mot · G8022876 · 1985-03-12 00:00:00 — m. fl. 1 Energipolitikens grunder (prop. 1984/85:120) Säker tillgång till billig energi har varit en avgörande förutsättning för vår höga levnadsstandard. Den har medverkat till att svensk industri kunnat utvecklas och bli internationellt konkurrenskraftig inom många områden. Även kommer låga energipriser att ha utomordentligt stor betydelse för välståndsutvecklingen. De svenska energiprisernas utveckling avgörs till stor del av världsmarknaden. Genom de förutsättningar staten ger energisektorn kan den bidra till en säker och billig energiförsörjning. Statsmakternas roll bör emellertid endast vara att ange de övergripande förutsättningarna för energiproduktion. Politiker eller byråkrater varken kan eller bör detaljstyra tillförsel och användning. Den kraftiga prisuppgången på främst olja och kol har i hög grad ändrat vår användning av energi. Trots alla statliga styrmedel har dock marknadspriserna varit viktigast, inte bara vid val av energi utan även när det gäller sparformer som genomförts. En långtgående offentlig styrning genom tvingande bestämmelser eller höga skattesatser kan leda till en ineffektiv resursanvändning. Energibesparing som uppnås till priset av ökad användning av andra resurser är inte nödvändigtvis något positivt. Ju mer omfattande de offentliga ingreppen blir, desto sämre fungerar marknaden. Detta innebär i realiteten att kostnaderna för energiförsörjningen kommer att öka och energiförsörjningssäkerheten minska. All energianvändning innebär miljöproblem. Miljöproblemen är olika för olika källor. Offentliga bestämmelser måste reglera villkoren för energiomvandling och energianvändning med hänsyn till de miljömässiga konsekvenserna. 2 Våra tidigare energipolitiska ställningstaganden Redan då det nuvarande kärn kraftsprogrammet inleddes intog vi en från såväl ekonomiska som miljömässiga utgångspunkter positiv inställning. Den svenska kärnkraftens utveckling har inte givit oss anledning att ändra vår uppfattning. Detta var också anledningen till vår uppslutning kring linje 1 folkomröstning. Konsekvenserna av en snabb avveckling av kärnkraften såsom den förespråkades av linje 3 skulle varit mycket drastiska. Vi hade befunnit oss i en situation av akut elbrist. Koleldade kraftverk skulle ha varit under uppbyggnad på många ställen längs våra kuster. En intensiv utbyggnad av vattenkraftverk skulle pågå. Många skyddsvärda älvsträckor skulle ha behövt byggas ut. Konsekvenserna av en kärnkraftsavveckling skulle också ha visat sig i form av såväl ökat budgetunderskott som försämrad bytesbalans. Bristen på elenergi skulle allvarligt ha hämmat den svenska industrin. Linje 3 vann emellertid av rösterna vid folkomröstningen. De åsikter som linje 3 framförde har sannolikt stöd av en mindre andel av befolkningen . Det bör framhållas att de röstande vid folkomröstningen inte tog ställning mellan å ena sidan avveckling och å andra sidan avveckling . Varken eller att reaktorernas livslängd skulle vara fanns angivet i linje 1- eller linje 2-alternativen såsom de var utformade på röstsedlarna. Under kampanjens gång gjorde man emellertid från linje 2:s sida en snabb uppskattning av kärnkraftverkens tekniska livslängd och bedömde denna till endast . Därav drog man slutsatsen att de kärnkraftverk som skulle komma att tas i bruk 1985 borde avvecklas . Målsättningen att kärnkraften skall avvecklas har inskrivits i energipolitiska beslut såväl 1980 som 1981. Moderata samlingspartiet delar inte bedömningen om en högst 25-årig livslängd för kärnkraftverken. Det finns allt större anledning att anta att kärnkraften med fullgod säkerhet skall kunna drivas . I föreliggande proposition framhålls att avvecklingen av kärnkraftsreaktorerna inte skall ske i kronologisk ordning, utan med hänsyn till säkerhet och ekonomi. Regeringen utesluter inte att de tidigast idrifttagna kärnkraftverken kan komma att drivas . Det är då fullständigt ologiskt att hävda att de senast idrifttagna anläggningarna bara skulle kunna drivas . Vidare bör noteras att folkomröstningen avsåg kärnkraftverk. De röstande tog således inte ställning till användningen av kärnvärmereaktorer av s. k. SECURE-typ. En förtida avstängning av kärnkraftsreaktorerna, dvs. innan det ekonomiskt eller säkerhetsmässigt kan motiveras, kommer att innebära ett mycket stort samhällsekonomiskt slöseri. kan kärnkraftsreaktorerna bedömas producera elenergi till ett mycket lågt pris. (EK 81) uppskattade merkostnaden för investerings- och driftkostnader för de nya anläggningar som i så fall måste ersätta kärnkraftverken till . Ett beslut att avveckla kärnkraften skulle under dessa omständigheter således innebära betydande förluster. Enligt vår mening finns det ingen anledning att ta ställning till kärnkraftens Närmare erfarenheter av kärnkraftsdriften bör inhämtas innan någon bedömning görs av när kärnkraftverken måste tas ur drift. Beaktas bör även att det pågår ett kontinuerligt utvecklings- och förbättringsarbete också på de existerande anläggningarna. Regeringen försöker skapa intrycket av att den har gjort en översiktlig plan för hur kärnkraftverken skall kunna avvecklas. Den har emellertid inte lagt fram någon realistisk bedömning av konsekvenserna av en kärnkraftsavveckling. Man talar om omfattande energihushållning och nyttjande av inhemska bränslen samt hänvisar till möjligheterna att bygga upp inte mindre än vindkraft. Att med utgångspunkt i nuvarande erfarenheter av vindkraft göra bedömningar om den framtida vindkraftspotentialen är att betrakta som ett Science fiction-betonat inslag i propositionen. Det är sannolikt att även regeringen inser detta eftersom den därefter påpekar att en stor del av behovet ay elkraft måste tillgodoses med hjälp av redan känd teknik, dvs. vattenkraft och kolkondens. I propositionen berörs dock inte förutsättningar för och konsekvenser av olika alternativ. Våra kunskaper om alternativa energikällors möjligheter att bidra till energiförsörjningen är ännu alltför begränsade. Ju längre kärnkraftverken kan hållas i drift desto större blir vår handlingsfrihet i valet av energiformer. En god och säker försörjning av elenergi är en absolut nödvändighet för . Elektricitet har många värdefulla egenskaper, såsom energitäthet, reglerbarhet och renhet. Dessutom finns det ett unikt mått av flexibilitet i sättet att producera och distribuera elenergi. Den kan användas för praktiskt taget alla energikrävande ändamål. har t. ex. elkraftens användning inom uppvärmningsområdet ökat mycket kraftigt. Brist på elenergi eller kraftigt höjda elpriser kan få mycket negativa effekter för det svenska näringslivet. uppgick elproduktionen till ca /år, varav producerades vid vattenkraftverk och i kärnkraftverk. kommer såväl som 3 att sättas i full produktion, vilket beräknas ge ett produktionstillskott om ca . kommer därför tillgången på el att vara god. Elförbrukningens tillväxt är beroende av flera faktorer. Den för vår ekonomi så nödvändiga produktionstillväxten inom industrin kommer att öka efterfrågan på elkraft. Vidare kan kvalitetshöjande åtgärder i produktionen kräva mera el. Den kanske viktigaste faktorn är i vilken utsträckning andra energiformer kommer att ersättas av el. Det kan därför uppstå behov av ytterligare tillskott av elenergi. Medvetenheten om behovet av ökad vattenkraft ledde till att vattenkraftsberedningen tillsattes. Denna utredning ansåg att ett tillskott på /år behövdes. För att nå detta mål föreslog beredningen att en vattenkraftsplan om /år skulle sammanställas. Regeringen ansåg emellertid att planen måste omfatta /år. Anledningen är att olika vattenkraftsprojekt kan komma att bortfalla av tekniska, juridiska eller ekonomiska skäl. Vi instämde i denna bedömning. Emellertid hade vi starka invändningar mot att i en vattenkraftsplan skulle uttala vilka vattendrag som kan, eller snarare bör, bli föremål för exploatering. Vi har flera olika principer för vilka vattendrag som skall exploateras. Vattenlagen med bestämmelser om och hur vattenkraft kan exploateras. Fysiska riksplanen, som undantar vissa älvar och älvsträckor från vattenkraftsutbyggnad. Vattenkraftsplanen, som utpekar vissa kraftverksprojekt. Trots att regeringen ansåg att planen behöver omfatta /år lade man förslag om /år och avsåg därefter att återkomma. Det har man gjort i den nu aktuella propositionen. Kompletteringen av planen omfattar emellertid mindre än /år. Regeringen motiverar inte närmare varför man drar slutsatsen att en sannolik utbyggnad av kan förväntas. Det förefaller som om regeringen förlorat tron på vattenkraftsplanen som ett meningsfullt sätt att förutse vattenkraftsutbyggnaden under det närmaste decenniet. Vi har för vår del inga invändningar mot de projekt som regeringen presenterar i sin komplettering av planen, även om vi, som tidigare nämnts har invändningar mot själva förfarandet. Vid behandlingen av proposition 1983/84:160 ställde vi oss tveksamma till vattenkraftsprojekten och reglering och krävde en utvärdering av konsekvenserna. ställde sig bakom detta krav, liksom förslaget att Hårkan skulle upptas i planen i stället för Nedre Långan. För att undvika att minska planens energimässiga omfattning föreslog vi att det s. k. i Ljusnan skulle föras till planen. Vi finner det inte meningsfullt att lägga förslag till projekt som gör att vattenkraftsplanen kan få den tidigare avsedda omfattningen. Enligt vår mening bör i stället de vattendrag som inte är skyddade i den fysiska riksplanen kunna exploateras om detta anses tillåtligt vid prövning enligt vattenlagen. I vissa speciella situationer kan det dessutom föreligga skäl för att ändra den fysiska riksplanen så att vattenkraftsutbyggnad inte på förhand utesluts i en speciell älvsträcka. Vid behandlingen av proposition 1983/84:160 föreslog vi i motionerna 2813 och 2827 en sådan justering så att det s. k. i Ljusnan skulle kunna prövas enligt vattenlagen. En sådan ändring är fortfarande motiverad. Det är mycket oklart vad energiministern avser med uttalanden av typen vi måste hålla öppet för vattenkraften. I propositionen berörs frågan endast i mycket allmänna ordalag. Så står det t. ex. på s. 39 och 40 att betydande behov av el vid kärnkraftsavveckling endast kan fyllas med känd teknik, dvs. vattenkraft eller fastbränsleeldade kraftverk. Vidare sägs i propositionen att vi bör också genom olika slags studier mer preciserat studera tänkbara lokaliseringar och klargöra vilka konsekvenser en utbyggnad av kraftverk för att ersätta kärnkraftverk får för miljö, sysselsättning och ekonomi. I övrigt redovisar inte regeringen i vilka former studierna skall ske. Är det samma slags utvärdering som äskar medel för, dvs. översiktsplaner för utbyggnad av och ? Inte heller föreslås att anslår medel till de studier eller utvärderingar som regeringen omnämner. Regeringen bör naturligtvis inte skriva riktlinjer för den framtida energipolitiken som är så oklara att dess intentioner inte kan utrönas. Om regeringen anser att en omfattande vattenkraftsutbyggnad bör komma till stånd, vilket energiministerns uttalanden antyder, borde den klarare uttala detta. I så fall borde den också ha föreslagit att anslå medel för de av förordade översiktsplanerna över de orörda älvarna. Regeringen vill av allt att döma framstå som positiv till utbyggnad av vattenkraften, som den inte vågar lägga några konkreta förslag. Utifrån de nuvarande tekniska och ekonomiska förutsättningarna kommer en kärnkraftsavveckling att få mycket omfattande konsekvenser för de återstående vattendragen. Det finns i en sådan situation inget reellt alternativ till vattenkraftsutbyggnaden. Det är därför med oro vi har konstaterat att energiministern åter har aktualiserat frågan om en förprojektering av en omfattande vattenkraftsutbyggnad. Som vi tidigare framhållit bedömer vi att de nuvarande kärnkraftverken kan drivas . De orörda huvudälvarna bör inte byggas ut. Det mest spektakulära inslaget i propositionen är regeringens plötsliga intresse för vindkraft i stor skala. Regeringen föreslår att en särskild utredning skall tillsättas med uppgift att utpeka lämpliga platser för vindkraftverk som kan generera ca /år, varav ca /år baserade till havs. /år motsvarar av kärnkraften . En ännu mer talande bild av omfattningen får man då man betänker att det rör sig om ca 4 500 vindkraftverk, vardera + turbin. De ca 1 500 landbaserade vindkraftverken skulle behöva förläggas till de områden där vindförutsättningarna är så goda som möjligt, dvs. huvudsakligen till , , samt en del platser längs . Även om man skulle lägga vindkraftverken tätt intill befintlig bebyggelse skulle man enligt statens energiverks utredning Vindkraft ( 1985:1) bara kunna erhålla maximalt /år i områden med de bästa vindförutsättningarna. Då har ingen hänsyn tagits till eventuella inskränkningar med hänsyn till estetiskt-miljömässiga, estetiskt-kulturhistoriska eller flygsäkerhetsskäl som kan minska den tillgängliga arealen ytterligare. För att kunna anvisa metoder att uppnå /år vill regeringen att utredningen skall finna lämplig lokalisering för /år i vindkraftverk ute till havs. Detta kräver en teknik som aldrig prövats någonstans i världen. Regeringen tycks nu anse det möjligt att bygga ca 3 000 vindkraftverk till havs, något som skulle resultera i ca 1 200 km2 vindkraftsområden till havs. Regeringens förslag är orealistiska. Förutsättningarna för vindkraft är inte speciellt goda i . Det blåser inte tillräckligt mycket. Dessutom är det ofta mycket svag vind under de vinterdagar när temperaturen är som lägst och elförbrukningen som högst, vilket varit goda bevis på. En storskalig introduktion av vindkraft kräver lika mycket effekt i reservtillgångar. I annat fall skulle fabriker och hushåll bli strömlösa när vinden mojnade. De enda ekonomiskt möjliga reservkällorna torde vara vattenkraft eller kolkondens. En mindre del vindkraft skulle kunna effektregleras med hjälp av befintlig vattenkraft, men med /år vindkraft måste rimligen en mycket omfattande utbyggnad av vattenkraft genomföras. Vattenkraft som nyttjas som effektreglering ger en mycket oregelbunden vattenföring, vilket är tvärtemot senare års strävanden. Till detta kommer behovet av att öka kraftledningskapaciteten från med minst 2 stycken 400 kV-ledningar. Detta skulle således bli en mycket dyrbar lösning. Som ovan framhållits är en utbyggnad av vindkraften varken miljövänlig eller enkel. Dessutom har man anledning att frukta att vindkraft kommer att bli mycket dyr. Enligt beräkningar kan man, realränta, knappast räkna med en lägre energikostnad än /kWh, vilket är betydligt mer än vad el från rökgasrenade kolkondenskraftverk kommer att kosta. Det förefaller som om energiministern har för avsikt att tvinga vissa kraftproducenter att medverka vid vindkraftens utveckling. Regeringen försöker med andra ord att introducera ännu ett inslag av formlös styrning av näringslivet. De som kommer att bära de verkliga kostnaderna är naturligtvis konsumenterna. En sådan övervältring är inte acceptabel. Regeringen skall utöva sin makt genom lagar och förordningar och inte genom underhandskontakter där företag övertalas att uppträda på ett visst sätt. På nuvarande stadium är vindkraften ingen realistisk kraftkälla. Det utesluter inte att den kan komma att spela en viss marginell roll. Det är därför enligt vår mening inte motiverat att nu inleda en mycket dyrbar teknisk utveckling och skapa förväntningar om en omfattande utbyggnad av I stället bör vi vinna erfarenheter av utländska försök och de två vindkraftverken i Maglarp och . Staten bör tillskjuta vissa medel för modifieringar och utvärderingar av dessa anläggningar. Erfarenheter från internationell och svensk forskning bör givetvis också tas till vara. Någon särskild utredning för att utpeka lämpliga platser för vindkraftverk bör inte tillsättas. Regeringen vill skapa intryck av att en konvertering av värmeverk till värmekraftverk, dvs. utbyggande av mottryckskraft, kan bidra till en väsentligt ökad elgenerering , främst då regeringen anser att kärnkraftverken skall vara avvecklade. Regeringen vill dock inte driva kraven på mottryckskapacitet så långt att man kräver att alla värmeverk måste konstrueras för mottrycksgenerering av el. Däremot deklarerar man att värmeanläggningar normalt bör utföras så att de senare kan kompletteras. Som ett väsentligt styrmedel framhåller man den energipolitiska prövning av koleldade anläggningar som beslutade om i samband med behandlingen av proposition 1983/84:158. Vi motsatte oss en sådan energipolitisk prövning och menade att regler för hur kolförbränningsanläggningar skall utformas skall göras klara och entydiga och att den prövning som måste ske uteslutande skall göras från miljösynpunkt. För övrigt skall inte staten lägga sig i kraft- eller värmeproducenternas prioriteringar. Om förberedelser för mottrycksproduktion kan vara företagsekonomiskt försvarbart finns det all anledning att utgå från att värmeproducenter är beredda att vidta sådana åtgärder. Att vidta mera omfattande åtgärder för en eventuell framtida elgenerering som kanske ligger fram i tiden kan ställa sig mycket dyrbart för konsumenterna. Regeringens förslag att öka incitamenten för denna typ av förberedelser genom att ge statliga bidrag förändrar i sak ingenting. Det innebär bara att skattebetalarna får stå för kostnaderna i större utsträckning. Oljan svarade fortfarande för av den tillförda energin. Detta är emellertid en drastisk minskning jämfört med , då oljeprodukterna utgjorde av energitillförseln. Den kraftiga minskningen har främst föranletts av en sjunkande förbrukning av tjock eldningsolja. Denna oljekonvertering bör naturligtvis fortsätta i den mån det är ekonomiskt att ersätta olja med andra bränslen. har den förändrade oljekonsumtionen i hela resulte rat i ett betydande överskott på raffinaderikapacitet. Hela petroleummarknaden präglas av instabilitet. är emellertid tillgången på petroleumprodukter god och de reala priserna faller. Energiministern har låtit antyda att hon anser att oljebolagen i bör samverka i en slags kartell för att upprätthålla en stabil prisnivå. Detta är ett anmärkningsvärt uttalande. De som skulle drabbas av en sådan kartellbildning är naturligtvis konsumenterna, vilka skulle få betala ett högre pris för olja och bensin än de annars skulle ha gjort. Statsmakternas uppgift bör vara att bekämpa karteller - inte att uppmana företag att bilda sådana. I en situation med en sjunkande efterfrågan på petroleumprodukter och då den efterfrågade produktmixen ser annorlunda ut än tidigare kan det inte undvikas att detta kan få konsekvenser för de svenska raffinaderierna. Från statens sida bör man ingripa endast för att bibehålla en sådan raffinaderikapacitet att de för kriser avsedda råoljelagren kan raffineras i tillräcklig utsträckning. Statens uppgift bör vara att fastställa reglerna för marknaden. Den skall därför inte agera på ett sätt som gynnar eller missgynnar enskilda företag. Från denna synpunkt är det statliga ägandet av mycket olyckligt. Detta förstärks naturligtvis ytterligare av de pågående, av regeringen initierade, underhandlingarna mellan SP och OK. I enlighet med våra tidigare krav anser vi att SP bör säljas eller avvecklas. Det finns inga hållbara motiv för att staten skall hålla sig med egen oljehandel. Regeringen har också valt att genom SP satsa ytterligare medel i prospekteringar utanför gränser. Enligt vår uppfattning bör frågan om svensk medverkan vid oljeexploatering i utlandet avgöras på helt kommersiella grunder av intresserade företag. Det faktum att det finns en svensk ägarandel i något av oljefält ökar inte på något sätt landets försörjningstrygghet. Det är därför inte motiverat att med statliga pengar finansiera oljeexploateringen i främst och kontinentalsocklar. Andra faktorer, främst utrikespolitik och samarbetet inom IEA, kommer att vara avgörande för vår oljeförsörjning vid en eventuell fredskris. Den svenska kolanvändningen har ökat i takt med den minskade oljeförbrukningen. förbrukades ca kol för energiändamål. Kolförbränning medför betydande miljöproblem. Prognoserna för den svenska kolförbrukningens storlek har successivt reviderats. riksdagsbeslut indikerade en kolanvändningsnivå om . Regeringen har tidigare framhållit att utbyggnad av kolkondenskraftverk skulle kunna ersätta kärnkraftverk, som man redan under kärnkraftverkens drifttid förväntar en snabb ökning av kolanvänd I den av regeringen framlagda propositionen (1983/84:158) om riktlinjer för kolanvändningen förutsades en förbrukningsnivå på . Vi kritiserade då regeringens bristande ambitioner att vidta åtgärder mot luftföroreningar från kolförbränning. a. krävde vi riktlinjer även för utsläpp av kväveföreningar. Det är därför vi med tillfredsställelse kan konstatera att regeringen nu ytterligare justerat ned den prognostiserade kolförbrukningen. Regeringen har valt att presentera riktlinjer för åtgärder mot luftföroreningar i en separat proposition (1984/ 85:127). Våra synpunkter och kommentarer kring energianvändningens konsekvenser för luftföroreningssituationen avser vi att redovisa i samband med den propositionen. Det finns dock anledning att understryka att den i vår mening omotiverade 50-procentiga skatterabatten för kolbränslen bidrar till att göra den förhållandevis miljöfarliga kolförbränningen ekonomiskt attraktiv. Nuvarande förmånliga beskattning av kol måste upphöra. kommer naturgasleveranser att påbörjas inom ramen för . Naturgas har inte varit ekonomiskt fördelaktig i . Med hänsyn till den kapacitet som finns i stamlinjen kan en ytterligare utbyggnad av gasdistributionsnäten förväntas. Det är emellertid väsentligt att understryka att gasintroduktionen måste ske från rent företagsekonomiska utgångspunkter. Det finns således ingen anledning att behålla några speciella subventioner för gasdistribution, t. ex. det 10procentiga investeringsbidrag som utgår för gasdistributionsanläggningar. Det finns inte någon anledning att närmare undersöka möjligheterna till gasimport från , bl. a. med tanke på de höga kraven på leveranssäkerhet. Förbränning av torv ökar kraftigt som ett resultat av de stora subventioner som s. k. fastbränsleanläggningar och inhemska bränslen erhåller. Från såväl ekonomisk som miljömässig utgångspunkt finns det anledning att ifrågasätta den utbyggnad som äger rum. Även regeringen tycks vara betänksam och påpekar att torvbränsle bara kommer att vara konkurrenskraftig på vissa lokala och regionala marknader. Regeringen skriver vidare att statliga bidrag nu bör kunna lämnas i mindre omfattning . Enligt vår mening bör statliga bidrag över huvud taget inte utgå för torvförbränningsanläggningar. Vidare måste understrykas att kommuner vid val av fjärrvärmebränsle inte får anse sig bundna vid beslut som fattats vid en mer torvoptimistisk tid. Kommunerna måste utgå från vad som är lämpligast från ekonomisk och miljömässig synpunkt. Regeringens förslag till ny torvlagstiftning behandlas i motion 1984/85:2874, där vi bl. a. kräver att koncessionsförfarandet upphävs och markägaren åter får disponera över sina torvtillgångar. Energiförbrukning för uppvärmningsändamål är det område som mest har påverkats av energisparåtgärder. Trots en större lokalvolym har energiförbrukningen kunnat nedbringas med över . har också den tidigare höga oljeandelen minskat betydligt. Det finns anledning att anta att energianvändningen per ytenhet även i fortsättningen kan komma att minska. finns det emellertid anledning att varna för en alltför optimistisk tilltro till energisparåtgärder. En stor del av de ekonomiskt försvarbara besparingsåtgärderna i äldre bebyggelse har redan genomförts. Oljekonvertering får heller inte vara något självändamål. Oljeförbränning kan även förväntas vara en lämplig uppvärmningsform för vissa former av bebyggelse. Utbyggnaden av fjärrvärmenäten har medverkat till en effektivare energianvändning. Tillfredsställande tillgång på elenergi har också gjort det möjligt att använda såväl elpannor som värmepumpar i fjärrvärmesystemen.