mot · G8022220 · 1985-01-24 00:00:00 — m. fl. Kulturlivet skall präglas av frihet, mångsidighet och kvalitet. Den konstnärliga friheten får aldrig sättas i fråga. Kulturlivets styrka ligger i dess oberoende, och kulturskaparna måste ha full frihet att välja form och innehåll för sitt arbete. Kulturell verksamhet får aldrig vara ett instrument för politiska eller samhällsekonomiska syften. Den skall dock kunna vara såväl samhällskritisk och nydanande som traditionsbärande. Ett rikt kulturliv är bara möjligt i ett öppet, fritt och kreativt samhälle. Motsatsen är censur, kulturell myndighetsutövning och ekonomisk styrning. En snäv intellektuell miljö, som följer av ett intolerant samhällsklimat eller av att kulturens uttrycksmedel monopoliseras, hotar det fria kulturskapandet. Det hotar också människors rätt och möjlighet att fritt få välja inom ett rikt kulturutbud utan pekpinnar och regleringar. Inga offentliga insatser kan skapa ett rikt kulturliv om inte samhället präglas av öppenhet och frihet. I ett sådant samhälle ökar mångfalden. Utrymmet vidgas för det nya, annorlunda och originella. Det blir människors önskemål som formar kulturlivet. Många olika faktorer påverkar dessa önskemål, t. ex. ålder, utbildning, familjestruktur, bostadsort och ekonomi. Mångfalden är därför viktig. S. k. kommersiell kultur får därför inte dömas ut. Att kulturen är kommersiellt gångbar visar bara att den efterfrågas av många människor. Efterfrågan på kvalitativt högstående kultur ökar inte genom att nämnder och organisationer sätter sig till doms över vissa kulturyttringar. Den nydaning av hela samhället som moderata samlingspartiet eftersträvar ett friare och mer avreglerat får betydelse också för kulturlivets utveckling. Större individuellt ansvarstagande och ökad personlig rörelsefrihet skall också gälla kulturlivet. Därmed minskar betydelsen av de offentliga organens prioriteringar. Kulturskapare är ofta individualister. Friheten är nödvändig för dem. Ett öppet samhälle och tolerans inför nya idéer och nya uttrycksformer är en förutsättning för deras arbete. När friheten hotas eller inskränks påverkar det kulturskaparens arbetsvillkor ofta utgör denne en varningsklocka mot frihetsbegränsningar. När t. ex. författaren, bildkonstnären eller regissören förmedlar ett budskap är det för att han anser sig ha något väsentligt att säga. Att kulturskapare fritt får föra sin talan är speciellt viktigt i vårt samhälle där enskilda medborgares inflytande på allt fler områden övertagits av myndigheter, fackliga organisationer eller ombud. Det behövs personer som kan tala för alla dem, vilkas åsikter och intressen inte passar in i organisationsmönstret. Det förekommer ibland försök att misskreditera författare och andra fria kulturskapares åsikter, enbart för att dessa inte kan stöd ja sig på starka organisationer. Det är en farlig attityd som leder till åsiktskonformism och ensidighet. Självklart påverkas kulturskaparnas arbetsmöjligheter av deras ekonomiska villkor. Ett skattesystem som skapar höga kostnader för kulturproduktion och som missgynnar egenföretagare har gjort allt fler kulturskapare och kulturformer beroende av offentliga bidrag för sin existens. Den lindring i kulturskaparnas beskattning som föreslås i proposition 1984/ 85:93 är endast av marginell betydelse. Det största hindret för kulturlivets utveckling utgörs av det höga skattetrycket och avgifterna på egenföretagarna. Konstnärsstipendierna, som infördes för två decennier sedan, är en form av garanterad livstidslön som tilldelats 122 erkända konstnärer. Garantins maximibelopp uppgår 1985 till . , men reduceras efter en särskild skala då konstnären har annan inkomst. Bland de 122 finns många ryktbara och populära konstnärer med avsevärda inkomster, t. ex. , , och . Enligt uppgift utnyttjar endast 87 av de 122 konstnärerna i någon utsträckning sin statliga inkomstgaranti. Medel budgeteras med hänsynstagande till det låga utnyttjandet. Konstruktionen är mot bakgrund av de starkt varierande inkomsterna bland stipendiaterna olämplig. Statsmakterna borde kunna svara för att medel motsvarande 122 inkomstgarantier utgick och utnyttjades. De\ta fordrar att konstruktionen kompletteras, vilket kan ske genom att antalet stipendiater utökas. bör ge regeringen i uppdrag att framlägga förslag som innebär en förstärkning av konstnärsstipendierna enligt vad som ovan anförts. Reformen bör finansieras genom omprioriteringar inom ramen för statens stöd till kulturverksamhet. Barnets inställning till kultur grundläggs i hemmet. Föräldrar som aktivt intresserar sig för musik, konst och litteratur lägger en god grund för barnens framtida kulturintresse. Barn som aktivt får arbeta med färgmaterial och textilier, som får delta i barnteatergrupp eller gå till högläsning på bibliotek får intressen av betydelse för hela livet. Offentliga stödinsatser i efterhand kan sällan ersätta familjens påverkan för att skapa ett aktivt kulturintresse hos barn och ungdom. Daghemmen utgör en viktig del av tillvaron för många barn. Det ankommer på personalen att aktivt arbeta för att barnen får utveckla känsla för bild, musik, teater, böcker och dans, såväl genom egna aktiviteter som i form av upplevelse av andras skapande. Än mer betydelsefull för de ungas kulturintresse är dock skolan. Utan goda kunskaper som ger en sammanhängande bild av vår egen historia och framväxten av vår kultur blir de unga handikappade inför dagens kulturutbud. När den socialdemokratiska skolpolitiken ledde till nedskuren svenskundervisning, minskad uppsatsskrivning och krav att svensklärarna skulle vara toleranta mot språkfel försvann också en viktig förutsättning för att ungdom från kulturellt mindre gynnade hem skulle efterfråga kvalificerad litteratur. Resultatet blev ökade klyftor mellan olika grupper. Denna utveckling kommer att ytterligare förstärkas genom införandet av blockämnen i . Religionsundervisningen kan komma att minska i betydelse och därmed också förståelsen för de livsåskådningar som legat till grund för uppkomsten av olika kulturer. Historieundervisningen har brister genom att eleverna kan koncentrera sig på vissa avsnitt och därmed gå miste om andra som är avgörande för förståelsen av konst eller litteratur från ett visst tidsskede. Någon undervisning i kulturhistoria torde knappast hinnas med. Många lärare saknar dessutom en teoretisk underbyggnad för sådan undervisning. Många elever går i skolor med god kulturell standard. Museibesök och teaterbesök är vanliga, och ett välutrustat skolbibliotek står till elevernas förfogande. I andra skolor är de kulturella möjligheterna betydligt sämre. Det borde vara självklart att inom varje rektorsområde utse en kulturansvarig, som har till uppgift att initiera och samordna skolans kulturarrangemang, skolteater, skolkonserter, besök av kulturskapare o. d., vare sig dessa verksamheter förläggs till tid för fria aktiviteter, till timme till förfogande eller speciella koncentrations- eller studiedagar. Det är glädjande att större vikt nu skall läggas vid svenskundervisning i våra skolor. Det är viktigt att denna undervisning utvecklat elevernas formkänsla och förmåga till en korrekt språkbehandling, som eleverna får kunskap om vårt litterära arv. En förutsättning är också att utbildningen för svensklärare förstärks i fråga om litteratur och litteraturhistoria. En framgångsrik kulturell fostran kommer att leda till en ökad efterfrågan i samhället på kultur av god kvalitet. Även om kulturlivets styrka ligger i dess oberoende kan det inte utvecklas utan stöd av olika slag. Ända sedan den romerske statsmannen cenas vann odödlighet genom sitt ekonomiska stöd till , och andra kulturskapare har kulturlivet varit beroende av sina mecenater. var det kungar, furstar och kyrkor, sedan blev det konstnärligt hängivna industrialister, stiftelser och fonder. I har vi nu nästan bara det allmänna. För vår del strävar vi efter att minska kulturlivets beroende av bidrag, men vi inser att en kultur utan stöd riskerar att bli en mer torftig, stillastående och utslätad kultur. Stöd och bidrag styr alltid, men är nödvändiga för att vi skall kunna värna om de kulturskatter som tidigare generationer givit oss och för att garantera ett kulturellt nyskapande. 1 takt med den offentliga sektorns expansion och dess växande inflytande över skilda delar av vårt samhälle har utrymmet för privata insatser minskat. Offentliga bidrag har fått allt större betydelse. I praktiken verkar skattesystemet så att allt som inte subventioneras diskrimineras. Subventioner, inte minst inom kulturlivet, har också en konserverande effekt. Existerande värden och verksamheter tryggas och förs vidare, men nya former som inte är anpassade till bidragssystemet missgynnas. Kulturpolitiken får emellertid aldrig inskränkas till att bli en fördelning av anslag och bidrag. Stat och kommun skall stödja kulturellt nyskapande och garantera det smala kulturutbudets fortbestånd. Det offentliga skall också bidra till att bevara gemensamma kulturvärden. Modeväxlingar eller stelbenta regler inom plan- och byggnadsområdet får inte försvåra vården och värnandet av viktiga kulturarv och kulturmiljöer. Från anslaget F 32 i budgetpropositionen skall statsbidrag kunna utgå till vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Vid renovering av sådan bebyggelse skall de överkostnader som uppkommer genom byggnadens kulturminnesmärkning kunna täckas av detta anslag. Tillgängliga medel understiger i hög grad efterfrågan. Det är därför angeläget att enhetliga regler tillskapas för fastställande av vilka åtgärder som skall bedömas förorsaka överkostnader på grund av kulturminnesvården. Sådana enhetliga regler saknas och praxis varierar mellan olika länsstyrelser. Bevarandeuppgifterna inom byggnads- och naturvårdsområdet måste ses som ett led i skapandet av goda miljöer för boende, arbete och fritid. Därmed sätts de också in i ett annat perspektiv än om de betraktas som rena kulturfrågor. Offentligt kulturstöd måste bygga på kvalitetsbedömningar. Att sådana är svåra att göra är inget argument för att avstå från dem, men väl ett skäl till att stödet bör kanaliseras genom många sinsemellan oberoende organ, med skilda bedömningar, ambitioner och värderingar. Statens kulturråds helt dominerande ställning som bidragsgivare hotar både kvaliteten och mångfalden. har allt fler nya uppgifter lagts på . Det är nu samma organ som skall planera, samla in statistik, utreda verksamhet, fördela anslag och utvärdera aktiviteterna. Regeringen har, genom att i varje situation då en kulturfråga skall bedömas eller utredas vända sig till , gjort detta till en oformlig organisation. har departementet frånhänt sig det direkta ansvaret för kulturen. Vi anser att bör avvecklas och de olika uppgifter som åvilar rådet övertas av andra sinsemellan oberoende organ och sammanslutningar. Som en första åtgärd bör utredningsverksamhet begränsas. 1 de fall regeringen har behov av utredningar kan de ske inom departementet eller genom tillsättning av särskilda utredare. Vad som anförts bör ge regeringen till känna. om teaterverksamheten i vårt land visar bl. a. att många institutioner har brister i marknadsföringen. Kulturinstitutioner av alla slag måste genom en mer marknadsanpassad prissättning, nya distributionskanaler och nya former för publikkontakt stärka sin ekonomi och konkurrensförmåga. Detta innebär krav på en högre grad av avgiftsfinansiering. Skillnaden mellan olika teaterinstitutioner är avsevärd. Som exempel kan nämnas att för och stadsteatrar uppgår biljettintäkterna till av det totala samhällsstödet, medan siffrorna i många andra fall understiger . Ett varierat kulturliv förutsätter en mångsidig finansiering. Den viktigaste finansieringskällan inom kultursektorn är dock vad den enskilda medborgaren själv betalar. Av de totala kulturutgifterna på finansierades 15,4 miljarder av enskilda. Stat, kommun och landsting svarade tillsammans för 5,6 miljarder. För moderata samlingspartiet är det naturligt att vara positivt till s. k. sponsring av kulturverksamhet. Finns det utrymme för stöd av kulturverksamhet från enskilda och företag kan kulturlivets beroende av stat och kommun minska. Vi ser inte sponsring som ett sätt att spara på de statliga kulturanslagen utan som en väg att främja ett dynamiskt kulturliv. och har i uppgift att insamla statistik från olika kulturorgan. Det borde vara självklart att man vid infordrande av uppgifter från dessa ställde frågan om någon verksamhet varit sponsrad. Det visar sig nämligen att detta blir allt vanligare. Om förekomsten och uppfattningen av sponsring blir mer allmänt bekant torde allt fler institutioner aktivt ge sig ut och söka nya finansieringsvägar. Regeringen bör medverka till att så sker. Detta bör ge regeringen till känna. 1 dagens svenska kulturliv torde bildkonstnärerna vara de ekonomiskt minst gynnade. För att en ny och icke etablerad konstnär skall kunna fortsätta att fungera som konstnär måste han sälja sina verk. En förutsättning för detta är att han kan ställa ut dem. För publiken är det också viktigt att komma i kontakt med nya strömningar inom dagens bildkonst, och konstnärerna måste få sin verksamhet prövad av publik och kritiker. Det svåraste hindret för en bildkonstnär att forcera är debututställningen. En sådan ställer sig dyrbar även i de fall kommunen upplåter lokal och svarar för övriga arrangemang i samband med utställningen. Alla kommuner bidrar inte heller till utställningsverksamhet. 149 kommuner har ingen budget för konstutställningar och 129 kommuner saknar lokal för konstutställningar. De flesta konstnärer måste skuldsätta sig för sin första utställning. Särskilt svåra blir förhållandena för dem som arbetar experimentellt, storskaligt eller på annat sätt som försvårar försäljning till publik. Dessa konstnärer måste emellertid också ges möjlighet att visa sina verk och därmed också nya uttrycksmedel, som ett mångfasetterat kulturliv är så beroende av. Kravet på utställningsersättning har diskuterats . har tidigare uttalat att någon form av utställningsersättning skall utgå. Vi är medvetna om svårigheten att i dagens ekonomiska läge införa nya reformer. är vi medvetna om den fara som ligger i att unga konstnärer inte kan fortsätta sin verksamhet eller väljer att flytta utomlands där försäljningsmöjligheterna är bättre. Vi föreslår därför att ger regeringen i uppdrag att lägga fram förslag om uppbyggnaden av en statlig utställningsersättning för ett antal nya och lovande konstnärers första separatutställningar. Reformen skall finansieras genom omprioriteringar inom ramen för statens stöd till kulturverksamhet. Det får ankomma på kommunerna att bedöma förutsättningarna för tillskapandet av en allmän utställningsersättning. Med vårt förslag kan ett antal unga konstnärer ges möjlighet att etablera sig på konstmarknaden. En stor del av medborgarnas skapande kulturella aktiviteter sker i studiecirklar inom studieförbunden. Estetiska ämnen utgör också den största ämnesgruppen för våra stora bildningsförbund. När fastställde bidragsreglerna för cirklar i konsthantverk skedde detta med hänvisning till klara målregler för erhållande av stöd till sådana cirklar. a. betonades att de skall syfta till att ge insikt i konstnärliga problem och intresse för yrkesverksamma konstnärers arbete. Dessa cirklar är mycket populära, men har i många fall blivit av hobbyoch rekreationskaraktär. Det är emellertid viktigt att gränsen mellan amatörism och yrkeskunskap upprätthålls på det konstnärliga området. Enligt vår uppfattning har de generösa bidragen till studiecirklar bidragit till att skapa oklarhet om den gränsen. Vi upplever hur amatörism konkurrerar med den professionella konsten när studiecirklarnas produkter ställs ut till försäljning på den redan tidigare begränsade marknaden. konsthantverkscirklarna har stor betydelse för människors rätt att under sakkunnig ledning få lära sig att använda olika konstnärliga uttrycksmedel. Situationen är dock nu sådan att det offentligas kostnader för dessa aktiviteter är alltför stor i jämförelse med vad som kommer de etablerade konstnärerna till del. Vi anser därför att en större andel av dessa cirklar bör kunna finansieras av deltagarna själva, såsom fallet är när det gäller andra fritidssysselsättningar. Vi har därför i annat sammanhang föreslagit att bidraget till studieförbundens studiecirkelverksamhet minskas. Skilda former av kultur på arbetsplatserna har blivit allt vanligare. Allt talar för att denna verksamhet av egen kraft kommer att kunna utvecklas vidare. De arbetsplatsanknutna konstföreningarna, som uppgår till 1 700 spridda över hela landet, möter ett stort gensvar hos medlemmarna och är aktiva inköpare på marknaden. Bokklubbar och teaterresor anordnas på många arbetsplatser och svenska företag satsar ofta på värdefull konstnärlig utsmyckning. I årets budgetproposition föreslås nu att kulturverksamheten på arbetsplatserna skall utvecklas. 2 milj. kr. ställs till förfogande. Fackföreningarna kommer att få huvudansvaret för verksamheten. Vi tar avstånd från detta förslag. Kulturella aktiviteter på arbetsplatserna bygger i stor utsträckning på de anställdas frivilliga, ideella arbete. Detta arbete skulle motverkas av den byråkratisering som ett genomförande av förslaget kommer att leda till. Det är dessutom principiellt olämpligt att de fackliga organisationerna skall kunna dirigera kulturaktiviteterna på arbetsplatserna. Vissa musik- och teaterfrågor Inom musikområdet kommer under budgetåret en organisationskommitté att arbeta fram förslag till en central musikinstitution med anledning av beslut om en ny organisation för Rikskonserter och regionmusiken. kommer statens förhandlingsnämnd att träffa avtal med de nya huvudmännen om villkoren för att överta den regionala organisationen. 1 detta samarbete är det av vikt att man tar vara på den erfarenhet och kunskap inom musikområdet som finns i landet. De kommunala musikledarna är t. ex. en grupp som har såväl musikalisk kompetens som administrativ erfarenhet. Deras kunnande bör utnyttjas i det förberedande arbetet med den nya organisationen. Det är få förunnat att regelbundet kunna lyssna till levande musik av hög kvalitet. Så kan t. ex. operamusiken bara nå en mindre del av allmän Efterfrågan hämmas främst av långa avstånd till våra få operascener. Radio och TV bör spela en större roll som förmedlare av denna kulturform till allmänheten. Som ett publicservice-företag åligger det att ta ett större ansvar när det gäller såväl alla former av musik som teater. Denna fråga har diskuterats och kräver nu en omedelbar lösning. Förslag med anledning av budgetpropositionen Det statsfinansiella läget kräver besparingar även inom kulturområdet. Moderata samlingspartiet föreslår besparingar på 166,7 milj. kr. i förhållande till regeringens proposition 1984/85:100. Med hänvisning till vad vi i motionen anfört om att bör inskränka sin verksamhet föreslår vi att anslaget minskas med . och således upptas till . Under anslaget F2 (Bidrag till kulturverksamhet inom organisationer m. punkt 6 (Till disposition för kulturella ändamål) föreslår föredraganden ett anslag på . Eftersom besparingar i första hand bör gå ut över ospecificerade anslag föreslår vi att anslaget minskas med . Under anslaget föreslås vidare under punkt 8 (Utveckling av kulturverksamhet på arbetsplatserna) en ny utgift uppgående till . Så som vi ovan utvecklat anser vi att verksamheten inte bör ske i föreslagen form, varför vi föreslår att anslaget utgår. Under anslaget F3 (Bidrag till särskilda kulturella ändamål) punkt 4 (Bidrag till övriga kulturella ändamål) föreslår föredraganden ett anslag på . Besparingar bör, som tidigare nämnts, gå ut över ospecificerade anslag. Vi föreslår därför att detta anslag minskas med 1 000 000 till . Den allmänna löneutvecklingen beräknas till . Det får därför anses skäligt med en höjning av biblioteksersättningen utöver propositionens förslag med av grundbeloppet för hemlån och av övriga grundbelopp i motsvarande mån. Detta innebär då en höjning av anslaget F 8 (Ersättning åt författare m. fl. för utlåning av deras verk genom bibliotek m. I likhet med föregående år anser moderata samlingspartiet att det statliga stödet till rikskonserters fonogramutgivning bör upphöra. Vi beräknar att anslaget till rikskonserters verksamhet skall minska med . Detta innebär att vi föreslår att F 15 (Rikskonsertverksamhet) skall uppgå till . För att garantera en utgivning av fonogram, som tillgodoser en smal och begränsad marknad, föreslår vi att anslaget F 21 (Stöd till fonogramverksamhet) ökas med , och upptas till . Under anslaget F 17 (Bidrag till regionala och lokala teater-, dans- och musikinstitutioner) föreslår föredraganden ett anslag på . Med hänvisning till behovet av hårda prioriteringar av kulturutgifter föreslår vi att de av föredraganden föreslagna 62 grundbeloppen till regionala skådebanor utgår. Detta innebär en besparing med . För att kompensera för det bortfall av resurser till marknadsföring av teaterverksamhet som detta kan innebära föreslår vi ett anslag på . att fördelas av till regionala och lokala teaterinstitutioner för marknadsföringsåtgärder. Anslaget F 17 föreslås därmed uppgå till . Under anslaget F 18 (Bidrag till fria teater-, dans- och musikgrupper) föreslår föredraganden en förstärkning med . Besparingar måste ske även inom detta område, som tidigare blivit väl tillgodosett. Anslaget F 18 bör minskas med . Under anslaget (Bidrag till teater-, dans- och musikverksamhet) föreslår föredraganden att bidraget till Stiftelsen ökas till . Vi anser att det bidraget bör avvecklas. Med hänvisning till detta föreslår vi att anslaget bör uppgå till . Under anslaget F 23 (Förvärv av konst för statens byggnader m. föreslår föredraganden ett anslag på . Anslaget används till förvärv av konst till statens byggnader och andra lokaler för statliga myndigheter, men också till bidrag för konstinköp av folkparker, folkets hus, bygdegårdar och nykterhetsorganisationers samlingslokaler. Vi är tveksamma till den senare delen av anslaget. Bidraget ger upphov till en rad principproblem, såsom frågan om äganderätt till inköpt konst, och köpkriterier. Med hänvisning till detta föreslår vi att bidraget till konstinköp av folkparker m. m. utgår. Detta innebär en besparing på . Därmed föreslår vi att anslaget upptas till . Under anslaget F 25 (Vissa bidrag till bildkonst) föreslår vi att anslaget under punkt 2 () ökas med . genom att anslaget vid punkt 1 (Konstfrämjandet) minskas med motsvarande belopp. Detta anser vi motiverat med hänsyn till att Konstfrämjandet under en följd av år gynnats jämfört med . Under anslaget (Bidrag till vissa arkiv) uppges att Baltiska arkivet har anhållit om ett bidrag om . och anfört att tidigare utgående bidrag från statens invandrarverk kommer att upphöra. Vi finnér skäl föreligga att bevilja Baltiska arkivets anhållan, varför anslaget skall upptas till . Under anslaget F 38 () föreslår föredraganden att museets besparing bör vara . Vi finner till skillnad från föredraganden att särskild hänsyn måste tas till den forskningsverksamhet museet bedriver. Anslaget bör därför ökas med . och således upptas till . Under anslaget F 48 (Bidrag till vissa museer) upptas ett bidrag till Stiftelsen med . Vi anser att detta museum i första hand är ett ansvarsområde för stiftelsenämnden och arbetsmarknadens parter och att bidrag i övrigt till detta ändamål bör kunna sökas inom ramen för bidraget till regionala museer. Vi föreslår därför att bidraget utgår, och att anslaget upptas till . Under anslaget F 53 föreslår föredraganden att tilldelades . Det är vår uppfattning att bör avvecklas och dess bidragsutdelande uppgifter skall överföras till SÖ. Detta bör kunna ske under budgetåret, varför anslaget kan upptas till . Under anslaget F 54 (Bidrag till ungdomsorganisationernas centrala verksamhet m. föreslår föredraganden ett anslag på . Moderata samlingspartiet anser att den övre åldersgränsen för statsbidrag till ungdomsorganisationernas centrala verksamhet bör sänkas till .