ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G8021264 · 1985-01-22 00:00:00 — Motion 1984/85:1264 Dimensioneringen av specialtruppslagens regementsledningar I den utredning som Militärbefälhavaren i gjort i anledning av klagomål rörande förhållanden vid krigsförbandsövning berörs bl. a. de svårigheter som följer av specialtruppslagens omfattande och spridda ansvar för repetitionsövningar. Samma spridda ansvar och behov av samverkan, med upp till tio försvarsområden och med ett ännu större antal olika myndigheter, har dessa förband då det gäller krigsplanläggning för stödfunktionerna och för materiella mobiliseringsförberedelser. För trängtruppernas del har man löst en del av dessa uppgifter genom att tillföra Fo-staberna befattningshavare på kvalificerad nivå. Erfarenheten har dock visat att dessa i hög grad binds upp av den operativa planeringen på milonivå och inte kan utnyttjas i erforderlig utsträckning på lägre nivå och för krigsförbandsövningar. Motsvarande resurs finns ej för ingenjörstruppernas del. Krigsplanläggning, repetionsutbildning och materiella mobiliseringsförberedelser har ett klart samband. Behoven av insatser för dessa olika områden kan kvantiativt variera och den sammanlagda personalresurs, som krävs för uppgifterna bör då kunna utnyttjas bättre om den finns samlad. Den naturliga platsen är då specialtruppslagens regementsledningar. Från uttalades att de personella resurserna för genomförandet av den omfattande repetitionsutbildningen är otillräckliga. Från påpekas 1984 att den materiella mobiliseringsberedskapen ibland är otillfredsställande och att nuvarande organisation behöver justeras framför allt vad gäller tillgång till officerare i fredsnivå 1. för att upprätthålla uppgifter för den personella beredskapen. Om personalförändringar t. ex. i samband med genomförande av pågående garnisonssamordningar genomförts på ett sätt, som inte tar hänsyn till ingenjörstruppernas mycket stora uppgifter, då det gäller att i planläggningen samarbeta med många olika myndigheter, kan detta få allvarliga följder för rationalitet och effektivitet. Nya uppgifter har också tillkommit: Att fungera som funktionsföreträdare i fältarbete i samband med bl. a. krigsförbandsövningar liksom att biträda Fo-myndigheterna vad avser mobiliseringsberedskap för ingenjörsförbanden. Det innebär ökad arbetsbelastning och ökat behov av personal på kvalificerad nivå. I princip gäller samma förhållanden övriga specialtruppslag, framför allt också signaltrupperna. Det synes viktigt att pågående utredningsarbete, bl. a. i samband med garnisonssamordningar, väger in synpunkter som tar hänsyn till specialtruppslagens, inte minst ingenjörtruppernas, speciella behov av personal i fredsnivå 1 och 2 inom de egna regementsledningarna. Detta för att man sammanhållet och på ett rationellt sätt skall kunna genomföra sina uppgifter vad gäller samspelet mellan fredsorganisationen och krigsorganisationens olika behov. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande resursbehov vid specialtruppslagens regementsledningar.
mot · G8021266 · 1985-01-23 00:00:00 — Arméns helikopterverksamhet skall enligt regeringsbeslut flytta från till . och beräknas helikopterverksamheten i successivt öka. Arméflygskolan verkar f. n. på , Nyköping-Oxelösunds flygplats, dvs. Erfarenheten av verksamheten där är mycket positiv och kan tjäna som exempel på ett gott samarbete mellan en civilt driven flygplats och militär verksamhet. erfarenheter inom detta område har avsett verksamhet på militärt driven flygplats. Samarbete mellan det civila samhället och försvaret ligger i tiden och är förmånligt sett ur samhällsekonomisk synvinkel. Totalförsvaret omfattar praktiskt taget hela samhället. Det är därför nödvändigt att det militära försvaret så långt det är möjligt och lämpligt samordnas med civil verksamhet. Regeringsbeslutet om flyttning av arméns helikopterflyg från skulle kunna tolkas som ett steg i motsatt riktning. En annan viktig synpunkt är att är ur flygsäkerhetssynpunkt en säkrare flygplats än Malmens flygplats i där arméflygskolan kommer att få dela luftrum och landningsfält med målflygdivisionen och den försökscentral som har förlagt där. Blandad flygtrafik med övningsvarv och banor som korsar varandra medför säkerhetsrisker. På , är förhållandena idealiska. Övningsvarv och landningsbanor är åtskilda. Det civila flyget utnyttjar fältet på bestämda tider och inkräktar inte på arméflygskolans övningstider. föreligger resultaten från helikopterutredningen, HKp-84. Enligt vad jag erfarit kommer där att redovisas att det behöver vidtas radikala åtgärder på flygsäkerhetsområdet. Haverierna och därmed kostnaderna är för stora. har vidare så sent som begärt hos UHÄ att få inrätta en flyglärarutbildning för helikopter. De civila intressenterna på , dvs. Nyköping-Oxelösunds flygplats , , och har alla sagt sig vara intresserade av att vilja verka för en civil helikopterflygutbildning samt för ett fortsatt samarbete med arméns helikopterflyg. Detta skulle vara möjligt om en del av försvarets helikopterutbildning, t. ex. grundutbildning och viss färdighetsträning, även i fortsättningen kunde få förläggas till . Den tekniska utbildningen, skolledning etc. skulle ändå kunna ligga i i enlighet med nu föreliggande beslut. De grundläggande militära och civila helikopterutbildningarna är identiska. Flygmaterielunderhållet på nuvarande huvudhelikoptertyp skall enligt nu gällande avtal även i fortsättningen genomföras av i . Även huvudagenten finns på . Mycket talar således för ett fortsatt militärtcivilt samarbete på . Kan det få fortsätta behålls basen och därmed skapas möjligheterna för tillkomsten av en organiserad civil helikopterflygskola. Flyttas som beslutats all militär utbildning till försvåras alternativt försämras en sådan möjlighet. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs 1. att beslutar att hos regeringen begära en skyndsam undersökning av möjligheterna att få till stånd en civilt och militärt samordnad helikopterutbildning på Nyköping-Oxelösunds flygplats, 2. att beslutar att som sin mening uttala att flyttningen av arméns helikopterflygarutbildning i avvaktan på resultaten av nämnda undersökning t. v. uppskjuts.
mot · G8021267 · 1985-01-24 00:00:00 — Ersättning vid deltagande i hemvärnsutbildning Hemvärnet är en värdefull del av vårt försvar. Det är viktigt att de som deltar i hemvärnet får en god utbildning. För befäl finns det dessutom en skyldighet att genomgå viss utbildning. Ett problem är att många måste avstå från utbildningen av ekonomiska skäl, eftersom ingen ersättning utgår för förlorad arbetsförtjänst under de i regel långa kurserna, såvida vederbörande icke är statsanställd. Här borde samma regel gälla som för civilförsvarets kurser, dvs. att ersättning utgår motsvarande sjukpenningen. Medel för detta bör tas ur försvarsanslaget. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om likvärdig ersättning för hemvärns- och civilförsvarskurser.
mot · G8021268 · 1985-01-23 00:00:00 — och av bergrum i för beredskapslagring I demografiska mittpunkt, i Kumla kommun, endast söder om , finns stora outnyttjade bergrum. Dessa bergrum är resultat av sandstensbrytning som fortfarande pågår. har ett ur transportsynpunkt mycket fördelaktigt läge, vilket framgår av nedanstående skiss. Bergrummen är f. n. 200 till antalet, vartdera med en golvyta . Eftersom bergrummen i är belägna i en stabil sandstenskropp som täcks av ett lerlager är de mycket täta mot vatteninträngning. Temperaturen håller sig året om. Taket är och väggarna . Det finns bara en ingång till varje rum, vilket tillsammans med övriga förhållanden gör rummen jämför bara med kassavalv. Med hänsyn till de tekniska och transportmässiga förutsättningarna synes oss dessa bergrum kunna vara intressanta i beredskapslagringssammanhang. Lämpligen borde ÖEF (överstyrelsen för ekonomiskt försvar) ges uppdraget att undersöka dessa möjligheter. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om uppdrag till ÖEF att undersöka förutsättningarna för att utnyttja befintliga bergrum i för beredskapsändamål. minab/gotab 1985 79770
mot · G8021270 · 1985-01-24 00:00:00 — och vid tillfällig vård av barn Enligt lagen om allmän försäkring, 4 kap. 8 §, utgår föräldrapenning för tillfällig vård av barn bl. a. vid sjukdom eller smitta hos barnets ordinarie vårdare. Ersättning utgår dock inte om dagbarnvårdarens egna barn blir sjuka och detta medför att dagbarnvårdaren inte kan ta hand om dagbarnen. Detta kan ibland lösas genom att barnen placeras i ett annat familjedaghem. är detta dock ingen önskvärd lösning då det innebär att barnet tas om hand av en främmande person i en främmande miljö. Om en annan dagbarnvårdare inte kan anvisas eller om detta framstår som en mindre lämplig lösning, tvingas föräldrarna att stanna hemma utan att få någon föräldrapenning. Inkomstbortfallet kan ibland uppgå till betydande belopp. Föräldern som stannar hemma har inte heller någon lagstadgad rätt till ledighet för att stanna hemma trots att det ibland inte finns någon annan lösning. Denna fråga har även tagits upp av föräldraförsäkringsutredningen (SOU 1982:36). Utredningen anser att det finns skäl för att ge rätt till föräldrapenning i denna situation men vill inte föreslå förändring med hänsyn till de kostnader som en sådan ändring skulle medföra. Utredningen redovisar dock inte någon beräkning av kostnaderna. Vi anser att denna brist i föräldraförsäkringen motiverar att denna fråga utreds ytterligare. Med stöd av det ovan anförda yrkas att hos regeringen begär en översyn av rätten till tillfällig föräldrapenning i enlighet med vad som anges i motionen. () ()
mot · G8021271 · 1985-01-23 00:00:00 — Rätt till ledighet och ersättning för vård av anhörig Anhörigvård ingår som en allt viktigare del i den vårdstruktur som är under uppbyggnad. Den insats som anhöriga kan göra är oftast den viktigaste medmänskliga i vårdkedjan. Intresset för vård i hemmet har ökat hos huvudmännen, inte minst för att det i allmänhet är mindre kostnadskrävande att i hemmet vårda någon som är sjuk eller handikappad än att ge någon form av institutionsvård. Det finns beräkningar och bedömningar som visar att ett ersättningssystem genom den allmänna försäkringen, för den som gör betydande vårdinsatser i hemmet, leder till samhällsekonomiska besparingar. Samhällets insatser för äldre, sjuka och handikappade måste därför intriktas på att underlätta för dem som så önskar att kunna få bo kvar i sin bostad . De flesta människor har en naturlig önskan att stanna hemma fast de är sjuka, gamla eller handikappade och behöver extra insatser av sjukvård eller social service i sin dagliga tillvaro. Vid andra tillfällen då det behövs vård det kan handla om barn med cancer eller om andra mera akuta livshotande sjukdomstillstånd hos nära anhöriga - finns en strävan inom sjukvården att ge denna terminalvård i hemmet. Här krävs helt naturligt att anhöriga kan göra en insats och att ekonomin ej lägger hinder i vägen. Vi är fullt medvetna om att sjukvård i hemmet endast är ett komplement till den vård, som ges på sjukvårdsinrättning. Vården i hemmet är ändå så viktig för många människor att den inte av ekonomiska skäl får omöjliggöras. Möjlighet till tjänstledighet och någon form av ersättning är för de flesta en förutsättning för anhörigvårdens genomförande. I det sammanhanget finns skäl att citera vad socialförsäkringsutskottet skrev : Utskottet anser att de anhörigas insatser bör tas tillvara inom äldreomsorgen. Det är därför viktigt att den som vill hjälpa eller ta hand om en äldre anförvant får samhällets stöd för detta. Han eller hon måste få ersättning för sitt arbete och tillförsäkras samma sociala trygghet som andra. föreslog införandet av en lagstadgad rätt till ledighet från förvärvsarbete för den arbetstagare som önskar vårda sjuk anhörig i hemmet. För att en lagstadgad rätt till ledighet från förvärvsarbete skall få avsedd effekt måste den kompletteras med rätt till ekonomisk ersättning. Även om vård i hemmet leder till uppkomsten av vissa kringkostnader i form av vårdpersonal och utrustning kommer kostnaden att vida understiga motsvarande kostnad för en plats på sjukvårdsinrättning. Den genomsnittliga kostnaden per vårddag för vård i livets slutskede uppgår till ca . En långvårdsplats kostar ca . Ersättning till anhörigvårdare bör grundas på principen att den skall utgöra kompensation för utfört arbete och göras lika för alla. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär att rätt till ledighet och ersättning för vård av anhörig införs i likhet med vad i motionen anförs.
mot · G8021275 · 1985-01-24 00:00:00 — Socialförsäkringssystemet skall garantera medborgarna allmän grundtrygghet och ersätta inkomstbortfall vid sjukdom. Så fungerar det också för den som arbetar eller deltid . Då erhåller den anställde halva den sjukersättning han skulle fått om han arbetat heltid. Om den anställde arbetar s.k. koncentrerat halvtidsarbete, vilket är mycket vanligt förekommande, innebär det att han eller hon arbetaren vecka full tid, , är ledig , och veckan därpå arbetar man således halvtid . Också för anställda med detta arbetstidsschema (koncentrerad halvtid) betalar arbetsgivaren in avgift till försäkringskassa efter den anställdes årsinkomst oavsett form av arbetstidsschema. Därför tar man för givet att en anställd med koncentrerad deltid också skall ha en sjukersättning som ger en kompensation motsvarande av den faktiska inkomstförlusten vid sjukdom. Men så är tydligen inte fallet. När en anställd med koncentrerat deltidsarbete blir sjuk någon av de dagar han arbetar sina får han endast sjukersättning motsvarande halva inkomsten. Detta faktum slår särskilt hårt mot personer med korta sjukdomsperioder och vid vård av sjukt barn. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en översyn av bestämmelserna om sjukersättning till anställda med s.k. koncentrerat deltidsarbete. () () minab/gotab 1985 79771
mot · G8021276 · 1985-01-24 00:00:00 — Översyn av högkostnadsskyddet inom sjukvården Avgifterna inom den öppna sjukvården har höjts mycket kraftigt . 1980 var den sammanlagda patientavgiften för läkarbesök, medicininköp och sjukresa . , hade avgifterna till följd av den borgerliga regeringens nedrustningspolitik, nära nog fördubblats. beslutade vidare att höja egenavgiften för sjukresa , en avgiftshöjning som fått särskilt allvarliga konsekvenser för handikappade och kroniskt sjuka. Genom tidigare fattade beslut ökar avgifterna ytterligare fr. o. m. . Patientavgiften för läkarbesök inom den offentliga vården höjs till . hos privatpraktiserande läkare). Den sammanlagda avgiften för läkarbesök, läkemedelsinköp och sjukresa uppgår därmed till . Det kan konstateras att högkostnadsskyddet inte utgör ett tillfredsställande ekonomiskt skydd för de grupper i samhället som har de största vårdbehoven, dvs. handikappade och kroniskt sjuka. Förklaringen är framför allt det faktum att sjukresorna inte ingår i högkostnadsskyddet. En annan bidragande orsak är de ovan nämnda övriga avgiftshöjningarna för läkarvård och läkemedelsinköp. Frågan om sjukresorna har uppmärksammats av i en rad olika sammanhang. 1 ett betänkande av sjukreseutredningen (SOU 1981:35) föreslogs ett särskilt högkostnadsskydd för vissa grupper med särskilt stora och ofta återkommande vårdbehov. Utredningens förslag i detta avseende har dock ännu inte resulterat i några konkreta åtgärder. Det faktum att det inte finns någon övre gräns för hur stora belopp enskilda personer kan tvingas betala för sjukresor, utgör ett stort och allvarligt problem för många handikappade och kroniskt sjuka. Ett exempel belyser detta förhållande väl. * ånga människor med stora vårdbehov - t. ex. psoriatiker och njursjuka måste för att kunna fungera ute i samhället få regelbunden vård och behandling . Ofta måste vården ges . Om dessa personer har oturen att bo tillräckligt långt från vårdgivaren, kan de drabbas av årliga sjukresekostnader på . Högkostnadsskyddet utgör i detta läge inget som helst skydd. Det finns mot denna bakgrund starka skäl att skyndsamt se över högkostnadsskyddet, och då i synnerhet frågan om sjukresornas ställning i förhållande till högkostnadsskyddet. Det står utan allt tvivel att åtgärder måste vidtas för att skydda de grupper i samhället som drabbas av sjukreseavgifter i den storleksordning som angetts ovan. 1 1984/85. vissa andra skäl talar dock mot att sjukresefrågan löses genom ett nytt system utanför det nuvarande högkostnadsskyddet. En strävan bör vara att söka en lösning där högkostnadsskyddet omfattar såväl läkarbesök och läkemedelsinköp som sjukresor. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om en översyn av högkostnadsskyddet i den riktning som anges i motionen.
mot · G8021277 · 1985-01-24 00:00:00 — Motion 1984/85:1277 Utbetalningen av pension till den som vistas på institution I 10 kap. 3 § lagen om allmän försäkring finns bestämmelser om rätt för de kommunala huvudmännen att uppbära folkpension som ersättning för vård. Den pensionsberättigade skall dock få visst belopp för sina personliga behov. Regeringen har meddelat föreskrifter beträffande tillämpningen i kungörelsen (1962:393) om rätt i vissa fall för kommun eller annan att uppbära folkpension. Enligt dessa föreskrifter skall den pensionsberättigade för personliga behov äga utbekomma ett belopp som motsvarar förbehållsbeloppet vid inackordering per enligt 47 § socialtjänstförordningen. Om den pensionsberättigade på grund av sitt tillstånd uppenbarligen inte kan tillgodogöra sig detta belopp får det nedsättas till lägst . Det har blivit allt vanligare att huvudmannen inte utnyttjar sin rätt att automatiskt uppbära pension från den som bor i bostad som tillhandahålls av omsorgsverksamhet. Av normaliseringsskäl och pedagogiska skäl låter man den pensionsberättigade själv uppbära sin pension för att sedan till erlägga betalning för kost och logi. Erfarenheterna av detta system bedöms som goda. Där landstingen begagnar sig av sin rätt att uppbära pensionen samt tillhandahåller den pensionsberättigade förbehållsbeloppet för personliga behov, uppkommer problem beträffande hur förbehållsbeloppet skall disponeras om den pensionsberättigade inte själv anses kunna ha hand om pengar. Vidare kan olika meningar råda om förutsättningar för nedsättning av förmånsbeloppet. Utvecklingen mot större självständighet även för gravt handikappade och den allmänt accepterade uppfattningen att även de kan få ett liv med innehåll gör det naturligt att de får inte alltför obetydliga medel att disponera för privata ändamål. Mot bakgrund av den utveckling som skett framstår de gällande reglerna som otidsenliga och onödiga. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om möjligheten att i lagen om allmän försäkring införa sådana regler att pensionen för de institutionsboende alltid skall uppbäras av den pensionsberättigade själv eller hans ställföreträdare. 1 * 1984/85.3 sami.
mot · G8021278 · 1985-01-24 00:00:00 — Motion 1984/85:1278 Inordnande i den allmänna försäkringen av stödet till njursjuka I finns ca 3 200 personer med kronisk njursvikt. 1 100 av dessa behandlas med regelbunden dialys. Därav är det närmare 400 som sköter dialysen i hemmet. F. n. är det landstingen som står för de förbrukningsartiklar, såsom injektionssprutor, kompresser, slangset, filter, engångsdialysatorer m.m., som används vid dialys i hemmet. Som regel blir det den njurmedicinska regionklinikens budget som belastas. Detta är ett onaturligt förhållande eftersom andra grupper av kroniskt sjuka/handikappade, som t. ex. diabetiker och stomiopererade, har kostnadsfria förbrukningsartiklar som betalas via den allmänna försäkringen. Denna olikhet utgör ett allvarligt hot för personer med njursvikt, då den kan resultera i att njurklinikerna av ekonomiska skäl inte kommer att kunna erbjuda den typ av dialys som passar bäst för varje enskild njursjuk. Jag vill som exempel beskriva situationen på njurmedicinska kliniken på . Kliniken har ett stort budgetöverskridande när det gäller förbrukningsartiklar. Förklaringen är till stor del att man bland sina patienter har några få som behöver en hemdialysform som ur hjälpmedelssynpunkt är kostnadskrävande. Just denna dialysform är särskilt lämplig för barn och har ökat möjligheterna till överlevnad för små barn som inte betraktades som behandlingsbara. Risk finns nu att man måste stoppa en lovande behandlingsform på grund av att kliniken saknar medel i budget. Det kärva läge som råder för landstingens sjukvård gör att dialysvårdens fortsatta utbyggnad är i farozonen. finns det material som visar att antalet kroniskt njursjuka kommer att fördubblas . Viktigt att beakta är också att antalet njursjuka personer och behoven av olika dialysformer varierar över landet. De är inte heller fördelade i relation till de olika klinikernas förmåga att ta kostnaderna. Med det följer uppenbara risker för en ojämlik sjukvård för njursjuka, dvs. vård som styrs av var man bor och inte av vilka behov man har. För de grupper som har tillgång till kostnadsfria förbrukningsartiklar via allmänna försäkringen har detta visat sig vara av utomordentligt stort värde genom att det garanterar tillgång på hjälpmedel av hög kvalitet och skapar rättvisa förhållanden inom gruppen. Det är av största vikt att njursjuka, som för sin överlevnad är beroende av en väl fungerande behandling, garanteras motsvarande stöd inom den allmänna försäkringen. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen sagts beträffande inordnande av stödet till njursjuka i den allmänna försäkringen.
mot · G8021279 · 1985-01-23 00:00:00 — Inackorderade gymnasieelevers ekonomiska situation Gymnasiestudier på annan ort Trots att gymnasieskolan är väl utbyggd och skolstyrelserna söker bredda utbildningsprogrammen, är det ofrånkomligt att vissa linjer endast kan förekomma på ett fåtal orter i landet. För de elever som önskar sig en utbildning som medför att de måste bo på studieorten uppstår bl. a. ekonomiska problem. Det finns ett utvecklat system för ekonomiskt stöd från samhällets sida i sådana fall. Syftet med detta är givetvis att man inte skall vara beroende av bostadsort för att kunna få den utbildning som man önskar. Erfarenhetsmässigt kan man också konstatera att det finns ett motstånd från både elever och föräldrar mot inackordering redan . Främsta skälet till att en elev tvingas avstå från utbildning som kräver inackordering torde emellertid vara just kostnaderna. Nuvarande bidragsnivåer och inkomstprövningsgränser gör att kostnaderna blir för höga. I rådande statsfinansiella läge måste stor återhållsamhet med nya kostnader iakttas. Det är emellertid angeläget att ur studielikställighetssynpunkt förbättra den ekonomiska kompensationen vid tvingad inackordering på studieort för framför allt 16-17-åringar, alltså de som går direkt till gymnasiestudier från . Min uppfattning är att ett förbättrat studiestöd inte skall stimulera eleverna att bryta med föräldraekonomin. Det är i och för sig inte orimligt att föräldrarna har ett försörjningsansvar även i det fall någon är inackorderad, eftersom även barn som bor hemma drar kostnader. Emellertid bör ersättningsnivån höjas, kanske i kombination med justerade inkomstgränser för föräldraprövningen, eftersom studiebidragen reduceras redan vid relativt blygsamma inkomster. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att hos regeringen anhåller om en översyn av reglerna för att förbättra de inackorderade gymnasieelevernas ekonomiska situation.