mot · G8022205 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. Utbyggnad av sysselsättningsprogram för Län att utveckla Regionala klyftor och obalanser har vissa allmängiltiga förklaringar som ligger djupare än vad som brukar framskymta i den partipolitiska debatten. Fenomenet med regionala obalanser går igen i så många sammanhang och dimensioner att en sådan djupare gemensam orsak redan härigenom ter sig sannolik. Eftersläpande eller problematiska regioner och regiondelar förekommer i olika varianter; utpräglade glesbygdsområden, råvaruproducerande områden med ensidig ekonomi, gamla industridistrikt och sönderfallande storstäder. På ett globalt plan finns den stora parallellen med motsättningen nord syd, dvs. de industriellt ledande kapitalistiska länderna gentemot tredje världen. Allt detta visar ganska klart att vi har att göra med förhållanden som går tillbaka till gemensamma, institutionella orsaker. Avvikelserna ingår i ett system och systemets utveckling i sig själv producerar motsättningarna och obalanserna. De allmänna ekonomiska kriserna beror alltså inte på tillfälligheter eller extern påverkan. De är följden av det ekonomiska systemets mekanismer och rörelsemönster. Regionala obalanser är det geografiska uttrycket för dessa motsättningar och tendenser inom det ekonomiska systemet. Det leder därför fel att ge regionala obalanser ytliga förklaringar som t. ex. dåligt företagarklimat, bristande företagaranda, högre produktionskostnader eller långa avstånd. Enskilda företagares reaktionsmönster är snarare följder än orsaker till regional svaghet. De mekanismer som vållar eftersatthet hos vissa regioner eller regiondelar består av flera delar vilka stärker varandra när de uppträder gemensamt. Tendensen till koncentration av kapitalet och verksamheter medför redan i sig själv en ojämn regional fördelning. Det uppstår automatiskt tomrum utanför koncentrationscentra. Marknadsförhållanden, riskeliminering, strävan efter skalfördelar och intensivt utnyttjande av resurser driver på den regionala koncentrationen i en självförstärkande process. Redan högt utvecklade och mångsidiga regioner får merparten av den allmänna tillväxten och av de nya företeelserna inom teknologin och produktion. De eftersläpande regionerna eller regiondelarna hamnar i utpräglad satellitställning. De blir leverantörer av råvaror, halvfabrikat och arbetskraft. För social och ekonomisk rättvisa i Efter det har genomgått en snabb kapitalistisk expansion. En del av företagens vinster har arbetarklassen kunnat pressa ut, att användas till att bygga upp ett välfärdssamhälle. De flesta människorna har det ekonomiskt ganska bra. Särskilt har genomgått en snabb ekonomisk utveckling och stockholmaren i allmänhet har en högre ekonomisk standard än vad man har i det övriga landet. är t. ex. det län i som har flest miljonärer och förhållandevis flest invånare tillhörande socialgrupp 1 och den lägsta andelen tillhörande socialgrupp III. Men är inte något homogent län när det gäller arbete, befolkning och levnadsvillkor. Det föreligger stora skillnader i levnadsförhållanden mellan olika delar av och för olika grupper av länets invånare. Dessa skillnader tenderar att öka. En illustration till detta är de välkända stora olikheterna mellan kommuner och regiondelar i länet när det gäller skattekraft. Kapitalismen har två sidor som är varandras nödvändiga förutsättning: Vinst för några är förlust för andra. En sida framsidan är den allmänna standardstegringen. Den andra baksidan är de allvarliga sociala missförhållanden som skapas. Så är t. ex. länsbornas hälsa betydligt sämre än vad som är fallet i övriga delar av landet, och en analys av länsbornas ekonomiska situation visar på ökande klyftor. Man kan säga att som de flesta människor har fått en avsevärt bättre ekonomisk situation än vad tidigare generationer ens kunde drömma om har några fått en våldsam ansamling av makt och förmögenhet medan andra har drabbats av otrygghet, ekonomiska problem och permanent utslagning från arbetsmarknaden. Stora skillnader mellan kommunerna . . . De sociala och ekonomiska skillnaderna mellan olika befolkningsgrupper är geografiskt spridda. Det finns inget län i där skillnaderna i kommunalskatt är så stora som i , . Det är litet förenklat att säga att norrkommunerna är gynnade och söderkommunerna missgynnade eftersom också flera norrkommuner har stora problem, t. ex. med länets högsta kommunalskatt, och det finns söderkommuner som tillhör de mest gynnade kommunerna. Men med något av en hårdragning kan man säga att ekonomiskt gynnade personer ofta bor i den norra delen av länet medan de som tillhör socialgrupp lil framför allt är bosatta i söder. Det leder till att söderkommunerna får lägre skatteinkomster än norrkommunerna. Söderkommunerna tog också under 1960och 1970-talen ansvar för bostadsförsörjningen i länet och det bostadbyggandet medförde bl. a. stora kostnader för kommunerna. De s. k. Södertörnskommunerna, , , , , och , har det särskilt besvärligt ekonomiskt sett. , med landets lägsta kommunalskatt, kan sänka skatten ytterligare. Kommuninvånarnas inkomster har stigit så pass mycket att trots marginalskattesänkningar får kommunen in 23 milj. kr. mer än beräknat. Det motsvarar en skattehöjning på och . sänker därför kommunalskatten för med . Också sänkte kommunalskatten, då med . Andra kommuner som sänker skatten är med och med . fick som vi vet tillstånd av regeringen att frigöra sig från under den borgerliga regeringstiden. En sigtunabo (som bor i den av länets kommuner som har högsta kommunalskatten) som skattar för . skulle 1984 tjäna . netto på att flytta till . . . men också inom kommunerna Också inom kommunerna råder stora skillnader. I praktiken håller man på att skapa olika bostadsområden för olika grupper av befolkningen. 1 t. ex. finns två bostadsområden ifrån varandra: och . består nästan enbart av flerfamiljshus, i dominerar villabebyggelsen. har dålig kommersiell service, här finns visserligen två livsmedelsbutiker men skall fisksätraborna handla något annat än mat måste han/hon bege sig till där all service är belägen, klädaffärer, bageri osv. Också samhällsservicen är betydligt sämre i än i . I finns simhall, apotek, systembolag, försäkringskassa. Och är avsevärt bättre i än i . Jämför man hur mycket skatt de boende betalar visar det sig att om man slumpmässigt tar ut en väg i villakvarter (det är inga små villor) och jämför med en gata med lägenheter i visar det sig att trots avsevärt högre familjeinkomster längs vägen i än längs gatan i betalar fisksätrabon och saltsjöbadsbon ungefär lika stor summa i skatt. Detta på grund av avdragen som är betydligt högre i än i . Orättvisan mellan områdena gäller också kollektivtrafiken. Saltsjöbadståget betjänar båda områdena. Det börjar i och passerar . Redan i är det under rusningstid nästan fullsatt så fisksätraborna får stå in till medan saltsjöbadsbon sitter. utanför ligger tre radhusområden. Jämför man hyreskostnaden mellan familjer som flyttade in i radhusen när de var nybyggda och familjer som bor i flerfamiljshusen (hyresrätter i det kommunala bostadsbolaget) visar det sig att de som bor i radhus bor avsevärt billigare än de som bor i hyreshusen. Trots att radhusborna har större boendeyta, tomt osv. Radhusfamiljer som flyttat in senare kan ha högre hyra på grund av stigande villapriser, det beror på vilket år de köpte. Det är fördelar med att bo i i jämförelse med i . Men för att få del av fördelarna måste man ha råd att köpa in sig i . Den som inte har råd hänvisas till andra^ämre bostadsområden. 1** 1984/85. Två bostadsområden som exempel Låt oss börja vår skildring med att beskriva två bostadsområden: i och i kommun. Dessa två områden har valts som exempel på fattigt resp. privilegierat område i . Naturligtvis är det inte frågan om geografi, en fittjabo blir inte rik av att flytta till (men han/hon får nära . lägre kommunalskatt). Det rör sig om klassförhållanden. I områden där det har skett stor utbyggnad av flerbostadshus bor i första hand arbetarklassen. 1 områden där man byggt villor bor företrädesvis företagsägare och människor med ledande befattningar. Grupper som har råd att köpa in sig i dessa bostadsområden. 1 uppbär av alla hushåll socialhjälp. Räknar man enbart barnfamiljerna stiger andelen socialhjälpstagare till . av befolkningen tillhör socialgrupp lil. är utländska medborgare. De personer som är sjukpenningförsäkrade är i genomsnitt sjukskrivna . Endast fyra %o tillhör den högsta inkomstgruppen . av hushållen bor i småhus. Medelbetyget i årskurs nio var 1980. av årskurs nio avstod från att söka gymnasieplats. av befolkningen uppbär socialhjälp. Av barnfamiljerna är motsvarande andel . II % av befolkningen tillhör socialgrupp III och andelen utländska medborgare är . De sjukpenningförsäkrade är i genomsnitt sjukskrivna . tillhör den högsta gruppen inkomsttagare tjänar mer än . bor i småhus. av hushållen anses vara trångbodda. 1 var medelbetyget i årskurs nio 3,8. Samtliga elever i årskurs nio sökte gymnasieplats. Ett uttryck för ökande klassklyftor är det växande antalet miljonärer. 1982 fanns 22 230 miljonärer i . av dem hade en förmögenhet på 3 milj. kr. Antalet miljonärer har nästan tredubblats . En av orsakerna till den stora ökningen kan spåras till den fastighetstaxering som genomfördes och som i många fall innebar en fördubbling eller mer av taxeringsvärdena. Så här har antalet miljonärer utvecklats : De flesta miljonärerna bor i storstäderna eller storstadsområdena. Glesbygdsområdena däremot har få miljonärer. Den kommun i landet som har flest miljonärer är . Det är inte så konstigt, det är största kommun. Mer anmärkningsvärt är att även små kommuner har många miljonärer, t. ex. där det bor 954 stycken, vilket är betydligt fler än t. ex. i den mångdubbelt större kommunen . Också och kommun () har många miljonärer. En av de kommuner som har högst kommunalskatt, i , tillhör de kommuner som har minst antal miljonärer bosatta inom sina gränser. Trots sina långt bättre ekonomiska resurser betalar djursholmsborna väsentligt lägre skatt än fittjaborna. Skillnaden i kommunalskatteuttag uppgår till inemot . Det innebär att en familj där båda makarna arbetar betalar . mer i än i vid samma inkomstnivå. Trots att kommunalskatten är avsevärt lägre i än i får in mer pengar per invånare än vad får i kommunalskatt eftersom genomsnittsinkomsten är så mycket högre i . Detta trots att danderydsborna är svenska mästare när det gäller underskottsavdrag. Varje inkomsttagare i kommun drar i genomsnitt av . Motsvarande summa i som ligger lägst i är . Andra kommuner som ligger högt när det gäller underskottsavdrag är , , , och , dvs. kommuner med stor andel småhus. Trots den avsevärt lägre kommunalskatten får djursholmsborna i många avseenden bättre service än vad botkyrkaborna får. En rik kommun som har större möjligheter att satsa på icke obligatoriska kommunala utgifter som kultur, sporthallar och bibliotek. En kommun som måste alltid proportionsvis lägga mer pengar på socialhjälp och barnomsorg. 1984/85:2205 14 Antal industrisysselsotto per IOOO invånare. Diagrammet visar antal industrisysselsatta per 1 000 invånare i hela landet, och . har antalet industriarbetsställen i länet minskat och antalet industriarbetare . Preliminära siffror visar att industrisysselsättning fortsatt att minska, i (1 200 personer) och i länet utom med . Av kommunerna är det endast och som redovisar ökat antal industrisysselsatta. Södra förortskommunerna förlorade drygt 2 200 industriarbeten och norra förortskommunerna 1 400. Sju av tio arbetstillfällen i finns i det s. k. storstadscentrumet (, , ). Där bor knappt 1/3 av länets befolkning. Diagrammet på nästa sida visar att förlorade samtliga kommuner, utom och , industriarbetsplatser i förhållande till sin folkmängd. Särskilt mycket förlorade , och . Åren 1975 ökade antalet arbetstillfällen i länet med drygt 65 000. Av dessa hamnade hälften i det s. k. storstadscentrumet. När det gäller industrisysselsättning är det endast storstadscentrumet och ytterkommunerna (, och ) som har någorlunda gott om industriarbeten. Flertalet av länets kommuner har en industriandel som ligger långt under riksnivån. Den pågående minskningen i industrisysselsättningen träffar storstadscentret och hårdast, särskilt södra . En allt större del av de sysselsatta utgörs av förvaltningspersonal. 1 hela länet ökade andelen från 1981. 1 utgör nu förvaltningspersonalen mer än hälften av all personal. Antalet sysselsatta i industrin per I 000 invånare 1981 Sol r>o /VY// lönet Upptonds-Vösby Botkyrko Sotlentuno Vollenh/no Höninge Töby -KX) -80 -60 -40 -20 60 80 100 120 140 Därav förvaltningspersonal, % Tabellen visar förändringen av antalet arbetstillfällen 1980 efter näringsgren och olika sektorer i . -112,0 -15,6 -17,0 Tabellen visar att det blev fler arbetsplatser inom tillverkningsindustrin i norrkommunerna . 1 söderkommunerna minskade arbetsplatserna inom tillverkningsindustrin. Arbetsplatserna inom området privata tjänster ökade också i norr. Det gjorde de även i söderkommunerna men inte lika mycket. Den offentliga verksamheten ökade ungefär lika mycket i norr som i söder, dock är ett undantag. Av tio personer i bor i genomsnitt 3,5 personer inom områden där de måste åka pendeltåg till jobbet. I dessa områden finns bara två av tio arbetstillfällen inom länet. Tittar vi på förvärvsfrekvensen blir obalansen ännu påtagligare. 1 de kommuner i länet där det finns lägst antal arbetsplatser och där de bor som har längst arbetsresor, ja där är förvärvsfrekvensen högst. är förvärvsfrekvensen bland män i de norra kommunerna betydligt högre än i söder. Ett av skälen till detta är att människor i söderkommunerna mer arbetar i varuproducerande näringsgrenar där sysselsättningen minskar. Söderkommunerna har en betydligt högre andel sysselsatta inom arbetaryrkena än norrkommunerna. Skillnaderna mellan norr- och söderkommunernas förvärvsfrekvens går igen även bland kvinnor. På samma sätt som männen är kvinnorna i söder mer sysselsatta inom arbetaryrken än kvinnorna i norr. Arbetslösheten både bland kvinnor och män är också högre i söder än i norr. I kommuner av typ (men även i norr finns sådana kommuner, t. ex. och ) ser hushållsinkomster och andra levnadsvillkor ut på ett sådant sätt för många människor att kvinnor genom låg hushållsinkomst och genom få arbetsplatser i bostädernas närhet tvingas till långa resor för att få ett arbete. Inte minst av familjepolitiska och jämställdhetsskäl är det angeläget med en jämnare fördelning av arbetsplatserna i länet. Långa restider är i första hand ett storstadsproblem. Det är vanligare i storstadsområdena med långa restider än i de norrländska stödområdena och detta trots koncentrationen av befolkning och arbetsplatser och trots den betydligt bättre utbyggda kollektivtrafiken. Restiderna blir allt längre för allt fler människor. 1 slutet av hade 197 000 löntagare i mer än 60 minuters restid till och från arbetet. har antalet växt till drygt 300 000 eller nästan varannan löntagare. Medan antalet löntagare växt har andelen löntagare med långa restider ökat . 1984/85:2205 17 Procentuell fördelning av löntagarnas sammanlagda restid till och från arbetet. Restid, minuter 0-29 30-59 60-89 90-119 120 År -68 -74 -81 -68 -74 -81 -68 -74 -81 -68 -74 -81 -68 -74 -81 Andelen obehöriga lärare är högre i Södertörnskommunerna än genomsnittet i länets kommuner. Det gäller både i och gymnasiet. Medelbetyget i årskurs 9 vid intagning till gymnasieskolan är lägre i dessa söderkommuner än i landets övriga kommuner. Att den sociala miljön i och omkring skolan påverkar eleverna poängteras alltmer. Södertörnskommunerna har en sämre situation än länets övriga kommuner. En försämring har också skett i dessa kommuner jämfört med tidigare. Jämfört med /79 har andelen elever ökat i samtliga kommuner i länet. Andelen intagna från årskurs 9 till gymnasieskolan /83 är i regel lägre i Södertörnskommunerna än i landets övriga kommuner. Särskilt låg är andelen i , och . Tabellen visar andelen intagna till gymnasieskolan i relation till antalet 15-åringar i resp. kommun, . Andelen intagna på gymnasieskolans 3 4-åriga teoretiska linjer förhåller sig omvänt till andelen intagna på de 2-åriga yrkestekniska linjerna vid en jämförelse mellan länets kommuner. Andelen intagna på 3 4-åriga teoretiska linjer är lägre i Södertörnskommunerna än i länets övriga kommuner. Däremot är andelen intagna på 2-åriga yrkestekniska linjer högre i Södertörnskommunerna än i länets övriga kommuner. Diagrammet nedan visar hur stor andel av årskurs 9 som 1981 sökte teoretisk gymnasieplats i några kommundelar i länet. Hur många söker teoretisk linje på gymnasiet? Den årliga ökningen av arbetslösheten i är f. n. högre än i landet i stort. Trots detta är arbetslösheten i länet relativt sett en av de mindre i landet. Antalet arbetssökande har fördubblats . Antalet direkt arbetslösa har inte ökat lika mycket, det beror på den kraftiga ökningen av beredskapsarbeten o. d. F. n. pendlar den öppet redovisade arbetslösheten kring nivån 17 000, varav en stor andel är långtidsarbetslösa. Därtill kommer lika många i arbetsmarknadspolitiska åtgärder samt några tiotusental dolt arbetslösa. Totalt krävs det 40 00050 000 nya arbetstillfällen i länet för att alla länsinvånare som vill ha ett arbete skall ges åtminstone en teoretisk chans att få ett sådant. Sedan är det också problematiskt med att efterfrågan på arbete inte stämmer överens med tillgången på arbeten. av de arbetssökande är ungdomar . Jämför man arbetsmarknadssituationen i länets kommuner visar det sig att läget hela tiden är besvärligare i söderkommunerna än i de flesta norrkommuner. , och har det värst. 1977 lovade satsningar på de södra länsdelarna i utbyggnaden av sjukvården. Men sjukvården är oftast bättre i norr än i söder. 1 norr finns flera stora och välutrustade sjukhus med goda kommunikationer. Även bland privatläkarna finns bättre resurser i norr än i söder. Generellt har också de boende i norrkommunerna närmare till sina akutmottagningar om man mäter i restid med kollektiva transportmedel. Endast var tredje distriktsläkartjänst på var besatt av en behörig läkare med specialistkompetens. är den mest invandrartäta kommunen. Knappt var fjärde invånare är invandrare. Där näst kommer där andelen utländska medborgare är . Kommuner med stor andel invandrare ställs inför särskilt stora krav t. ex. på skolans område men också i andra avseenden. Båda kommunerna belastas med mycket höga kostnader till följd av den stora invandringen. En stor skillnad mellan och är att i kommer invandrarna från nästan dubbelt så många nationer (56 st.) som i (30 st.). Behovet av t. ex. tolkservice och hemspråksundervisning är därför betydligt större i än i trots att det inte är någon större skillnad i antalet invandrare. Tabellen nedan redovisar utländska medborgare och utrikes födda per kommun 1982. Där finns också en kolumn med antalet nationer som finns representerade i resp. kommun. I hela länet finns det människor från drygt 100 olika länder. har undersökt hur invandrarna i lever. SCB:s undersökning om levnadsförhållanden bygger på 3 800 intervjuer med personer 1981. Inte bara utländska medborgare har undersökts, utan även naturaliserade svenskar samt andra generationens invandrare. De båda sistnämnda grupperna lever under förhållanden som i stort sett liknar svenskarnas. De har i hög grad anpassat sig och har oftast bättre arbeten och bostäder än de utländska medborgarna. I undersökningen har man delat in utländska medborgare i tre grupper, sydeuropéer och turkar, finska medborgare och övriga utländska medborgare, t. ex. flyktingar och utländska företagschefer. Sydeuropéer och turkar har oftast sämre levnadsvillkor än de två andra grupperna, vilket anses bero på att många kommit hit med avsikt att bara stanna och därför nöjt sig med sämre arbeten och mindre bostäder. 1984/85:2205 20 Utländska medborgare 1970 och 1982 samt utrikes födda per kommun i . senterade i Procent av kommunen befolkningen Här följer några exempel på skillnader i levnadsförhållanden i . utländska medborgare är trångbodda mot av de infödda svenskarna. är arbetare mot av svenskarna. utländska medborgare har obekväma arbetstider mot av svenskarna. har längre restid än till jobbet. Motsvarande siffra för svenskarna är . av utlänningarna uppger att de arbetar endast för lönen, medan av svenskarna säger samma sak. Bara drygt hälften av de utländska medborgarna i har tillgång till bil. De går oftare på restaurang, men har i övrigt färre sociala kontakter än svenskarna. Människor lever alltså under mycket olika villkor i . För att göra de ekonomiska villkoren mellan kommunerna mera jämlika finns s. k. skatteutjämningssystem. Dessutom finns specialdestinerade statsbi drag av olika slag, knutna till exempelvis antalet barn och ungdomar. Åtstramningar när det gäller den typen av statsbidrag drabbar naturligtvis hårdare de kommuner som har en sådan befolkningsstruktur att de är i behov av statligt stöd. Skatteutjämningen kommer naturligtvis inte åt roten till det onda men lindrar orättvisorna för de ekonomiskt svagaste kommunerna. I huvudsak styrs pengar till kommuner som har stor andel barn, ungdomar och pensionärer. uppgår skatteutjämningen till 175 milj. kr. I statlig skatteutjämning får 46 milj. kr. Andra länskommuner som får stora bidrag är med 36 milj. kr. får 16 milj. kr.. 10 milj. kr., 11 milj. kr., 13 milj. kr., 9 milj. kr. och 20 milj. kr. skatteutjämningssystem skall ses som ett komplement till den statliga skatteutjämningen och går framför allt till s. k. storstadsproblem (underskott i förvärvskälla, dvs. ränteavdrag, inkomststruktur, sociala kostnader, utländska medborgare samt outhyrda lägenheter). Innebörden av skatteutjämningssystem är att tar ut något mer i skatt (f. n. ) än vad som behövs för att täcka investeringar och de löpande utgifterna. Landstingsskatten är alltså kr. 14:50 i stället för 14:20. Den överskjutande summan delas ut till de kommuner i som har den lägsta skattekraften och de högsta utgifterna för s. k. storstadsproblem. F. n. uppgår summan till 275 milj. kr., dvs. avsevärt mer än vad den statliga skatteutjämningen till länets kommuner uppgår till. För enskilda kommuner betyder denna skatteökning mycket. 1985 får 80 milj. kr.. 90 milj. kr., 36 milj. kr..19 milj. kr.. 4,7 milj. kr., 14 milj. kr., 4 milj. kr., 6,7 milj. kr., 9 milj. kr., 2 milj. kr. och 8 milj. kr. Vad ligger bakom den regionala obalansen? Obalans är ett förrädiskt ord. Det kan ge intryck av att det är fråga om en skönhetsfläck i samhällsplaneringen. Balansen skulle kunna återställas genom relativt enkla medel. Men så är inte fallet. Den regionala obalansen är inte resultatet av politiska beslut som fattas i demokratisk ordning i folkvalda församlingar. Tvärtom har både landsting, länsstyrelse och företrädare för de flesta kommuner i deklarerat som sin vilja och avsikt att utjämna den regionala obalansen i vårt län. Eu nästan sann historia Det grundläggande problemet är att demokratiskt valda organ t. ex. landsting och kommun saknar bestämmanderätt över samhällsplaneringen. Den planering som förekommer sköts av företagen. Samhället kan sedan bara komma efter och administrera vad företagen har bestämt och bestämma över "följdbeslut. Och varje företag är anarkistiskt, det utgår endast ifrån vad som gynnar den egna ägaren/aktieägaren. Låt oss ge ett exempel som kan synas passa bättre i t. ex. en glesbygdskommun än i . Men exemplets enkelhet frilägger de bakomliggande mekanismerna på ett pedagogiskt sätt: Konjunkturen är gynnsam. Kapitalägarna till en industri tror att de kan tjäna mer pengar genom att utöka produktionen och därmed sälja mer. De går till den demokratiskt valda kommunledningen och berättar att de ämnar nyanställa 500 personer och menar att kommunen måste ta sitt ansvar för näringslivet på orten genom att ställa upp, dvs. att ta på sig alla kringkostnader för företagets nyanställningar. Kommunen kör i gång sin planering.