mot · G802933 · 1985-01-22 00:00:00 — i Behandlingen av motioner i I den allmänpolitiska debatten (protokoll 1979/80:75) hade jag anledning att ställa fråga om ledamöter i längden är till freds med det sätt på vilket motioner behandlas i . En stående rubrik i tidskriften och Departement heter, skadeglatt och en smula triumfatoriskt, Avslagna motioner, och förvisso är avslag det öde som drabbar de allra flesta motioner. Material som överlämnats från visade att av totalt 1 477 motioner vid 1977/riksdag avslogs 1 323 (), bifölls 5 och blev 149 i någon form tillgodosedda. 1964 hade (enligt N. Stjernquist) 12 motioner av 748 tillstyrkts, 5 i någon mån tillgodosetts och 731 avstyrkts. Som praxis f. n. ter sig - troligen skiljer sig utskottet därvid liksom i många andra formella hänseenden från varandra - kommer även motioner, som i en eller annan form bestås en välvillig skrivning eller t. o. m. anses besvarade, att i utskottets hemställan föras till kategorin avslag. Av ytterligare en begränsad studie inom utredningstjänsten har framgått att av i 24 utskottsbetänkanden behandlade motioner blev något tillgodosedda, ehuru intet yrkande blev helt bifallet. Själv har jag, såvitt jag kunnat utröna, endast i ett fall av ca 140 personliga motioner uppnått ett tillkännagivande i motionens anda. kan både man själv och andra börja fråga sig vad det egentligen är vi håller på med. Det förefaller mig egentligen rätt osannolikt att resultatet av 349 folkliga företrädares - och de är i allmänhet inga dumskallar - mödor skulle vara så värdelösa som utfallet av deras motionsyrkanden antyder. Mitt personliga intryck är att motioner under den allmänna motionstiden far mest illa, medan motioner knutna till en bestämd proposition möjligen behandlas något bättre. Dessutom är det notoriskt att utskottsledamöter sällan läser själva motionerna utan nöjer sig med kansliets summariska redogörelse i reciten samt den där citerade klämmen. Att skriva utförliga och väl underbyggda motioner är därför sällan meningsfullt. Ett mycket stort antal motioner under allmänna motionstiden kommer dessutom ej till behandling förrän påföljande höst och drabbas då ofta av en okvalificerad motionsslakt, varför många riskerar att i något omstuvat skick återkomma i januari året därpå, i fåfäng förhoppning att trägen vinner. Det är begripligt att riksdagspartier i opposition vill framlägga motförslag till regeringspolitiken, både i de fall denna politik manifesteras i propositioner och i de fall den yttrar sig i regeringsbeslut eller politiska uttalanden. Det är också förståeligt om folkets företrädare i vill ge uttryck för jordnära önskemål från sin valkrets eller landsända. Min personliga uppfattning har dock blivit att interpellations- och frågeinstituten därvid torde vara effektivare än motionsinstitutet. Interpellationer och frågor hänförs till området för kontrollmakt, men i många stycken har de kommit att bli ett forum för en aktuell politisk debatt, medan motioner kan ligga begravda månads- eller årsvis till dess de saknar intresse. Interpellationer och frågor torde också utgöra en betydligt större belastning på statsråden - till glädje för oppositionen - än vad motioner och utskottsbetänkanden gör. De förefaller också att i högre grad tilldra sig massmediernas intresse, förmodligen därför att de representerar en match mellan två kombattanter och därmed får underhållningsvärde. Därigenom kan de också tilldra sig de bakomliggande intressenternas uppmärksamhet i högre grad än omnämnandet av motioner i utskottsbetänkandena. Eftersom mycket av det som diskuteras i motioner och utskottsbetänkanden gäller frågor som är föremål för myndighetsutövning, är det skäl att erinra om att myndigheter inte har någon skyldighet att läsa riksdagstryck och sannolikt inte gör det eller förstår dess subtiliteter. Mycket av vad som blivit sagt och skrivet når därför aldrig fram. En annan avigsida med motionerandet är att ett avslag på det förslag, som framställs i motionen, kan innebära att ett i och för sig berättigat och förnuftigt förslag därigenom formellt stämplas som felaktigt, varvid motionären för framtiden gjort sin sak en otjänst. skall fira sitt 550-årsjubileum. I detta sammanhang har historisk och statsvetenskaplig forskning initierats, som sannolikt kommer att sträcka sig, tidsmässigt och innehållsmässigt, utöver den tidpunkt då själva jubileet firas. ägnar sig den s. k. folkstyrelsekommittén åt att begrunda den svenska parlamentarismens utveckling under den nya grundlagen. Måhända vore det mot denna bakgrund också av intresse att analysera motionsinstitutets plats i folkstyrelsen: om avslagna motioner även skall utgöra en allt omfångsrikare parlamentarisk skräphög, eller om det skall kunna finnas tid, intresse och lyhördhet nog att ge - ett måhända mera begränsat totalantal - motioner en seriös behandling i avsikt att med större omsorg ta till vara - och förmedla - positiva och konstruktiva förslag däri. Med hänvisning till det här anförda hemställs att uppdrar åt talmanskonferensen att överväga på vad sätt behandling av motioner skulle kunna göras mera seriös och konstruktiv.