mot · G8022937 · 1985-03-20 00:00:00 — Motion 1984/85:2937 m. fl. Regional utveckling och utjämning (prop. 1984/85:115) Regionalpolitiken skall öka den enskildes möjligheter att fritt kunna välja arbete och bostadsort och åstadkomma en mer likvärdig ekonomisk, social och kulturell standard för landets olika delar. Regionalpolitik har bedrivits med särskilda statliga stödmedel , när det statliga lokaliseringsstödet introducerades. En stor mängd medel har tillkommit. I viss men alltför ringa grad har de nya och gamla medlen anpassats till de resultat som framkommit från de undersökningar som gjorts om regionalpolitikens effekter. Vi anser att regional balans är ett av de viktigaste målen för den ekonomiska politiken. är det uppenbart att detta mål är lättare att uppnå vid god tillväxt i ekonomin som helhet och när den allmänna ekonomiska politiken skapar goda förutsättningar för en expansion av näringslivet. Ett förverkligande av dessa allmänna mål förutsätter en balanserad utveckling inte bara mellan och inom olika delar av landet utan också mellan olika typer av orter. Härigenom skapas förutsättningar för en ändamålsenlig lokalisering av arbetsplatser och servicefunktioner. En sådan samhällsstruktur underlättar också en god hushållning med naturresurserna. Den närmare innebörden av de allmänna målen har behandlats vid flera tidigare beslut om regionalpolitiken. Vi vill här erinra om de uttalanden som har gjorts om arbetets betydelse för både individen och samhället. Full sysselsättning är en förutsättning för ett maximalt utnyttjande av landets tillgångar. Undersysselsättning och arbetslöshet är ett slöseri med mänskliga resurser. Regionalpolitiska insatser för att öka sysselsättningen bidrar därför också till att övergripande ekonomisk-politiska mål kan nås. Målet arbete åt alla innebär också att det skall finnas goda möjligheter att välja mellan olika typer av arbeten samt att dessa skall ge trygg sysselsättning. De senaste årens strukturförändringar inom industrin visar betydelsen av väldifferentierade arbetsmarknader som är motståndskraftiga vid sådana förändringar. Särskilda insatser behövs för att åstadkomma differentierade arbetsmarknader även på mindre och medelstora orter. Det avgörande är hur arbetsplatserna lokaliseras. Utan meningsfullt arbete finns inga realistiska möjligheter att leva på den ort man önskar. En jämnare regional fördelning av arbetstillfällen bör uppnås genom att förutsättningarna för produktionen förbättras i områden med långvarig undersysselsättning. De medel som används bör i hög grad vara generella. Det krävs ett rundare . Den svenska regionalpolitiken har vuxit fram under en följd av år och omfattar en lång rad medel. Det är svårt att få en tillfredsställande överblick över dessa och någon samlad utvärdering av deras effekter har inte gjorts av den regionalpolitiska kommittén. Utredningen föreslår inte heller några förenklingar trots att detta var ett av syftena med utredningen. Vi anser att det regionalpolitiska stödet i högre grad bör vara generellt. Det skall vara lätt att administrera och lätt för den enskilde näringsidkaren att veta vilka förutsättningar som gäller. Stödformer som förutsätter långtgående förhandlingar mellan företag och staten eller innehåller betydande inslag av godtycke bör undvikas. De förslag som återfinns i proposition 1984/85:115 bygger i allt väsentligt på den regionalpolitik som redan förs. Mål och indelning i stödområde ligger fast. Medlen föreslås förändras endast marginellt. Ett persontransportstöd införs och godstransportstödet justeras något. Lokaliseringsbidragen föreslås minskas. En sänkning av socialförsäkringsavgifterna inom vissa delar av landet introducerades som medel inom regionalpolitiken genom proposition 1981/ 82:113 som lades fram av mittenregeringen . Avsikten var att generellt förbättra förutsättningarna för näringsverksamheten i några speciellt utsatta delar av inland. ändrades reglerna så att bara viss industriell verksamhet men i hela omfattades av nedsättningen. Detta beslut fick åtminstone tre negativa verkningar. För det första blev det en relativ försämring av konkurrensläget för de kommuner som redan tidigare hade nedsatta avgifter. För det andra innebar begränsningen till vissa branscher att stödet blev mindre effektivt -1, ex. undantogs jord- och skogsbruk - och för det tredje blev systemet mer krångligt och ibland godtyckligt. Vi anser fortfarande att stödet måste prioriteras till de delar av landet som har de svåraste problemen. Det borde vara uppenbart för alla att t. ex. kommun i och kommun i har mycket större problem än kommun i . Regeringens förslag innebär emellertid att får stöd medan och blir utan. Både den regionalpolitiska kommittén och glesbygdsdelegationen anser att nedsättningen av arbetsgivaravgifterna måste gälla hela stödområde A, och denna uppfattning delas också av flertalet remissinstanser. Det är anmärkningsvärt att regeringen inte har tagit intryck av de fakta som redovisas som stöd för denna uppfattning. Enligt vår uppfattning bör alla kommuner i stödområde A erhålla nedsatta socialförsäkringsavgifter. Vad beträffar den branschmässiga omfattningen redovisas i propositionen att det har uppkommit problem som hänger samman med klassificeringen av företagens näringsgrenstillhörighet. Detta har då medfört olycklig konkurrenspåverkan mellan företagen. 1 propositionen föreslås för att motverka detta att verksamheter som ligger utanför de stödberättigade i vissa fall och efter särskild prövning också skall kunna få nedsättning av socialförsäkringsavgifterna. Vi anser att detta vore en mycket olycklig utveckling med risk för betydande inslag av godtycke. Vi har tidigare krävt, och vi vidhåller denna uppfattning, att nedsättningen av socialförsäkringsavgifterna skall omfatta all icke-offentlig verksamhet. Vi anser det självklart att näringsgrenar som jord- och skogsbruk, servicenäringar, transportverksamhet m. m. som spelar en stor roll i inland skall stödjas på samma sätt som industriell tillverkning genom lägre arbetsgivaravgifter. Regeringen är här liksom på flera andra punkter alltför ensidigt inriktad på att stödja industriell verksamhet. Den befrielse från arbetsgivaravgifter som gäller i bör också utvidgas till all verksamhet exkl. stat, kommun och försäkringskassa. Sammanfattningsvis anser vi alltså att arbetsgivaravgifterna skall sänkas i hela stödområde A och för all verksamhet utom stat, kommun och försäkringskassa. Den regionalpolitiska utredningen föreslår ett något utvidgat godstransportstöd och införandet av ett persontransportstöd. Detta anser vi vara mycket viktigt. Transportstödet är ett förhållandevis generellt stöd och det ligger således helt i linje med de principer för det regionalpolitiska stödet som vi ovan lagt fast. Framför allt tillkomsten av ett persontransportstöd är betydelsefull för att minska de norrländska företagens kostnader för nödvändiga personkontakter med andra delar av och med utlandet. Utredningen föreslog att bidrag skulle lämnas för resekostnader med flyg. Vi anser, vilket också föreslås i propositionen, att resor med både flyg och tåg bör kunna utgöra underlag för ett persontransportstöd. Enligt förslaget i propositionen skall resenären vara anställd vid det bidragsberättigade företaget. Därigenom utesluts ett stort antal egenföretagare från detta stöd. Detta anser vi vara felaktigt. Vi föreslår således att varje resa i tjänsten som faktureras på företaget, med den geografiska fördelning som redovisas i propositionen, skall vara underlag för persontransportstödet, dvs. att även resa för egenföretagare inkluderas. Bra och billiga kommunikationer är en viktig förutsättning för expansion av näringslivet. För att åstadkomma ett rundare är det därför FiHurS.d Kommuner i de rcHionalpohtiska Modt un råd ena. angeläget att inte bara förutsättningarna för direkta personkontakter förbättras utan även förutsättningarna för personkontakter via telefon. I takt med att utnyttjandet av datatjänster ökar kommer kostnaderna för telefonkontakter att bli alltmer betydelsefulla. Vi anser därför att ett sådant generellt regionalpolitisk! stöd som vi förespråkar bör inkludera en utjämning av taxorna för rikssamtal inom landets olika delar. är kostnaderna för brev och andra postförsändelser desamma inom landet oberoende av om brevet skickas från till eller från till . Detta är självfallet av stor regionalpolitisk betydelse. Mycket talar för att en motsvarande uppläggning vad avser telefonsamtal skulle ha stor regionalpolitisk betydelse. bör begära ett förslag från regeringen om utjämnade teletaxor. Regeringen föreslår, i likhet med regionalpolitiska kommittén, att den maximala andelen som kan ges som lokaliseringsbidrag sänks något. I stödområde A skall den högsta andelen fortsättningsvis vara . I undantagsfall skall stödet dock, efter beslut av regeringen, kunna utgå över hela landet. Vi anser att de argument som framförs för denna neddragning är acceptabla. Det måste vara självklart att stöd endast skall ges till verksamhet som kan bli lönsam. Verksamheten skall kunna drivas utan annat stöd än det som ges generellt i form av t. ex. lägre arbetsgivaravgifter, transportstöd och enhetliga post- och teletaxor. I lokaliseringsstöd ingår även lokaliseringslån. Näringslivets möjligheter till finansiering har förbättrats väsentligt . Därigenom har subventionsinslagen i lokaliseringslånen kunnat minskas väsentligt. Det framgår av redovisningen i propositionen att avbetalningsanstånd har medgivits i mycket ringa omfattning (i genomsnitt ) och att ett fåtal företag har beviljats ränteanstånd. Sammanfattningsvis sägs att någon direkt statlig subvention i samband med långivningen inte längre förekommer. Vi anser därför att systemet med statliga lokaliseringslån bör avskaffas. Långivningen bör i stället ske på den normala kreditmarknaden. I vissa fall kan de säkerheter som företagen kan lämna vara otillräckliga. Därför bör någon form av statliga garantier införas för lån till företag inom stödområdet. bör hos regeringen begära ett förslag till garantisystem för lån till företag inom stödområdet. Möjligheten att erhålla lokaliseringslån bör då ersättas av ett sådant garantisystem. Offertstöd m. m. Villkoren för offertstöd bestäms från fall till fall. Stödet är avsett att användas som ett anbudsförfarande när andra stödformer inte är tillämpliga. Konstruktionen av offertstödet medger förhandlingar mellan staten och enskilda företag, vilket kan medföra risker för missbruk. Statens förhandlingsläge är sällan sådant att flera anbud för en regionalpolitisk! motiverad åtgärd finns utan man är oftast hänvisad till diskussioner med ett enda företag. Detsamma gäller i viss mån utnyttjandet av investeringsfondssystemet för regionalpolitiska syften. I propositionen föreslås 40 milj. kr. reserveras för offertstöd och det föreslås också att möjligheterna att använda investeringsfonderna inom regionalpolitiken utvidgas. Under /84 användes avsevärt mindre än en fjärdedel av det anslagna beloppet på 40 milj. kr. Mot bakgrund av ovan nämnda risker anser vi att anslaget för offertstöd bör begränsas till 10 milj. kr. Tillsammans med de ca 30 milj. kr. som föreslås för regeringens stöd till s. k. teknikcentra finns ändå enligt vår uppfattning tillräckliga medel för det stöd som kan behövas för denna typ av insatser. krävde redan vid föregående att bidragsnivåerna inom glesbygdsstödet skulle höjas. Glesbygdsstödet har visat sig fungera väl. Handläggningen har varit snabb och det har bidragit till fler arbetstillfällen och främjat samhällsservicen. Glesbygdsdelegationen och den regionalpolitiska kommittén har båda föreslagit att högsta belopp för avskrivningslån (dvs. bidrag) höjs från . till , att högsta belopp för uthyrningsstugor höjs från . och att högsta belopp för IKS-stöd till enskilda projekt höjs från . Regeringen föreslår emellertid i propositionen en betydligt mindre höjning av stödnivåerna. Med hänsyn till de positiva erfarenheterna av stödet bör utredningarnas förslag accepteras. Vi föreslår att så sker. har föreslagit en ytterligare decentralisering av de regionalpolitiska insatserna. Detta har bl. a. tagit sig uttryck i våra förslag om en utökning av de anslag som disponeras av de olika länsstyrelserna för regionalpolitiska insatser. Det är därför glädjande att regeringen nu till viss del tillmötesgår dessa krav. Vi anser att regionalpolitikens genomförande till stor del kan och bör decentraliseras till länsnivån. En sådan princip innebär ett fullföljande av de principer som lades fast i mittenregeringens proposition 1981/82:113. Vi föreslår att ytterligare 30 milj. kr. avsätts för länsanslagen. Många kommuner har engagerat sig i näringslivs- och sysselsättningspolitiska frågor. har i en rapport visat att sådana kommunala insatser i viss omfattning inneburit direkta och indirekta subventioner till enskilda företag och industriella projekt. Vi anser en sådan utveckling olycklig. Den kan lätt ge upphov till kamp mellan olika kommuner med allt högre subventioner för att locka till sig företag och sysselsättningstillfällen. Regeringen har givit den s. k. stat-kommunberedningen i uppdrag att utreda kommunernas och landstingskommunernas roll i närings- och sysselsättningspolitiken. Vi anser att kommunernas insatser inom näringspolitiken bör begränsas till att skapa goda förutsättningar för företagsamheten genom allmänna insatser för service, transporter, arbetsplatsområden, boende m. m. Någon förändring av den allmänna kompetensregeln i kommunallagens fjärde kapitel som säger att kommuner själva får vårda sina angelägenheter bör självfallet inte ske. Detta bör ge regeringen till känna. Som vi konstaterat ovan är det regionalpolitiska stödet enligt regeringens förslag alltför ensidigt inriktat på industriell verksamhet. En aspekt av detta är den centrala roll som statens industriverk tilldelas i propositionen. Vi har tidigare påpekat de risker detta kan medföra. Dessa kommer sannolikt att bli alltmer uppenbara i och med att tjänstesektorn kan beräknas svara för en allt större del av sysselsättningstillfällena. Regionalpolitiken bör inte bara vara en regional industripolitik utan en generell politik för att ta vara på och utveckla de naturliga förutsättningarna för näringslivet inom olika regioner i landet. Förslaget ovan att utvidga nedsättningen av arbetsgivaravgifterna till all icke-offentlig verksamhet betyder ökade kostnader, liksom utvidgningen till hela stödområde A (dvs. även vissa kommuner i och ). Detta kompenseras dock till stor del av att vissa kustkommuner i föreslås undantas från nedsättningen. Totalt sett kan kostnaderna beräknas öka med ca 100 milj. kr., dvs. från 360 milj. kr. till 460 milj. kr. I motionen föreslås också att lokaliseringslån inte längre skall ges utan att kreditgivningen skall skötas av det ordinarie kreditväsendet kompletterat med statliga garantier. Därigenom bortfaller behovet av anslaget C 3, vilket innebär en i förhållande till propositionen lägre budgetbelastning med 300 milj. kr. Vårt förslag i fråga om minskning av anslaget för offertstöd innebär att anslaget C 2 bör reduceras med 30 milj. kr. bör anslaget för Regionala utvecklingsinsatser m. m. (C 4) ökas med 30 milj. kr. Totalt sett kommer den totala belastningen på statsbudgeten genom våra förslag att minska med 200 milj. kr. Med hänvisning till vad som ovan anförs hemställs 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för regionalpolitiken som framförs i motionen, 2. att beslutar att socialförsäkringsavgifterna skall sättas ned i de kommuner som tillhör stödområde A för all verksamhet utom den som bedrivs av stat, kommun och försäkringskassa, 3. att beslutar att befrielse från socialavgifter i omfattar all verksamhet utom den som bedrivs av stat, kommun och försäkringskassa, 4. att beslutar att inte bara resa för anställd person utan även för egenföretagare skall berättiga till persontransportstöd, 5. att hos regeringen begär förslag om utjämnade teletaxor för rikssamtal i enlighet med motionens riktlinjer, 6. att hos regeringen begär förslag om ett system med statliga kreditgarantier som ersätter lokaliseringslånen, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om den kommunala kompetensen, 8. att beslutar att till anslaget C 6 Ersättning för nedsättning av socialavgifter för /86 anvisa ett förslagsanslag om 460 milj. 9. att avslår förslaget om 300 milj. kr. till Lokaliseringslån (anslaget C 3), 10. att anvisar ett reservationsanslag om 332 milj. kr. för Lokaliseringsbidrag m. m. (anslaget C 2), 11. att beslutar att högsta belopp för avskrivningslån inom glesbygdsstödet skall vara , 12. att beslutar att högsta belopp för uthyrningsstugor inom glesbygdsstödet skall vara , 13. att beslutar att högsta belopp för IKS-stöd till enskilda projekt skall vara , 14. att beslutar att till Regionala utvecklingsinsatser m. anvisa ett reservationsanslag om 518 milj. kr. () ()