mot · G8023239 · 1985-05-28 00:00:00 — Motion 1984/85:3239 m. fl. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 1984/85:217) I kompletteringspropositionen, som presenterades , tecknade regeringen bilden av en ekonomi utan egentliga problem. Regeringens försök att marknadsföra budskapet är på rätt väg" gav den reviderade finansplanen närmast karaktären av socialdemokratisk valbroschyr. Detta skedde i en situation då landets ekonomiska problem höll på att bli akuta. Regeringens skönmålning torde ha bidragit till att krisen snabbt förvärrades. Trots en kraftig försvagning av utrikeshandeln räknade regeringen i den reviderade finansplanen upp det förväntade överskottet i handelsbalansen jämfört med finansplanen . Man vidhöll att bytesbalansen i stort sett skulle förbli i jämvikt trots att innebar ett underskott . Fastän priserna steg med 2,hävdade regeringen att inflationen skulle stanna vid . På punkt efter punkt gav regeringen en medvetet falsk beskrivning av ekonomiska läge. En finansplan skall inge förtroende hos allmänhet, företag och finansexperter inom och utom landet. Utvecklingen av inflationen, bytesbalansen och valutautflödet var klara tecken på att det behövdes en finanspolitisk åtstramning genom utgiftsminskningar. Trots detta valde regeringen att helt nonchalera problemen. Resultatet blev att tvingades höja den svenska räntenivån mycket kraftigt som regeringen fick plocka ihop ett nytt krispaket. Det akuta problem som utlöste krisen var försvagningen av utrikeshandeln, som i sin tur sammanhängde med den relativt omvärlden mycket höga inflationstakten och dess effekter på konkurrenskraften. Det är nu uppenbart att regeringens ekonomiska politik misslyckats. Den s. k. tredje vägens strategi har fallit sönder. Att är på fel väg visas bl. a. av följande utveckling: - Den svenska inflationstakten var redan före räntehöjningen och de föreslagna skattehöjningarna den högsta bland jämförbara industriländer. ordkrig mot inflationen har prisstegringen i ökat jämfört med läget innan socialdemokraterna bildade regering trots att den kraftigt sjunkit i vår omvärld. - Den misslyckade inflationsbekämpningen har medfört att förlorade marknadsandelar hela och att exportvolymen de första fyra månaderna 1985 fallit jämfört med . I kompletteringspropositionen beräknade regeringen att exporten skulle öka med . - Importen har ökat med vilket är ungefär dubbelt så snabbt som regeringen förutspått . - Ett resultat av utrikeshandelns utveckling är att handelsbalansen försämrats med jämfört med och att bytesbalansunderskottet beräknas uppgå till ca . Regeringens prognos var att underskottet i bytesbalansen skulle stanna på ca . Enligt regeringen har den kalla vintern inneburit både ökad oljeimport och ishinder för delar av den svenska exporten. Dessa faktorer torde dock ha försvagat handelsbalansen med . Den försämrade bytesbalansen beror i stället på att vi förlorat marknadsandelar både i utlandet och här hemma samt att den inhemska efterfrågan har tillåtits att öka alltför snabbt. Den försämrade bytesbalansen har i sin tur lett till att valuta under mer än strömmat ut ur landet och att kronan försvagats. fram uppgick valutautflödet till ca . Utflödet berodde enbart på bytesbalansutvecklingen. t.o.m. april var det privata kapitalflödet positivt. nettolånade staten i utländska valutor, trots att regeringen deklarerat att staten inte skall företa nyupplåning utomlands. Regeringens påståenden om att vi är herrar i eget hus och att är ett land som gör rätt för sig är felaktiga. Att regeringen inte kan medge att utvecklingen går åt fel håll ens när den tvingas lägga fram ett krispaket bäddar bara för nya förtroendekriser. Den ekonomiska politiken kännetecknas av brist på finanspolitisk åtstramning. Efter presentationen av finansplanen tvingades höja den korta marknadsräntan . Denna åtgärd motverkade ett privat kapital utflöde men kunde naturligtvis inte bota bristen på jämvikt i utrikeshandeln. I vår partimotion angående den ekonomiska politiken (1984/85:3201), som presenterades , sades bl. a. följande: Vi menar att det är orimligt att penningpolitiken skall bära hela anpassningsbördan vid den nuvarande utvecklingen av bytesbalansen. Mycket kraftiga räntehöjningar krävs troligen för att valutautflödet och statens nettoupplåning i utlandet skall kunna upphöra. För att undvika en kraftig t2 1984/85. press uppåt på den svenska räntenivån och en fortsatt statlig upplåning i utlandet behövs en åtstramning av finanspolitiken. Utvecklingen visade att vi snabbt fick rätt i vår bedömning av vad en utebliven finanspolitisk åtstramning skulle leda till. Om regeringen tidigare stramat åt genom offentliga utgiftsminskningar, skulle prisökningarna ha kunnat hållas nere och bytesbalansen kunnat förbli i jämvikt. Panikåtgärderna hade kunnat undvikas. Varken räntehöjningen eller de övriga åtgärder som föreslås angriper orsakerna till själva krisen: den höga inflationstakten och det stora bytesbalansunderskottet. I själva verket innebär krispaketet mera av det slags ingrepp som är orsaken till att befinner sig i kris. När regeringen försöker lösa ett problem, förvärras ett annat. En skatterabatt ansågs nödvändig för att vinna avtalsförhandlarnas välvilja, men den späder också på en alltför hög konsumtion och import. För att rädda valutan blir en räntehöjning nödvändig. Men en sådan skjuter inflationsbekämpningen i sank och undergräver framtidstro och investeringsvilja. Skattehöjningar anses nödvändiga för att dra in köpkraft och undvika större budgetunderskott, men de höjer våra kostnader och försvårar möjligheterna till långsiktig balans. Så följer ingreppen på varandra i allt snabbare takt utan att de grundläggande problemen angrips. Många av förslagen i krispaketet har egentligen ingenting att göra med regeringens önskemål att minska den privata konsumtionen och importen. Höjd stämpelskatt på fastighetsinteckningar torde ha en försumbar effekt på den privata konsumtion som sker på kredit. Många småhus har inte längre något växande belåningsutrymme, och avdragsbegränsningen har höjt kostnaderna för detta slags operationer. Åtgärden får därmed en rent fiskal karaktär och motverkar den naturliga omsättningen på fastighetsmarknaden. Förslagen till förkortade avbetalningstider och skärpta kontokortsregler har mycket små effekter på konsumtion och bytesbalans. Kontokortskrediterna motsvarar sammantaget av den privata konsumtionen. Förslaget om att bemyndiga regeringen att när som helst ändra avbetalningsreglerna är tvivelaktigt även av andra skäl. Regeringen övertar beslutanderätten på ännu ett område, som riksdagsdebatter vid ändrade villkor undviks. Endast hälften av bilförsäljningen sker till privatpersoner. De skärpta avbetalningsreglerna gör det nästan omöjligt för en vanlig inkomsttagare att finansiera ett bilköp. Fördubblingen av bilaccisen innebär att en normalbil blir 4500- . dyrare genom att moms läggs på accisen. Några branscher kommer att få betala ett orimligt högt pris för regeringens oförmåga att spara på de statliga utgifterna. Räntehöjningen, införandet av bilkreditförordningen och de skärpta reglerna vid avbetalnings- och kontokortsköp får långtgående konsekvenser för företag som säljer varaktiga konsumtionsvaror. Bil-, båt- och husvagnsbranschen får bära en stor del av bördan av den misslyckade regeringspolitiken. De redan hårt drabbade småhusfabrikanterna påverkas också negativt. Dessa effekter är inte bara orimliga utan också onödiga, eftersom skärpta kreditregler och införandet av bilkreditförordningen är föga verkningsfulla instrument mot bytesbalansunderskottet. Räntechocken och skattehöjningarna slår direkt mot hushållens plånböcker. Om räntehöjningen består, blir köpkraftsminskningen för hushållen ca . Ränte- och skattehöjningarna kostar med andra ord ett genomsnittligt svenskt hushåll mer än . För många småhusägare som sent köpt hus och bl. a. finansierat detta med s. k. topplån till aktuell marknadsränta kommer enbart räntehöjningen att kosta efter skatt. Många småföretagare och jordbrukare med stora lån riskerar förödande konsekvenser. 1 ett läge där hushållssparande! redan är nere under noll drar regeringen in ytterligare några hål i svångremmen runt hushållen. Detta trots att orsaken till krisen är att regeringen inte klarar av att låta åtstramningen drabba stat och kommun. Regeringen tycks se det som ett tecken på ansvarsmedvetande och omtanke om medborgarna att slösa i stat och kommun och därigenom framtvinga ständiga panikpaket som urgröper levnadsstandarden för människorna. Regeringen föreslår också att likviditetsindragningarna från näringslivet skall utvidgas ytterligare. Vi har tidigare motsatt oss alla genomförda tvångsindragningar av likviditet från näringslivet. Att finansiera budgetunderskottet genom regleringar är felaktigt. Företagen behöver behålla sina vinstmedel för investeringar. I regeringens proposition tillkännages också att regeringen har för avsikt att senarelägga vissa statsutgifter. Att senarelägga utbetalningarna ger emellertid endast temporära effekter på budgeten och är därför inget alternativ till regelrätta utgiftsminskningar. Det allvarligaste med regeringens och krispaket är emellertid inte effekterna för enskilda människor och företag utan att de problem som utlöste krisen inte angrips. Inflationstakten blir inte lägre utan högre. Effekterna på bytesbalansen är mycket begränsade. Även om inget görs åt de grundläggande problemen, kommer valutautflödet sannolikt att bromsas upp under den allra . Den kraftiga ränteuppgången kan väntas leda till en positiv privat kapitalbalans, som temporärt neutraliserar utrikeshandelns effekter på valutautflödet. eller senare måste dock orsaken till obalansen i våra utrikesaffärer åtgärdas. Tyngdpunkten måste läggas på finanspolitiska åtgärder av de slag som moderata samlingspartiet länge krävt men som regeringen inte klarat av att genomföra. Utsikter för ekonomi 1985 Diskontohöjningen på höjer rent tekniskt konsumentprisindex med 0,. Den verkliga prishöjningen blir större, eftersom utlåningsräntorna stiger med . Därtill kommer inflationseffekten av den höjda bilaccisen. Sammantaget innebär detta att prisnivån stiger med . Prisstegringen t.o.m. maj blir troligen att jämföras med regeringens mål på . När prisstoppet sedan successivt hävs efter hand som löneavtalen blir klara, kommer lönekostnadsökningarna och räntehöjningarna att driva upp priserna ytterligare. Skatterabatten som skall betalas ut innebär dessutom att finanspolitiken blir expansiv över sommaren, vilket ytterligare kan höja priserna. Att vi har en räntenivå som ligger högre än i våra konkurrentländer tyder på mycket höga inflationsförväntningar i den svenska ekonomin. Eller annorlunda uttryckt om marknaden verkligen trodde på talet om inflation, skulle kravet på real avkastning vid finansiella placeringar nu vara ! Även om prisstegringen skulle avta kraftigt och sluta på t. ex. för hela 1985 stiger den genomsnittliga prisnivån med 7,. En försiktig bedömning pekar emellertid på att det rådande efterfrågetrycket i ekonomin i kombination med lönekostnadsökningarna medför en prisstegring under loppet av året på mer än det dubbla inflationsmålet. Den genomsnittliga prisnivån skulle då öka med , dvs. samma ökningstakt som . Det löneavtal som slutits på den statliga sidan innebär att regeringens 5procentsmål överskrids med . När även förhandlingarna på det kommunala avtalsområdet slutförts kommer kostnadsökningarna för den offentliga sektorn att klart överskrida . Redan innan nästa års avtalsförhandlingar påbörjats har lönekostnaderna stigit med 1986. På den privata sidan innebär flera av de lokala löneavtal som slutits på LO-sidan att lönerna ökar , om hänsyn tas även till de produktivitetsbetingade löneförändringarna. Mot bakgrund av att inflationsmålet redan nu är spräckt är det föga troligt att löneutvecklingen för de privatanställda tjänstemännen kommer att stanna ens i närheten av . Regeringens ständiga inhopp i avtalsrörelsen medför därmed inte något avgörande trendbrott i den svenska lönestegringstakten. Den kommer återigen att överstiga vad som förekommer i våra konkurrentländer. Disponibel inkomst och privat konsumtion Den sammantagna effekten av löne- och prisstegringarna leder till att reallönen för en genomsnittlig löntagare kommer att falla med . Hushållens disponibla inkomster bedöms i kompletteringspropositionen öka med 1,1985. Den senaste tidens utveckling innebär att denna ökning kommer att bli mindre. Den privata konsumtionen kan däremot beräknas öka snabbare än regeringens prognos på 1,. om ingen ytterligare ökning sker efter den kraftiga uppgången , kommer den privata konsumtionen att öka med . Detta innebär att hushållssparande!, som i Qol låg omkring noll, kommer att bli klart negativt någonsin i . De positiva effekterna av devalveringarna är i stor utsträckning förbrukade genom att den svenska inflationstakten legat klart högre än i våra konkurrentländer. Marknadsandelsförlusterna för den svenska exporten tycks dess värre fortsätta och förstärkas. Den totala exporten föll med första tertialet . Krispaketets effekter på den svenska utrikeshandeln är relativt begränsade. Exporten påverkas på kort sikt inte alls. På dämpas den till följd av stigande kapitalkostnader och minskade investeringar. Importen av bilar kan tänkas gå ned, sedan bilaccisen höjts. Före skatteskärpningen blir dock effekten den motsatta. På kommer den del av importen som sker på kredit att minska genom räntehöjningarna. Importen av investeringsvaror avtar vilket inte är önskvärt. Även om exporten återhämtar sig något , är det föga troligt att någon nämnvärd exportökning kommer att bli resultatet för året som helhet. Det är illavarslande att exportorderna sjönk jämfört med fjärde kvartalet . Importökningstakten, som var , kommer sannolikt att dämpas något . Det är dock enligt vår mening realistiskt att räkna med en importökning på bortåt för helåret, om inte en finanspolitisk åtstramning sätts in. Enligt preliminära uppgifter uppgår bytesbalansunderskottet till ca . Även om exporten återhämtar sig något och importökningen avtar, är det svårt att se att ett bytesbalansunderskott i storleksordningen kan undvikas . Valutautflöde och statlig utlandsupplåning Under första hälften av maj skedde under intryck av landets växande ekonomiska problem och frånvaron av åtgärder i kompletteringspropositionen ett privat valutautflöde på några miljarder. Den höjda räntenivån i får sannolikt flödet att vända till . Men utrikeshandelns negativa utveckling gör sannolikt denna effekt kortvarig. verkningsfulla finanspolitiska åtgärder kan valutautflödet väntas återkomma . m. tredje veckan hade staten från årets början nettolånat ca utomlands. Frånvaron av finanspolitisk åtstramning gör det helt osannolikt att den redan företagna utlandsupplåningen skall kunna återbetalas . Därmed överges att staten inte längre skall bedriva nettoupplåning i främmande valutor. Som påpekades i motion 1984/85:3201 är trots konjunkturförbättringen den öppna arbetslösheten lika stor nu som 1982 och den totala arbetslösheten t.o. m. större. De nu vidtagna och föreslagna åtgärderna leder till en långsiktig minskning av antalet arbetstillfällen. Särskilt stor blir utslagningen i de branscher som hårdast drabbas av den kreditpolitiska åtstramningen. trähusindustrin samt företag som tillverkar varaktiga konsumtionsvaror. Ränteuppgången innebär att avkastningen på investeringar i maskiner och anläggningar blir lägre än avkastningen på statspapper, vilket kommer att hålla tillbaka den önskvärda investeringsuppgången. har uppskattat räntehöjningens effekter på industriinvesteringarna till . Förutsatt att regeringens prognos om en uppgång i industriinvesteringarna i kompletteringspropositionen var korrekt, skulle detta innebära att ökningen av industriinvesteringarna stannar vid . Vi finner det anmärkningsvärt att regeringen medvetet väljer att dämpa investeringsuppgången med motiveringen att en sådan ökar importen alltför snabbt. För att skapa långsiktig balans i den svenska ekonomin är det nödvändigt att industrin får bygga ut sin produktionskapacitet. Om detta hotar att leda till försämring av bytesbalansen, måste konsumtionen i landet hållas tillbaka genom en stramare finanspolitik. Den svenska räntenivån är nu dubbelt så hög som den internationella. En så stram kreditpolitik är inte förenlig med den kapacitetsutbyggnad som behövs i svensk industri för att åstadkomma samhällsekonomisk balans. Utrymme för att sänka räntan måste skapas genom en minskning av budgetunderskottet. Enligt senaste budgetprognos kommer budgetunderskottet för innevarande budgetår att något överstiga , att jämföra med regeringens prognos i kompletteringspropositionen på . prognos är gjord utan hänsynstagande till regeringens och åtgärder, varför den underskattar det slutgiltiga utfallet. Att budgetunderskottet skulle minska till nästa budgetår med nuvarande uppläggning av finanspolitiken är inte troligt. Enbart ränteuppgången ökar underskottet med ca . Nettoeffekten av regeringens och hela krispaket innebär en klar budgetförsvagning för nästa budgetår. uppskattade regeringen statsskuldsräntorna för /85 till . 1 kompletteringspropositionen skrevs prognosen för statsskuldsräntorna ned till . Vi kritiserade den bristande realismen i denna beräkning och krävde att prognosen skulle höjas. Verkligheten har givit oss rätt. Mitt under budgetåret bedömdes i finansplanen statens ränteutgifter uppgå till 70,6 miljarder. I årets kompletteringsproposition uppskattade regeringen statsskuldsräntorna till för innevarande budgetår. uppskattar i sin senaste budgetprognos statsskuldsräntorna till redan före den senaste räntehöjningen. Även ränteposten /86 stiger för varje ny beräkning som görs. I finansplanen beräknades den bli 71,2 miljarder och i kompletteringspropositionen 73,8 miljarder. Efter räntehöjningen slutar en försiktig kalkyl på drygt 77 miljarder. Politik för ekonomisk balans Den situation nu befinner sig i är inte hållbar . Kreditåtstramningen måste avlösas av en finanspolitisk åtstramning. Detta är nödvändigt för att inflationen skall kunna dämpas och för att ökningen av bytesbalansunderskottet skall kunna bromsas upp. En realränta på är inte heller förenlig med en sund expansion i näringslivet. Vi har länge förespråkat en strategi som innebär åtstramning medan tid är. Ingen ekonomi klarar i längden de påfrestningar som budgetunderskottet innebär. Det är därför nödvändigt att spara i statens utgifter. Regeringens krispaket är en bekräftelse på att vi moderater har haft rätt i våra varningar. Regeringen har av allt att döma hoppats att den sanna bilden av ekonomiska situation inte skulle avslöjas förrän efter valdagen. Priserna skulle inte stiga förrän prisstoppet hävts, efter valdagen. Lönekostnaderna skulle inte ha ökat förrän alla kompensationsklausuler och överhäng gjorde sig gällande 1986. Obalansen i våra utrikesbetalningar skulle döljas bakom en ökad statlig nettoupplåning i utlandet. Drastiska beslut om besparingar och skattehöjningar skulle kunna vänta till efter valdagen. Den senaste tidens utveckling innebär dock att sönderfallet börjat än regeringen räknat med. Det går inte längre att dölja att regeringens politik har misslyckats. I våra motioner och angående den ekonomiska politiken har vi föreslagit besparingar på ca och skattesänkningar på ca på helår. Ett genomförande av dessa förslag skulle minska budgetunderskottet med nästan . Med en sådan politik hade den hårda kreditåtstramningen kunnat undvikas. Våra besparings- och skattesänkningsförslag har tidigare redovisats utförligt i separata motioner. Vi står fast vid dessa förslag för det kommande budgetåret. Vi vidhåller också vår uppfattning att den ofinansierade skatterabatten, som kommer att försämra bytesbalansen med ca , inte bör genomföras. Förutsättningarna för skatterabatten är inte uppfyllda. En påspädning av efterfrågan kan mycket väl leda till ytterligare oro på penning- och valutamarknaden. I vår partimotion om skattepolitiken 1984/85: 2754 redogörs för vår skattepolitiska grundsyn samt den långsiktiga inriktningen av en moderat skattepolitik. Regeringens förslag om skattehöjningar och ytterligare regleringar på kreditmarknaden angriper inte orsakerna till krisen i den svenska ekonomin. Vi avvisar därför alla regeringens förslag. Det är omöjligt att bedöma effekterna av regeringens avsikt att senarelägga utbetalningar av vissa statsutgifter. Vi har inga principiella invändningar mot senarelagda utbetalningar, men detta ger endast temporära effekter på budgeten och är därför inget alternativ till regelrätta utgiftsminskningar. Vad som behövs är en minskning av framför allt den offentliga konsumtionen genom neddragningar av statsutgifterna. Endast en kraftfull besparingspolitik gör det möjligt att lätta på kreditpolitiken och sänka diskontot. Om detta inte sker, finns risken att underskottet i bytesbalansen kan framkalla ytterligare räntehöjningar. Skulle den nuvarande regeringen få sitta kvar efter valet , leder dess oförmåga att spara med all säkerhet till att en momshöjning blir svår att undvika. ekonomiska problem kan inte regleras bort, skjutas eller döljas genom skönmålning av verkligheten. Försök i den riktningen leder gång på gång till påtvingade panikinsatser. Regeringens krispaket är en bekräftelse på att den ekonomisk-politiska strategi som moderata samlingspartiet länge förordat är den riktiga. För det första kan vi konstatera att det inte går att få bukt med vare sig inflationen eller underskotten i budget- och bytesbalansen utan att statens utgifter minskas. Det gäller att spara inom den offentliga sektorn. Det är i första hand där det spenderas för mycket, inte bland vanliga familjer som vill skaffa bil eller har kontokort. För det andra går det inte att åstadkomma bestående reallöneökningar utan att sänka dagens höga marginalskatter. Sänkta marginalskatter innebär att reallöneökningar kan åstadkommas utan skadligt stora kostnadsökningar. stimuleras arbete och företagande, vilket är nödvändigt för att åstadkomma den tillväxt som krävs för att skapa utrymme för höjda reallöner. Sänkta skatter gör det också möjligt att minska subventioner och bidrag utan att hushållens ekonomiska situation försämras. För det tredje kan framtidens sysselsättning inte tryggas så länge större delen av tjänstesektorn i praktiken är ett offentligt monopol. har inte råd med en större offentlig sektor. Det är främst i den privata tjänstesektorn de nya jobben kan skapas. Vi föreslår därför reformer som skapar utrymme för privata initiativ och valfrihet. De offentliga monopolen måste brytas upp som näringslivet avregleras och löntagarfonderna avskaffas. Det går inte heller att skapa stabilitet och förtroende med en ekonomisk politik som bygger på motstridiga signaler och innebär ständiga förändringar av spelreglerna. Den enda framkomliga vägen till balans är att medvetet och samordnat genomföra utgiftsminskningar och skattesänkningar samt att stärka marknadsekonomin på alla områden. Det är den politik som moderata samlingspartiet förespråkar. Med stöd av vad ovan framförts hemställs 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som anges i motionen, 2. att uttalar att löntagarfonderna snabbt skall avvecklas, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om bilkreditförordningen och de skärpta reglerna för kontokrediter, 4. att avslår samtliga lagförslag i propositionen, 5. att upphäver lagen om särskild skattereduktion , 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande den långsiktiga inriktningen av skattepolitiken. () () () () () () () PER () () () L. () ()