mot · G8021555 · 1985-01-23 00:00:00 — 1984/85 1555-1564 Beteckningen Kunglig i namnet på statliga myndigheter Gång efter annan har i olika sammanhang uttryckts förvåning över att prefixet Kunglig framför namnet på statliga myndigheter successivt har försvunnit . Inte minst har reaktionen varit stark över att beteckningen har försvunnit från skyltar utanför svenska beskickningar utomlands. Något formellt klart beslut om beteckningens slopande har aldrig fattats av regeringen. Frågan behandlades vid en allmän beredning med regeringen . Då det inte fanns någon föreskrift om att myndighets namn skulle föregås av prefixet Kunglig, ansågs det inte nödvändigt med något formellt beslut angående dess slopande. Det ansågs emellertid, att ett slopande borde ske som en konsekvens av den nya grundlagens ikraftträdande. Regeringens agerande i ärendet föranledde stark kritik från moderata samlingspartiet vid dechargebehandlingen . Det ansågs, att anmärkning borde riktas mot det ansvariga statsrådet. Därvid betonades, att den nya grundlagen antogs under den uttryckliga förutsättningen, att monarkin skulle bevaras. Risken fanns, att ett systematiskt slopande av beteckningen Kunglig kunde leda till missuppfattningar bland medborgarna, att det ytterst var fråga om en politik, som syftade till att införa republik i . Begreppet Kunglig har gamla anor och är synonymt med statens. Det har sitt ursprung i medeltiden och ännu mer i Vasatiden, då kungen kom att uppfattas som företrädare för riket gentemot de många starka enskilda och provinsiella intressen, som gjorde sig gällande i det dåtida . Det blev naturligt, att statsmaktens organ betecknades som kungliga i motsats till andra institutioner av enskild eller offentlig natur som kyrkan, städerna, gillena m. fi. Uttrycket markerar allstå endast, att myndigheten i fråga hör till den svenska statsapparaten. Det har inte och har aldrig haft någon konstitutionell innebörd eller betecknat några direkta lydnadsförhållanden. Förklaringen, att slopandet av beteckningen Kunglig skulle vara en logisk konsekvens av den nya grundlagens införande är följaktligen fullständigt ohållbar. I den moderata reservationen (KU 1975:12, s. 43) hette det också: Från logiska utgångspunkter talar i stället övervägande skäl för ett bibehållande av beteckningen Kunglig. är alltjämt och betecknas alltjämt i bl. a. viktigare internationella sammanhang som där statschefen, dvs. konungen, har till uppgift att 1 1984/85. Vill man markera en offentlig inrättnings anknytning till detta, finns det alltjämt inget naturligare sätt än beteckningen Kunglig, där detta är språkligt lämpligt och möljigt. Konungen har i det internationella umgänget en reell och saklig roll. Han är den främste företrädaren för riket i förhållande till andra länder. Därvid utövar han också vissa folkrättsliga funktioner. Svenska sändebuds kreditivbrev skall undertecknas av konungen, och främmande sändebud ackrediteras hos honom. Därtill kommer hans ställning som ordförande i utrikesnämnden. Det måste te sig som såväl onödigt som vilseledande att slopa beteckningen Kunglig" vad gäller de svenska utlandsmyndigheterna. Eftersom regeringsformen inte innehåller några bestämmelser beträffande namngivningen av offentliga myndigheter, och då någon central föreskrift inte heller har utfärdats av regeringen, står det visserligen fritt för de myndigheter som tidigare använt beteckningen Kunglig att också fortsättningsvis göra detta. Detta bör dock för undvikande av missförstånd klargöras av regeringen. Likaså bör de klart olämpliga direktiv återkallas som utfärdats till utlandsmyndigheterna. I en alltmer historielös tid finns det all anledning att slå vakt om hävdvunna traditioner. Detta gäller så mycket mera, då de har en saklig roll att spela och under inga omständigheter kan ha någon negativ inverkan. Med hänvisning till vad som ovan sagts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande beteckningen "Kunglig i namnet på statliga myndigheter. () ()