mot · G8021679 · 1985-01-25 00:00:00 — 1984/85 1679-1682 m. fl. Det är glädjande att inleds med nedrustningsdiskussioner mellan och utrikesministrar. Förhoppningsvis kan dessa ge öppningar som leder till verkliga nedrustningsinitiativ. Kontakterna mellan öst och väst har annars präglats av att vardera sidan uppfattar sig själv som fredligt sinnad och motparten som den aggressiva och farliga. Rädslan gror i bristande kännedom om motpartens militära dispositioner och intoleransen växer i frånvaron av kontakter. För att skydda sig och stärka sin supermaktsposition söker båda att till gigantiska konstnader och utan hänsyn till riskerna för ömsesidig tillintetgörelse övertrumfa varandra i militär slagkraft. Ingen vill kompromissa, trots att detta är nödvändigt för att överleva. Kapprustningen rullar vidare och intensifieras genom sin egen dynamik och teknikens makt. Den blir därigenom i sig en fara för freden. Kortsynthet och ett föråldrat snävt nationellt synsätt styr supermakternas strategier. Spänningen och konfrontationen mellan och beror på rivalitet om militär och ekonomisk dominans liksom på ideologiska motsättningar. Anledningarna till misstro blir fler och fler. Det krävs tålamod och ett målmedvetet arbete för att bygga upp förtroende. Förtroendeskapande åtgärder måste utgöra grunden för dagens nedrustningsarbete. Traditionellt har man förbundit säkerhet med militär säkerhet garanterad av vapen som förutses skydda mot yttre militära hot. Därtill har en ökad medvetenhet om de icke-militära hoten vuxit fram . Exempelvis har den utbredda ekonomiska krisen, samt den oansvariga resursförbrukningen och miljöförstöringen som drabbar stora delar av jorden och dess fortsatt ökande befolkning, givit säkerhetsbegreppet ytterligare dimensioner. Stabilare ekonomier och en mer rättvis fördelning av världens resurser är viktiga förutsättningar för skapandet av fred och säkerhet i världen. Därför går kravet på en ny ekonomisk världsordning hand i hand med arbetet för fred. Kapprustningen visar att ökad säkerhet inte står att finna genom fler och mer sofistikerade vapen. Medan man trott sig skapa säkerhet 1 1984/85. genom ömsesidig avskräckning inom ett system av terrorbalans, upplevs detta nu som det verkliga hotet. I stället för ökad säkerhet åstadkommer vapnen en försämrad säkerhet. Genom om säkerhet och samarbete i (ESK) 1975 och slutdokumentet därifrån lades grunden för en process som syftar till ökad säkerhet i baserad på samarbete i stället för avskräckning och konfrontation. skall, enligt mandatet från , besluta om stegvis vidtagna "nya, effektiva och konkreta åtgärder ägnade att skapa framsteg i stärkandet av förtroende och säkerhet samt uppnående av nedrustning". Sådana framsteg skulle underlättas om avskräckningspolitiken ersattes av en politik baserad på ökad ömsesidig förståelse för varandras intressen och på en insikt om behovet av gemensam säkerhet. Säkerheten kräver i dagens läge framför allt att ett globalt accepterat system för fredens bevarande skapas. Vad som behövs är en effektiv mekanism både för att hindra kärnvapenkrig och för att över huvud taget förebygga att konflikter mynnar ut i krigshandlingar. måste ge FN:s generalsekreterare allt tänkbart stöd i hans ansträngningar att stärka världsorganisationens och i synnerhet säkerhetsrådets roll i detta sammanhang. Också i det direkta förhandlingsarbetet måste FN:s roll stärkas. Den bör lägga fram förslag för att stärka FN:s säkerhetsbevarande roll. är den världsdel som har den relativt största mängden av vapen och där hotet om total ödeläggelse är mest överhängande. I finns utplacerade eller lagrade taktiska kärnvapen såsom minor både till lands och till sjöss, artillerigranater och luftvärnsprojektiler samt missiler med en räckvidd från några tiotal kilometer . Ingenstans i världen finns sådana truppkoncentrationer som i . Inte minst i gäller uppgiften att lösa upp ett komplicerat nätverk av motsättningar, grundat på skilda maktintressen, ekonomiska förhållanden, historiska erfarenheter och förhållanden, ideologiska skillnader osv. Nedrustningssträvandena måste utgöra en del av ett brett upplagt arbete för fred och avspänning. Det är viktigt att se utrikes- och säkerhetspolitikens olika komponenter som en helhet och ta till vara alla dess olika möjligheter. Det gäller att utifrån rådande förhållanden åstadkomma en samverkan mellan främst utrikespolitiken, försvarspolitiken, vår politik i internationella nedrustningsfrågor, handelspolitiken och biståndspolitiken. Vad det gäller är bl. a. att genom en aktiv utrikespolitik göra klart för alla i vår omvärld, att bestämda vilja att försvara sig och självt bestämma över egna angelägenheter inte har försvagats av att vår del av världen på ett helt annat sätt än har dragits in i det storpolitiska spänningsfältet. Det gäller att göra klart, att det inte heller har påverkat vår vilja att verka för att vidmakthålla stabilitet och lugn i . måste ges en sådan inriktning och förmåga att respekten för vår utrikespolitiska hållning upprätthålls. Det gäller att efter vår förmåga söka bidra till att avspänningsprocessen kommer i gång igen. Det gäller att medverka till att ge FN och andra internationella organ styrka och kraft att upprätthålla respekt för ingångna överenskommelser och utveckla mer av en internationell rättsordning. Det gäller att få ett handelspolitiskt arbete för en fri handel över nationsgränserna, för att öka kontaktytorna. Ett viktigt led i detta arbete är att verka för ett stärkt internationellt skydd av de mänskliga rättigheterna. Det har från svensk sida länge framstått som mycket viktigt att stärka normsystemet när det gäller medborgerliga och politiska rättigheter samt ekonomiska och sociala rättigheter. Vi reagerar från svensk sida med skärpa när mänskliga rättigheter kränks oavsett detta sker i en stormakt eller om förtrycket pågår i ett litet land eller gäller en liten grupp människor. Vi ser det som en rätt och en plikt att reagera när människor förtrycks och misshandlas oavsett vilket skälet är. Det arbetet måste fortsätta. Program för nedrustning av kärnvapen arbete för avspänning och nedrustning präglas av vår uppfattning att internationell säkerhet måste byggas i växande omfattning på ömsesidig respekt mellan länder och fördjupat samarbete mellan maktblocken. Arbetet för freden måste ledas av en strävan att överbrygga motsättningarna snarare än vila på militär avskräckning. insatser på nedrustningsområdet bedrivs i första hand inom ramen för och medlemskap i nedrustningskonferensen i . Supermakterna dominerar rustningsutvecklingen och svarar för av världens militärutgifter, för av den internationella vapenexporten, för av världens utgifter för militärforskning och för av alla kärnvapen. Stormakterna har det avgörande ansvaret för att nedrustningsförhandlingarna leder till resultat. Men även små stater måste och kan göra en insats. För svenskt vidkommande finns det också all anledning att utöva påtryckningar så att aktiviteten inte avstannar i multinationella nedrustningsfora. De globala följderna av ett kärnvapenkrig är oerhörda av mänskligt lidande. Ett kärnvapenkrig skulle, även om bara en bråkdel av existerande används, också leda till en global klimatkatastrof, en s. k. nukleär vinter. En världsomfattande kärnvapenavveckling måste därför vara målet. Det kan inte nås från till ett annat. Jämsides med nedrustningsansträngningarna måste sättas in åtgärder som kan minska riskerna för att ett kärnvapenkrig bryter ut. Det var bl. a. mot bakgrund av den utvecklingen som 1982 förde fram tanken på frysning av kärnvapenarsenalerna vid FN:s andra specialsession om nedrustning. Den tanken är lika angelägen att hålla levande . Den framstår alltfort som en av de få realistiska framgångsvägarna. Ett sådant stopp där man är kan vara utgångspunkt för förhandlingar och för balanserade och kontrollerbara reduktioner av olika slags kärnvapen. En frysning är också en bra utgångspunkt för begränsning av utvecklandet och produktionen av nya typer av kärnvapen och kärnvapenbärare. Den vapenteknologiska utvecklingen dämpas och sätter därmed stopp för ännu en ny generation av kärnvapen som skulle kunna ge upphov till nya strategier för ett s. k. begränsat kärnvapenkrig. Löftet om icke-första användning skulle kunna leda till att kärnvapenstaterna minskar sitt beroende av kärnvapen. Därmed skulle antagligen kärnvapentröskeln höjas avsevärt. måste fortsätta att verka för att få till stånd sådana utfästelser. Till de mest angelägna målsättningarna hör där liksom tidigare att få till stånd ett fullständigt provstopp och att hindra kärnvapenspridning till nya områden. Militarisering av nya områden Vetenskap och teknik utnyttjas alltmer ohämmat för militära syften. Denna utveckling måste bromas. Ett sätt är att förbjuda införandet av nya vapen och krigföring i olika miljöer, på sätt som i vart fall delvis skett i fråga om , havsbottnen och rymden. De avtal som vi har på dessa områden måste emellertid bli mer heltäckande. Kapprustningen i yttre rymden utgör ett slående exempel på hur militärt utnyttjande av vetenskap och teknik leder till militarisering av nya områden. Det fredliga utnyttjandet av rymden har också en baksida. De flesta av de satelliter som har placerats i yttre rymden är avsedda för militär användning. Ofta utgör de integrerade delar av stormakternas krigsmaskiner i luften, till lands och sjöss. I samma mån som stater blir beroende av sådana rymdinstallationer uppstår risken för krig även i yttre rymden. Kan inte den utvecklingen hejdas, kommer det att föra med sig en ny fas av kostsam och destabiliserande upprustning. Tidsfaktorn är av avgörande betydelse, därför är det nödvändigt att utan dröjsmål få till stånd internationella förhandlingar i denna viktiga fråga. Ett allmänt accepterat förbud mot alla kärnexplosioner skulle på ett avgörande sätt bidra till att bromsa kärnvapenutvecklingen och förhindra ytterligare spridning. Kärnvapenmakternas oförmåga att åstadkomma begränsningar av sina kärnvapen är också en avvikelse från syftet med icke-spridningsavtalet, NPT. Detta är ett viktigt skäl till att NPT inte blivit en total framgång. bör det framhållas att kärnvapenmakterna strikt iakttagit sina åtaganden att inte överföra kärnvapen till andra, vilket är mycket väsentligt. Emellertid inger det oro att många viktiga icke-kärnvapenmakter saknas bland de anslutna. Den ständigt pågående tekniska utvecklingen, inkl. utvecklingen av kärnkraftsindustrin, minskar ständigt den tekniska och ekonomiska tröskel en stat måste överträda för att göra egna kärnvapen. Detta kommer att bli särskilt akut om nya och billigare metoder att framställa klyvbart material av vapenkvalitet skulle utvecklas, t. ex. om det skulle bli möjligt att enklare utvinna vapenuran ur naturligt uran, som är ett väl spritt ämne i naturen, eller att "tvätta" reaktorplutonium, så att det uppnår vapenkvalitet. får inte heller på nedrustningsområdet som enskilt land agera så att vi förlorar vår trovärdighet. Vi står som tidigare starka i nedrustningssammanhang, men skulle stå ännu starkare, om sambandet mellan den fredliga användningen av kärnkraft och atomvapenspridningen hade vunnit allmänt erkännande i vårt land och kunde handla efter det. måste därför fatta beslut om förbud mot uranbrytning i , förbud mot utförsel av reaktorteknologi, direktlagring och icke upparbetning av utbränt kärnbränsle samt intensifierad forskning om säkrare lagringsmetoder. Med en sådan inhemsk handlingslinje skulle kunna lämna ytterligare aktiva bidrag till att förhindra kärnvapenspridning. En särskild fara utgör möjligheten att kärnkraftverk skadas i krig och att stora mängder radioaktivt material sprids ut i omgivningen. Utredningar publicerade visar att om en sådan anläggning träffas av ett kärnvapen uppstår en oerhörd förstärkning av strålningsverkan. Men även ett angrepp på kärnkraftverk med konventionella vapen kan utlösa spridning av stora mängder radioaktivitet. Angrepp på kärnkraftverk skall därför jämställas med massförstörelse. måste fortsätta att verka för att sådana angrepp förbjuds inom ramen för ett avtal mot "radiologisk krigföring". En av ljuspunkterna i förhandlingsarbetet tycktes länge vara överläggningarna om kemiska vapen. Optimismen har emellertid förbytts i oro. Flera länder överväger på nytt att införliva de kemiska vapnen i sina Det är mycket oroande att länder över huvud taget vill befatta sig med dessa vapen. bör söka finna initiativ till att få till stånd ett totalförbud mot tillverkning av kemiska stridsmedel. Även om kärnvapnen är det största hotet medför det inte att man får glömma de s. k. konventionella vapnen. Det är konventionella vapen som används i de många krig vi hör om i nyheterna. Den tekniska utvecklingen har gjort deras verkan utomordentligt förödande. har det skett en kraftig satsning på konventionell upprustning. Den pågående konventionella kapprustningen medför en ökad roll för militära maktmedel i internationell politik och en minskad roll för folkrätten. För mindre stater är detta starkt negativt. Risken för att bli angripen med konventionella vapen framstår för dem som det främsta hotet mot deras säkerhet. Det är angeläget att nya initiativ tas för att förhandlingarna om truppbegränsningar i , MBFR, skall kunna leda till verkliga resultat. Förslag om en kärnvapenfri korridor i måste kombineras med begränsningar och/eller förändringar av det konventionella försvaret för att inte leda till upprustning. Sådana begränsningar kan vara knutna till ömsesidiga truppreduceringsavtal. En annan möjlighet är att avlägsna både kärnvapen och större konventionella vapen inom ett visst område från vardera gränsen eller att från det området dra tillbaka de konventionella system som kan användas offensivt. bör ta initiativ till sådana studier av hur begränsningar kan åstadkommas av kärnvapen och konventionellt försvar i i syfte att åstadkomma militär avspänning. De internationella nedrustningsförhandlingarna i vilka spelat en aktiv roll har kommit att beröra frågor, som också direkt angår förhållanden i vårt närområde. Det är viktigt att aktualisera nedrustningsåtgärder som är särskilt betydelsefulla för säkerhet. Det nordiska området har kommit mera i blickpunkten för stormakternas strategiska intressen. Exempel på detta är placeringen av strategiska kärnvapenubåtar och oceangående flottor vid , förhandslagringen av NATO-materiel i och övervakningsaktiviteter i det nordiska området. Kryssningsrobotarna utgör en stor fara och stormakternas transportresurser i luften ökar förmågan till luftlandsättningar. Denna situation gör att behovet av en konsekvent säkerhetspolitik är angelägnare . De nordiska länderna har från olika säkerhetspolitiska utgångspunkter gemensamt skapat en situation präglad av fred och stabilitet. har vid fyra tillfällen uttalat sig för att regeringen skall hålla fortsatt nära kontakt med de övriga nordiska länderna i syfte att skapa en kärnvapenfri zon i som ett led i arbetet för ett kärnvapenfritt . Vi ser det som mycket värdefullt att en enig riksdag har slutit upp kring zon-tanken. Det är angeläget att arbetet för att få till stånd en kärnvapenfri zon drivs vidare och att enigheten mellan parterna bibehålls. vill därför upprepa kravet på att en referensgrupp tillsätts med representanter för riksdagspartierna att delta i det fortsatta utrednings- och analysarbetet för att få till stånd en kärnvapenfri zon i . genomfördes en nordisk konferens om kärnvapenfri zon i . Arrangör var en grupp bestående av nordiska politiker, forskare och representanter för fredsorganisationer. Konferensen som hölls i gav ny livskraft åt diskussionerna om den kärnvapenfria zonen. Det är angeläget att tankegångarna för denna konferens vidareutvecklas. Förslaget om en kärnvapenfri zon i måste ses som ett led i arbetet för ett kärnvapenfritt . Förslag har också framförts om en kärnvapenfri korridor i och på . Även om sådana zoner i sig inte innebär någon minskning av antalet kärnvapen kan de på samma sätt som andra förtroendeskapande åtgärder bidra till minskad konfrontation. Därmed skulle de kunna bidra till ett klimat som möjliggör verklig nedrustning. Särskild uppmärksamhet bör ägna åt kryssningsmissilerna. Vi har dramatiskt uppmärksammats på utbredningen av denna typ av vapen i vår närhet. bör ta initiativ som syftar till förbud mot kryssningsrobotar. Andra exempel på nedrustningsåtgärder som skulle kunna stärka säkerhet är: - stärkande av icke-spridningsavtalet kompletterad med förtroendeskapande åtgärder - reglering av eurostrategiska kärnvapen och taktiska kärnvapen i , speciellt avseende kryssningsrobotar - förbud för innehav av och förberedelser för användning av kemiska stridsmedel - förhandsanmälan av större militära övningar och tak för hur stora militära övningar och förflyttningar som får förekomma i med angränsande havsområden och luftrum, med särskilt låga tak för de mest offensiva förbanden, t. ex. amfibie- och luftlandsättningsförband. Konflikter i tredje världen Världen är f. n. vittne till den ojämförligt största militära satsningen i Detta medför att många ställer frågan, om man inte måste använda jordens resurser på ett rationellare sätt än för tillverkning av alltmer kostsamma och destruktiva vapensystem. är det två överskuggande problem som karakteriserar den ekonomiska och sociala situationen för den tredje världen: de fattigaste u-ländemas försämrade situation och bristen på finansiella resurser för utveckling. Massfattigdomen fortsätter att vara ett akut internationellt problem. En stor del av mänskligheten kan inte få sina grundläggande behov av mat, kläder, bostäder, utbildning, hälsovård och ett meningsfullt arbete tillgodosedda. Närmare en miljard människor är undernärda eller hotas av svält. är det 40 000 barn som dör eller drabbas av obotliga skador därför att de inte får tillräckligt att äta. Värst drabbat är , som återigen utsätts för en svår svältkatastrof, särskilt i länderna söder om . Det växande gapet mellan världens rika och fattiga länder, allt intensivare krav på en rättvisare fördelning av jordens resurser och konsekvensen för av den världsekonomiska krisen har utan tvekan lett till ökad spänning och konfrontation. Detta utgör ett direkt hot mot världsfreden. Andra sådana icke-militära hot har uppstått på grund av konkurrensen om krympande råvarutillgångar, pressen på jordens resurser och den allt svårare miljöförstöringen. Stormakternas ekonomiska och säkerhetspolitiska intressen är så världsomspännande att ingen del av världen är betydelselös för dem. Det innebär att konflikter i tredje världen utnyttjas av stormakterna och kan lätt bli till en världsbrand. Det finns därför anledning att överväga vilka nya vägar som kan prövas för att finna lösningar som i större utsträckning än tillgodoser rättmätiga krav hos eftersatta och missgynnade grupper i världsgemenskapen. bör mot denna bakgrund ta initiativ till en FN-studie om konflikter i tredje världen, deras orsaker och möjliga vägar till lösningar. Vi får inte förtröttas att påminna supermakterna om deras ansvar för att nedrustningsprocessen kommer i gång. Opinionsbildningen har en viktig roll i det arbetet för att skapa en press på förhandlingsarbetet. har i annat sammanhang förelagt förslag om generellt stöd till fredsorganisationerna för att underlätta deras angelägna arbete. Det finns en strimma av hopp att utvecklingen skall vända, från djupare misstro till något mer av förtroende. Strimman av hopp måste stimulera oss till nya initativ för att påskynda arbetet för fred och utveckling. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om program för nedrustning av kärnvapen, 2. att beslutar att hos regeringen begära förnyade initiativ för att förhindra militarisering av nya områden, 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder för att få till stånd ett fullständigt förbud mot kärnvapenprov, 4. att beslutar att hos regeringen begära att den återkommer med förslag om hur FN :s freds- och säkerhetsbevarande roll kan stärkas, 5. att beslutar att hos regeringen begära förslag om reviderad lagstiftning om kärnteknisk verksamhet för att förhindra spridning av kärnteknologi enligt de riktlinjer som anförs i motionen, 6. att beslutar att hos regeringen begära initiativ i syfte att åstadkomma militär avspänning i i enlighet med motionen, 7. att beslutar att hos regeringen begära förnyade initiativ för att få till stånd ett totalförbud mot kemiska vapen, 8. att beslutar att hos regeringen begära att den tillsätter en parlamentarisk referensgrupp att delta i det fortsatta utrednings- och analysarbetet för att få till stånd en kärnvapenfri zon i , 9. att beslutar att hos regeringen begära initiativ i syfte att få till stånd förbud mot kryssningsrobotar, 10. att beslutar att hos regeringen begära att denna tar initiativ till en FN-studie om konflikter i tredje världen i enlighet med motionen, 11. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i övrigt anförts i motionen om inriktningen av nedrustningsarbetet. () () () () () () . () () () i () () . ÅSLING (c) () ()