mot · G8022301 · 1985-01-25 00:00:00 — Utgifterna är så stora att den totala offentliga sektorn uppvisar ett enormt underskott. Detta trots att har världens högsta skattetryck. Det är inte längre möjligt att ytterligare höja skattetrycket. En sådan politik skulle få allvarliga sidoeffekter i form av skatteflykt, minskad arbetsvilja m. m. Det framstår därför som en tvingande nödvändighet att minska de offentliga kostnaderna. Den offentliga sektorns omfång har på många områden lett till att ansvariga beslutsinstanser har svårt att få överblick. Besluten styrs därför långtifrån alltid av den helhetssyn som borde finnas. I stället resulterar en långt driven sektorisering ofta i beslut som kan vara fördelaktiga för en avgränsad del men till nackdel för helheten. Därför är det angeläget att dels öka effektiviteten inom den offentliga sektorn, dels också ifrågasätta inriktningen på vissa delar av den offentliga verksamheten. För att möta dessa nya krav behövs en betydande anpassningsförmåga. En ökad avgiftsfinansiering av offentliga tjänster kan leda till både högre effektivitet och större rättvisa. Det förutsätter emellertid i sin tur att ekonomiskt svaga grupper är tillförsäkrade en grundtrygghet, som gör det möjligt för alla att utnyttja samhällets tjänster. Självfallet måste skilda principer gälla för avgiftssättning på sociala resp. tekniska tjänster. En ökad avgiftsfinansiering har betydelse både för efterfrågestyrning och som finansieringskälla. Helt klart är att den dominerande delen av de offentliga utgifterna även framgent måste finansieras skattevägen. Ökad effektivitet skulle sannolikt kunna uppnås om ett ökat mått av konkurrens tillåts inom den offentliga sektorns verksamhetsområde. Detta kan ske genom att privata företag får möjlighet att erbjuda alternativ till de offentliga lösningarna. Större inslag av anbudsförfarande och entreprenadverksamhet bör därför införas. Privata inslag skulle också kunna öka valfriheten och förbättra den personliga servicen. En självklar förutsättning är att servicens kvalitet inte får försämras. Det finns enligt vår mening alla skäl att gå vidare med daghem, vårdhem och läkarcentraler i privat regi. Kooperativa alternativ kan i de här sammanhangen visa sig särskilt intressanta. Statliga eller kommunala bolag (t. ex. länstrafikbolagen) bör inte sträva efter att undan för undan i sig inlemma befintliga privata företag inom samma verksamhetsområde. Ett ytterligare medel för att öka valfriheten och servicen måste vara att satsa på småskaliga lösningar. De stora institutionerna har inte visat den effektivitet som teoretiska beräkningar förutskickat. Även rätten att fatta beslut bör decentraliseras så att de hamnar så nära som möjligt de människor som berörs av besluten. har det inom den statliga sektorn blivit allt vanligare med företag som konkurrerar med vanliga privata företag. Detta har dels skett inom statsföretagskoncernen, dels i form av dotterföretag till de statliga verken. All erfarenhet visar att konkurrensutsatta företag sköts effektivast i privat regi. Vi föreslår därför att en långsiktig utförsäljning av statliga företag påbörjas. Av särskilt intresse är , och delar av domänverkets skogsinnehav. Ytterligare exempel skulle kunna vara , , , , m. fl. IV.4 Fördelning av välstånd och bördor En förutsättning för ett modernt demokratiskt samhälles utveckling är att välståndet fördelas på ett rättvist sätt. Alla måste ha en ekonomisk grundtrygghet, detta gäller särskilt vid ålderdom, sjukdom, handikapp och arbetslöshet. Möjligheter till god sjukvård och utbildning bör gälla för alla medborgare. Stat och kommun måste ta det grundläggande ansvaret för att resurserna fördelas jämnt så att alla kan känna ekonomisk trygghet och få tillgång till vård och omsorg. Det sociala välfärdssystemet måste utformas så att man tar till vara de välståndsbildande krafterna och ger människor ökade möjligheter att ordna sitt liv efter egna förutsättningar och önskemål. Fördelningspolitiken har misslyckats i tre grundläggande avseenden. Arbetslöshet och prisstegringar har varit avsevärt högre än regeringens egna anmälda ambitioner och angivna målsättningar. Devalveringen har förstärkt inflationsutvecklingen och omfördelat resurser till grupper med reala värden och från grupper som ej fått kompensation genom egna åtgärder eller statsmakternas beslut. Korrigerande skattehöjningar har genomförts men utan att denna fördelningspolitiska helhetsbild förändrats. Dessa åtgärder har också medverkat till att urholka devalveringens konkurrensfrämjande verkningar. De sammantagna effekterna av devalveringsåtgärder och en uppåtgående konjunktur har förbättrat ekonomiska balans mot omvärlden men skapat ökade klyftor inom landet. Devalveringsåtgärdernas konkurrensförsteg har inte kunnat vidmakthållas. De kvarstående interna obalanserna, bl. a. budgetunderskottet, är också framöver ett hot mot stabiliseringspolitiken. För att inte ytterligare öka de sociala och ekonomiska klyftorna i samhället måste fördelningspolitiken enligt uppfattning få ett i viktiga avseenden förändrat innehåll. Återkommande starkt omfördelande devalveringar måste undvikas. Det förutsätter samhällsekonomiskt ansvariga löneavtal inom tillgängliga ramar. Utdelningspolitiken måste präglas av samma synsätt. Kompensationstänkandet på avtalsmarknaden måste mönstras ut. Staten har som arbetsgivare ett särskilt ansvar. En hård utgiftsgranskning är nödvändig inom hela den offentliga verksamheten för såväl gamla som nya utgifter. Automatiskt verkande utgiftssystem begränsas. Effektiviteten främjas bl. a. genom rationalisering, ökad konkurrens och avgiftsbeläggning av tjänster, men utan att göra avkall på grundtrygghet och likvärdig service. Intäktshöjande engångsåtgärder, t. ex. försäljning av statliga bolag eller delar av affärsdrivande verk, bör bidraga till att hejda den statliga skuldsättningen och därmed minska räntebördan i budgeten. Samhällets inkomstöverföringar måste tillgodose kravet på grundtrygghet samt värna om de som har de största behoven och om barnfamiljernas ekonomiska villkor. Nödvändiga begränsningar måste inriktas på de högsta nivåerna. Med en solidarisk fördelning mellan sektorer och branscher kan en ökad finansiering med avgifter införas i arbetslöshetsersättningen. Skatterna skall utgå efter bärkraft. Den statliga skattepolitiken bör syfta till att skapa förutsättningar för en mer likvärdig beskattning över hela landet, bl. a. genom den kommunala skatteutjämningen. Marginalbeskattningen lindras främst för vanliga inkomsttagare genom den kommu nala skatteutjämningen och minskade marginaleffekter genom harmonisering av skatte- och bidragssystem. En aktiv regionalpolitik och livskraftiga areella näringar är nödvändiga förutsättningar för att skapa likvärdiga levnadsförhållanden i olika delar av landet, också i glest befolkade områden. Den allmänna försäkringen har mer och mer blivit en försäkring mot inkomstbortfall. Grundskyddet har relativt sett försvagats. Skillnaderna i förmåner har ökat. Människor utan förvärvsinkomster hamnar lätt vid sidan av alla försäkringsförmåner. Inte minst de många som ställs utan arbete och på så sätt fått ett svagare socialförsäkringsskydd. stiger kostnaderna för den sociala välfärden brant. Risken är uppenbar att en fortsatt utveckling i samma riktning kommer att leda till en finansiell kris inom socialförsäkringssystemet, som skillnader i förmåner ökar ytterligare. Det är viktigt att de sociala förmånerna utgår enligt principer som är enkla och lätta att tillämpa. Därmed minskar kontrollbehovet och de administrativa kostnaderna kan hållas nere. Därför är det viktigt att säkerställa ekonomisk grundtrygghet för alla. De grundläggande förmånerna för barnfamiljer, sjuka, arbetslösa och pensionärer behöver i många fall räknas upp. Därutöver bör var och en få större möjligheter att ordna en kompletterande försäkring. På så sätt kan också sparande och därmed de totala resurserna i samhället öka. Besparingar i de offentliga utgifterna har i den politiska debatten ibland ställts emot en rättvis fördelningspolitik. Man har då i regel jämfört effekterna av utgiftsnedskärningarna på enskilda hushåll med ett läge där över huvud taget ingenting förändras. Det är naturligtvis helt orealistiskt. skulle en politik där budgetunderskottet tillåts växa innebära ett direkt hot mot ekonomi och därmed den grundläggande förutsättningen för välfärden. Vi vill alltså understryka att besparingspolitiken inte står i strid med en rättvis fördelningspolitik utan i stället är en förutsättning för att en sådan uthålligt skall kunna bedrivas. Det är mot denna bakgrund vi föreslagit lägre ersättningsnivå för dem som är sjuka . utvecklades i de dåvarande regeringarna en filosofi för hur det är möjligt att förena fullt samhällsekonomiskt ansvar med omsorg om de grupper som svårast kan värja sig mot nya påfrestningar. I det nödvändiga spararbetet kunde därför varje sparåtgärd riktad mot mera generellt utgående bidrag, kombineras med särskilda insatser för den som har de största behoven. Denna grundtrygghetsmodell fullföljer nu när vi som vi lägger fram omfattande besparingar kombinerar dem med förstärkningar främst till barnfamiljerna. utgångspunkt för skattepolitiken är dels att skatt skall betalas efter bärkraft, dels att skattesystemet skall stimulera arbete, sparande och Självfallet kan en viss inbyggd motsättning finnas mellan dessa båda målsättningar. Det fordras därför en väl balanserad skattepolitisk strategi för att klara både fördelningspolitik och tillväxt. Att försöka höja det totala skatteuttaget kan inte lösa några samhällsekonomiska problem utan kommer bara att skapa nya. Skillnaderna i kommunalskatt har ökat kraftigt . I de mest extrema fallen skiljer sig skatteuttaget med , dvs. vid en inkomst på . Eftersom de högsta kommunalskatterna ofta drabbar folk i låg- och medelinkomstlägen är det utomordentligt angeläget att minska skillnaderna genom en förstärkning av skatteutjämningen. Denna bör finansieras genom en minskning av de specialdestinerade statsbidragen till kommunerna. Den marginalskattereform , och socialdemokraterna enades om 1981 var avsedd att stimulera arbete och dämpa avdragsexpansionen. Socialdemokraterna har tyvärr sedan de kommit i regeringsställning i flera omgångar allvarligt försämrat innehållet i reformen genom ensidiga förändringar. Det gäller t. ex. inflationsskyddet och skatteskalans utformning. Vi föreslår att reformens ursprungliga utformning återställs både vad gäller indexskydd och skatteskalor. Det kan bli aktuellt att därefter gå vidare med vissa ytterligare marginalskattesänkningar. Regeringen föreslog i en proposition att inflationsskyddet i skatteskalan slopas. Inflationsskyddet i skatteskalan innebär inte skattesänkning för någon utan endast utebliven skattehöjning. Det som åstadkoms genom inflationsskyddet är det samma som om inflationen varit noll. Utan inflationsskydd trissas också lönekraven upp. För högre tjänstemän och personer med individuell lönesättning är det ofta möjligt att direkt genom extra lönepåslag skydda sig för infiationseffekterna i skatteskalan. Dessa löneökningar riskerar att fortplanta sig ner igenom hela lönestrukturen genom kompensationskrav från andra grupper. Enligt vår uppfattning bör därför ett fullständigt och automatiskt verkande inflationsskydd av skatteskalan återinföras. Regeringen har utan att ännu precisera sig aviserat att man avser föreslå visst inflationsskydd. Eftersom vi dels inte vet vad regeringens förslag kommer att innebära, dels inte vet hur inflationen utvecklas har vi inte nu angett någon siffra för hur mycket inflationsskyddet kan komma att belasta vårt budgetalternativ. Om regeringen bara föreslår delvis inflationsskydd, vilket finns anledning att befara, kommer vårt förslag att minska vår neddragning av budgetunderskottet i viss mån. Alla olika krafter som påverkar det ekonomiska utfallet i landet måste samverka för att utvecklingen skall kunna ledas i rätt riktning. Bland det allra viktigaste är att de enskilda medborgarnas ekonomiska beteende bringas i god överensstämmelse med de samhällsekonomiska målen. Skattesystemet är det politiska medel som kraftigast påverkar människors Därför är det av avgörande betydelse för möjligheterna att uppnå ekonomisk balans i att skattesystemets styreffekter är de ur samhällsekonomisk synvinkel riktiga. Styr skattesystemet folks handlande i fel riktning, mot ökad konsumtion och improduktiva investeringar, riskerar alla övriga ekonomiska insatser att bli ett slag i luften. Mot denna bakgrund har den progressiva utgiftsskatten kommit att framstå som ett intressant alternativ till det nuvarande inkomstskattesystemet. Huvuddragen i utgiftsskatten ligger i linje med grundläggande värderingar om jämlikhet, resurshushållning och decentralisering. Ambitionerna att med hjälp av skatterna främja jämlikheten kan inte bara bevaras genom att utgiftsskatten liksom inkomstskatten är progressiv. De får också större möjligheter att slå igenom i praktiken eftersom möjligheterna till skattemanövrer, nolltaxering och skattefusk minskar. Att småspararna å ena sidan gynnas och att beskattningen av stora kapitalvinster å andra sidan beskattas hårdare överensstämmer också med ideologi. På uppdrag av skatteutredning utarbetade professor 1976 en rapport (SOU 1976:62) om progressiv utgiftsskatt. I sitt slutbetänkande (SOU 1979:91) anförde utredningen bl. a. följande angående utgiftsskatten: 1 tre viktiga avseenden synes emellertid utgiftsskattens egenskaper vara överlägsna den nuvarande inkomstskatten. Utgiftsskattens sparstimulerande effekter underlättar den nödvändiga kapitalförsörjningen i samhället, utgiftsskatten förmår behandla alla inkomster lika och ger mindre möjligheter till skatteflykt, utgiftsskatten beaktar automatiskt inflationens värdeförändringar, varigenom inga oskäliga skattevinster eller skatteförluster behöver uppstå p. g. a. inflationen. Efter centerinitiativ tillsattes en kommitté (B 1981:94) med uppgift att pröva förutsättningarna för införandet av en progressiv utgiftsskatt. Kommittén torde bli klar för preliminära ställningstaganden till frågan. Vi anser dock att det, utan att föregripa utredningens slutliga ställningstagande, borde vara möjligt att göra förändringar i de gällande skattereglerna för att uppnå några av de fördelar som ett helt genomfört utgiftsskattesystem erbjuder. Vi föreslår därför i en skattepolitisk partimotion att s. k. privata investeringskonton införs som en delmodell, som kan ge erfarenheter inför en mer genomgripande skatteomläggning. Sparsystemet med privata investeringskonton föreslås utformas så att insättningar på kontot berättigar till en skattereduktion av insatt belopp. Endast ett ökat sparande skall berättiga till skattereduktion, till skillnad från det beslutade allemanssparandet. Viss begränsning av högsta möjliga insättningsbelopp bör införas. sedan kvarstå så länge inget uttag görs från kontot. När medlen lyfts, skall det åligga ifrågavarande kreditinstitut att inbetala reduktionen till statsverket. Systemet bör även kunna omfatta sparande i aktiesparfonder och i egen bostad. bör det också vara möjligt att införa regler som medger att de sparade medlen utan skattekonsekvenser kan överföras till annat produktivt sparande såsom direktägda aktier, obligationer, skattkammarväxlar och eget företag m. m. De på detta sätt överförda sparmedlen skall sedan beskattas vid realiserandet av den produktiva investeringen. Skattepolitikens utformning är av stor betydelse för småföretagens utveckling och överlevnad. Småföretagen är starkt påverkade av olika skatteregler inte minst genom de psykologiska effekter som skatter medför. I det lilla företaget där ägaren själv är verksam spelar skatteuttaget en förhållandevis större roll än i ett stort företag med oftast passiva ägare. Därför föreslår vi i en särskild partimotion angående beskattningsfrågor för företag och jordbruk bl. a. att förmögenhetsskatten slopas på arbetande kapital, att ett avgiftsfritt bottenbelopp av egenföretagares inkomst införs, att sjukförsäkringsavgifter för små- och egenföretagare sänks och att forskningsavdraget återinförs. Utöver ovannämnda skattefrågor, som direkt berör produktionslivet, vill vi också särskilt framhålla vikten av att den statliga fastighetsskatten slopas. Vi har i en utförlig partimotion (1984/85:63) motiverat vårt motstånd med att skatten höjer skattetrycket, inte tas ut efter bärkraft, är orättvis samt konserverar det nuvarande subventionssystemet på bostadssidan. Vi avvisar också regeringens nu aktuella förslag om höjd skatt på annonser och reklam. Den kommunala sektorn är den samhällssektor som vuxit klart mest . Trots en gradvis neddragning av den kommunala konsumtionsökningen har den tagit i anspråk mer än hälften av resurstillväxten den senaste tioårsperioden. Till stor del förklaras den ökade kommunala konsumtionen av att kommuner och landsting fått ta över uppgifter från staten. Den kommunala sektorn har generellt sett en god likviditet (ca ). Detta ökar självfallet möjligheterna att klara finansiella påfrestningar. I den nuvarande ekonomiska situationen måste också kommuner och landsting vara beredda att spara. Detta bör ske genom omprioriteringar, effektiviseringar och bättre hushållning med tillgängliga resurser. Med hänsyn till den kraftiga expansionen bör det rimligen finnas ett gott utrymme för sådana åtgärder. Utan en sådan omprövning sprängs de samhällsekonomiska ramarna. munalskattehöjningar är ingen framkomlig väg. Inte minst skulle låginkomsttagare drabbas hårt. Enligt vår uppfattning är det mot denna bakgrund möjligt med en minskad finansiell överföring från staten till kommuner och landsting med ca . Den minskade finansiella överföringen måste kombineras med en minskad statlig detaljreglering av kommunernas och landstingens verksamhet. Detta ökar möjligheterna till lokala anpassningar. Den minskade finansiella överföringen bör dels bestå i att någon kompensation inte utgår för borttagandet av den kommunala beskattningen av juridiska personer. Vårt förslag har en helårseffekt på . För att minska effekterna för de kommuner som har svårast att bära den uteblivna kompensationen anser vi att den extra skatteutjämningen bör höjas med 200 milj. kr. Därutöver bör det kommunala skatteunderlaget minskas för såväl kommuner som landsting. Detta skulle innebära en minskad finansiell överföring från staten till kommunerna med ca och till landstingen med . Vi föreslår dessutom att de specialdestinerade statsbidragen till kommunerna fr. o. m. minskas jämfört med statsbudgetens förslag. Totalt rör det sig om ca . Denna miljard bör omfördelas till den kommunala skatteutjämningen. Det bör ankomma på regeringen att lägga förslag om sådana ändrade regler för skatteutjämningen att denna miljard tillfaller de kommuner som har de besvärligaste ekonomiska villkoren. Därvid bör beaktas den genomsnittliga inkomsten för kommuninvånarna, ålderssammansättningen samt köld- och avståndsfaktorn. Ett avgörande inslag i strävandena att stärka den kommunala självstyrelsen och att effektivisera den kommunala verksamheten som ovan nämnts måste bli en begränsning av kostnadsdrivande statlig reglering. De specialdestinerade statsbidragen som utgår till ca 90 olika kommunala och landstingskommunala verksamheter, belöper sig sammantaget till ca . Strävan bör vara att etappvis omfördela dessa resurser till ett system med ett generellt utgående statsbidrag med skatteutjämnande effekt. Med ett sådant system skulle lokala och regionala anpassningar underlättas och därigenom statsbidragspengarna bli drygare. Samhällsekonomiskt orationella beslut på grund av bidragstänkande skulle undvikas. Vi föreslår att en utredning tillsätts med uppgift att arbeta fram ett sådant system. Det stora statliga budgetunderskottet är ett allvarligt hot mot den svenska ekonomin. Ett centralt mål för den ekonomiska politiken måste därför bli att få balans i den offentliga sektorns finanser. Eftersom skattehöjningar inte är någon framkomlig väg är en minskning av de offentliga utgifterna nödvändig. Med en inriktning som i motionen skisserats med satsning på näringslivets vitalitet och på social grundtrygghet finns det förutsättningar att skapa en bättre budgetbalans utan att höja skattetrycket. Budgetunderskottet bör enligt långtidsutredningen reduceras till för att balans skall uppnås i den offentliga sektorns totala sparande. I denna motion framlägger konkreta förslag som med nu kända fakta skulle minska statens budgetunderskott med ca räknat på helår. (Se tabell 3.) Med hänvisning till det anförda hemställer* vi 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som förordas i motionen, 2. att godkänner de allmänna riktlinjer för budgetregleringen som förordas i motionen, 3. att begär att regeringen föreslår en minskad finansiell överföring till kommunerna i enlighet med vad som anförs i motionen, 4. att under förutsättning av bifall till yrkande 3 höjer det extra skatteutjämningsbidraget med 200 milj. kr. () () NILSG. ÅSLING (c) () () i () () () () () . () () * Se även motionerna 1984/85:2302 2303. Inflationen i ett antal industriländer Sysselsättning 19831985. tusental personer Prognoser Prel. utfall + 90 +55 Budgetär 1985/86 Besparingar/inkomstförstärkningar' Budgetår 1985/86 Ej avdrag för fackföreningsavgifter Ej avdrag för arbetsgivarmedlemsavgifter Effektivare återkrav av bidragsförskott Räntelån (första året) Kompensation för fastighetsskatt (första året) Räntebidrag till hus byggda före -74, hälften bort Försäljning av statliga företag, domänverksskog, och div. mindre besp. 1 Inlösen av mindre bostadslån bör ske till ett totalt belopp av ca (ränteeffekten inräknad i budgettabellen). Skalle- och avgiftssänkningar Direktskatter Fastighetsskatten (brutto första året) Forskningsavdrag Slopad förmögenhetsskatt på arbetande kapital Skattereduktion för aktieutdelning Sänkt skatt på förmögenhet, arv och gåva Handelsgödselavgift Skogsvårdsavgift, motsvarar delvis slopade bidrag till skogsvård Sänkt arbetsgivaravgift för anställda i små företag för egenavgifter Reklamskatt 3 700 200 100 150 300 120 250 1 500 50 50 Budgetår 1985/86 1 250 1 100 0 0 0 150 120 Familjepolitiken (finansieras helt separat) Inflptionen I och 1982-1984 **» XV V\ Inllations-^" ml let 4*t 1984 Källor: SCB, . 105 \ 100 'r REL.LÖNEKQSTN.PER tlMME I INHEMSKA t lorh* Ilande till BNP) 4 Fo< berthiIlen (i lortdIlande till / bruttoinkomsten) / _ W76 79 »0 91 82 93 1 7** bunten in , lotet and för houiehotdi. EP nr E/S4 Skattetrycket pä hushållen har Okat kraftigt de två senastearen. De senaste skattehöjningarna på bensin m m ingär ändå inte beräkningen . Källa: Ekonomiskt perspektiv 6/84. Utgiven av SE-banken.