mot · G802859 · 1985-01-22 00:00:00 — m. fl. Barns hälsa följer klassmässiga förhållanden Enligt många rapporter är barns psykiska och sociala hälsa klart bristfällig. Dagens hälsoproblem, liksom gårdagens, är inte jämnt fördelade i barnkollektivet. Praktiskt taget samtliga hälsoproblem drabbar i större utsträckning barn till föräldrar med låg inkomst och låg utbildning. Hur barn mår är i betydande omfattning en återspegling av föräldrarnas hälsa och välbefinnande. Vissa barn är således från hälsosynpunkt mer missgynnade än andra genom sina uppväxtvillkor. Den kvardröjande sociala skiktningen av hälsoproblemen inom barnpopulationen har sammansatta orsaker. I första hand handlar det om faktorer som verkar generellt men som blir mer utslagsgivande när de kompensatoriska krafterna sviktar. Ett flertal av dessa faktorer berör samhällets organisation. Bland det viktigaste är föräldrarnas arbetsförhållanden, som avgör om man har tillräckligt med tid och ork för föräldrarollen. För vissa barn tillkommer dessutom risken för att föräldrarna skall drabbas av kortare eller av arbetslöshet. Barnfamiljerna tillhör dessutom förlorarna när det gäller ekonomin . Mest utsatta är ensamförsörjarna. Dessa olika mekanismer påverkar inte bara barns hälsa och utveckling genom psykosociala krafter. Färska studier visar att kombinationen dålig ekonomi och utbildningsbrister i familjen kan leda till att barnen får sämre kosthåll. Detta i sin tur kan öka mottagligheten för sjukdomar. Familjer med låg inkomst och låg utbildning, liksom ensamföräldrar, är oftare än andra hänvisade att bo i stimulansfattiga och barnovänliga bostadsområden. Det finns en segregation i boendet som leder till att vissa barn blir mer missgynnade än andra. De sociala nätverken i form av grannoch vänskapsband är ofta svaga i dessa områden, vilket leder till känslor av isolering och anonymitet. I områden som f. ö. är underprivilegierade och karakteriseras av att befolkningen har ekonomiska, sociala och psykiska problem är vanligen barnomsorg och skola sämre rustade än i mer gynnade områden. Ytterligare två skäl till ohälsa hos barn skall nämnas. För det första betyder de ca 25 000 skilsmässorna i att många barn måste gå igenom mer eller mindre svåra krisupplevelser och förluster av relationer. Det är ofta till sjukvårdsmottagningarna som barnen kommer med symptom orsakade av relationsproblem. För det andra är missbruket av alkohol och narkotika en av de mest påtagliga orsakerna till att barn far illa i dagens samhälle. Utvecklingen under har inte varit gynnsam. Ett exempel på hur olika barn kan må i olika sorters bostadsområden är följande berättelse av en barnläkare: komma till från de mer välsituerade villaområdena i innebar en omvälvande förändring i det dagliga arbetet. Redan efter en månads arbete på barnavårdscentralen i hade jag sett flera barn med allvarliga sjukdomar - de flesta utredda på barnmedicinsk klinik, andra lämnade utan råd och skötsel - än jag gjorde under alla åren i . Inom vissa landsting pågår f. n. en administrativ reform, som innebär att barnavårdscentralerna skall ingå i distriktsläkarvården. Slå vakt om mödra- och barnavårdscentralerna I vårt land pågår en stark utveckling av hälso- och sjukvårdssystemet. En huvudlinje är att söka etablera en stark primärvård, dvs. en förebyggande och kurativ vård av god kvalitet vid vårdcentraler ute i samhället. Den vårdsökande skall i så stor utsträckning som möjligt möta samma läkare och sjuksköterska och dessa skall kunna bedöma den vårdsökandes hälsoproblem i relation till individens hela livssituation. Strävan är vidare att primärvårdens s. k. vårdlag skall kunna ta hand om en del av de hälsoproblem som behandlats vid sjukhusen. I denna primärvård integreras bl. a. samhällets mödra- och barnhälsovård. Den mödra- och barnhälsovård som byggts ut i är av mycket hög kvalitet. Verksamheten är unik genom att den på frivillig grund når nästan alla gravida kvinnor och förskolebarn som genomgår regelbundna hälsokontroller, behandling av enklare avvikelser och hälsoupplysning/föräldrautbildning. Dessa vårdgrenar har - liksom BB-vården en folklig förankring som saknar motstycke. Stor enighet råder om att man nått mycket goda resultat genom att avvikelser i hälsotillståndet tidigt kunnat uppmärksammas. Orsakerna till detta är i första hand att verksamheten kunnat byggas ut så att den når alla samt att man genom ett kontinuerligt utvecklingsarbete kunnat nå en hög vårdkvalitet. Detta torde också vara huvudskälet till vårdens popularitet. Vad gäller mödrahälsovården sköts denna i första hand av barnmorskor som även svarar för familjeplanering och s. k. cytologisk hälsokontroll för uppspårande av cancer i livmoderhalsen. Läkaren, vanligen en specialist i kvinnosjukdomar, har begränsade men mycket specialistinriktade uppgifter: Att tidigt i graviditeten undersöka den gravida kvinnan för att göra en bedömning av risken för komplikationer, att före förlossningen ta ställning till lämpligaste förlossningssätt samt att bedöma de komplikationer som barnmorskan anser kräver speciell vård. Beträffande barnhälsovården har de speciella förhållanden som gäller för barn gjort att man överallt där så är möjligt försökt att bygga ut vården med läkare och sjuksköterskor som genom en intensiv kontakt med sjuka och friska barn kunnat komplettera sin medicinska utbildning med en bred erfarenhet av barn. Utanför tätorter har hälsovården skötts av läkare och sjuksköterskor som haft hand om såväl vuxna som barn. Genom att deras distrikt varit stora har de haft en tät kontakt med barn och därigenom kunnat upprätthålla sin kompetens. Erfarenheten visar vidare att kvinnor i stor utsträckning önskar bli behandlade av gynekolog och att många föräldrar önskar få sina barn bedömda av barnspecialist. Till detta kommer att vården av barn med handikapp eller långdragna sjukdomar kräver kontinuerlig kontakt med barnläkare. Om inte gynekologer och barnläkare finns inom primärvården begränsas således patienternas möjlighet att söka den typ av vård de önskar. Man kan förutse att detta leder till en ökad efterfrågan av den mer dyrbara specialistvård som erbjuds vid kvinnokliniker och barnkliniker. Risk finns också att om inte den offentliga öppenvården kan erbjuda dessa specialister, så ökar möjligheterna för privata intressen att ta över. Av de anförda skälen bör de vårdsökande kunna nå såväl gynekolog som barnläkare inom primärvården. Mödrahälsovården bör, liksom , has om hand av barnmorskor. De två läkarkontroller som normalt utförs under graviditeten bör göras av gynekolog. Den mångfald arbetsuppgifter som läggs på distriktsläkare resp. distriktssjuksköterska med alla olika vårdgrenar kräver mycket stora insatser för att vederbörande skall kunna hålla sig å jour med hela sitt verksamhetsfält. Det kommer inte att vara möjligt att under en lång rad av år kunna bibehålla en så bred kompetens. Det finns en tendens att man i ett ambitiöst utvecklingsarbete underskattar faran med att ändra väl fungerande vårdsystem. Därtill kommer att man, vad gäller mödra- och barnhälsovård, inte kunnat presentera några belägg för att en omorganisation gör vården bättre eller billigare. Däremot finns en allmän erfarenhet som visar att insatser för barnen, som är en svag grupp i samhället, blir effektivast om de has om hand av personal som uppfattar barnen som sina egentliga uppdragsgivare. För att bibehålla de goda resultaten av mödra- och barnhälsovården även krävs att vi kan bibehålla en nära 100-procentig anslutning till de frivilliga programmen. Detta kräver i sin tur att en god kvalitet kan erbjudas. För att nå denna måste vården i sin tur kontinuerligt utvecklas allteftersom samhället och hälsoproblemen förändras och metoderna förbättras. En sådan utveckling kräver i sin tur specialistmedverkan. Mödra- och barnhälsovård skall vara avgiftsfri Det har varit en grundläggande rättighet att all förebyggande mödra- och barnhälsovård skall vara avgiftsfri. Det är viktigt att slå vakt om denna princip eftersom det kan befaras att vid en integrering av mödra- och barnhälsovården i primärvården denna princip kan komma att luckras upp. Med stöd av ovanstående hemställs 1. att uttalar att specialistmedverkan i form av gynekologer och barnläkare bör finnas inom primärvården även , 2. att som sin mening ger regeringen till känna att mödrahälsovårdens kvalitet bör bibehållas genom medverkan av läkare med specialutbildning i gynekologi samt att vården skall utvecklas genom ett ökat samarbete med primärvårdens övriga medarbetare. INGA (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)