mot · G8023201 · 1985-05-08 00:00:00 — Moderata samlingspartiets politik syftar till att på alla områden förstärka marknadsekonomin. Vi förespråkar en ekonomisk politik som ger utrymme för stor frihet och uppmuntrar personliga initiativ. Detta förutsätter att människorna själva får behålla en rimlig del av ersättningen för sina arbetsinsatser. Därför är det nödvändigt att sänka skatterna och minska den offentliga sektorn. Vi förordar en politik som begränsar den offentliga sektorns resursanvändning som den enskilda sektorn ges mer expansionsutrymme. Viktiga inslag i en sådan politik är för det första en minskning av utgifterna i stat och kommun. Den åtstramning av finanspolitiken som är nödvändig för att få ned inflationstakt och budgetunderskott bör ske enbart genom utgiftsminskningar. Privat verksamhet är mer effektiv än offentlig och måste därför ges ett ökat utrymme. Utgiftsminskningar är även viktiga för att minska rundgången av skatter och bidrag. Det går inte att spara utan att det märks. Neddragningen av offentlig konsumtion och transfereringar måste därför utformas så att de som verkligen har det svårt får ett ordentligt stöd från det allmänna. För det andra krävs en sänkning av skattetrycket. I första hand måste de skatter som drabbar arbete, företagande och sparande sänkas. Ett lågt skattetryck och låga marginaleffekter ger en konkurrensfördel gentemot omvärlden. Sänkta skatter ger också ökad tillväxt. Det stora budgetunderskottet utgör en begränsning vad gäller möjligheten att sänka skatterna. Utgiftsminskningarna måste dock bli så stora att det finns utrymme för ett sänkt skatteuttag. Sänkta skatter gör det också möjligt att minska subventioner och bidrag utan att hushållens ekonomiska situation försämras. För det trejde skall vi avreglera . De enskilda människornas frihet måste öka och förbud och föreskrifter som hämmar näringslivet tas bort. Lagstiftningen på arbetsmarknaden skall mjukas upp så att den underlättar och inte försvårar omställningar i arbetslivet. Bostadsmarknaden måste åter fås att fungera. En friare kreditmarknad förmedlar de finansiella resurserna smidigare, snabbare och säkrare till de områden där de gör mest nytta. Statlig centralstyrning och byråkrati måste ersättas med rörlighet och anpassning. För det fjärde krävs privatisering, konkurrens och avgiftsfinansiering i stora delar av den offentliga verksamheten. Våra förslag till frihetsreformer innebär att monopolen skall brytas och konkurrensen stärkas inom områden som barnomsorg, sjukvård, åldringsvård, parkförvaltning, brandförsvar etc. Det fria valet är att föredra framför myndigheternas styrning även när det gäller tryggheten. Valfriheten är särskilt viktig för den som genom sjukdom, ålder eller handikapp är särskilt beroende av andra för vård och stöd. För det femte krävs att löntagarfonderna avskaffas. Fonderna hör inte hemma i vårt ekonomiska system och hämmar näringslivets funktioner. Fondsocialismens upphörande måste åtföljas av en spridning av aktieägan Genomförs de borgerliga partiernas förslag till avveckling av löntagarfonderna får världens bredaste aktieägande. 6.2 Utgifts- och budgetpolitik Ett centralt mål för den ekonomiska politiken är att avveckla det strukturella underskottet i den samlade offentliga sektorn och sänka skattetrycket. Det innebär att underskottet måste minska med jämfört med den nuvarande nivån. Avvecklingen av underskottet bör genomföras så att minskningen är något större i en god konjunktursituation och något mindre vid en lägre aktivitetsnivå. med underskottsminskningen är det vår målsättning att sänka skattetrycket till 1990, vilket skulle betyda att skattetrycket då skulle vara nere i av bruttonationalprodukten. Detta innebär ett närmande till övriga högskatteländer. För att åstadkomma denna skattesänkning behöver emellertid inte skatterna sänkas med . Oförändrade skattesatser och ett fullständigt inflationsskydd av inkomstskatten leder till ett automatiskt sänkt skattetryck vid ekonomisk tillväxt och oförändrade vinst- och löneandelar. För att möjliggöra balans i den samlade offentliga sektorn och sänkt skattetryck måste de samlade utgifterna i stat, kommun och socialförsäkringssektorn minska i reala priser som landets samlade produktion växer. Budgetunderskottet, den höga utgiftsnivån och skattetrycket i stat och kommun innebär en fara både för de offentliga finanserna och för hela den svenska ekonomin. Som framgår av regeringens långtidsbudget följer saneringen av statsfinanserna ingalunda automatiskt genom en återställd ekonomisk tillväxt. Enbart statsskuldräntornas tillväxt innebär en ökning av underskottet med ca . Eftersom skatterna nu måste sänkas för att ökad ekonomisk tillväxt skall uppnås, blir kraven på utgiftsnedskärningar extra stort. En minskning av budgetunderskottet är nödvändig både av stabiliseringspolitiska och av strukturella skäl. I den mån konjunktursituationen nästa budgetår blir sådan att underskottsminskningen leder till att den totala efterfrågenivån kommer på en lägre nivå än vad som är lämpligt bör detta motverkas med sänkta skatter. Ökade utgifter är inte längre möjliga för att stimulera ekonomin. I vår januarimotion angående den ekonomiska politiken (1984/85:2343) föreslog vi besparingar på . Av dessa är knappt 4 miljarder av mer eller mindre tillfällig natur. Skattesänkningar föreslogs på på helår. Hade dessa förslag genomförts skulle det beräknade budgetunderskottet ha blivit lägre än det av regeringen nu redovisade. För /86 uppgick våra besparingsförslag till och skattesänkningsförslagen till knappt 6 miljarder Anledningen är att många av våra skattesänkningsförslag och även utgiftsförändringar träder i kraft först . Smärre förändringar av regeringens förslag till utgiftsanslag har skett i samband med behandling . Detta har dock inte inneburit någon nämnvärd förändring av skillnaden jämförd med totalsumman av våra besparingsförslag. Emellertid kommer våra ställningstaganden till regeringens förslag vad gäller bidrag till kommunerna med anledning av avskaffandet av företagsbeskattning och skatteutjämningsavgiften att innebära att våra utgiftsminskningar jämfört med januarimotionen ökar med 434 milj. kr. För /86 ökar besparingarna med 217 milj. kr. På skattesidan medför vårt avvisande av regeringens förslag om höjt schablonavdrag - från . - att skatteinkomsterna ökar med jämfört med regeringens budgetalternativ. På kort sikt blir budgeteffekten lägre till följd av att endast . av höjningen på . beaktas vid preliminärskatteuttaget. blir effekten ca 2,5 miljarder och för /86 ca 1,2 miljarder. blir de statsfinansiella kostnaderna av ett fullständigt inflationsskydd av den statliga skatteskalan högre än vi räknat med . I stället för att, som vi utgick ifrån, skriva upp skatteskalan med den målsatta inflationen på har regeringen avskaffat inflationsskyddet. Detta medför en statsfinansiell merkostnad på 1,6 miljarder på helår för vårt förslag. Sammantaget innebär dessa förändringar att vårt budgetunderskott ligger nästan lägre än det av regeringen förslagna. De av oss föreslagna utgiftsnedskärningarna redovisas departementsvis i tabell 4 nedan. Besparingsförslagen har tidigare redovisats utförligt i separata motioner. Vi står fast vid dessa besparingsförslag för det kommande budgetåret. Minskade statsbidrag till kommunerna Slopat bidrag till kommunerna med anledning av avskaffandet av kommunala företagsbeskattningen Ingen skatteutjämningsavgift på kommunernas skat Minskade skatteintäkter till följd av ändringar i vissa Minskade statsskuldräntor () 1 Av beloppet utgör 250 milj. kr. 2 Av beloppet utgör 400 milj. kr. 147 milj. kr. utgörs av minskade statliga åtaganden på det skogspolitiska området till följd av vår föreslagna sänkning av skogsvårdsavgifter. 3 Av beloppet utgör 3 250 milj. kr. 4 Budgetalternativet innebär ett konsekvent fullföljande av fyrpartiöverenskommelsen om försvaret. Vi begärde att regeringen skulle lägga förslag till om extra medel för att finansiera de utökade uppgifter försvaret ålades i budgetpropositionen, bl. a. avseende värnpliktsförmånen. Vi beräknade ett belopp på 50-60 milj. kr. i denna budgetpolitik är lagd på besparingar som minskar de automatiska utgiftsökningarna och på utgiftsminskningar som inte direkt påverkar hushållens köpkraft. Avvägningen mellan besparingar och skattesänkningar är gjord så att hushållens ekonomiska situation inte skall försämras. Vi anser det angeläget att hushållens resurser i större utsträckning skall bestå av arbetsinkomster och mindre av bidrag från stat och kommun. På samma sätt som de grundläggande obalanserna i vår ekonomi orsakats av en växelverkan mellan offentliga utgiftsökningar och skattehöjningar, förutsät ter återvunnen balans att besparingar och skattesänkningar följs åt. Besparingar behövs för att minska det inflationsdrivande budgetunderskottet, skattesänkningar för att hålla uppe hushållens köpkraft och för att återställa drivkrafterna i ekonomin. För översiktlighetens skull anges nedan den huvudsakliga inriktningen och de viktigaste förslagen inom resp. departements verksamhetsområde. Besparingarna inom hänför sig till biståndsanslagen. De avser bl. a. det föreslagna betalningsbalansstödet och biståndet till . Länderramarna förändras i övrigt på sätt som överensstämmer med den moderata synen på biståndspolitiken. Anslagen till miljö, mark och energi, katastrofer och enskilda organisationer m. m. ökas. Förändringar av sjuk- och föräldraförsäkringarna är de största besparingsposterna inom område. Ökad självrisk i sjukförsäkringen samt sänkt kompensationsnivå i sjuk- och föräldraförsäkringarna föreslås. begärs en höjning av garantibeloppet i föräldraförsäkringen från . De som begärt undantagande från ATP föreslås få rätt till pensionstillskott. Utförsäljning av flera av affärsverkens dotterbolag och minskade anslag till SJ:s investeringar föreslås för . I övrigt föreslås bl. a. att rederistödet avskaffas och att trafiksäkerhetsverkets verksamhet avgiftsfinansieras. Besparingarna på område gäller främst vuxenutbildningen, eftersom utbildningen av unga måste ges prioritet i en knapp ekonomi. Nödvändigt utrymme ges emellertid för sådan vuxenutbildning som avser grundläggande kunskaper och sådan utbildning som behövs för att vinna behörighet för fortsatta studier. I den mån också ungdomsskolan omfattas av besparingarna ges undervisningen företräde före andra aktiviteter i skolan. Presstödet minskas och stödet till organisationstidskrifter avvecklas. Ansvaret för aktivitetsstöd till föreningar överförs till kommunerna. För föreslås minskade livsmedelssubventioner i enlighet med vår tidigare redovisade uppfattning. Dessutom föreslås utförsäljning av del av domänverkets mark och fastigheter samt försäljning av vissa dotterbolag. Inom område läggs förslag om att bidragen till kommunerna för beredskapsarbeten sänks, rekryteringsstödet i offentlig sektor avskaffas, ungdomslagen minskar och statens ersättning till arbetslöshetsförsäkringen sänks till . Bidraget till Samhällsföretag sätts till av löneunderlaget. En avtrappning av räntebidragen till flerfamiljshus föreslås på område. Eftersom fastighetsskatten avskaffas tas också kompensationen för skatten bort. De generella subventionerna bör avskaffas. ROT-programmets ytterligare subventioner bör avvecklas. Anslaget till information och utbildning avskaffas. Moderat politik leder till ett minskat behov av medel för stöd till näringslivet. Inom industridepartementets område föreslås därför att en stor del av det selektiva näringslivsstödet skall tas bort. Besparingar görs också på de regionalpolitiska stöden. Den största posten avser emellertid utförsäljningen av ett antal statliga företag. har världens högsta skatter. Vår skattepolitik syftar till att genom sänkta skatter ge människor möjlighet att själva få disponera över en större del av sina inkomster. Man skall kunna leva på sin egen lön. Sänkta skatter minskar beroendet av den offentliga sektorn. Man kan dessutom påverka sin levnadsstandard genom att göra en extra arbetsinsats. Den moderata skattepolitiken är ett medel för att uppnå ekonomisk tillväxt, stabila priser och arbete åt alla som vill arbeta. Alla tjänar på att dessa mål uppnås - främst de med låga inkomster och en besvärlig ekonomisk situation. Det nuvarande statsfinansiella läget begränsar den skattepolitiska handlingsfriheten. De skattesänkningar som kan genomföras måste utformas så att de medför största möjliga nytta för den ekonomiska utvecklingen. Vår strategi är att sänka de skatter som orsakar mest skada för tillväxten i förhållande till vilka inkomster de ger staten. Detta är motiveringen till förslaget om ett treårsprogram för att sänka marginalskatterna. Vårt etappmål, som bör nås , är att en normalinkomsttagare skall behöva betala högst i skatt på en löneökning. Marginalskattetaket skall vara högst . Strävan bör vara att sänka den kommunala utdebiteringen. Vårt mål är att helt avskaffa den statliga inkomstskatten utom för högre inkomsttagare. Sänkta marginalskatter är en direkt insats för att underlätta arbete och sparande. De förbättrar vår konkurrenskraft. Sänkta marginalskatter är också den enda framkomliga vägen att säkra reallönerna, i ett läge när de offentliga utgifterna måste minska och höga nominella lönelyft skadar vår konkurrenskraft. Inflationsskyddet skall återinföras och avdragsbegränsningen successivt avskaffas. Familjebeskattningen förändras genom att vi i tre steg inför ett grundavdrag på . per barn vid den kommunala beskattningen samt avdrag för styrkta barntillsynskostnader. Vi vill även ta bort fastighetsskatten och slopa skattereduktionen för fackföreningsavgifter. Vi avskaffar löntagarfonderna och gör även andra skattelindringar för företagandet. I de moderata förslagen har en avvägning gjorts så att skattesänkningarna för hushållen motsvarar den del av besparingsförslagen som direkt berör hushållens ekonomi. Stat och kommun får leva med svångrem medan hushållen skall ges ökat utrymme för egna beslut. också en dynamisk effekt som gör att vi får en ökad tillväxt i samhället, vilket kommer alla till godo. I vår partimotion om skattepolitiken 1984/85:2754 redogörs mer utförligt för vår skattepolitiska grundsyn samt alla våra förslag på skatteområdet. I tabell 5 nedan redovisas de statsfinansiella konsekvenserna av våra skatteförslag jämfört med regeringens. Vår skattesänkning i förhållande till regeringens förslag uppgår till ca jämfört med ca 10,5 miljarder . Detta är en följd av att regeringens budgetalternativ försvagats genom den föreslagna höjningen av schablonavdraget vid inkomst av tjänst. Finansiella konsekvenser av våra skatteförslag Helårseffekt Budgetår 1986 (milj. )1985/86 Uteblivna skattehöjningar till följd av inflations Slopad förmögenhetsskatt på arbetande kapital i Återgång till regler för förmögenhets-, arvs Förändring av arvs- och gåvoskattereglerna m. m. Återgång till regler för aktiebeskattningen Oförändrat schablonavdrag (Regeringen föreslår höjning till .) Slopad skattereduktion av fackavgifter 1 blir kostnaden 3 200 milj. kr. Kreditpolitiken har präglats av dollarns utveckling och valutaflödena. ingrep med operationer på den öppna marknaden vilket ledde till en ränteuppgång med . Orsaken till uppgången var att ett valutautflöde på ca hade skett . Trots att räntemarginalen gentemot eurodollarräntorna vidgades kraftigt upphörde inte valutautflödet. Den svenska räntemarginalen gentemot eurodollarräntorna är uppe i . Trots detta har valutautflödet fortsatt. Utflödet är orsakat av bytesbalansunderskottet. Kapitalbalansen har inte uppvisat något underskott. Uppläggningen av kreditpolitiken sägs enligt regeringen syfta till att statens nettoupplåning i utlandet skall vara noll. Men kreditpolitiken har inte lyckats klara denna målsättning. blev den statliga nettoupplåningen hela och denna utveckling tycks tyvärr fortsätta. Vi menar att det är orimligt att penningpolitiken skall bära hela anpassningsbördan vid den nuvarande utvecklingen av bytesbalansen. Mycket kraftiga räntehöjningar krävs troligen för att valutautflödet och statens nettoupplåning i utlandet skall kunna upphöra. För att undvika en kraftig press uppåt på den svenska räntenivån och en fortsatt statlig upplåning i utlandet behövs en åtstramning av finanspolitiken. Den alltför expansiva finanspolitiken har inneburit att inte ens den strama kreditpolitiken kunnat förhindra en fortsatt hög inflation. Uppläggningen av finanspolitiken och följdverkningarna på den inhemska efterfrågan är en huvudorsak till det pågående valutautflödet och försvagningen av kronan. Efter att länge ha varit ett lågränteland har nu ett av de högsta räntelägena bland industriländerna. Orsaken är, förutom underskottet i bytesbalansen, den växande statsskulden och statens upplåningsbehov. De problem den växande likviditeten ger upphov till måste bemästras med en politik som tar sikte på att begränsa penningmängdens tillväxt. Regeringen anser att framgång redan nåtts i detta avseende. Det bör emellertid observeras, att nedgången i penningmängdens ökningstakt i stor utsträckning förklaras av att statsskuldväxlar inte medräknas, trots att dessa är lika likvida som bankcertifikat, vilka ingår i definitionen. Den inhemska statsupplåningen bör i största möjliga utsträckning förläggas utanför bankväsendet. I den reviderade finansplanen talas det om den ökade upplåningen från hushållen. Införandet av allemanssparande! innebär dock endast att sparmedlen nu går direkt till , medan de tidigare tog omvägen över bankernas inlåningsräkningar och deras påtvingade köp av statspapper. ligger kvar på sin internationellt sett unikt låga nivå kring 0. Även väntas företagen göra en stor insats för att finansiera budgetunderskottet. Deras bidrag får emellertid alltmera formen av påtvingade likviditetsindragningar och fondavsättningar mot ingen eller låg ränta. Denna nyordning begränsar visserligen kostnaden för underskottsfinansieringen. Men den motverkar direkt regeringens uttalade strävan att främja den utbyggnad av näringslivet som är nödvändig för att återställa balansen i svensk ekonomi. De senaste årens tvångsinlåning från företagen bör avvecklas och de föreslagna likviditetsindragningarna på 8,5 miljarder för företag och kommuner bör inte genomföras. Som tidigare nämnts genomfördes en utvidgning och skärpning av placeringsplikten för försäkringsbolag och AP-fonden. ytterligare systemet med prioriterade obligationer till en ränta under marknadsnivån. Moderata samlingspartiet strävar i stället efter att avreglera kreditpolitiken. Redan i partimotionen 1983/84:2031 krävde vi, att ytterligare emissioner av statsobligationer till konstlat låg ränta ej skulle genomföras. De statliga bidragen till kommunsektorn uppgick /85 till ca inkl. statsbidrag via socialförsäkringssektorn. Av kommunsektorns totala utgifter på ca finansieras således en fjärdedel genom statsbidrag. Kommunsektorns likviditet har märkbart förbättrats . Likviditeten i primärkommunerna beräknades till ca 20 miljarder, en ökning från föregående år med . Landstingskommunernas likviditet uppgår också till ca 20 miljarder, vilket innebär att kommunsektorns sammanlagda likviditet ligger i storleksordningen 40 miljarder. De nu beskrivna förhållandena bidrar till obalansen i den offentliga sektom och i den svenska ekonomin. De stora transfereringarna till kommunsektorn ökar statsskulden och statens upplåningsbehov, som hög likviditet erfarenhetsmässigt leder till ökad konsumtion och minskade krav på kommunala rationaliseringar och höjd produktivitet. ökade också den kommunala tillväxten med , vilket överstiger den av regeringen förordade ökningstakten. Moderata samlingspartiet varnade för den nu beskrivna utvecklingen och krävde begränsningar av de statliga bidragen. Dessa varningar har visat sig vara i högsta grad befogade, men när de tidigare framfördes med krav om minskade statsbidrag till kommunerna betecknades detta av regeringen och den socialistiska majoriteten i som en politik för att riva ner den svenska välfärden och förstöra den svenska modellen. I kompletteringspropositionen föreslår nu den socialdemokratiska regeringen själv betydande finansiella indragningar från kommunsektorn i storleksordningen 5,9 miljarder, dvs. i stort sett samma belopp som moderata samlingspartiet har angett. Regeringens och moderata samlingspartiets förslag avseende ekonomi 1986 (miljarder kronor) (s) (m) -4,5 -1,135 Minskad/borttagen kompensation för bortfall av skatteun derlag från juridiska personer -0,250 -1,8 -4,0 (netto) Summa -5,885 -5,8 Eventuella ökningar av bidrag till barnomsorgen från regeringens sida har inte medräknats. Det tidigare dominerande specialdestinerade statliga bidraget till landstingen, det s. k. mentalvårdsbidraget, har avskaffats tidigare i samband med Dagmarreformen. De förändringar som då genomfördes innebar inte endast en omläggning av sjukförsäkringssystemet utan också en väsentlig neddragning av statens bidrag till landstingskommunerna. Moderata samlingspartiet hade föreslagit nedskärning av mentalvårdsbidraget. Som svar på detta har socialdemokraterna inte minst i riksdagsdebatter och utskottsskrivningar hävdat att en sådan förändring skulle leda till orättfärdiga förhållanden för de mentalsjuka. Att detta var vilseledande erkänner regeringen nu genom att genomföra en motsvarande förändring av bidragssystemet till landstingen. Regeringens förslag liksom moderata samlingspartiets vad gäller indragning av medel från den kommunala sektorn har - och kan endast ha - två syften: att minska statens utgifter som kommunsektorns finansiella ramar beskärs. Inom givna finansiella ramar kan kommuner och landsting helt självständigt utforma sin verksamhet. Specialdestineringen innebär, kanske något oegentligt, endast att statens bidragsberäkning kopplas till en viss verksamhet. Den ursprungliga tanken bakom denna bidragsutformning var att bidragen skulle stimulera en utbyggnad av en viss verksamhet. Bidragen stimulerade också till att börja med utbyggnaden, men när väl verksamheterna etablerats försvinner denna funktion hos bidragen. En minskning av de specialdestinerade bidragen behöver inte påverka kommunalpolitikernas prioritering mellan olika verksamhetsområden utan endast det finansiella utrymmet för kommunens totala verksamhet. Detta innebär att ett borttagande av exempelvis mentalvårdsbidraget inte får mer långtgående följder för mentalvården än för annan landstingskommunal verksamhet. Att hävda något annat bottnar i bristande kunskap om den kommunala beslutsprocessen och om ekonomi. Regeringen föreslår att huvudparten av indragningarna skall ske som en likviditetsindragning beräknad på kommunernas och landstingens lönekostnader samt genom införandet av en allmän och en extra skatteutjämningsavgift på det kommunala skatteunderlaget. Även om den totala neddragningen av kommunsektorns finansiella utrymme i regeringens resp. moderata samlingspartiets förslag uppgår till ca , får de två besparingsförslagen på något helt olika effekter. Regeringen sparar på ett felaktigt sätt. Att genomföra likviditetsindragningar och ta ut /skattekrona i skatteutjämningsavgift och höja statsbidragen leder till en helt onödig finansiell rundgång mellan stat och kommunsektor. Det är i alla avseenden bättre att direkt minska bidragen. Regeringen inser uppenbarligen att statsfinanserna måste förbättras och den kommunala expansionen dämpas. Men att öppet redovisa behovet av minskade statsbidrag till kommunerna skulle göra det svårare att hävda att den svenska ekonomin är på rätt väg. Detta är orsaken till regeringens krångliga förslag till åtstramning gentemot kommunsektorn. Att genomföra likviditetsindragningar som enligt regeringen skall återbetalas 1988 ger dessutom kommunalpolitikerna felaktiga signaler om de framtida villkoren för den kommunala ekonomin. Detta hämmar kommunsektorns anpassningsförmåga till framtida finansiella restriktioner.