mot · G8022102 · 1985-01-25 00:00:00 — Det råder en krissituation i landet när det gäller vården av våra fornlämningar. Den sedan ett par årtionden antagna förutsättningen för att utföra angelägna fornvårdsarbeten via samordning med AMS gäller inte längre i en fjärdedel av länen. Av de närmare 3 000 vårdobjekt som finns upptagna i länsstyrelsernas vårdprogram kan bara hälften ges årlig vård. Även för dessa har vården blivit sämre. Genom fornlämningslagens utformning har fornlämningarna betraktats som ett allmänt statligt intresse. Statsmakterna har uttryckt att vård av fornlämningar skall ske inom ramen för de arbetsmarknadspolitiska stödåtgärderna. Som statlig myndighet har resp. länsstyrelse stått som huvudman för arbetena och det har utgått statsbidrag till fornvårdsarbetena. För att kunna driva fornvården har. i samverkan med AMS, en specialkompetens byggts upp hos fornvårdsgruppen inom vårdbyrå. På uppdrag av resp. länsstyrelse svarar fornvårdsgruppen för planering och administration av fornvårdsarbetena samt den uppföljning, utveckling och rådgivning, som är aktuell i sammanhanget. Fornvårdsgruppen (13 anställda) saknar personal med fasta tjänster. Verksamheten har finansierats genom den ersättning, sorn erhållits för de uppdrag som gruppen har utfört. Gruppen utgör en samlad resurs, och den flexibilitet den därmed besitter har möjliggjort att bemästra tillfälliga regionala variationer i verksamheten ganska bra. Vårdarbetet har verkställts i eller AMS egen regi. Hos dessa verkställare/entreprenörer finns nu en erfaren och välutbildad stab av arbetsledare med fornvård mer eller mindre som specialitet - grunden för en väl fungerande vårdorganisation. För /85 har länsarbetsnämnderna i flera län skurit ned eller helt slopat anslagen till fornvårdande beredskapsarbeten. Sålunda saknas verksamhet i . Det statliga intresset som gör att fornvårdsarbetena får 100 r/c av kostnaden har i ett flertal fall verkat diskvalificerande vid medelstilldelningen. Det anslag om ytterligare 500 miljoner till beredskapsarbeten, vilket beslutades , kommer enligt utförd enkät vid endast i obetydlig omfattning komma fornvården till del. Den nya situationen innebär dels att gjorda vårdinsatser till stor del spolieras, dels att en väl fungerande organisation kan komma att slås sönder. Entreprenörerna - den verkställande delen av organisationen - ställs i en mycket besvärande situation. Även om verksamheten inte helt upphör, medför en instabil och oplanerbar verksamhet att ingen entreprenör i längden är villig att utföra vårduppdrag. Försvinner nuvarande entreprenörer innebär detta att en närmast oersättlig resurs i organisationskedjan försvinner. Oavsett verksamhetens volym måste alltid en viss planerande och administrativ verksamhet förekomma i ett län. Den ojämna satsningen på fornvård i landets olika regioner medför en snedfördelning av kostnaderna. Den totala bristen på tilldelade medel i vissa län gör att de län, som trots allt satsar på fornvård, får bära en oproportionerligt stor del av de fasta kostnaderna. Det är angeläget att bevara och förbättra den kunskap om fornvård, som samlats i fornvårdsgruppen. Splittras denna resurs, blir det dyrbart och svårt att återsamla den. Även länsarbetsnämndernas möjligheter att vid behov ta till fornvård som beredskapsarbete försvinner om fornvårdsorganisationen slås sönder. I avvaktan på att den arbetsgrupp inom , som arbetar med formerna för finansiering av fornlämningsvården hinner komma med förslag, hemställs 1. att med hänvisning till vad som i motionen anförts beslutar att 2 milj. kr. försöver från sysselsättningsmedel till ett fast anslag för fornvårdsgruppens verksamhet, 2. att med hänvisning till vad som i motionen anförts beslutar att 10 milj. kr. förs över från sysselsättningsmedel till ett fast anslag för fornvård, så att vården av de mest angelägna fornlämningarna garanteras och så att stora förändringar i beredskapsarbetenas omfattning kan pareras med strategiska insatser som minskar skadeverkningarna.