mot · G8021789 · 1985-01-24 00:00:00 — Motion 1984/85:1789 Den centrala enheten i den svenska barnomsorgen utgörs av daghemmen. Vi lägger ned mycket stora resurser på dessa. Ändock kan endast ett mindre antal av de svenska barnen under skolåldern få plats i daghem. Följande tabell visar förhållandena per . Antal barn i befolkn. Sorn framgår av tabellen nås av barnen i åldern av reguljära daghem; tar man in även de lägsta åldrarna blir procentsatsen än lägre. Det torde inte finnas några realistiska möjligheter att erbjuda samtliga barn (eller så många som kan vilja) plats på daghem . Skälet härför är att med nuvarande organisation är kostnaden för en daghemsplats utomordentligt hög. För de minsta barnen (upp till ) torde den ligga runt . och för de något äldre barnen () ligger kostnaden runt . Enbart ett försök att dubbla intaget för åldrarna skulle därför dra kostnader i storleksordningen . I dagens samhällsekonomiska läge synes det inte realistiskt att förvänta sig en expansion av detta slag. Omsorg i daghem lär därför under överskådlig framtid bli ett privilegium för ett mindretal. Därtill kommer att de relativa kostnaderna för barnomsorgen kommer att stiga med tiden även om ingen ökning av nuvarande intag sker. Detta beror på att möjligheterna till rationalisering (tekniska framsteg) inom barnomsorgen är små. I takt med att tekniska framsteg sker i andra sektorer kommer därför en allt större andel resurser att få läggas ned på att ta hand om ett oförändrat antal barn. Av det sagda framgår att vår nuvarande barnomsorg, sett ur kostnadssynpunkt, kommit in i en återvändsgränd. Tanken att man med daghem av dagens modell skall kunna ta hand ens om av barnen i förskoleåldrarna lär även förbli en schimär. De förhållandena som råder ger också upphov till oförutsedda och orättvisa effekter på inkomstfördelningen. För barnfamiljernas standard är möjligheten att få en daghemsplats eller ej ofta avgörande för den ekonomiska standarden. Undersökningar som gjorts, exempelvis Fördelningseffekter av barnomsorg (Ds Fi 1983: 30) tyder på att hushåll med egen vård eller privat barnomsorg har en väsentligt lägre standard än hushåll med barnomsorg (a. a. s. 29). Vidare tycks gälla att den kommunala barnomsorgen i första hand kommer de bättre ställda hushållen till del. Enligt nämnda undersökning var det hushållen med . i inkomst per individ vid heltidsarbete som i högsta grad utnyttjade den kommunala barnomsorgen (a. a. s. 53). Slutsatsen blir därför att vår nuvarande kommunala barnomsorg fungerar som något av ett lotteri där dock de bäst ställda tycks ha största chansen att få vinstlotterna. Vidare gäller givetvis att nuvarande ransoneringssystem när det gäller daghem leder till att det blir svårt för barnfamiljer att planera sin verksamhet, att geografisk rörlighet motverkas och att fiffighet och förmåga att utnyttja regelsystem premieras. Fördelningseffekterna förstärker alltså intrycket av att nuvarande system för barnomsorg inte har framtiden för sig. Finns det då något alternativ som kunde leda till att vi finge en mer effektivt fungerande förskola? Enligt vår mening finns stora möjligheter till reformer på detta område. Nyckeln ligger dock i att man är villig att överväga en ändrad organisationsform och införa en mer effektiv pedagogisk struktur än den som gäller inom barnomsorgen. Den väg som bör prövas också i vårt land är att införa en genomförd förskola och uppåt en väg som i något olika varianter är den helt dominerande formen av barnomsorg i utlandet. För att förstå den utformning som svenska daghem kommit att få måste man gå tillbaka till det dokument som är grundvalen för daghemmens nuvarande metodik, nämligen slutbetänkande (SOU 1972:26). Denna utredning betonade att den pedagogik som borde användas i förskolan (daghemmen) var den s. k. dialogpedagogiken. Vi har en tämligen lång erfarenhet av dialogpedagogik. Här är inte tillfället för någon mer ingående analys av dessa erfarenheter. Det torde dock inte vara överdrivet att påstå att dialogpedagogiken böljar att alltmer ifrågasättas och att en omorientering i riktning mot en mer traditionell förskolepedagogik nu håller på att växa fram. En sådan omorientering får också stöd i nya forskningsresultat som visar att dialogpedagogiken gett svaga resultat. Några sådana resultat från psykologiska institutionen vid har redovisats i forskningsrapporter från docent och hans medarbetare och en del erfarenheter har också redovisats i en artikel i 22/1 1985 av barnpedagogen och docent . Den nuvarande organisationen hos svenska daghem kan därför ifrågasättas både utifrån ekonomiska och pedagogiska utgångspunkter. De mål som lanserades av barnstugeutredningen och som sedan varit vägledande för den svenska förskolan synes inte kunna uppnås under detta sekel; sannolikt kommer de aldrig att kunna nås. Vid en utländsk jämförelse ter sig också den svenska förskolan som ytterst speciell. I länder med vitt skilda samhällssystem har förskolan en tämligen likartad utformning. får barnen gå i åldershomogena grupper ledda av en särskilt utbildad förskollärare. Barnen vistas vanligen i förskolan 08.3015.30 med ett par timmars avbrott för mat och vila. Verksamheten pågår i pedagogiskt strukturerad form under den vuxne lärarens ledning. Denna typ av förskola framstår i ledande kulturländer (och för den delen i många ) som så självklar att den över huvud taget inte ifrågasätts. De problem som svensk barnomsorg står inför gör det naturligt att fråga om inte grunderna för svenska daghem på nytt bör omprövas på ett förutsättningslöst sätt. Både inhemska erfarenheter och utländska lärdomar tyder på att detta vore något mycket förnuftigt. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställer vi därför att beslutar begära att regeringen tillsätter en utredning som på ett allsidigt sätt belyser möjligheterna att inrätta en obligatorisk förskola för barn .