas. När det gäller oljelagringsprogrammet har regeringen i årets budgetproposition meddelat att detta blir föremål för särskild proposition. Redan nu bör dock framhållas nödvändigheten av en betydande statlig oljelagring som komplement till näringslivets och kommunernas beredskapslagring enligt lagen om lagringsskyldighet. Vid behandlingen av regeringens proposition 1984/85:53 om oljelagring m. m. framhöll moderata samlingspartiet att den snabba minskning av den statliga oljelagringen som regeringen föreslog och beslutade framstår som äventyrlig. kritiserade de borgerliga den egendomliga affärstransaktion som överstyrelsen för ekonomiskt försvar av regeringregeringen (i ett hemligt beslut) beordrats företa genom inköp av en betydande kvantitet råolja från . Något behov av denna olja finns dock inte i det nu gällande oljelagringsprogrammet. Tvärtom måste ÖEF före utgången av /87 sälja ut en stor kvantitet (1,) råolja för att komma ned till den lagringsvolym på som blivit fastställd. Att köpa in ytterligare råolja framstår som en absurd handling- i synnerhet som transaktionen kan innebära en betydande förlust för statskassan. Regeringsbeslutet bör rimligen upphävas omgående. Det är med förvåning man konstaterar att regeringen frångått den fördelning av den ekonomiska ramen som den ansvariga myndigheten, ÖEF, har föreslagit. Regeringen har sålunda ökat medlen till beklädnadsprogrammet med drygt 20 milj. kr. medan kemi- och metallprogrammen reducerats med ungefär samma belopp. Budgetpropositionen ger ingen förklaring till denna ändrade avvägning. Det är uppseendeväckande att regeringen på detta sätt frångår den ansvariga myndighetens förslag till ramfördelning utan att ens motivera åtgärden. Försörjningsberedskapen i fråga om kläder och skor är viktig, särskilt i det senare avseendet. I förhållande till läget inom andra program får dock situationen anses vara ganska tillfredsställande. I detta sammanhang bör också erinras om de utredningar avseende beklädnadsstandarden i kris och krig och om möjligheterna till ökad skiftuppgång inom tekoindustrin som ÖEF har redovisat. Inom kemi- och metallprogrammen finns stora brister. ÖEF:s arbete med att försöka minska lagringsbehovet inom kemiprogrammet genom substitut bör uppmuntras. Det gäller bl. a. åtgärderna i syfte att kunna utnyttja sprit från svenska skogsvaror som ersättning för oljebaserade insatsvaror. Inom metallprogrammet behövs kraftfulla åtgärder för att finna lösningar när det gäller försörjningsberedskapen i fråga om elektronikkomponenter. En begränsad utökning av lagringen av kritiska legeringsmetaller är också angelägen. Utan dessa metaller stannar svensk specialstål- och hårdmetalltillverkning. Jag föreslår ingen förändring av den totala medelsramen men anser att medelstilldelningen till beklädnadsprogrammet bör minskas med 20 milj. kr. Programmet Kemiska produkter m. m. bör tilldelas . och programmet Metaller m. m. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om inriktningen av det ekonomiska försvaret, 2. att begär att regeringen upphäver beslutet om inköp av viss kvantitet råolja från , 3. att begär att regeringen företar en ändrad anslagsfördelning inom ÖEF:s totala anslagsram i enlighet med vad som föreslås i motionen. minab/gotab 1985