mot · G8022689 · 1985-01-25 00:00:00 — o Inom ramen för den kommunala skatteutjämningen sker en utjämning av skatteunderlag mellan kommuner med olika andel barn. Grundavdraget tillgodogörs skattebetalarna genom en förändring av preliminärskatteuttaget. Deklarationsarbetet för den enskilde kommer inte att kompliceras. För familjer som har för låga inkomster eller för många barn för att kunna utnyttja grundavdraget fullt ut krävs enbart en ansökan om negativ skatt motsvarande en ansökan om skattejämkning. (Jämkningsansökan lämnas bl. a. av flertalet familjer som bor i småhus.) Den negativa skatten fastställs därefter och bör utbetalas i likhet med barnbidraget. Denna reform bör genomföras i tre steg med början och är således fullt genomförd . De förslag som redovisats ovan innebär att inkomstbeskattningen i fortsättningen utformas så att större hänsyn tas till försörjningsbördan. Därmed minskar barnfamiljernas behov av såväl generella som inkomstprövade birag. Vägen bort från den ständigt ökande rundgången genom höjda bidrag och höjda skatter inleds. I tabell 2 nedan redovisas förändringarna av den disponibla inkomsten genom införande av grundavdrag för barn. Till detta kommer sedan effekterna av den sänkta statliga inkomstskatten. Som framgår av tabellen leder vårt förslag till att skatten sänks mest för de familjer som har flera barn och för de familjer där en förälder svarar för den samlade inkomsten. Förändring av barnfamiljernas disponibla inkomst enligt det moderata förslaget om grundavdrag vid en utdebitering på . (utan hänsyn till sänkt statlig inkomstskatt). Av tabell 3 framgår förslagets fördelningseffekter i form av det procentuella uttaget av kommunalskatt vid olika inkomster och barnantal. Kommunalskatt i procent av inkomsten vid ett grundavdrag på . per barn och ett grundavdrag i övrigt på . (utdebitering .) Avdrag eller bidrag? Det är inte längre möjligt att skapa rättvisa för barnfamiljerna genom en politik som även fortsättningsvis innebär ökade bidrag finansierade med höjda skatter som till stor del får betalas av just barnfamiljerna. Det leder till att de enskilda i alltför hög grad blir beroende av offentliga bidrag för att kunna klara sin ekonomi. Familjerna måste i stället bli mer oberoende genom en beskattning som tar hänsyn till försörjningsbördan. En familj med normala inkomster skall få behålla så mycket av sina inkomster att de klarar sin egen försörjning. En politik som innebär mera rundgång genom höjda bidrag och ökade skatter leder till minskad ekonomisk effektivitet och minskad tillväxt. Detta drabbar i första hand familjer med låga inkomster och stor försörjningsbörda. I den allmänna debatten har det framförts förslag om införande av s. k. skattereduktion för barn i stället för det av oss föreslagna avdraget från den taxerade inkomsten. En skattereduktion som motsvarar storleken av vårt grundavdrag skulle leda till en skärpning av den statliga inkomstskatten och av marginalskatterna om den finansieras inom ramen för den statliga beskattningen. Enligt vår uppfattning bör det långsiktiga målet i stället vara att avskaffa den statliga inkomstskatten utom för de allra högsta inkomsterna. En genomgripande omläggning av inkomstbeskattningen i syfte att ta hänsyn till försörjningsbördan utan en åtföljande skärpning av marginalskatterna bör därför genomföras genom förändringar inom ramen för den kommunala beskattningen. Sänkt statlig inkomstskatt - kompensation för de barnlösa Som tidigare nämnts föreslår vi att den statliga inkomstskatten skall sänkas planmässigt. Detta leder till att barnlösa, och de vars barn inte längre berättigar till avdrag, kompenseras för den skärpta kommunalskatten genom sänkt statlig inkomstskatt. I vår partimotion om skattepolitiken (1984/85:2754) föreslås som ett etappmål att marginalskatten skall sänkas till för de flesta heltidsarbetande. Marginalskatten får högst uppgå till . Inflationsskyddet av skatteskalan återinförs. Genom detta förslag kompenseras alla heltidsarbetande fullt ut för den ökade kommunalskatt som blir följden av att det allmänna grundavdraget minskar. Den som inte har barn får härigenom liksom barnfamiljerna redan på kort sikt fördelen av lägre marginalskatter och fullt inflationsskydd för den statliga inkomstskatten. Vidare skapas skattemässiga fördelar genom att kostnaderna för kommunernas socialbidrag och barnomsorg blir avsevärt lägre än vad som annars skulle bli fallet. Därmed kan det kommunala skatteuttaget hållas nere, vilket gynnar såväl barnfamiljer som barnlösa. De inkomstprövade bostadsbidragen har stoppat till de värsta hålen i utsatta barnfamiljers plånböcker. Den dystra sanningen är emellertid att varje höjning av dessa inkomstprövade bidrag gör det svårare för ännu fler barnfamiljer att själva kunna förbättra sin ekonomi. I en trebarnsfamilj släpar dessa bidrag med som en tung extra marginalskatt ända upp i hushållsinkomster på tillsammans ca , i fembarnsfamiljer ända upp till långt . Detta drabbar också tillskottet till familjeekonomin när en hemarbetande make tar förvärvsarbete. Om den förvärvsarbetande maken har . och den förut hemarbetande tjänar . Bortfall genom skatt och lägre bostadsbidrag Ökade utgifter för barntillsyn eller bortfall av socialbidrag har inte frånräknats. Tillskottet i fembarnsfamiljen skulle inte ens täcka en barntillsynskostnad på /timmen för de fem barnen tillsammans. Skulle den förvärvsarbetande maken (eller en ensamförälder) själv öka sin inkomst med samma . blir tillskottet ännu mindre. Behållning av en inkomstökning på . Bortfall genom skatt och lägre bostadsbidrag om hushållet har 0 barn om hushållet har 1 barn om hushållet har 3 barn om hushållet har 5 barn Ju fler barn och större behov av inkomstförstärkning, desto mindre blir således tillskottet till familjeekonomin genom avtrappningen av bostadsbidraget. Inkomstprövningen av bostadsbidragen tar inte hänsyn till om underhållsbidrag, bidragsförskott e. d. ingår eller inte. Inkomstprövningen sker dessutom mot familjens bruttoinkomst, utan hänsyn till hur mycket som går bort i skatt. Detta missgynnar ytterligare familjer som endast har gemensamma barn liksom familjer där hushållsinkomsten främst tjänas in av en förälder. Regeringen bör därför skyndsamt lägga fram förslag till sådan utformning av bostadsbidragen att inkomstprövningen sker mot familjens disponibla inkomst efter skatt. av trebarnsfamiljerna och av familjerna med minst fyra barn har bostadsbidrag. För att minska de orimliga marginaleffekterna i dessa hushåll och öka deras förmåga att själva förbättra sin ekonomi bör de inkomstprövade bostadsbidragen så långt möjligt ersättas av grundavdrag vid beskattningen, lägre inkomstskatter och flerbarnstillägg. Regeringen bör utarbeta en plan för sådan successiv ersättning för bostadsbidragen i första hand till flerbarnsfamiljerna. När marginalskatten sänks till för huvuddelen heltidsarbetande bör det också bli möjligt att avtrappa bostadsbidragen snabbare än nu utan orimliga marginaleffekter. Med en sådan inriktning skulle bostadsbidragen kunna förbehållas de ekonomiskt allra sämst ställda. Det långsiktiga målet bör vara att de barnfamiljer som betalar skatt inte skall behöva uppbära inkomstprövade bidrag. De barnfamiljer som behöver sådana bidrag skall inte behöva betala skatt. Den tid då barnen är små är i de flesta familjernas liv. Men den är grundläggande för barnens utveckling. Tror sig föräldrarna inte om att kunna klara av dessa år på ett tillfredsställande sätt, vågar de inte heller sätta fler barn till världen. Den kommunala förskole- och skolbarnsomsorgen ger i många fall en trygg och bra vård för barnen. Men den kostar stora belopp för stat och kommuner vilket gör att endast en tredjedel av barnen har tillgång till denna. Den för också med sig svårigheter som när föräldrarna har obekväm arbetstid, arbetar nattskift eller har många barn. Till detta kommer att det i många kommuner anses att barnen bör vara på daghemmen viss minst tid . Föräldrar som går ned till kort deltid för att få mer tid för barnen kan av den anledningen t. o. m. gå miste om barnstugeplats. De nya statsbidragsreglerna för den kommunala barnomsorgen förstärker tendensen genom att endast ge halvt statsbidrag för barn som är inskrivna än . Barnen blir till för daghemmen, i stället för tvärtom. Statsbidragsreglerna missgynnar också alternativa dag- och fritidshem liksom familjedaghemmen, som kan erbjuda mer flexibla tillsynstider, samt i ännu högre grad den vård och tillsyn som föräldrarna kan ordna i hemmet. Barnomsorgsalternativ som Pysslingen får inga statsbidrag. försvinner även det lilla stöd som förvärvsavdraget för förvärvsarbetande föräldrar har utgjort. Rädslan för allt vad konkurrerande barnomsorgsformer heter blir alltmer påfallande hos den socialdemokratiska regeringen. Ändå ger alla undersökningar vid handen att småbarnsfamiljerna själva föredrar ett mer rättvist system, som medger valfrihet, i stället för dagens ensidiga satsning på den kommunala barnomsorgen. Bidragen till den kommunala barnomsorgen motsvarar . per barn, om de skulle slås ut på samtliga barn mellan ett och ålder. Skall den nuvarande kön byggas i kapp beräknas kostnaderna minst fördubblas (Ds Fi 1983:30). Detta skulle i sin tur kräva ytterligare höjda kommunalskatter och tvinga ännu fler att söka sig till den kommunala barnomsorgen, även om de skulle föredra andra lösningar. Allt vad alternativ heter skulle långsamt men säkert strypas. En sådan utveckling är inte bara helt oacceptabel från valfrihets- och rättvisesynpunkt. Socialdemokraternas löfte att alla barn över ett och skall kunna erbjudas förskole- eller fritidshemsplats skulle medföra så höga kostnader att det skulle bli ofrånkomligt att radikalt urholka kvaliteten på den kommunala barnomsorgen. Vårt alternativ innebär att all barnomsorg skall vara av hög kvalitet. Föräldrarna har - och skall ha - huvudansvaret för barnens vård och fostran. Det förutsätter att föräldrarna kan välja mellan många olika alternativ på någorlunda likvärdiga villkor. För att öka valfriheten och minska klyftan i stöd mellan och annan barnomsorg måste inte bara privata daghem utan också föräldrarnas egen vård av barnen och sådan barntillsyn som föräldrarna själva ordnar underlättas. Med ett sådant system skulle kostnaderna för det mesta bli betydligt lägre än för den kommunala barnomsorgen. Barntillsynen skulle dessutom lättare kunna skräddarsys för familjer med speciella behov som flerbarnsfamiljer och familjer med obekväma arbetstider. Enligt skall föräldrarna utöva den uppsikt över barnet som är erforderlig med hänsyn till barnets ålder och övriga omständigheter. De har således ett vårdnadsansvar gentemot barnet även om de förvärvsarbetar. Trots detta betraktas barntillsynskostnaderna som privat levnadsomkostnad. Detta innebär att dessa måste betalas med beskattade inkomster. Resultatet har blivit en omfattande svart marknad samt att allt färre föräldrar har möjlighet att själva betala en mer marknadsmässig avgift vid den kommunala barnomsorgen. Det borde i stället vara naturligt att betrakta nödvändiga barntillsynskostnader, som kan styrkas, som en avdragsgill utgift för inkomstens förvärvande, på samma sätt som t. ex. utgifter för resor till och från arbetet. Avdrag skulle då medges upp till ett visst maximibelopp. Förvärvsarbetande föräldrar skulle med ett sådant system kunna betala mer än som är möjligt för enskild barnomsorg eller motsvarande högre avgift till den kommunala barnomsorgen. Detta skulle minska behovet av stöd till dag-, fritids- och familjedaghemmen. Eftersom bamtillsynskostnaderna måste styrkas för att föräldrarna skall få göra avdrag vore det ett positivt sätt att göra den svarta barnomsorgen vit. Dessa dagmammor och barnflickor skulle då också få den sociala trygghet som de går miste om. Ett utvidgat förvärvsavdrag av detta slag skulle sannolikt finansieras av ökad skatt och ökade socialavgifter för den privata barntillsynen, ökade föräldraavgifter vid den kommunala barnomsorgen samt minskat behov av platser inom denna. Även utformningen och utbyggnaden av ett sådant förvärvsavdrag bör skyndsamt utredas i syfte att ge barnfamiljerna ökad valfrihet och rättvisa. Inte minst torde en sådan reform underlätta också för flerbarnsfamiljer att om de så önskar fortsätta sitt förvärvsarbete. I avvaktan på att en sådan reform genomförs är det nödvändigt att snabbt förbättra situationen för familjer med barn . För att snabbt minska klyftan i stöd mellan de familjer som får och dem som inte får barnomsorg, för att öka småbarnsfamiljernas valfrihet samt för att minska behovet av de mycket dyra småbarnsplatserna vid daghemmen - dessa kostar ca 70 000 per barn - bör en skattefri vårdnadsersättning på . införas för alla barn mellan ett och ålder från . En sådan vårdnadsersättning, som skulle kosta av dagens stöd till den kommunala barnomsorgen, bör finansieras inom ramen för statsbidraget till denna. Detta innebär att kommunerna får något lägre statsbidrag till barnomsorgen. En tredjedel av bortfallet av statsbidrag återförs dock direkt till kommunerna genom att avgiften för småbarn med vårdnadsersättning kan höjas med motsvarande belopp. Vårdnadsersättning erbjuder också följande fördelar: - enkel administration, kan samordnas med barnbidraget, - inga problem med vem som skall beskattas för bidraget, - inga marginalskatteproblem, - inga kontrollproblem i fråga om förvärvsarbetets omfattning (som med föräldrapenningen), - är mer socialt rättfärdig för flerbarnsfamiljer och andra familjer med låg ekonomisk bärkraft än en skattepliktig ersättning (som skulle medföra bortfall av bostadsbidrag), - mycket enkelt att räkna upp avgiften inom den kommunala barnomsorgen för barn med vårdnadsersättning. Med vårdnadsersättning av detta slag kan småbarnsföräldrar välja andra former av barnomsorg än den kommunala om det passar bättre för barnens och de egna behoven. De kan lättare betala en privat dagmamma eller slå sig ihop med andra föräldrar för att anställa en barnvårdare eller starta ett föräldrakooperativ. Föräldrarna får också bättre möjlighet att själva ta hand om barnen helt eller delvis. Detta minskar trycket på barnomsorg för de mindre barnen vilket frigör allmänna medel av betydande storlek. Vårdnadsersättning ger inte pensionsgrundande inkomst om föräldrarna själva tar hand om barnen. Småbarnsföräldrar med barn har dock numera rätt att räkna ATP-år. Alternativ pedagogik, enskilda daghem, förskolor och skolor är oumbärliga för att ge valfrihet och för att föra utvecklingen vidare. Enskilda förskolor och skolor har ofta varit föregångar i pedagogiskt avseende. Den utveckling som de har inlett har senare ofta tagits upp av den offentliga skolan och den kommunala förskolan. För en familj är kanske den kommunala förskolan det bästa alternativet, för en annan en kyrklig. En tredje familj vill kanske ha sitt barn i en förskola med en annan pedagogik. Familjer som just flyttat till anser kanske att deras barn mår bäst och utvecklas mest i en förskola där barnets hemspråk talas. Många föräldrar vill också gå samman för att starta s. k. föräldrakooperativa daghem eller fritidshem där föräldrarna själva står för driften och svarar för administrationen. Trots detta missgynnar statsbidragen de enskilda förskolorna. Deltidsförskolorna - vare sig de är kommunala eller inte - får över huvud taget inte något statsbidrag. Detta gör att dessa förskolor, trots sina betydande pedagogiska fördelar, som det finns all anledning att slå vakt om, tenderar att försvinna till förmån för daghemmen. Statsbidragen missgynnar också familjedaghemmen. Trots att dessa i verkligheten kostar mindre än daghemmen eller fritidshemmen för barn i åldern ställer de sig ofta dyrare för kommunerna genom statsbidragens utformning. Ändå har familjedaghemmen stora fördelar för t. ex. familjer med obekväma arbetstider, för barn i glesbygd och inte minst för de minsta barnen som bör ha så få personer omkring sig som möjligt och helst vårdas av samma person. Detsamma gäller många invandrarbarn, som genom familjedaghemmen kan få vara i en familj som talar deras eget språk. Vi anser att statsbidragen skall vara neutrala i förhållande till omsorgsform och huvudman: - förskole- eller skolbarnsomsorg får inte gynnas på bekostnad av enskilda alternativ eller familjedaghem. - När de kvalitetskrav, som alltid måste ställas, är uppfyllda skall enligt vår mening kommunerna vara skyldiga att räkna in de enskilda förskolorna i barnomsorgsplanen. - Deltidsförskolan skall berättiga till motsvarande statsbidrag som heltidsförskolan. - Statsbidragen får inte utformas så att lång daghemsvistelse medför ett oproportionerligt stort statsbidrag jämfört med kortare vistelsetider. - Som ovan nämnts skall statsbidragen också ge utrymme för införande av en vårdnadsersättning från . bör därför skyndsamt begära förslag till nya regler för statsbidragen till barnomsorgen, som uppfyller dessa krav på neutralitet och likformighet. bör statsbidragen till barnomsorgen avvecklas och ersättas av grundavdrag för barn, vårdnadsersättning och avdragsrätt för nödvändiga barntillsynskostnader samt en väl utformad skatteutjämning. Vad det pedagogiska innehållet i barnomsorgen beträffar återkommer vi i samband med den aviserade propositionen om barnomsorgen. Föräldrapenningen under barnets följer automatiskt löneutvecklingen för den som är sjukförsäkrad för . Övriga uppbär endast det s. k. garantibeloppet som från uppgår till . Garantibeloppet betalas också ut under tionde t. o. m. tolfte försäkringsmånaden oavsett tidigare inkomst. Som tidigare nämnts har garantibeloppet trots uppräkningen kraftigt urholkats. De i detta avseende sämst ställda familjerna, ofta flerbarnsfamiljer eller familjer där mödrarna tidigare studerat eller av annan anledning inte haft förvärvsarbete, har härigenom ytterligare sackat efter övriga barnfamiljer, vilket medför att allt fler småbarnsfamiljer kan få svårigheter att själva ta hand om sina barn under deras första levnadsår. För att garantibeloppets värde skall återställas behöver det höjas till ca . Detta skulle kosta av hela den beräknade kostnaden för föräldraförsäkringen. Vi finner det självklart att de sämst ställda inte skall tillåtas få en försämrad situation och föreslår därför en uppräkning av garantibeloppet till . Finansieringen av denna höjning bör ske genom ianspråktagande av den del av de besparingar inom socialförsäkringens område som föreslås i motion 1984/85:2431 av m. fl. Skyndsam ändring av existensminimireglerna Som vi tidigare visat är existensminimireglerna ingen långsiktig lösning på barnfamiljernas problem beroende på att de ger upphov till skatteuttag på i princip i skatt i mycket breda inkomstskikt. I avvaktan på att full hänsyn tas till barnfamiljernas lägre skatteförmåga krävs emellertid omedelbar förändring av dessa regler. Med hänvisning till förarbetena till reglerna om existensminimum har flerbarnsfamiljer som bor i eget småhus - om än högt belånat - mestadels vägrats rätt till avdrag för existensminimum trots att de inte når upp till denna nivå. Endast om huset är av ytterst enkel beskaffenhet - så enkelt att det är mindre lämpligt för barnfamiljer att bo i - medges avdrag. Detta innebär att flerbarnsfamiljer, som oftare än andra hushåll bor i småhus, normalt utestängs från möjligheterna att få sin alltför höga skatt nedsatt. Flerbarnsfamiljer med hemarbetande förälder vägras mestadels rätt till existensminimum, om föräldern frivilligt avstår från förvärvsarbete. Enligt vår uppfattning är denna inställning en rest av den föråldrade uppfattningen att egen vård av barn inte är något arbete. Vården av t. ex. tre barn på daghem kostar ca . Förhållandevis få förvärvsarbeten betalas lika högt. Av existensminimireglerna bör därför klart framgå att vård av egna barn skall jämställas med förvärvsarbete. Slutligen har fråga också uppkommit om barntillsynskostnader får beaktas vid tillämpning av existensminimum. Kostnader för inkomstens förvärvande synes få beaktas om de är avdragsgilla vid beskattningen som t. ex. resor till och från arbetet. Barntillsynskostnader är som nämnts inte avdragsgilla. Detta innebär att om t. ex. mamman i en flerbarnsfamilj med existensminimiavdrag tar förvärvsarbete så kan familjens ekonomi efter skatt, bortfallande bostadsbidrag och barntillsynskostnader t. o. m. bli ännu sämre . Existensminimireglerna måste därför ändras så att det klart framgår att de också får tillämpas - vid boende i eget hem av normal beskaffenhet, - om en förälder själv vårdar familjens barn, - att också nödvändiga barntillsynskostnader måste beaktas. Barnbidragen eller flerbarnstilläggen inräknas inte i existensminiminormerna. Den standard som normerna medger påverkas därför av om dessa bidrag urholkas eller realt förbättras. Vi anser därför att normerna bör justeras så att också barnbidrag och flerbarnstillägg räknas som inkomst. En differentiering bör vidare göras mellan små barn och äldre barn. Ensamföräldrars ekonomiska förhållanden varierar mycket kraftigt. visar i betänkandet Ensamföräldrar och deras barn, SOU 1983:51, att de ensamboende föräldrarna och deras barn mestadels har en svag situation. Var femte barnfamilj är ett hushåll med en ensamboende vårdnadshavare. I drygt var tionde barnfamilj sambor vårdnadshavaren med någon annan än barnets andre förälder. En fjärdedel av barnen lever tillsammans med endast den ena av sina båda föräldrar. I barnfamiljer med ensamboende vårdnadshavare är av vårdnadshavarna kvinnor med i regel förhållandevis låga löner. Ensamboende vårdnadshavare har en mer utsatt situation än samboende. De har ofta sämre ekonomiska förutsättningar och sämre ekonomisk trygghet än samboende. De har mindre tid för samvaro med barnen och de är mer beroende av barnomsorg. Trots att valfriheten och tryggheten för särskilt de ensamboende vårdnadshavarna och deras barn är ringa föreslår kommittén åtgärder som ytterligare skulle försämra deras situation, nämligen att skattelättnader som förvärvsavdrag och skattereduktion skall slopas och ersättas av ett ökat bidragsberoende. Regeringen har också genomdrivit ett slopande av förvärvsavdraget. föreslår också att den redan begränsade rätten till avdrag för underhållsbidrag tas bort. Liknande förslag har lagts av skatteförenklingskommittén. Avdraget för underhållsbidrag utgår med högst . per barn medan underhållsbidrag normalt fastställs till bortåt . eller mer för varje barn och år. (Bidragsförskottet som garanteras barn med underhållsbidrag uppgår 1985 till .) Kommitténs förslag skulle leda till att man ytterligare försvårar för en underhållsskyldig att bidra till sina barns försörjning vilket också skulle urholka inställningen att båda föräldrarna har ansvar för barnen. Vi tar bestämt avstånd från förslagen. De förslag som läggs fram i denna motion är däremot alla ägnade att underlätta såväl för ensamföräldrar som för andra barnhushåll. Det är enligt vår mening också viktigt att underlätta, inte urholka, den underhållsskyldiges möjlighet att bidra till sina barns försörjning. De skattelättnader som följer av grundavdraget för barn bör också komma de underhålisskyldiga till del. Som tidigare nämnts har utbetalningen av socialbidrag, som låg på oförändrad nivå, reellt nästan fördubblats sedan valet som kostnaderna fortsätter att öka. Socialbidragen skall utgöra ett sista skyddsnät när ekonomin trots allt inte räcker till för att möjliggöra en skälig levnadsnivå. Erfarenheten av socialtjänstlagen har varit att socialnämnderna i många kommuner vägrar att betala ut socialbidrag åt familjer där en förälder själv tar hand om barnen, trots att familjen erbjudits daghemsplats. Kammarrätten i har upphävt ett sådant beslut. har de båda socialdemokratiska socialministrarna förklarat sig vilja ändra socialtjänstlagen för att förhindra att småbarnsföräldrar får rätt till kompletterande socialbidrag i sådana fall. Vård och fostran av små barn måste enligt vår mening alltid betraktas som fullvärdigt arbete.