ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G90282 · 1985-10-23 00:00:00 — Motion till 1985/86:82 och till lag om hushållning med naturresurser m. m. 1985/86:3) Enligt propositionen med förslag till lag om hushållning med naturresurser föreslås bl. a. att vattenkraftverk samt vattenreglering eller vattenöverledning för kraftändamål ej får utföras bl. a. inom vattenområde. Därest fattar ett sådant kategoriskt beslut kommer detta för speciellt kommun i och även för närliggande regioner att ur sysselsättningssynpunkt medföra svåra negativa konsekvenser i ett område som är drabbat av en stor och bestående arbetslöshet. Inom kommun är gruvbrytningen vid Laisvallgruvan, som drivs av , den dominerande industrin. Den svarar för drygt 300 arbetstillfällen och av industrisysselsättningen inom kommunen. Den är också viktig för sysselsättningstillfällen inom andra områden, inte minst vid i där malmen slutförädlas. har brytningen av malmfyndigheten i pågått. Den fyndighet som bearbetats är belägen på ömse sidor av som tillhör vattenområde. Brytningen är i ett slutskede och omfattande arbeten pågår för att såväl tillförsäkra gruvverksamhetens fortsatta existens. Av de långsiktiga åtgärderna utgör ett tillvaratagande av mineraliseringen under det mest intressanta. Detta skulle då ske genom dagbrottsbrytning och en överledning av älven vid sidan av dagbrottet. Genom de beräkningar som gjorts har detta projekt visat sig vara föga ekonomiskt försvarbart på grund av de kostnadskrävande insatserna, varför ett annat alternativ aktualiserats, nämligen ett överledande av en del av vatten till . En sådan överledning skulle ge ett icke föraktligt energitillskott till låg kostnad och med liten påverkan på miljön. En samhällsekonomisk kalkyl kan motivera en kombination av överledning och fortsatt gruvbrytning. Med hänvisning till vad som i motionen anförs hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om överledning av vatten till . () () 1 1985/86.
mot · G90283 · 1985-10-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:83 m. fl. Förslag till lag om hushållning med naturresurser m. m. 1985/86:3) I propositionen föreslås en inskränkning i den s. k. kommunala vetorätten, vilket regleras i 136 a § byggnadslagen. Den nu gällande lagstiftningen är ett mycket viktigt instrument för lokala opinioner, att via kommunfullmäktige skydda värdefulla miljöer från lokalisering av starkt miljöstörande verksamheter. I det föreliggande förslaget införs en motsvarande bestämmelse som bl. a. föreslås omfatta omläggningar för kärnteknisk verksamhet. Dock föreslås en inskränkning i kommunernas möjlighet att säga nej till sådana etableringar om det från nationell synpunkt är synnerligen angeläget att en viss anläggning kommer till stånd inom landet och om ingen annan i tekniskt, ekonomiskt eller annat hänseende lämpligare plats för anläggningen stått att finna Detta innebär en mycket kraftig inskränkning i den kommunala självstyrelsen som för oss är oacceptabel. Genom föredragande statsrådet överväganden framgår att man tänker sig att denna inskränkning i den kommunala vetorätten kan komma att utnyttjas för att utpeka lagringsplats för utbränt kärnbränsle. Detta visar på det orimliga i att, som man gjort i , bygga ut kärnkraften utan att först ha klarat ut problemen kring avfallets slutförvaring. En av de platser där man vill undersöka berggrundens lämplighet för slutförvaring av utbränt kärnbränsle är på gränsen mellan norra och . Dessa planer har väckt ett mycket starkt motstånd i det berörda området och en aktionsgrupp har bildats som bl. a. ordnat vakthållning för att förhindra att provborrningar kommer till stånd. har man varit framgångsrik i den kampen. I detta fall har de tre berörda kommunerna, , och , förklarat att man ämnar utnyttja den s. k. vetorätten för att förhindra att görs till en sopstation för utbränt kärnbränsle. Den kommunala självstyrelsen är starkt förankrad i vårt land. Genom en stark självstyrelse underlättas medborgarnas möjligheter att påverka sin miljö. Den föreslagna inskränkningen i den kommunala vetorätten rycker undan grunden för en stor del av den kommunala självstyrelsen och därmed människornas möjligheter att själva kunna påverka sin livsmiljö. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att andra stycket i 4 kap. 3 § i lag om hushållning med naturresurser m.m. utgår. () () 1 * 1985186.3 sami.
mot · G90284 · 1985-10-25 00:00:00 — m. fl. Förslag till lag om hushållning med naturresurser m. m. 1985/86:3) I vaktar befolkningen sitt berg för att hindra SKB att provborra för slutförvaret av högaktivt kärnkraftsavfall. I och protesterade man och försökte hindra borrutrustningen från att komma fram. men blev bortmotad av polis. När det finns en majoritet i en kommun som inte vill ha evighetsförvaret av radioaktivt avfall, bör kommunfullmäktige kunna besluta att inga undersökningar skall äga rum inom kommunen för detta. gällande lag säger följande: Innan ett avfallslager får byggas skall anläggningen prövas enligt 136 a § byggnadsstadgan. Regeringen kan ge tillstånd, men först sedan kommunen beslutat godkänna det. Kommunen kan alltså inlägga veto, jag förbjuder. Det är naturligtvis ingen idé att provborra för att undersöka om de geologiska förutsättningarna finns för ett avfallslager om kommunen inte kommer att ge tillstånd till det. Kommunfullmäktige bör ha rätt att inlägga veto på ett så tidigt stadium som möjligt, så att man har möjlighet att förhindra också provborrning. Regeringen föreslår nu att 136 a § skall flyttas över till 4 kap. lagen om hushållning med naturresurser m. m. På s. 189 i propositionen säger regeringen att prövningsplikten här har utökats jämfört med nuvarande ordning när det gäller kärnteknisk verksamhet. Det är viktigt att slår fast att alla led i hanteringen av kärnbränsle skall omfattas av prövningen. Det innebär allt från prospektering efter uran till provborrning för och lokalisering av avfallslager. 4 kap. 3 § andra stycket urholkar det kommunala vetot. Regeringen skall kunna lämna tillstånd till en anläggning även om kommunfullmäktige säger nej, om det är synnerligen angeläget att den kommer till stånd och ingen annan lämpligare plats har stått att finna. Detta stycke bör utgå ur lagen. Det är fel att tillåta en verksamhet som ger sådana konsekvenser att man måste tvinga en del av befolkningen att utsätta sin bygd för risker som de inte är villiga att ta. Detta gäller inte bara kärnkraftsavfall utan också t. ex. annat högriskavfall och andra miljöstörande anläggningar. De som producerar avfall måste vara beredda att själva oskadliggöra det utan att tvinga det på andra. Om detta inte är möjligt bör verksamheten upphöra . Tekniken är då alltför dålig och bör ersättas av modernare teknik som bygger på en vilja att ta ansvar för helheten. Regeringen bör inte få rätt att tvinga på en kommun en anläggning den inlagt veto mot. De som åstadkommer så svårhanterliga produkter bör från början ha klart för sig att verksamheten blir mycket dyr och besvärlig. Med anledning av vad som anförts hemställs att beslutar att förtydliga och ändra lagen om hushållning med naturresurser på så sätt att 1. det kommunala vetot skall omfatta alla led i kärnkraftsbränsleverksamheten, 2. regeringen inte skall kunna ge tillstånd enligt 4 kap. mot kommunens veto. () ()
mot · G90287 · 1985-10-25 00:00:00 — Förslag till lag om hushållning med naturresurser m. m. 1985/86:3) Planerade utbyggnader av våra älvar för att tillvarata energi skapar stor oro hos många människor. Det finns en mångfald av skäl till denna oro. Jag skall bara nämna några. Vattenregleringen medför att dämningen av vatten täcker stora ytor. Landskapsbilden förstörs helt och hållet. bildas ofta dimmor som orsakar väderleksförändringar. Eventuell bebyggelse i dessa områden får evakueras och de som tidigare bott där måste flytta. Natursköna områden, som iordningställs så att de gynnar turism och rekreation kommer att förstöras. Det alltmer ökade behovet av tillgång till orörd natur, som storstads- och tätortsbor upplever, känns hotat genom dessa kraftverksutbyggnader. För de människor som bor och har sin utkomst i närheten av älvsträckorna känns det som ett hot att denna naturtillgång skall tas ifrån dem. Detta måste också vägas mot den energi som utvinns vid en eventuell utbyggnad. Skadorna kan inte få bli av sådan storleksordning, som skulle bli fallet i älv med det relativt låga energiuttag en utbyggnad skulle medföra. När det gäller utbyggnaden av Klippen i kommun, har vattenregleringsmedel använts för att bygga upp ett turist- och rekreationsområde omkring denna älvsträcka. Det verkar då ur denna synpunkt märkligt att i ett område med stora bevarandeintressen i form av naturskyddsområde tillåta en vattenreglering. Underlaget för den turistiska verksamheten dras genom detta undan. Med stöd av det anförda hemställer jag att beslutar att NRL 3 kap. 6 § skall kompletteras med älv och Klippen i så att de ej kan prövas för utbyggnad.
mot · G90288 · 1985-10-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:88 m. fl. Förslag till lag om hushållning med naturresurser m. m. 1985/86:3) Med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:66 hemställs 1. att avslår proposition 1985/86:3 om lag om hushållning med naturresurser m. m., 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ett starkare skydd för bevarandevärda naturområden, 3. att beslutar ändra 136 a § byggnadslagen (1947:385) i enlighet med vad som i motionen anförts, 4. att hos regeringen begär förslag till lagstiftning om riktlinjerna i den fysiska riksplaneringen i enlighet med vad som i motionen anförts. () () L. () () 1 1985/86.3 sami.
mot · G90290 · 1985-10-25 00:00:00 — Motion till 1985/86:90 Förslag till lag om hushållning med naturresurser m. m. 1985/86:3) I proposition 1985/86:3 med förslag till lag om naturresurser m. m. anges i 3 kap. 6 § vilka älvar och älvsträckor, vilka bedöms ha ett så högt bevarandevärde att vattenkraftverk samt vattenreglering eller vattenöverföring för kraftändamål ej får utföras i dessa vattenområden. Vid tidigare behandling av den framtida vattenkraftsutbyggnaden har uppströms undantagits från planen för framtida vattenkraftsutbyggnad. Trots beslut skall enligt förslaget till naturresurslag denna älvsträcka vara möjlig att pröva för utbyggnad. Detta är synnerligen anmärkningsvärt. De omfattande översvämningar som ägt rum i får ej tas till intäkt för att bygga Hylströmmens kraftverk och regleringsmagasin. De inventeringar som utförts visar att området har mycket stort värde ur naturvårdssynpunkt och nödvändiga åtgärder för att dämpa vattenflödet måste ske på annat sätt än genom utbyggnad av Hylströmmen. Enligt min mening bör således i naturresurslagens 3 kap. 6 § anges att uppströms tillhör de vattenområden som skall skyddas. beslut om Mellanljusnan innebar vidare att det s. k. skulle föras till planen för den framtida vattenkraftsutbyggnaden. Detta beslut togs trots att en massiv remissopinion tagit ställning mot en utbyggnad och över huvudet på den lokala opinionen. majoritet gick i stället kraftverksintressena till mötes och beslutet att föra projekt kan ses som ett nederlag för demokratin. En utbyggnad skulle också innebära svåra ingrepp i miljön och beslutet av majoritet är desto mer förvånande då inte tidigare föreslagits ingå i vattenkraftsplanen av vare sig vattenkraftsberedningen eller regeringen och 1985. beslut kunde genomföras genom en samverkan mellan moderater och socialdemokrater och är ännu ett exempel på att denna majoritetskonstellation alltid leder till att miljöintressena eftersätts. Enligt min mening måste därför anges i 3 kap. 6 § NRL att någon utbyggnad av Edeforsen och Edängeforsen i Ljusnan ej skall få utföras. Med hänvisning till vad sorn anförts hemställs att beslutar att 3 kap. 6 § NRL skall kompletteras med att vattenkraftverk samt vattenreglering eller vattenöverledning för kraftändamål ej får utföras i uppströms resp. i Ljusnan i enlighet med vad som anförs i motionen.
mot · G90291 · 1985-10-25 00:00:00 — . m. fl. Förslag till lag om hushållning med naturresurser m. m. 1985/86:3) I proposition 1985/86:3 med förslag till naturresurslag (NRL) tas i 2 kap. de grundläggande hushållningsbestämmelserna för mark- och vattenområden upp. I 8 § stadgas att mark- och vattenområden, som är särskilt lämpliga för bl. a. anläggningar för energiproduktion, är av riksintresse och skall skyddas mot åtgärder som påtagligt försvårar tillkomsten eller utnyttjandet av anläggningen. I anledning av uttalande från vissa remissinstanser konstaterar föredraganden att vattenkraftsanläggningar naturligtvis är sådana anläggningar som skall omfattas av den föreslagna bestämmelsen. Föredraganden fortsätter: Jag anser det också vara självklart att fallsträckor, som enligt beslut bör få byggas ut för att landets energitillförsel skall tillgodoses, skall omfattas av det särskilda skydd som enligt mitt förslag omfattar områden av riksintresse. Den framtida vattenkraftsutbyggnaden har behandlats av , dels , dels i samband med att proposition 1983/84:160 om fortsatt vattenkraftsutbyggnad resp. proposition 1983/84:120 om riktlinjer för energipolitiken behandlades. Den fastlagda målsättningen är att vattenkraftsproduktionen skall uppgå till . Det tillskott som krävs för att uppnå detta mål är ca 2-2,, vilket kan ske genom effektiviseringar, små vattenkraftverk och ytterligare utbyggnad. Med dessa utgångspunkter är föredragandens påståenden att utbyggnad av varje enskilt projekt i planen för vattenkraftsutbyggnaden skall ses som ett riksintresse uppseendeväckande. Detta innebär att den normala prövningen enligt vattenlagen blir meningslös om kommunerna sagt att utbyggnaden av en viss fallsträcka är av riksintresse och ett visst markområde reserveras för utbyggnad. Enligt vår mening kan inte vattenkraftsplanen ses som ett riksintresse med tanke på det marginella tillskott till den totala energiproduktionen den ger. Än mindre kan varje enskilt projekt ses som ett riksintresse. Enligt vår mening bör därför uttala att den föreslagna lydelsen i 2 kap. 8 § inte kan innebära någon förändring av prövningssystemet och dess grunder enligt vattenlagen vid framställningar om utbyggnad av vattenkraftsprojekt. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande innebörden av 2 kap. 8 § i NRL vid prövningen enligt vattenlagen av den framtida vattenkraftsutbyggnaden. () () () ()
mot · G90294 · 1985-10-23 00:00:00 — Lokalisering av kemikalieinspektionen (prop. 1985/86:19) 1985/86 har uttalat när det gäller lokalisering och decentralisering av statliga verk att man skall ge förtur för 1. skogslänen, 2. sydöstra och . Det är därför med förvåning man tar del av regeringens proposition 1985/86:19 där jordbruksminister föreslår att den nya myndigheten för kemikaliekontroll - kemikalieinspektionen - skall lokaliseras till Solna-Sundbybergsområdet i . De skäl som anförs för detta förslag anser vi inte vara av den arten att de bör ta över de uttalanden som gjort med anledning av arbetsmarknadsutskottets betänkanden som citerats ovan. Vi vill föreslå att den nya myndigheten - kemikalieinspektionen lokaliseras till . Det finns flera skäl som talar för som lokaliseringsort. är ett skogslän och en lokalisering dit skulle ligga helt i linje med tidigare uttalanden. Sysselsättningssituationen i länet är kärvt och visar att alla tänkbara arbetstillfällen bör tillföras länet. Genom de utlokaliseringar som skett till har man fått den erfarenheten att är en lämplig ort för placering av statliga centrala myndigheter. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att uttalar att den nya myndigheten kemikalieinspektionen lokaliseras till . () ()
mot · G90297 · 1985-10-25 00:00:00 — Motion till 1985/86:97 m.fl. Lokalisering av kemikalieinspektionen (prop. 1985/86:19) beslutade , i samband med att en ny lag om kontroll av kemiska produkter skulle införas, att en ny myndighet för kemikaliekontroll - kemikalieinspektionen - skulle inrättas. En särskild organisationskommitté tillkallades därefter för att utarbeta förslag till organisation m.m. för kemikalieinspektionen. Kommitténs uppgift var även att lämna förslag till lokalisering av myndigheten. Organisationsmodellen för kontroll och tillsyn av kemiska ämnen och produkter behandlades i motion i anledning av propositionen om lagen om kontroll av kemiska produkter . Vi ställde oss där positiva till att en ny myndighet, kemikalieinspektionen, inrättades. Vi konstaterade dock att den organisation som föreslogs torde vara otillräcklig i syfte att åstadkomma en effektiv kemikaliekontroll. I motionen krävdes därför att den föreslagna organisationen skulle kompletteras med förstärkningar på regional nivå. En decentralisering av funktioner till länsnivå skulle enligt vår uppfattning ge bättre möjligheter till en bra och effektiv kemikaliekontroll. Den centrala myndighetens verksamhet skulle då kunna reserveras för en mer övergripande och samordnande verksamhet. Beträffande lokaliseringen av den nya myndigheten framhölls att den enligt gällande riksdagsbeslut skulle lokaliseras utanför , och i motionen förordades en lokalisering till län. Enligt vår mening innebär en förstärkt kompetens på den regionala nivån för kemikaliekontrollen att en lokalisering av den centrala myndigheten utanför underlättas. Det är den regionala nivån som i första hand skall utföra nödvändiga inspektioner och ha kontakter med näringsliv och arbetsmarknadsorganisationer. Den samordnande verksamheten, som den centrala myndigheten avses svara för, bör i huvudsak kunna ske utan svårigheter med hjälp av modern kommunikationsteknik. När lokaliseringen av nya myndigheter och samhällsorgan övervägs måste alltid möjligheterna till etablering på annan plats i länet än i allvarligt prövas. Enligt vår mening har, i den utredning som ligger till grund för regeringens förslag, möjligheterna att lokalisera kemikalieinspektionen till andra delar av landet än inte beaktats i tillräcklig utsträckning. län har goda förutsättningar för en lokalisering av kemikalieinspektionen. Ett utmärkt transportläge, goda utvecklingsmöjligheter genom tillgången till högskolan i , där också viss teknikutbildning kommer att ges, kvalificerad offentlig service och regionsjukhus med stora kunskaper inom för kemikalieinspektionen intressanta områden. Från sida vidhåller vi därför förslagen om såväl en förstärkning och decentralisering av kemikaliekontrollen som en lokalisering av kemikalieinspektionen till län. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om en decentraliserad organisation för 2. att beslutar att kemikalieinspektionen skall lokaliseras till län. () () () ()
mot · G90299 · 1985-10-24 00:00:00 — Godkännande av mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (prop. 1985/86:17) Enligt propositionen har FN: s generalsekreterare meddelat att 33 stater hade undertecknat konventionen . Av propositionen framgår inte vilka dessa stater är, men självklart bör det eftersträvas att alla stater ansluter sig. Det är emellertid än viktigare att de stater som genom undertecknande och ratificering blir bundna av konventionen också efterlever den. hade österrikaren i uppdrag av FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna att undersöka situationen i . Av hans rapport till ECOSOC E/CN.4/1985/21 framgår att tortyr av motståndare till den nuvarande - icke valda - regimen är allmänt förekommande i dagens . Se t. ex. 86, 99, 144,180 och 187 §§ i rapporten. Det framgår också att regeringen i inte velat samarbeta i någon form med FN-rapportören. Självklart uppstår då frågan om regimen i verkligen är villig att låta den kommitté mot tortyr som enligt artikel 17 i konventionen skall upprättas göra utredning enligt artikel 20 i konventionen. Vi bör emellertid primärt utgå från att alla stater lever upp till sina åligganden. Till fullföljande av sitt långvariga internationella engagemang i kampen mot tortyr bör därför enligt min mening lägga ner energi och resurser på att det kontrollsystem som byggs upp enligt konventionens del II blir effektivt. Detta är naturligtvis särskilt angeläget i fråga om sådana konventionsstater, från vilka vi får indikationer på förekomsten av mer eller mindre systematiskt använd tortyr. Skulle nämligen kontrollen av efterlevnaden i sådana fall brista riskerar de stater som efterlever konventionen att drabbas av en anklagelse för en hycklande och skenhelig inställning. Redan nu finns tillräckliga kunskaper om systematiskt utövad tortyr i . har undertecknat konventionen. Detta ställer behovet av fortsatt energiska åtgärder från svensk sida i blixtbelysning. 1 1985/86.3 sami. Mot bakgrund av det anförda hemställs att vid godkännandet av mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning som sin mening ger regeringen till känna att i det fortsatta internationella arbetet på området bör med energi verka för effektivitet i kontrollen av konventionens efterlevnad särskilt i stater - t. ex. - från vilka det finns indikationer på förekomst av tortyr.
mot · G90211 · 1985-10-07 00:00:00 — Motion till 1985/86:11 Ändring i luftfartslagen (1957:297), m. m. 1984/85:212) 1985/86 I proposition 1984/85:212 föreslås att regeringen skall få möjlighet att delegera beslutanderätten i vad gäller tillstånd till luftfartsverksamhet till luftfartsverket. Departementschefen förklarar sig inte beredd att nu uttala sig om den närmare omfattningen av en sådan delegering, utan vill att saken skall övervägas i samband med den allmänna trafikpolitiska frågan om linjenätets framtida utformning. ansåg för sin del att någon bestämmelse om delegering till luftfartsverket inte bör införas . Som skäl för denna ståndpunkt pekade utredningen på att det vid prövningen av frågor om trafiktillstånd skall tas hänsyn bl. a. till det allmänna och till de ekonomiska och tekniska förutsättningarna för trafiken. Utredningen menade - med hänvisning till att frågan om det interregionala linjenätets utformning skall prövas först /86 - att frågan om delegering får bedömas i samband med att definitiv ställning tas till den framtida trafikpolitiken. Jag delar departementschefens och flyglagutredningens uppfattning att delegationsfrågan bör övervägas först i samband med den mer övergripande frågan om linjenätets framtida utformning. Med den inställningen ser jag inget skäl att nu beslutar att ge regeringen delegationsrätt. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att luftfartslagen 7 kap. 1 § första stycket skall ha följande lydelse: Luftfart i förvärvssyfte får inte utövas här i riket utan tillstånd av regeringen.