mot · G8021109 · 1985-01-23 00:00:00 — m. fl. Slopande av karensdagarna inom arbetslöshetsförsäkringen 1934 beslutade efter nära 20 års utredning att erkända arbetslöshetskassor skulle kunna bildas med statligt stöd fr.o.m. . beslut innebar att arbetslöshetskassorna skulle följa vissa regler med bl. a. medlemsavgifter, fonduppbyggnad, arbetsvillkor, ersättningsperiod, karens, avstängning m.m. Karensvillkoret fastställdes till , dvs. sex hela arbetsdagar. Möjlighet till karensbefrielse infördes för den som uppburit sjukpenning i tre eller tilläggssjukpenning vid barnsbörd eller fullgjort värnpliktstjänstgöring . Detta karensvillkor kvarstod oförändrat fram till dess femdagarsvecka infördes i . Då minskade antalet karensdagar till fem. När den beskattade arbetslöshetsersättningen trädde i kraft borttogs karensbefrielsen. Alla arbetslösa skulle genomgå innan arbetslöshetsersättning utbetalades. utredning, med byråchef som ordförande, behandlade karensvillkoret. Utredningen diskuterade en sänkning för att arbetslöshetsförsäkringen skulle jämställas med sjukförsäkringen. Ledamöterna stannade dock vid att behålla sex dagars karens, men föreslog karensbefrielse vid sjukdom, barnsbörd och militärtjänst. beslutade enligt utredningens förslag. utredning om arbetslöshetsförsäkring, under ordförandeskap av , behandlade ånyo karensvilkoret. Utredningen föreslog ingen annan förändring beträffande karenstidens längd än att den skulle anpassas till femdagarsveckan, dvs. antalet karensdagar sänkas från sex till fem. Ytterligare en ändring föreslogs, nämligen karensbefrielse för den som genomgått yrkesutbildning. Dessutom föreslogs att karens bara skulle göras en gång under försäkringsåret. En av experterna, , f. d. överdirektör vid , föreslog i ett särskilt yttrande att karensen skulle borttagas helt. I sitt yttrande anförde följande: Arbetslöshet innebär en betydande ekonomisk påfrestning för den enskilde. Löntagarna har i allmänhet inte kontanter i reserv för dylika situationer. Den enskildes budget, som ofta innefattar betydande fasta utgifter torde numera vara baserad på löpande inkomst från kontinuerligt arbete. Vid arbetslöshet finns alltså dessa fasta utgifter. Härtill kommer att ett platsbyte, kanske förenat med en betydande omställning på arbetsmarknaden, icke sällan drar med sig extra kostnader, även om man med olika arbetsmarknads 1 1984185.3 sami. politiska medel underlättar för den arbetslöse. Särskilt är så fallet om med en ny anställning också följer byte av arbetsort. Enligt min mening skulle den arbetslöse ha lättare att komma till rätta med de ekonomiska problem som en anpassning till arbetsmarknaden medför, om hans ekonomi icke omgående så allvarligt försvagades som sker genom helt bortfall av inkomst redan fr. o. m. första arbetslösa veckan. Därför skulle det vara värdefullt om arbetslöshetsförsäkringen fungerade på samma sätt som vår nuvarande arbetsmarknadspolitik, nämligen att genom snabb ekonomisk hjälp undanröja de hinder som kan finnas för en återgång till arbetsmarknaden. beslutade dock enligt utredningens förslag och karensdagarna kvarstod. tillsattes en ny utredning om kontant stöd till arbetslöshet. Utredningen, som tog sig namnet , lämnade sitt betänkande . föreslog enhälligt bl. a. att karensvillkoret skulle slopas. Till grund för detta låg bl. a. preliminär överenskommelse mellan LO-SAF om att permitteringslönen för karensdagarna skulle ersättas av ett avgångsvederlag. Avgångsvederlaget skulle utgå vid avsked eller permittering. KS förslag genomfördes ej utan i stället tillsattes den s. k. sjukpenningutredningen som skulle tillse att arbetslöshetsförsäkringen inordnades i skattesystemet. Utredningen lämnade sitt förslag . I proposition 1973:56 som regeringen föreläde togs slopandet av karensdagar ej upp. I stället föreslogs att den arbetslöse även i fortsättningen skulle fullgöra i början av varje ny ersättningsperiod. I motiven angavs bl. a. att ett slopande av karensen skulle medföra en stor belastning på arbetslöshetskassornas ekonomi och administration. följde regeringens förslag. 1974 tillsattes en ny utredning om allmän arbetslöshetsförsäkring. Utredningen tog sig namnet . var färdig med sitt förslag 1978. Majoriteten av utredningen föreslog att karensen skulle bibehållas även i fortsättningen. Tre ledamöter reserverade sig mot detta och anförde bl. a. följande skäl för sin uppfattning: Inom sjukförsäkringen tillämpas ingen karens utan endast obetald insjuknandedag. Kompletterande avtalsregler ger en rätt för stora grupper på arbetsmarknaden till jämväl betald insjuknandedag. I fråga om föräldrapenning för tillfällig vård av barn tillämpas ingen karens och utgår ersättning jämväl för insjuknandedagen. Vi finner det vara ett ostridigt rättvisekrav att åstadkomma så likartade bestämmelser som möjligt för samtliga socialförsäkringar. Vid en så genomgripande revidering av arbetslöshetsstödet som förslag innebär, anser vi tiden mogen att undanröja denna otidsenliga och orättvisa regel som bl. a. motverkar försäkringens uppgift att ge tillfredsställande kompensation för inkomstbortfall. Utöver här angivna skäl för vårt ställningstagande vill vi tillägga följande. Utredningsmajoriteten hänvisar i sina motiv till refererade statsråds Enligt detta anses vid inträffad arbetslöshet på ett helt annat sätt än vid sjukdomsfall behövas tid för att pröva den arbetslöses situation och överväga vilka åtgärder som lämpligen bör vidtas. Vi anser att den arbetssökande naturligtvis skall ha fullgod inkomsttrygghet även han är föremål för överväganden om lämpliga åtgärder. Motiveringen anser vi därför helt ohållbar. Den eventuella fara för ökande antal korttidspermitteringar särskilt i samband med storhelger som tidigare åberopats vid diskussion om slopande av karensvillkoren anser vi kunna undanröjas genom den översyn av lagen om anställningsskydd som f. n. pågår. Vid remissbehandlingen av förslaget ställde sig de stora löntagarorganisationerna bakom reservationen beträffande karensdagarna. blev dock ej föremål för någon riksdagsbehandling. Arbetslöshetskassornas gjorde en genomgång av av förslag och vad som skulle kunna genomföras omgående. Ett förslag överlämnades till i januari 1983.1 förslaget angavs bl. a. att karensen skulle slopas. Arbetsgruppen lämnade följande motivering till sitt förslag. föreslog att karensbestämmelserna skulle behållas. Mot detta förslag reserverade sig ledamöterna , vilka inte fann några skäl att bibehålla karensen. I sitt remissyttrande över har SO, liksom andra remissinstanser såsom LO, TCO, AMS m. fl. inte funnit några bärande skäl att bibehålla karensen. De skäl för karensens slopande i arbetslöshetsförsäkringen, som framfördes av nämnda reservanter och remissinstanser, anser SO vara lika aktuella . Inte minst med hänsyn till den opinion som väcktes mot införande av karensdagar i sjukförsäkringen torde skälen för att behålla karensdagarna i arbetslöshetsförsäkringen vara färre . Med hänvisning till ovanstående hemställer AO att 13 § slopas och att 14, 15 och 30 §§ ändras enligt föreslagen lagtext. Nuvarande karensbestämmelse har gällt . har det sociala skyddsnätet både på arbetsmarknaden och i samhället i övrigt förbättrats på de flesta områden. Sjukförsäkringen har en karensdag och på största delen av den svenska arbetsmarknaden betalar arbetsgivaren ersättning . Lagen om anställningsskydd har också ändrats så att förbud om obetald permittering införts fr. o. m. Det borde därför vara dags för samhället att modernisera arbetslöshetsförsäkringen så den ger ersättning under hela arbetslöshetsperioden. De skäl för bibehållande av karensen som departementschefen framförde i proposition 1973:56 kan inte anses vara giltiga i dagens arbetsmarknad. Bestämmelsen om karensdagar bör därför tas bort ur nu gällande lag om arbetslöshetsförsäkring. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att hos regeringen begär en översyn av gällande regler för karensdagar i arbetslöshetsförsäkringen, 2. att begär att regeringen låter undersöka möjligheten att göra besparingar som delvis skulle kunna finansiera kostnaden för borttagande av karensen. () () ()