mot · G8022071 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. Stålindustrin är en av de basnäringar som drabbades hårdast av den kapitalistiska strukturkris som hade sin början ingång. Den svenska stålindustrin drabbades, dels av den internationella krisen, dels av att den svenska storfinansen ej förnyade stålindustrin , utan körde vidare på efterkrigstidens högkonjunktur. Denna var mycket gynnsam för eftersom vi stod utanför kriget och hade i stort sett en intakt produktionsapparat. En annan orsak till stålkrisen är att framför allt specialstålsindustrin är mycket exportberoende och mycket litet integrerad med den svenska förädlingsprocessen. Detta är också den stora faran inför nittiotalet. De strukturrationaliseringar som ägt rum är bara tillfällighetsåtgärder, som det kapitalistiska systemet kräver för sin överlevnad. En stålindustri för grundläggande nationella behov, byggd med framtidens teknik, anpassad till regional balans och de arbetandes krav om arbete och en bra arbetsmiljö finns inte i den kapitalistiska sinnevärlden. Det krävs därför redan nu en nationell plan för stålindustrin inför nittiotalet. Handelsstålsindustrin med SSAB-företagen drabbades hårdast av strukturomvandlingen. Bruksorterna lider av svåra arbetsmarknadsproblem. Strukturomvandlingen innebar en uppdelning av produktionen och att investeringar gjordes. Dessa investeringar kan beräknas vara gångbara i kommersiell mening till . Därför krävs det redan nu en framtidsplan, framför allt för , men även för de övriga handelsstålverken. Staten som är huvudägare till borde därför ta initiativ till att det konsortialavtal som gjordes upp med , och staten vid SSAB.s bildande förändras så att även i sina mål skall ta regionalpolitiska, sociala och samhällsekonomiska hänsyn vid sin utveckling. För borde redan nu utarbetas ett program för nittiotalet med dessa målsättningar i grunden. Tyvärr visar statlig industripolitik samma drag av hänsynslöshet gentemot människor och miljö som privatkapitalet. Det yttrar sig i att vill försämra redan fastställda miljögränser för stålproduktion. I framställningar till myndigheter vill bolaget upphäva miljöbestämmelser, vilket kan bli förödande för hela samhället. borde i stället som statligt företag gå i spetsen för en produktion i bra miljö. Specialstålsindustrin är nu inne i ett skede av strukturomvandling som främst innebär krympning och centralisering av befintlig verksamhet. Det innebär nedläggningar, rationaliseringar, arbetslöshet och svårigheter för både regioner och bruksorter. Problemen är akuta. Det nya specialstålsbolaget som är grundat på och tidigare stålverksamhet, ägs nu framför allt av Johnsonkoncernen, men även är med på ett hörn i den nya omstruktureringen. Regeringen medverkade till en ägarstruktur som innebar bingo för finansjättarna och , och ansvaret för bruksorterna inskränker sig till ett bildande av , där de fyra bolagen enbart har satsat 50 milj. kr. var, för att klara bruksorternas framtida problem. Det lär behövas tvångsåtgärder mot de nuvarande och forna ägarna för att de skall stå för sina löften till bruksorterna. Regeringen bör ta upp omförhandlingar med dessa ägare, så att bruksorternas framtid kan säkras. Problemet för specialstålsindustrin är att den i så hög grad är exportberoende. Den nuvarande struktureringsprocessen löser inte dessa problem. Därför bör stålindustrin noga planeras utifrån nya utgångspunkter: o den minskade sysselsättningen inom specialstålsindustrin kan ersättas med andra arbetstillfällen inom eller utom själva stålindustrin; det skall vara företagens skyldighet att skapa dessa nya arbeten, o stålindustrins utveckling måste mera kunna svara mot hemmamarknadens behov och de framtidssatsningar som måste ske inom verkstadsindustrin, o det bör ske en samordning av forskning och utveckling och användningen av ny teknik och teknik som redan finns men inte utnyttjas bör öka, o ägarsamordning inom specialstålsindustrin bör ske så att hela specialstålsindustrin nationaliseras och tillsammans med övriga grenar av gruv- och stålindustrin inlemmas i ett Svenskt metallbolag. Det är angeläget att arbetarrörelsen och demokratiska krafter redan nu påbörjar planeringen av framtidens stålindustri inför nittiotalet. Det är en tragedi att se att det arbete som utförts i har väckt så litet gensvar i arbetarrörelsen. Det är med den forskningen och det utvecklingsarbetet i bakgrunden som det behövs en demokratiskt tillsatt utredning som har till uppgift att ta fram en plan inför nittiotalet, grundad på följande mål för en ny utveckling: o Produktutvecklingen skall ske i samarbete mellan stålverk och sluttillverkare. De nya produkterna skall i första hand fylla samhälleliga behov inom t. ex. kollektivtrafik, energiteknik och byggande, o Produktionen av dessa sammansatta produkter skall först och främst läggas vid de befintliga stålverken för att öka förädlingsgraden och rädda jobben på stålorterna, o Den metallurgiska utvecklingen samordnas med produktutvecklingen för att öka användbarheten och snabbt nå förbättringar i kvaliteter och legeringssammansättningar etc. o Processutvecklingen inriktas i första hand på att minska energiåtgången, förbättra arbetsmiljö och yttre miljö och möjliggöra att använda den svenska malmen för förädling inom landet, o I samarbete med svenska tillverkare utvecklas såväl gruvteknik och processteknik som vidareförädlingstekniken för att trygga svenskt kunnande och leveranser från svenska tillverkare till framtidens stålverk, o En ny utveckling kräver en ny ägarsamordning under ett svenskt metallbolag där hela stålindustrin och gruvnäringen ingår. Forskningsinriktning och ny teknik I de nuvarande företagen, både privata och statliga, underordnas forskning och utveckling strikt de kapitalistiska ramarna. Det innebär f. n. enbart kortsiktiga åtgärder. Ett minimum för överlevnad är att de mål för forskning som fack och företag kom överens om vid bildande blir verklighet och att de används i hela stålindustrin: o måste se forsknings- och utvecklingsarbetet som ett av företagets viktigaste konkurrensmedel. o skall ha en materialteknisk utveckling på lägst samma nivå som vår främsta konkurrent. o Utveckla processerna så att vi når minst samma nivå som våra konkurrenter beträffande utbyten, reproducerbarhet, toleranser, kvalitetsnivå etc. för motsvarande utrustningar. o målsättning måste vara att öka de totala forskningsinsatserna. Det är en industripolitisk skandal att de nya råjärnsprocesserna inte fått någon utveckling i . ELRED, INRED och PLASMA-metoderna måste komma till användning, och det brådskar med beslut angående dessa, om svensk stålindustri skall få några fördelar internationellt sett. Beslut om snabb utveckling på området måste fattas nu och pilotanläggningar i lämplig skala anläggas. Om inte detta sker är faran överhängande att dessa processer kommer att utvecklas och även kommersiellt användas i utlandet. Därför är en tids- och åtgärdsplan som är knuten till de nya processteknikerna nödvändig. Därför är en total samordning av den svenska stålindustrin en förutsättning för att skapa en svensk stålindustri med konkurrenskraft . Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att hos regeringen hemställer om att en parlamentarisk utredning tillsätts om stålindustrin inför nittiotalet enligt vad i motionen anförs, 2. att hos regeringen hemställer att konsortialavtal förändras enligt de riktlinjer motionen anger, 3. att uttalar sig för att statliga företag skall anpassa sin verksamhet till de miljökrav som samhället föreskriver och att statliga företag skall vara föregångare för en produktion och verksamhet med bra miljö, 4. att hemställer hos regeringen om sådana åtgärder att tidigare ägare och nuvarande ägare inom specialstålsindustrin förmås uppfylla löften och åtaganden i vad gäller sysselsättning på bruksorterna, 5. att hos regeringen hemställer om förslag till åtgärder för att utveckla de nya råjärnsprocesserna enligt vad i motionen anförs, 6. att uttalar sig för att stålindustrins forskningsinriktning bör ske enligt de riktlinjer motionen anger. PER (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) HANS (vpk) (vpk)