ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G802392 · 1985-01-14 00:00:00 — och regler för statliga lån till egnahem Det föreligger en orättvisa mellan de småhus som har statlig belåning och dem som inte har sådana lån. Räntekostnaderna för egnahemsägarna blir på detta sätt olika, ja helt enkelt orättvisa. Detta medför ofta att den som överväger att köpa en äldre fastighet utan statliga lån i stället väljer att bygga nytt till betydligt högre kostnader. Den totala bostadskostnaden blir trots den högre anskaffningskostnaden lägre i nybyggnadsalternativet eftersom de statliga lån som då utgår har en kraftig räntesubvention. För /86 räknar bostadsministern att denna räntesubvention totalt kommer att kosta staten . Det är alltså betydande belopp som statskassan skjuter till för att göra kapitalkostnaderna för bostadsbyggandet rimliga. De statliga lånen med subventionerade räntor kommer de småhusägare till del som antingen bygger nytt eller gör en genomgripande reparation av sitt hus. Enligt vår mening borde bestämmelserna ändras så att det bör vara möjligt även för den som köper ett äldre hus att erhålla statliga lån. Dessutom borde de krav som ställs på en ombyggnad ändras så att statliga lån även kunde ges till mindre genomgripande upprustning av småhus. Som detta nu är lockas man att göra betydligt större ingrepp i fastigheten än som egentligen är nödvändigt på grund av att kraven för att få statliga lån är sådana som de är. Som vi nämnde inledningsvis väljer många att över huvud taget inte befatta sig med ett äldre hus utan bygger i stället ett nytt. Vårt nuvarande system innebär alltså att man binder mer pengar i boendet än vad som egentligen varit nödvändigt. Vi anser att det är angeläget att finna ett system som skapar större rättvisa mellan dem som bygger nytt och dem som väljer att satsa på ett äldre hus och sedan förbättra det. Med hänvisning till det anförda hemställs att begär att regeringen framlägger förslag om ändrade regler för statliga lån till egnahem i enlighet med de synpunkter som framförts i motionen. () ()
mot · G802393 · 1985-01-15 00:00:00 — Enligt 4 kap. 10 § andra stycket riksdagsordningen haren minoritet - minst en tredjedel av ledamöterna - i ett utskott rätt att begära att upplysningar eller yttranden skall inhämtas från laglig myndighet, såvida icke därmed förenat dröjsmål med ärendets behandling skulle leda till avsevärt men. I förarbetena till riksdagsordningen anförde den dåvarande socialdemokratiske justitieministern att det från principiell synpunkt var betydelsefullt med garantier för att minoritetens krav på ytterligare utredning skulle tillgodoses. Han anförde också att frågan knappast var något praktiskt viktigt problem i den svenska , eftersom minoritetens krav på sakupplysningar brukar beaktas av majoriteten. Erfarenheten av höstens riksdagsarbete visar emellertid att det numera kan bli ett praktiskt problem. Det har icke visat sig vara ett praktiskt problem i så måtto att minoriteten ideligen begärt ytterligare utredningar. Däremot blev det ett praktiskt problem när en utskottsmajoritet så sent som vägrade ytterligare utredning under åberopande av lagtexten men utan att ange varför den skulle vara tillämplig i det enskilda fallet. Det inträffade visar att 4 kap. 10 § riksdagsordningen trots allt inte ger tillräckliga garantier för att en minoritets krav på ytterligare utredning skall kunna tillgodoses. Vi anser därför att bestämmelsen måste ses över och ändras så att den kan uppfylla sitt syfte. Det bör lämpligen uppdras åt folkstyrelsekommittén att utreda frågan och föreslå erforderliga ändringar. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om översyn av 4 kap. 10 § RO.
mot · G802394 · 1985-01-15 00:00:00 — och av avlidens aska En hel del svenska medborgare önskar att deras stoft efter döden inte skall begravas, men att kroppen skall brännas och askan strös på någon lämplig plats. Denna önskan kan efterkommas - men endast på vissa ganska stela villkor, som ibland åstadkommer onödiga svårigheter och bekymmer. Begravningskungörelsen 5 §, 2 mom. lyder som som följer: Aska må i stället för att gravsättas nedgrävas eller utströs inom minneslund eller - efter tillstånd av - utströs på plats som ej är begravningsplats. Meddelande om tillstånd ankommer på . Ansökan om tillstånd skall inges av den som i egenskap av anhörig eller närstående eller eljest ombesörjer begravningen. Denna bestämmelse innebär alltså, att den avlidne själv inte kan bestämma att askan skall strös ut. Allt beror på vad de efterlevande bestämmer. Man kan citera två erfarenheter ur livet, som visar hur denna bestämmelse kan slå snett. En person önskade att hans aska skulle strös ut, men arvingarna kunde inte komma överens om att begära tillstånd till det. Den avlidnes önskan negligerades alltså. Hade han kunnat begära tillståndet själv, medan han levde, hade sådant trassel kunnat undvikas. En annan person önskar - för han lever nämligen fortfarande - att hans aska en gång skall strös ut under den vackra gamla lönnen på hans tomt. Men han är ensamstående, och har ingen han kan lita på, som efter hans död vill gå in med ansökan till och få tillståndet. För att han skall få det, fordras ändrade bestämmelser. Vi kan inte se annat än att det skulle kunna gå mycket lätt och smärtfritt att ändra dem. Det är bara att skriva att ansökan om tillstånd kan inges av den person som önskar att askan efter honom skall utströs på viss i ansökan angiven plats, eller av den som i egenskap av anhörig eller eljes ombesörjer begravningen. Detta är en ringa frihet, men en som betyder en hel del för dem det angår. En snabb ändring bör kunna tillfredsställa detta enkla och för ingen annan krävande behov. Med anledning av ovanstående hemställer vi att hos regeringen begär att begravningskungörelsen ändras i syfte att tillmötesgå i motionen framförda synpunkter. () ()
mot · G802395 · 1985-01-10 00:00:00 — De i representerade ytterlighetspartierna moderata samlingspartiet och kommunisterna har hållit sina partikongresser i plenisal. Vid båda tillfällena uppmärksammades partikongresserna av massmedia med TV-utsändning direkt från plenisalen. Många TV-tittare fick därvid intrycket av att dessa partier har ett avgörande inflytande på landets styrelseskick, då utgör arbetsplats för landets lagstiftande församling, vilket innebär att det som sägs från denna sal ges en extra tyngd då det sker i ett demokratiskt forum. Det har därför uppfattats som olämpligt att välkända interiörer tillåts ockuperas av enskilda partier för ändamål som ligger utanför riksdagsarbetet. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att plenisalen skall vara förbehållen riksdagsarbetet och sammanträden.
mot · G802396 · 1985-01-10 00:00:00 — högtidliga öppnande bör utformas annorlunda än som är för handen. Man kan knappast med bästa vilja i världen uttrycka någon större entusiasm över den öppningsceremoni som hållits . Vid högtidliga öppnande har drabanter tidigare utgjort ett uppskattat inslag. När flyttade till nya vid skulle bl. a. inte rulltrappan ha klarat drabanternas taktfasta intåg. Detta trevliga inslag togs bort ur ceremonin. När nu återflyttat till gamla är det att återuppliva denna tradition. högtidliga öppnande var synnerligen uppskattat av stora delar av svenska folket, och man väntar sig att vi nu skall återgå till den gamla ordningen. Då vi nu har tagit i bruk det gamla , anser jag det helt följdriktigt att vi också återinför ett högtidligt öppnande i de former som tidigare tillämpades. Det högtidliga öppnandet bör äga rum vid början av varje ny mandatperiod. Under mellanliggande år kan öppnandet ske i . Jag återkommer med denna motion, då jag anser det angeläget att slår vakt om goda traditioner, som kan bidra till att ge värdighet och förtroende för riksdag. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att åter under högtidliga former skall öppnas i rikssalen.
mot · G802397 · 1985-01-10 00:00:00 — Rättelse då myndighet förfarit felaktigt Många människor i vårt land anser sig felaktigt behandlade av myndigheter och myndighetsuppträdande institutioner av olika slag. Det har framkommit vid ett flertal referat i massmedia att rättelse inte går att erhålla inom de myndigheter och institutioner som står till medborgarnas förfogande. Detta resulterar i att missnöjda medborgare efter lång och uppslitande skriftväxling vänder sig i sin förtvivlan till för mänskliga rättigheter. Det borde finnas möjlighet att inom vårt eget land skapa en besvärsinstitution som medborgarna kunde vända sig till i stället. Redan artikel 13 ålägger oss ha en dylik inhemsk instans. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att beslut i ärenden vid denna institution bemyndigar till rättelse i den instans där det ursprungliga felet har begåtts, 2. att uttalar sig för att medborgare som oskyldigt drabbats av felaktiga beslut får ekonomisk ersättning för lidande i samband med beslutet.
mot · G802398 · 1985-01-15 00:00:00 — För inträde i gäller en 4-procentsspärr som mindre partier måste passera. De röster som läggs på mindre partier som inte vinner tillträde till går därvid förlorade och den röstande skiljs därvid från sina möjligheter till demokratiskt inflytande på landets styre via utformning. För att förhindra att röstande ställs utanför det demokratiska systemet på grund av 4-procentsspärren föreslås att de som röstar på parti som inte vinner inträde i ges möjlighet att som andra alternativ också avge röst på annat parti som vid valtillfälle är ett riksdagsparti. Detta måste i medborgarnas ögon ses som angelägnare än att utländska medborgare som vistas i landet skall ges möjlighet att påverka landets styre i riksdagsvalen när svenska medborgare genom valsystemet ställs utanför. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar om ändring i vallagen i enlighet med motionen.
mot · G802399 · 1985-01-15 00:00:00 — m. fl. F. n. pågår det på många håll i landet en utbyggnad av kabel-TV-nät, och försöksverksamhet med kabel-TV-sändningar har kommit i gång på ett trettiotal orter. Förslag till riktlinjer för kabel-TV har lagts fram av massmediakommittén, som avgav sitt betänkande . Tillsammans med resultaten av försöksverksamheten skall dessa ligga till grund för beslut om slutgiltiga regler för kabel-TV. Det är viktigt att dessa regler blir så tydliga att de kan tillämpas med ett minimum av byråkrati. I harmoni med allmänna opinionen har massmediakommittén tagit ett stort steg mot frihet i etern med konkurrens på lika villkor. Några riktlinjer som diskuterats eller föreslagits inger emellertid betänkligheter. Enligt vår mening bör friheten att anlägga kabelnät åtföljas av skyldighet att hyra ut kanaler till de organisationer som önskar sända. Kabelnätägarna skall inte kunna censurera utbudet. Inte heller bör de vara ansvariga för andra sändningar än sina egna eller utöva någon sorts uppsikt över dem som hyr kanalerna. Särskilt olämpligt blir detta i de fall äger nätet och således tar över utgi varans varet för program som görs av tidningar, vilka i sin tur redan har en ansvarig utgivare. Konstruktionen med som ägare och en tidning som kanalhyrare kommer att bli mycket vanlig. sänder redan 27 tidningar på 18 kabel-TV-orter. Över huvud taget bör inga andra organ än förhyraren tillåtas öva inflytande över sändningarna. Det bara ökar byråkratin, fördyrar programmen och inkräktar på den önskvärda friheten i etern. a. skulle ett statligt koncessionstvång ge dessa effekter. Varken stat, kommun eller andra organ bör få bestämmanderätt över andra kanaler än de egna, vilket naturligtvis inte hindrar att förhyrare/programproducent inom ett och samma spridningsområde går samman i frivilliga programråd. Varje organisation, företag etc. som sänder via kabel bör i stället ha en ansvarig utgivare och tryckfrihetslagstiftningen skulle - mutatis mutandis - kunna tillämpas också på kabel-TV. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att ansvarsförhållandena mellan kabel-TV-nätägare och kanalhyrare/programföretag regleras på i motionen föreslaget sätt. () ()
mot · G802400 · 1985-01-15 00:00:00 — För röstberättigade svenska medborgare bosatta eller på resa i utlandet är det ofta mycket svårt att utöva sin rösträtt. Avstånden är på många håll i världen så stora och kommunikationerna så dåliga att rösträtten inte kan utnyttjas. I har det dessutom varit förbjudet för utländska medborgare att utöva sin rösträtt från schweiziskt territorium och detsamma gällde vid valet även i . Genom riksdagsbeslut genomfördes i inför valet en försöksverksamhet med brevröstning. Resultatet av försöksverksamheten har utvärderats bl. a. i samband med arbetet inom 1983 års rösträttskommitté. Det visade sig att kassationsprocenten av insända röster blev hög - - men detta kan förklaras av att det var första gången brevröstning tillämpades. Vid remissbehandlingen av betänkandet Rösträtt och medborgarskap (SOU 1984:11 och 12) framhålls bl. a. av att brevröstning bör införas som en komplettering till röstmottagningen för utlandsmyndigheter och gälla generellt i utlandet. Kammarrätten i anför i sitt remissvar att det allmänt sett måste vara av intresse i en demokrati att så många som möjligt får reell möjlighet att rösta. Genom förbättrad information bör det vara möjligt att reducera antalet kasserade röster. Kassationerna måste dessutom vägas mot de stora lättnader sorn brevröstning skulle innebära för röstberättigade svenskar utomlands. Med hänvisning till vad i motionen anförts föreslår jag att hos regeringen hemställer om förslag till brevröstning som ett komplement till röstningen på svenska beskickningar och konsulat.
mot · G802402 · 1985-01-15 00:00:00 — och utförda av SCB, m.m. Ett inslag i den politiska debatten utgör onekligen olika sorters väljaropinionsundersökningar. Såväl som IMU lämnar ju så gott som sina opinionsundersökningar som leder till synnerligen omfattande presskommentarer. I sin bok har och redovisat att dessa undersökningar är mycket osäkra därför att de har ett bortfall på . Ett annat problem med väljarundersökningar av detta slag är att de måhända kan vara styrande. Många känner sig kanske frestade att satsa på vinnande häst. SCB har även utfört liknande undersökningar som bedöms såsom mera tillförlitliga på grund av det stora urvalet samt att bortfallet som regel inte ligger högre än . Av budgetskäl nedlades dessa undersökningar fr. o. m. . Genom särskilt riksdagsbeslut har uppdragits åt SCB att göra väljaropinionsundersökningar samt . För tiden därefter finns inga beslut. Enligt vårt förmenande är detta olyckligt, eftersom man saknar reell möjlighet att få insyn i det material som nuvarande välj arprognoser baseras på. SCB redovisar ju sitt material mycket utförligt och man anger också på vilket sätt man gör korrigeringar i grundmaterialet. Motsvarande möjligheter saknas för och mätningar. Eftersom dessa väljaropinionsundersökningar anses bör få förekomma, så anser vi det angeläget att det åtminstone finns någon undersökning där politiker och andra intresserade kan få en direkt insyn i materialet. Mot denna bakgrund vill vi alltså förorda ett återupptagande av SCB:s väljaropinionsundersökningar möjligt. Ett allvarligt problem är enligt vår mening att opinionsundersökningarna reducerar debatten i sakfrågor till förmån för en debatt om opinionssiffror som sådana. Detta förhållande är naturligtvis inte specifikt för utan diskuteras i demokratier världen över där denna typ av väljarundersökningar förekommer. Det finns därför flera länder som av dessa skäl förbjuder publicering av väljarundersökning alltför nära inpå valdagen. Karenstiden varierar från land till land. Vi menar att det finns tungt vägande skäl för att man även i inför en sådan karenstid för publicerande av väljaropinionsundersökningar. Inte minst i dessa för ekonomiskt brydsamma tider bör en debatt om sakfrågorna prioriteras under valrörelsens slutskede. Förslagsvis vill vi därför förorda att inga väljarbarometrar får publiceras senare än en månad 1 1984185.3 sami. Vi menar inte att man behöver lagreglera detta utan förutsätter att tidningar och andra berörda kommer att respektera ett uttalande av . Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande behovet av att väljarundersökningar utförda av SCB även efter , 2. att uttalar sig för att inte några väljaropinionsundersökningar publiceras senare än en månad före aktuell valdag.
mot · G802403 · 1985-01-15 00:00:00 — Motion 1984/85:403 Slopande av skatten på kassettband Enligt är skatten på kassettband en ren förlust för staten. Den har dessutom drabbat enda tillverkare av kassettband, i , så att företaget nu hotas av konkurs. Kassettskatten infördes på förslag av mittenregeringen (prop. 1981/ 82:159) och fick i socialdemokraternas stöd. I motion 1981/82:2458 yrkade moderata samlingspartiet avslag på propositionen. Det har visat sig att de farhågor som då redovisades har besannats. av de beräknade intäkterna har influtit. De administrativa kostnaderna för hantering av skatten är högst betydande. Genom smuggling och genom ny teknik vid bandtillverkning har systemet satts ur funktion. Skatten på videoband är och för ljudkassetter . Band med en speltid på eller kortare beskattas inte. Eftersom det finns bandspelare som har sådan bandhastighet att normal speltid ryms på 20-minutersband kan beskattningen lätt kringgås. Skatten på vieoband är därtill så hög - av varuvärdet - att smuggling av band är mycket lönande, och ett utbyggt kontrollsystem skulle bli mycket kostsamt. Mot bakgrund av vad ovan anförts hemställs att beslutar att avskaffa den genom beslut införda skatten på vissa kassettband.
mot · G802405 · 1985-01-15 00:00:00 — Reglerna om reducerad fordonsskatt När regeringen föreslog en höjning av bensinskatten med per liter väckte detta starka relationer bland befolkningen i främst glesbygdsregionerna. Många bilägare i utpräglad glesbygd har långa reseavstånd till arbete, affärer, service, sjukvård osv. För många innebär ökningen av bensinskatten en ytterligare årlig utgift på . Det blir en tung ekonomisk börda. Bilägare bosatta inom stödområde A erhåller viss kompensation för bensinskattehöjningarna. Det sker genom reducering av fordonsskatten, en princip som initieras och beslutades av dåvarande regering och riksdagsmajoritet 1979. Fram till uppgår kompensationen till . Därefter uppgår kompensationen till . som en följd av den stora höjningen av bensinskatten . Motivet för att fastställa kompensationen till exakt . var att beloppet är jämt delbart med 12 och således . Det har visat sig att den ökade kompensationen endast kommer de bilägare till del som erlägger fordonsskatt fr. o. m. . Bilägare som erlägger fordonsskatt före detta datum - månad - erhåller inte någon ökad kompensation trots att fordonsskatten även avser tiden efter . De som går miste om den högre kompensationen är bilägare med slutsiffra 8 och 9 i registreringsnumret. Enligt trafiksäkerhetsverket uppgår antalet bilägare som inte erhåller den högre kompensationen till ca 30 000 inom stödområde A. Enligt min uppfattning är det djupt orättvist att inte alla bilägare inom stödområde A får del av kompensationen. Ur rättvisesynpunkt bör alla bilägare inom stödområde A som erlägger fordonsskatt månader erhålla den högre kompensationen och då för den del av året som infaller efter . är jämnt delbart med 12 borde det ske en periodicering av kompensationen så att bilägarna erhåller kompensation för månaderna efter . För dem som måste erlägga fordonsskatt bör en återbetalning ske och då avse kompensation för tiden efter . Att genomföra reformer som inte slår rättvist är mycket olyckligt och skapar starka reaktioner hos befolkningen. Det är därför nödvändigt att vidta korrigeringar. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om en rättvis reducering av fordonsskatten i stödområde A. P.-O. ()
mot · G802406 · 1985-01-15 00:00:00 — Reglerna om reducerad fordonsskatt Socialdemokraterna vidtog under höstsessionen med vpk:s hjälp en rad skattehöjningar som drabbar befolkningen mycket ojämlikt och orättvist. Höjningen av drivmedelsskatterna drabbar särskilt hårt dem som bor i glesbygd med långa avstånd från bostad till arbetsplats och serviceinrättningar. Och som dessutom har begränsad tillgång till reguljär kollektivtrafik. Den kompensation som beslöts i form av sänkning av fordonsskatten var för låg och utgick ej heller till alla som borde haft kompensation. Men orättvisorna var inte slut med detta. Det visade sig senare att alla som var berättigade till sänkning av fordonsskatten inte erhöll säkningen. Lagen träder i kraft . Alla de som har att betala fordonsskatten före erhåller inte den beslutade kompensationen, utan bara de som har att betala efter . De som måste betala före får således betala . mer i fordonsskatt. Pengarna i sig är inte så stora, men man kan ha mycket roligt för . Man måste dock reagera när orättvisor sätts i system. Om regeringen inte visste vad den gjorde visar det på ett slarv som en regering inte får göra. Om socialdemokrater och i skatteutskottet medvetet åstadkom denna orättvisa är det allvarligt. 112 § A vägtrafikskattelagen står: Den lägre fordonsskatten tillämpas när fordonsskatt påförs för helt skatteår eller hel skatteperiod . Detta måste enligt min mening tolkas så, att alla personbilägare har laglig rätt till den beslutade lägre fordonsskatten om bilen hör hemma i en kommun som anges i bilagan. A andra sidan träder lagen inte i kraft förrän . Det är nödvändigt att lika kompensation ges till alla personbilägare i de berörda kommunerna. att hos regeringen begär åtgärder för att genomföra en lika kompensation när det gäller fordonsskatten till alla personbilägare i de berörda kommunerna.
mot · G802407 · 1985-01-15 00:00:00 — mot försäljning av snabbvinsatser har det blivit alltmer vanligt att tillverka vin i hemmen med hjälp av s.k. snabbvinsatser. De snabbvinsatser som såldes t. o. m. innehöll vanligen saftkoncentrat, jäst, jästnärsalt, medel för att avbryta jäsning, klarningsmedel och bruksanvisning. De råämnen som därutöver behövdes för tillverkningen var socker och vatten. har snabbvinsatser börjat säljas, som i stället för saftkoncentrat innehåller råsaft. Råsaft är pressaft på bär eller frukt, och den är varken extraherad eller koncentrerad. Enligt svensk lagstiftning är det tillåtet att för eget bruk tillverka vin av bär och frukt, och bakgrunden är att man vid odling skulle kunna använda skördeöverskottet. Själva tillverkningstiden blev förhållandevis lång, och det hemproducerade vinet har haft en förhållandevis begränsad alkoholpolitisk betydelse. har emellertid starka kommersiella intressen tagit över marknaden och producerar s. k. snabbvinsatser, specialartiklar samt handböcker i hur man snabbt når ett resultat. På många håll har specialbutiker växt upp, och vinsatserna finns tillgängliga i såväl mindre som i stormarknader. Dessutom förekommer en stor postordermarknad. Ålderskontrollen är helt obefintlig. För att uppnå den av fastställda målsättningen att begränsa den totala, alltför höga alkoholkonsumtionen, krävs åtgärder av olika slag. En sådan åtgärd är att man minskar hemproduktionen av vin. Då svensk alkoholpolitik eftersträvar att frikoppla det privata vinstintresset från alkoholen, finns det inga skäl till att acceptera en så omfattande hemtillverkning. Att helt förbjuda hemtillverkningen torde vara svårt dels med tanke på den tradition som finns hos fruktodlare, dels med hänsyn till övervakningssvårigheter. Därför bör den traditionella hemtillverkningen få fortsätta. Däremot kan det inte föreligga några alkoholpolitiska skäl att bibehålla tillverkningen via snabbvinsatser. De argument som skatteutskottet i betänkande 1984/85:1 för fram mot ovanstående förslag kan ej accepteras. Det måste gå att förbjuda snabbvinsatsen. Frågan är bara om viljan finns med och det borde den göra om vi tänker på alla ungdomar som i tidig ålder förstörs av alkoholen. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar om att förbjuda försäljning av s. k. snabbvinsatser.