mot · G802470 · 1985-01-16 00:00:00 — m. fl. I årets budgetproposition, bilaga 13, finns praktiskt taget inga förslag till förbättringar då det gäller en återgång till en social bostadspolitik, som man från regeringshåll ibland talar om. Tvärtom föreslås nu uppenbara försämringar. Man noterar att subventionerna till bostadssektorn har ökat kraftigt och att framför allt den höga räntenivån har haft betydelse för denna utveckling. Det anges också att en begränsning av belastningen på statsbudgeten är önskvärd. För att en social bostadspolitik skall kunna bedrivas är det enligt propositionen nödvändigt att åstadkomma en omfördelning, som siktar till en rättvis fördelning av samhällets bostadsstöd inom hela bostadssektorn. En tredjedel av landets kommuner har angett att svårigheter ofta föreligger för hushåll att få tillgång till en bra bostad. Särskilt gäller detta för ungdomar, barnfamiljer och pensionärer. Alltför höga boendekostnader tillsammans med bristen på lämpliga bostäder anges som främsta orsaker till svårigheterna. De mycket kraftigt stegrade kostnaderna i bostadsbyggandet har med dämpad ökningstakt återigen accelererat under år 1983-1984. Detta inger stor oro. En allmän räntesänkning skulle medföra en minskning av anslagsbelastningen under ett budgetår med ca 600 milj. kr. Den normala upptrappningen av den garanterade räntan medför minskade utgifter med ca 600 milj. kr. och de extra upptrappningarna med ca 300 milj. kr. En minskning av utgifterna med uppnås i huvudsak genom att medel för utbetalning av bostadslån förts över till det nyinrättade statliga kreditinstitutet. förslag till åtgärder för att underlätta förvärv av äldre småhus och det statliga stödet till konstnärlig utsmyckning i bostadsområdena avvisas i propositionen. En enligt mening nödvändig förbättring av bostadsbidragen, både för barnhushåll och hushåll utan barn, avvisas också med hänvisning till de förändringar som skett fr. o. m. och till bostadskommitténs arbete. Detta har dock inte hindrat regeringen från att föreslå en försämring beträffande hushåll utan barn; för dessa föreslås bostadsbidragen bli avskaffade med utgången av 1985. En betydande eftersläpning konstateras när det gäller underhålls- och förbättringsverksamheten för kommunernas och landstingskommunernas 1 1984/85. byggnader och anläggningar. Det anses väsentligt att kommunernas insatser på detta område okar, och möjligheterna till sådan ökad ROT-verksamhet bör enligt propositionen ses över. Det noteras också brister i bebyggelsens tekniska egenskaper och hälsorisker av olika slag som måste undanröjas. På energisparområdet sägs också betydande insatser behövas även i fortsättningen, men ändå föreslås att statsstödet till kommunernas besiktnings- och rådgivningsverksamhet skall upphöra och det riktade energisparbidraget föreslås sänkas från . Även med beaktande av att en rad propositioner och förslag aviseras eller senare, måste innehållet i denna del av budgetpropositionen betecknas som mycket magert. Den motsvarar på intet sätt de förväntningar som bostadskonsumenterna har på en bostadspolitik vilken betecknas som social. Målen för bostadspolitiken, bostadsbyggandets omfattning och inriktning En politik där bostaden är en social rättighet måste vara ett grundläggande krav. Alla människor skall ha tillgång till en tillräckligt stor, modernt utrustad bostad i en bra miljö och till rimliga kostnader. En lönearbetare skall ha råd att hyra en sådan bostad utan bostadsbidrag. Det måste finnas bestämda mål för hur bostaden skall fungera för och påverkas av de boende. Man måste bygga och förändra för gemenskap mellan människorna och inte för isolering. Ingen skall kunna göra vinster på andras behov av att bo. Vinst- och spekulationsintressena måste bort i alla led, alltifrån marken till förvaltningen. Den kraftiga nedgång i bostadsbyggandet som skett måste stoppas och vändas. Även om man måste ägna stor uppmärksamhet åt det befintliga bostadsbeståndet och förbättra detta, liksom åt fördelning och förvaltning, så får nyproduktionen inte eftersättas. Det s. k. ROT-programmet måste utvidgas till att omfatta även offentligt byggande. Ökade satsningar, både för att förbättra befintliga bostäder och bostadsmiljöer och på nyproduktion, skapar tusentals nya jobb främst inom byggnads- och byggnadsmaterielindustrin. Tyngdpunkten för nyproduktionen måste läggas på hyreshus ägda av kommunerna. Av bostadssociala skäl måste staten fortsätta att satsa på och styra bostadsbyggandets omfattning, innehåll och inriktning. Byggnadskostnaderna måste sänkas. Orsakerna till de höga byggkostnaderna, främst monopoliseringen av byggföretagen och byggmaterielindustrin, bristande priskonkurrens och priskontroll, måste undanröjas. En viktig åtgärd i syfte att minska byggnadskostnaderna är, som vpk förordat, en omedelbar allmän räntesänkning. Boendekostnader, betalningsförmåga och det ojämlika boendet Den sociala och ekonomiska utvecklingen i och har inneburit att ojämlikheten ökat kraftigt. Regeringens ekonomiska politik har inte förhindrat en ökad snedhet i fördelningen av inkomster och förmögenheter. De rika blir rikare och de fattiga fattigare. Särskilt tydligt är detta inom bostadspolitiken, och stora delar av efterkrigstidens sociala bostadspolitik har raserats. med stora reallönesänkningar har många gjort s. k. klipp, bl. a. på fastighetsmarknaden, med stora förtjänster på inflation, spekulation och ökad utsugning av de arbetande och då inte minst hyresgästerna. har ingen avgörande förändring skett, som kan bryta denna utveckling mot ett alltmera privatiserat och dyrt boende. Bostadsbristen ökar som tiotusentals lägenheter står outhyrda. Trångbodda familjer har inte råd att flytta in i de nybyggda lägenheterna som är avsedda för dem. Vräkningar och uppsägningar ökar i många kommunala bostadsföretag. De exekutiva auktionerna av småhus blir allt fler. De höga hyrorna och priserna på bostadsrätter och villor snedvrider bostadspolitiken och gör att endast de som har mycket pengar har möjlighet att skaffa bostäder efter behov. Hyresnivån har blivit det avgörande hindret för en socialt inriktad bostadspolitik och hyrorna har stigit mer än inflation och löner. Kostnaden för en nybyggd tvårumslägenhet har ökat från till av en genomsnittlig industriarbetarlön. En socialt acceptabel hyra bör vara högst av en sådan lön. Fördelningen av boendestandarden är alltjämt mycket orättvis. Många hushåll bor fortfarande trångt och omodernt. Flerbarnsfamiljerna har inte kunnat tillgodose sina behov i samma omfattning som andra grupper. Många ungdomar får inga egna bostäder. Ett ökat samhällsstöd i olika former behövs för överskådlig tid för att minska hyrorna och det ojämlika boendet. Effekterna av en alltmer marknadsanpassad bostadspolitik har blivit ett klassuppdelat och segregerat boende. har fastighetsspekulation och svarthandel brett ut sig. Det är inte konstigt att brottslingar, spekulatörer och svarta pengar lockas till bostadsmarknaden med dess liberala lagstiftning och otillräckliga samhällskontroll. Om inte den sociala bostadspolitiken skall bli en historisk parentes krävs nu en radikal förändring. Marknadsanpassningen måste upphöra och samhällsinflytandet över bostadssektorn öka. Samhällets bostadsstöd och en rättvisare fördelning (omfördelning) av detta Stora brister finns kvar då det gäller bostadsförsörjningen, och olika samhällsinsatser har inte klarat att utjämna kostnaderna mellan olika boende eller på något avgörande sätt bidra till att minska orättvisorna mellan olika boende- och upplåtelseformer. Bostadssubventionernas fördelning ser i grova drag ut så, att ungefär två tredjedelar av samhällets bostadssubventioner i form av bostadsbidrag, skattesubventioner och räntebidrag utgår till ägda bostäder, som utgör drygt en tredjedel av hushållen. Övriga nära två tredjedelar av hushållen, de som bor med bostadsrätt eller i hyrd bostad, erhåller ca en tredjedel av stödet. Fastighets- och villaägare, med höga inkomster och förmögenheter, med egna företag, med stora och dyra hus och s. k. lyxvillor kan göra stora ränteavdrag. Denna del av villaägarna som beräknats utgöra omkring en fjärdedel tillgodogjorde sig närmare tre fjärdedelar av småhusägarnas skattesubventioner på totalt ca . Som tidigare anförts kan samhällets bostadsstöd inte minskas, men det är nödvändigt att i snabb takt omfördela en stor del av detta stöd från ägar- till hyressektorn, från fastighetskapital och villaägare med stora ränteavdrag, till hyresgäster och hushåll med låga inkomster. Rättvisan i boendet, solidariteten, måste omfatta samtliga boendeformer och hyresboendet hos allmännyttan måste prioriteras. Allmännyttiga bostadsföretagens roll och uppgifter i en socialt inriktad bostadspolitik De allmännyttiga bostadsföretagens karaktär, uppgifter och verksamhet, deras roll som instrument för en social bostadspolitik och deras allmänna och sociala merkostnader motiverar ett särskilt riktat stöd från stat och kommun. Utan sådant stöd finns stor risk för ökad trångboddhet, sämre och dyrare bostäder och bostadsmiljöer för dem som bäst behöver en förbättring. Utan sådant riktat stöd fortsätter och ökar segregationen i boendet. De allmännyttiga bostadsföretagens bostäder måste behållas och allmännyttan på olika sätt stärkas. Dess roll och uppgifter kan inte förenas med en utförsäljning och övergång till bostadsrätter eller andra ägandeformer. De privata hyreshusen bör successivt överföras i samhällets, kommunernas och de allmännyttiga bostadsföretagens ägo under de boendes kollektiva förvaltning. Bostadsbyggandets finansiering och villkoren för samhällets stöd till bostadssektorn har avgörande betydelse för framtidens bostadspolitik. Samhällsinsatser på detta område betyder mest för att åstadkomma lägre bostadskostnader och därmed även ett nödvändigt ökat byggande. De bostäder och lokaler som byggs är dyra investeringar för samhället och för enskilda människor. Därför är det viktigt att få ett enkelt och smidigt system och billigare pengar till bostadsbyggande och följdinvesteringar. Detta gäller även för om- och tillbyggnader och reparationer av bostäder och lokaler, för miljöförbättrande åtgärder osv. Bostadssektorn måste brytas ut och särbehandlas då det gäller finan Kravet på en statlig bostads- och samhällsbyggnadsbank för totalfinansiering av bostadsbyggande och följdinvesteringar är lika aktuellt nu sorn det varit . beslut om ett särskilt, av staten helägt kreditinstitut, som skall svara för de medel som behövs för den statliga bostadslånegivningen bör utgöra ett steg på vägen. Det finns anledning att genomföra ett sådant förslag, varvid såväl fullständig som integrerad finansiering bör gälla. Med fullständig finansiering avses en samordning av bottenlån och bostadslån till ett enhetslån. Med integrerad finansiering avses en samordning av byggnadskrediter och lån för byggnadsobjekt. Bostadsbeskattningens utformning och finansieringsfrågorna kommer som bekant att bli föremål för fortsatta överväganden från bostadskommitténs sida. Utgångspunkten för en sådan beskattning, oavsett vilka former den har eller får, måste vara att den skall medverka till att skapa rättvisa mellan olika boende- och upplåtelseformer och innebära viss omfördelning även från företagen till bostadskonsumenterna. De medel som staten tar in skall i huvudsak gå till bostadssektorn och inte användas för att förstärka statsbudgeten. Andra åtgärder för att få mera pengar till bostadssektorn är en skärpt realisationsvinstbeskattning och en särskild skatt på fastighetshandeln. Den allmänna fastighetsskatten bör som som vpk föreslagit bli enhetlig och omfatta även industrifastigheter. Skatten kan därigenom sänkas till , dvs. med ungefär en tredjedel för småhus och andra bostadsfastigheter. I vpk:s förslag ingår också att allmännyttiga bostadsföretag skall undantas och att skatten inte skall vara avdragsgill vid inkomsttaxering. Bostadsbidragens uppgift, omfattning och fördelning En huvuduppgift för bostadsbidragen måste vara att ge det stöd som är nödvändigt för att de minst bärkraftiga hushållen får bostäder som svarar mot de bostadspolitiska målsättningar som ställs upp. Bostadsbidragen måste medverka till att höja bostadsstandarden, minska trångboddheten och utjämna kostnadsskillnaden. En utgångspunkt måste vara att stödet inte försämras för några hushållsgrupper, utan tvärtom förbättras, bl. a. för att återställa de försämringar som skett . De förbättringar som är nödvändiga kan inte ske genom en omfördelning mellan de svaga hushåll som har bostadsbidrag. Många barnfamiljers ekonomi har kraftigt försämrats och många nya hushåll har hamnat under existensminimum. Skillnaden i fråga om hushållens bostadsstandard och betalningsförmåga kan inte röjas undan enbart med förbättrade bostadsbidrag. Det krävs också en förändrad bostadspolitik. När det gäller bostadsbidragens omfattning och fördelning vill vpk framhålla att uppburna studiemedel inte skall läggas till den bidragsgrundande inkomsten; att förmögenhet som avser annat än bostaden alltid bör beaktas till sitt fulla värde och att det bör gälla även egenföretagare; att grundläggande ekonomiskt stöd skall utgå även till hushåll utan barn; och att staten successivt skall överta hela kostnaden för bostadsbidragen. Kommuner som har flest svaga hushåll borde inte behöva ta det största ekonomiska ansvaret för detta stöd. Social bostadspolitik, utrymmes- och standardkrav, nya utrymmesnormer Bostäder i dagens är liksom tidigare underkastade marknadens lagar om tillgång och efterfrågan. Köpkraften, och inte behovet, avgör i stort sett människors val av bostad. Bostaden är i allt väsentligt en vara som i princip säljs till högstbjudande. Detta förhållande har i stort sett gällt , och några avgörande förändringar i riktning mot en bostadspolitik med mera social prägel och socialt innehåll har trots stora samhällsinsatser inte kunnat ske. Statsmakterna måste leva upp till allt vackert tal och ståtliga proklamationer om bostaden som en social rättighet och undanröja kvarstående ekonomiska och sociala hinder. Utan sådana insatser blir talet om valfrihet fortfarande i stort sett bara höginkomsttagarnas och de redan privilegierades valfrihet. Förhållandena har inte blivit mer rättvisa, skillnaderna mellan olika hushåll har inte blivit mindre, ojämlikheten har inte minskat. Samhällsinsatser då det gällt planering, finansiering och förvaltning har inte avskaffat de grundläggande orsakerna till rådande missförhållanden. Olika undersökningar som gällt social bostadspolitik har visat hur ojämlikheten i boendet - segregationen - alltjämt består och i vissa avseenden ökat. En ganska ensidig satsning på småhusbyggande och de höga hyrorna har lett till ökad segregation och växande sociala problem. Ingenstans finns så många socialbidragstagare som i de nya hyreshusområdena. En ny utrymmesnorm (norm 3) bör nu fastställas - efter att den nuvarande gällt . En norm som tillgodoser kravet på att varje barn och ensamstående vuxen skall kunna disponera ett eget rum. Förmedling av bostäder, lagstiftning och kontroll I kravet på att bostaden skall vara en social rättighet ligger också krav på en rättvis fördelning av bostäderna. Det förutsätter bl. a. en bostadsförmedling i samhällets regi. Bostadsförmedlingen bör vara obligatorisk, alla lediga lägenheter lämnas dit och fastighetsägarna skall vara skyldiga att ta emot de hyresgäster som anvisas. Den lagstiftning som finns för att underlätta kommunernas möjligheter att anvisa bostäder är alltför bristfällig för att kunna uppfylla kravet på rättvisa i fördelningen av våra bostäder. Ett exempel på detta är den bostadsförmedlingslag som infördes av den borgerliga trepartiregeringen , en lag som från början var så dålig, att den i praktiken blivit nästan omöjlig att tillämpa. Detta var troligen också förslagsställarna medvetna om, om man ser på bl. a. hur beslutsproceduren utformats. har i sitt delbetänkande (SOU 1984:34,35,36) tagit ställning för en förstärkning av bostadsförmedlingarnas resurser och en översyn av den lagstiftning som reglerar kommunernas möjligheter att anvisa bostäder. Det är bra och en sådan översyn måste ske snabbt. Ett problem i detta sammanhang är att de flesta människor i många kommuner över huvud taget inte ens kan efterfråga en lägenhet som de vill ha och skulle ha råd att hyra. Vissa kommuner, bl. a. i , bygger t. ex. inte en enda eller mycket få hyreslägenheter och utestänger därmed en stor kategori hushåll från möjligheter att erhålla en bostad. Frågan är om detta är förenligt med kommunernas ansvar för bostadsförsörjningen, bostadsförsörjningslagen, och med kommunernas skyldighet att tillgodose allmänna intressen hos sina innevånare. Boendedemokrati och ökat hyresgästinflytande En av förutsättningarna för en social bostadspolitik är att de boende i flerbostadshusen har ett verkligt inflytande över sina boendeförhållanden, över förvaltning och service. Det gäller planering och produktion av bostaden och bostadsområdena, sanering, ombyggnad, rivning och nybyggnad . Det gäller utformning och påverkan av den yttre och inre boendemiljön, gemensamma utrymmen, service och förvaltning. Det privata ägandet av bostaden får inte vara förutsättningen för inflytande och boendedemokrati. Det viktigaste är vilka medel de boende har till sitt förfogande för att kollektivt kunna bestämma över sitt boende. En successiv övergång till nya former för förvaltning av hyreshusen med ökat inflytande för de boende kan motverka privatisering och stimulera till gemensamma aktiviteter. Alla möjligheterna till kollektivt boende och kollektiva lösningar måste också tas till vara. Det ger större möjlighet att ta sig an de bostadshus som redan finns, att fylla dem med liv och ge dem ett bättre innehåll. Det ger en grund för att bryta den isolering som främst drabbar kvinnor och barn, men även andra grupper och hushåll - låginkomsttagare, invandrare och äldre ijiänniskor. Erfarenheterna har visat att det inom hyresrättens ram går att ge hyresgästerna bestämmanderätten i olika frågor och att man kan bryta ut delar av en central förvaltning och administration och överlämna besluten till de boende. I huvudsak är det inom de allmännyttiga bostadsföretagen sådana förändringar skett, men även där har takten varit för långsam och omfattningen alltför liten. behövs större satsningar och bättre förtroende för hyresgästerna och att ge dem större ansvar och större möjligheter att påverka kostnaderna. Hyresgästerna är inte sämre skickade att ta ansvar för sina bostäder än de sorn bor med bostadsrätt eller i eget hus. Det kommer troligen att bli större problem att få ett verkligt inflytande i privatägda hyreshus. Här behövs troligen tvingande bestämmelser, exempelvis i anslutning till erhållande eller behållande av statliga lån eller andra åtgärder. En fördjupad och långt gående boendedemokrati blir emellertid möjlig först genom att det privata ägandet till hyreshus upphör. För en social bostadspolitik, där alla människor har rätt till en bra bostad till en rimlig kostnad, är det nödvändigt att snabbt genomföra vissa förbättringar som angetts i denna motion. fortsatta arbete och förslag kan inte avvaktas, utan vissa förbättringar måste genomföras under innevarande . Sådana åtgärder för bl. a. lägre hyror och större rättvisa i boendet skall även ses som ett led i en annan fördelningspolitik än den som har förts. a. följande förändringar är nödvändiga: - Ändrad bostadsfinansiering med billigare pengar till bostadssektorn. - Ökat bostadsbyggande och förbättring av bostäder och boendemiljöer. - Omfördelning av bostadsstödet till hyresgäster och låginkomsthushåll. - Rättvis fördelning av bostäder genom obligatorisk bostadsförmedling. - Kraftåtgärder mot fastighetsspekulation och svarthandel. - Skärpt reavinstbeskattning och indrivning av ej betalda reavinster. I olika följdmotioner till denna motion föreslår vpk olika åtgärder som sammantaget innebär förändringar/förbättringar framför allt för hyresgästerna. Den överenskommelse som träffades mellan vpk och socialdemokraterna om en kraftig begränsning av hyreshöjningarna för och det hyresstopp som gällde 1 aprii-31 oktober 1984 visar att det går att begränsa och stoppa hyreshöjningarna om den politiska viljan finns. Det är steg i rätt riktning, men otillräckliga. Hyrorna måste sänkas och boendekostnaderna för alla låg- och medelinkomsttagare hållas nere. Med hänvisning till vad som anförts föreslås* att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om 1. ett utökat och permanent program för bostadsförbättringar avseende även offentliga byggnader m. m., 2. att ränte- och amorteringsfria lån till allmännyttiga bostadsföretag införs fr. o. m. för att undvika hyreshöjningar, * Se även motion 1984/85:471. 3. att hyresförlustlån enligt tidigare gällande regler skall kunna utgå för allmännyttiga bostadsföretag, 4. att förslag om en statlig totalfinansiering i enlighet med vad som anförts i motionen bör föreläggas , 5. att förslag om skärpt lagstiftning mot fastighetsspekulation och indrivning av ej betalda reavinster bör föreläggas . (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)