mot · G8021684 · 1985-01-24 00:00:00 — Motion 1984/85:1684 m. fl. En av de allra viktigaste biståndspolitiska insatserna är bistånd til kvinnor. Ett sådant bistånd är till gagn inte bara för kvinnorna i utan för hela samhället. Kvinnor måste ses som individer vars arbete är en tillgång för samhället. Kvinnorna i är de fattigste, de hungrigaste och de mest förtryckta i världen. Kvinnor har sämre utbildning än män. Av världens analfabeter är två av tre kvinnor och antalet ökar. av befolkning kommer aldrig i kontakt med hälsovård under hela sitt liv. Kvinnorna är därför särskilt utsatta i samband med graviditeter och förlossningar. Kvinnor är ofta försvagade av undernäring och bristsjukdomar. De betraktas som produktionsmedel snarare än målgrupper för ekonomisk tillväxt. Produktionen - antingen det gäller industri eller jordbruk - blir männens blir männens angelägenhet. Detta trots att kvinnor i stor utsträckning producerar mat för sig och sin familj. Kvinnorna är ju i majoritet när det gäller att producera världens mat. Regeringen har ingen förståelse för vikten av att ha kvinnorna med i biståndsarbetet från planeringen och att stödja kvinnornas egna initiativ. I budgetpropositionen står när det gäller landsbygdsutveckling följande: 1 detta sammanhang bör kvinnans roll i jordbruket och hennes avgörande betydelse för småbrukarfamiljens livsmedelsförsörjning uppmärksammas. Regeringen är medveten om kvinnors avgörande betydelse för livsmedelsförsörjningen men några åtgärder av avgörande betydelse föreslås över huvud taget inte. Inom SIDA finns emellertid progressiva krafter som inser att biståndet måste svara även mot kvinnors behov och att all biståndsverksamhet måste prövas utifrån de konsekvenser den får för kvinnorna. En nyorientering måste ske av biståndspolitiken. Den måste direkt ta sikte på kvinnorna i , höja produktiviteten i deras arbete och bidra till deras ekonomiska oberoende. Den måste ha kvinnors särskilda behov av utbildning och hälsovård som utgångspunkt. En medveten satsning på kvinnorna innebär en medveten satsning på de fattigaste. Det är en biståndspolitik som ger resultat för hela samhället. Biståndspolitiken har en formulerad målsättning. Den skall medverka till resurstillväxt, ekonomisk och social utjämning, demokratisk samhällsutveckling och minskat ekonomiskt och politiskt beroende. Inom ramen för denna målsättning finns alla möjligheter att förverkliga en biståndspolitik som tar sikte på kvinnorna. Men det krävs först och främst en medvetenhet om och ett erkännande av kvinnornas betydelse i utvecklingsarbetet. Det krävs också en satsning utifrån kvinnors behov på olika områden, behov som kvinnorna själva upplever och formulerar. Det krävs också att kvinnorna görs delaktiga i olika projekt både i givaroch mottagarlandet. Att de får mer inflytande över planering, verkställande och utvärdering av biståndsprojekt. Kvinnorna i utgör en potential som förblivit outnyttjad i hög grad. Det första målet resurstillväxt uppnås just genom satsning på ulandskvinnorna. Den alltmer hotade livsmedelsförsörjningen i länderna söder om är härvid ett allvarligt memento. Jordbruksproduktionen minkar på grund av ensidiga satsningar på stora kapitalintensiva jordbruk och på grund av att inga stimulanser getts de små jordbrukarna för produktion till avsalu. Eftersom många kvinnor ensamma svarar för familjens livsmedelsförsörjning vid sidan om sina reproduktiva insatser blir här en satsning på kvinnorna helt naturlig. De bör få stöd och hjälp som underlättar deras ansvar för reproduktionen och stöd och hjälp till en produktion, inte enbart för självhushållning, utan även för försäljning. Det andra målet ekonomisk och social utjämning kan gälla mellan grupper i u-landet, men självfallet också utjämning mellan män och kvinnor. Vid olika biståndsprojekt bör man noga analysera dess effekter för kvinnor. Varje projekt bör ha klara positiva effekter för kvinnornas situation. Det tredje målet om demokratisk samhällsutveckling och ekonomisk och politiskt oberoende pekar direkt ut kvinnorna som målgrupp. Det är kvinnorna som förbises, undervärderas och som inte alltid har tillräcklig kraft att säga ifrån. De saknar även kunskaper för att kräva och utöva demokratiska rättigheter. Det fjärde målet om ekonomiskt och politiskt oberoende innebär också en satsning på kvinnorna. De är kvinnorna som är de mest förtryckta, helt beroende av männen och därför osjälvständiga. Ett biståndsarbete som fullföljer målsättningen måste således vara ett bistånd för att förbättra kvinnornas situation. Svenskt biståndsarbete måste följa riktlinjerna och arbeta på att förverkliga de beslutade målen. Mot bakgrund av ovanstående hemställs att hos regeringen begär att utvecklingsbiståndet även skall svara mot kvinnors behov och att kvinnor görs delaktiga i biståndsprojekten både i givar- och mottagarlandet. () () () ()