mot · G8023103 · 1985-04-15 00:00:00 — Motion 1984/85:3103 Livsmedelspolitiken (prop. 1984/85:166) Meritvärdering av utbildning i kost- och näringskunskap m.m. Parallellt med propositionen om livsmedelspolitiken startas en stor kampanj på temat Ät, drick och var glad. Bakom kampanjen står praktiskt taget hela den svenska livsmedelsindustrin. Många tecken tyder på ett sjunkande intresse för mat i samhället. I det omstrukturerade svenska samhället har måltidens betydelse kommit i skymundan. som undersökt svenska folkets matvanor och attityder till mat talar om en ökad frukostisering av våra matvanor. Detta innebär att folk i ökad utsträckning äter även middagen på samma sätt som man ätit frukost. Man sitter inte längre gemensamt vid bordet. Var och en i familjen äter och mat tas fram av den ätande direkt ur kylskåpet. Var fjärde svensk har detta matmönster, som betecknas som frukostisering. De svenskar som håller samman och äter middag i hemmet med familjen kallas familjemåltidare och utgör . I proposition 166 framhålls kostens stora betydelse för folkhälsan. Den konstaterar också att en viktig förutsättning för ändring av otillfredsställande kostvanor är att konsumenterna har tillräckliga kunskaper på kostområdet. De måste också ha förmåga att omsätta sitt vetande i praktisk handling när det gäller att sätta samman sin kost på ett ur näringssynpunkt riktigt sätt. Trots dessa konstateranden i propositionen förekommer inte ämnet kostkunskap inom någon vårdutbildning i vårt land, vare sig på högskolan eller i gymnasieskolan. En utredning visar, hur man i saknade ett tusental utbildade arbetstagare inom sektorn husligt arbete i en kommun. redovisas hur elever från konsumtionslinjen hade svårt att få arbete. Av allt att döma är kunskaper om utbildning i hushållning mycket bristfälliga i vårt land. Många politiker på alla nivåer vet över huvud taget inte vilka utbildningar som finns eller vilken omfattning dessa utbildningar har och ej heller vilket innehåll de har. Därmed saknar de också kunskaper om hur man skall använda dem som är utbildade. Detta kan vara en av förklaringarna till att flera landsting, som är ansvariga för hälso- och sjukvården i länen, lägger ner sina lanthushållsskolor. har antalet intagningsplatser till vård-, social service- och konsumtionssektorn skurits ned från 24 000 till 18 100 platser. Ungdomar har avråtts ifrån att söka till konsumtionsutbildningarna. Utvecklingen i samhället tyder i stället på att all utbildning inom hushållning i vid bemärkelse måste bevaras och utvecklas. Det råder en bred oro bland ansvariga utbildare inför den pågående utvecklingen. Regeringen talar i propositionen om konsumenternas stora oro beträffande livsmedlens kvalitet och framhåller att denna bör tas på allvar. Regeringen har dock föga att komma med för att dämpa denna oro. Den största orsaken till oron torde vara den alltmer ökande okunskapen om kosten, dess sammansättning, produktion och hantering. Bästa botemedlet är ökad kunskap. Ökad kunskap ges genom undervisning av god kvalitet och i tillräcklig omfattning mot bakgrund av de starka omvälvningar som snabbt skett i vårt samhälle, såväl strukturellt som kulturellt. Om inte detta uppmärksammas snart nog och på bred front, blir de konsumenter som regeringen säger sig vilja värna om offer för opportunistiska opinionsvågor, där sakligheten icke sällan sätts på undantag. Det bästa skyddet åt konsumenten och särskilt de unga konsumenterna är gedigna kunskaper, med vilka de själva kan bedöma och fatta egna avgöranden. Mot bakgrund av konsumentens otillräckliga kunskaper om kost och hälsa är det alltså angeläget att man satsar på utbildningen i kost- och hälsofrågor på alla nivåer i ungdomsskolan. De kunskaper eleverna får i är otillräckliga för att ge den faktiska färdigheten att välja livsmedel, att sätta samman och att tillaga en riktig kost. Tiden i ämnet hemkunskap är för knapp. Hemkunskap i skolan kommer först i 8:e klass, den ålder då eleverna har mest intresse av kamrater och minst av skola, lärare och föräldrar. Kostkunskap bör förekomma kontinuerligt i hela och förmedlas av i ämnet väl utbildade lärare. Timmarna i hemkunskap är för få. På tre lektioner är det svårt att hinna laga mat och dessutom ha lektioner i näringslära, livsmedelskunskap, ekonomi m. m. tog barnen oftare del av de praktiska matlagningsbestyren i hemmen. , då föräldrarna förvärvsarbetar i så stor utsträckning, finns inte denna möjlighet. Skolan har därför fått huvudansvaret för att ge eleverna dessa praktiska färdigheter. I gymnasieskolan på konsumtionslinjen och i de konsumentekonomiska specialkurserna med kostinriktning ges gedigna teoretiska och praktiska kunskaper om kost- och hälsofrågor. Denna utbildning ges även på de f. d. lanthushållsskolorna. Internatformen på dessa skolor utnyttjas även för social fostran. De konsumentekonomiska utbildningarna inom gymnasieskolan och f. d. lanthushållsskolorna har blivit starkt nedskurna eller rent av nedlagda. Kostens betydelse för hälsan har mer och mer kunnat vetenskapligt beläggas. Utbudet av produkter är emellertid mycket stort, och allmänheten är förvirrad och har svårt att veta, vad som är bra köp ur näringssynpunkt och ur ekonomisk synpunkt. Utbildning i dessa frågor är därför viktig för såväl journalister, tandläkare, hygienister, fritidsledare, socialsekreterare som för unga föräldrar, dagbarnvårdare, affärsfolk, sjuksköterskor och läkare m. fl. På sociala servicelinjen, som ger utbildning åt vårdbiträden inom den öppna vården, förekommer ännu kost- och konsumentkunskap på timplanen. på denna linje är tiden för knapp för att ge de praktiska färdigheter som krävs för att man skall klara av att sköta inköp av livsmedel, handha annans ekonomi, tillaga och ge råd om näringsriktig kost för konsumenter, som är äldre, sjuka eller har missbruksproblem. På vårdlinjen saknas ämnet kostkunskap, men det ingår som ett moment i ämnet vårdkunskap. Kostens betydelse för att förebygga sjukdomar och förkorta vårdtider har poängterats alltmer. Utbildningen i kost- och hälsofrågor på vårdlinjen behöver ses över. I övrigt saknas utbildning om kost- och hälsofrågor i gymnasieskolan. De konsumentekonomiska specialkurserna med kostinriktning är en bra grundutbildning för barnskötar-, förskollärar- och vårdutbildningar. De ger kunskaper som är värdefulla i deras yrkesutövning och för vår samhällsekonomi . Man bör därför överväga, om inte dessa kurser skall vara behörighetsgivande. Under alla omständigheter bör de vara meritgivande för tillträde till utbildning. De elever som gått en teoretisk eller yrkesinriktad studieväg i gymnasieskolan bör även ges möjligheter att gå en konsumentekonomisk utbildning som påbyggnad. Denna utbildning skulle väcka mer intresse och ges ökad status om den meritvärderades vid tillträde till högre utbildning. Det är viktigt att man satsar mera och inte mindre på utbildning i hushållning och i kost- och hälsofrågor. Det finns också många vuxna som har behov av utbildning på dessa områden. Viss sådan förekommer, men har ej ansetts tillräckligt arbetsmarknadsinriktad och har därför reducerats. Även för vuxna behövs emellertid en fortlöpande möjlighet till yrkesförkovran på dessa ämnesområden. Några ytterligare utredningar torde inte krävas. Däremot måste man nyttja alla möjligheter till utbildning på området. Man kan sålunda slutligen sammanfattningsvis konstatera att behovet av utbildning i kost och näring för olika yrkeskategorier redan kartlagts, att en meritvärdering av de konsumentekonomiska specialkurserna är önskvärd, att alla yrkeskategorier, som förmedlar kostinformation, bör ha adekvat utbildning, att mer tid behövs för utbildning inom kost och näring på alla nivåer i ungdomsskolan i stället för som minskat utbud av kurser, att vuxna som saknar nödvändiga kunskaper för sin yrkesutövning ävenledes bör ges möjlighet till undervisning i kost och näring, att information och utbildning är primära förutsättningar för att kunna åstadkomma förändrade kostvanor. Mot bakgrund av det anförda yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vikten av meritvärdering av de konsumentekonomiska specialkurserna samt om ökad uppmärksamhet åt utbildning i kostoch näringskunskap, särskilt i ungdomsskolan. minab/gotab 1985 82686