ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G802986 · 1985-01-23 00:00:00 — m. fl. har ett mycket stort antal arbetstagare lämnat sina anställningar genom s. k. äldreavgångar. Dessa avgångar bygger på tanken att arbetstagare som nått efter en period med arbetslöshetsersättning vid fyllda förtidspensioneras av arbetsmarknadsmässiga skäl. Ökningen av förtidspensioneringar av arbetsmarknadsmässiga skäl har ökat starkt, och enbart inom metallindustrin har antalet avgångar genom s. k. äldreavgångar uppgått till sammanlagt 5 000. Trots det senaste årets förbättrade sysselsättningsläge förekommer s. k. äldreavgångar fortfarande. Inom vissa industribranscher är det allt svårare att hitta en industriarbetare som arbetar kvar till sin ordinarie pensionsålder . Det är enligt vår mening nödvändigt att sätta in åtgärder för att förbättra situationen för äldre arbetstagare. Det är inte rimligt att arbetstagare som givit en stor del av sina liv åt hårt fysiskt och psykiskt påfrestande arbete ute i företagen skall hamna i en otrygg ekonomisk och social situation . Nedläggningsbeslutet om Uddevallavarvet visar vilken otrygg situation som råder för den något äldre arbetskraften. Delpensionsreformen infördes för att underlätta för äldre arbetstagare att trappa ned sin arbetsinsats och successivt gå i pension. Den borgerliga riksdagsmajoriteten genomförde en försämring av kompensationsnivån från till och fördärvade därmed delpensionen som ett medel för arbetare att trappa ned sin arbetsinsats. Orsaken till att det blivit så är uppenbar; det går helt enkelt inte att klara försörjningen. För tjänstemännen är däremot delpensioneringen fortfarande en attraktiv lösning. Regeringen har tillsatt en utredning som har till uppgift att se över pensionssystemet och med förtur behandla problematiken med arbetskraft som åren innan pensioneringen antingen trappar ned sin arbetsinsats eller lämnar arbetsmarknaden. Enligt vår mening bör utredningen med största skyndsamhet komma med förslag om ett efterlönesystem. Det är angeläget att den äldre arbetskraft som drabbas av Uddevallavarvets nedläggning får möjlighet att via ett efterlönesystem välja att lämna arbetsmarknaden. att uttalar sig för att ett efterlönesystem utarbetas och föreläggs . () BO FINNKVIST (s)
mot · G802987 · 1985-01-22 00:00:00 — Motion 1984/85:987 Beräkningen av sjukpenning till egenföretagare Egenföretagare har under en följd av år varit missgynnade vad gäller sjukpenningersättning. Detta kan bero på ett felaktigt skattemässigt beslut och/eller beslut enligt kungörelsen RFFS 1981:5 om sjukpenninggrundande inkomst. I denna stadgas enligt 4 § följande: Har en försäkrad med inkomst av annat förvärvsarbete än anställning under en följd av år i allmän självdeklaration redovisat lägre skatterättslig nettointäkt än vad som motsvarar skälig avlöning för liknande arbete för annans räkning, skall hans sjukpenninggrundande inkomst av detta arbete beräknas med ledning av de tre senaste årens taxering. Den sjukpenninggrundande inkomsten får beräknas till högre belopp än vad som framgår av den skatterättsliga nettointäkten under en verksamhets uppbyggnadsskede eller om andra särskilda skäl föreligger, såsom stark skuldbelastning, ändrade förvärvsförhållanden eller tillfälliga förluster. Detta innebär t. ex. att en egenföretagare med en genomsnittlig höjning av nettointäkten med /år betalar en avgift till sjukförsäkringen grundad på en nettointäkt av . mer än han/hon får ersättning för. Förekommer större höjning av nettointäkten blir differensen i proportion därefter. Exempel: /år Skillnad /år-70 000 kr./år = /år Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att egenföretagares sjukpenning prövas i syfte att den avgiftsgrundande inkomsten bättre överens /år /år /år /år stämmer med den sjukpenninggrundande inkomsten.
mot · G802988 · 1985-01-22 00:00:00 — m. fl. Ekonomisk ersättning för deltagande i vissa rehabiliteringskurser Vid landstingens hörcentraler ordineras ca 40 000 hörapparater. I finns audiologiska avdelningar och ett sjuttiotal hörcentraler med ordinationsrätt. Att anpassa sig till hörapparat innebär för många en stor ansträngning. Hörapparaten skapar genom sina akustiska egenskaper en ny ljudbild, som inte utan träning kan tydas. För taluppfattningen motiverade ljud förstärks i samma omfattning som buller, varför anpassningen till hörapparat måste betraktas som en psykisk påfrestning. Denna anpassning tar betydande tid i anspråk. Det ankommer på den som ordinerar hjälpmedel att se till att den handikappade får instruktion i hjälpmedlets användning. Landstingen försöker tillgodose dessa krav genom att på olika sätt anordna kurser. Dessa består på sina håll av en till flera veckokurser med metodisk anpassning till hörapparaten vari också ingår övning i avläsning och hörselträning, teckenstöd som mun-handsystemet och teckenspråk. Denna rehabilitering ger helt nya möjligheter för en hörselskadad att anpassa sig till sin handikappsituation i såväl familj som yrkesliv. Den öppnar också vägar för dem som hamnat utanför arbete och produktion att bli delaktiga. Hörselskadade som genomgår habiliterings/rehabiliteringskurs måste ha rätt till ekonomisk ersättning vid inkomstbortfall. Samhället måste därför lämna ekonomiskt stöd till hörselskadade som genomgår anpassningskurs rekommenderad av specialist vid hörcentral eller audiologisk avdelning. Även anhöriga som av specialist eller audiologisk avdelning rekommenderas att tillsammans med den hörselskadade bevista anpassningskurs måste få ekonomisk ersättning av samhället. För dem som blivit vuxendöva (döva i vuxen ålder) är det helt avgörande för ett fortsatt socialt liv med möjligheter till kontakt att de anhöriga/närstående får lära sig kommunicera visuellt, dvs. via någon form av avläsestöd (mun-handsystem, MHS och/eller teckenspråk). Den vuxendöve blir annars totalt isolerad och socialt utestängd. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av ersättning för döva och anhöriga för deltagande i habiliterings/rehabiliteringskurs för hörselskadade och vuxendöva, anpassningskurs för anhöriga och föräldrautbildning. () ()
mot · G802989 · 1985-01-22 00:00:00 — m. fl. Döva, dövblinda m. fl. har rätt till fri tolkservice. En samordnad tolktjänst är under uppbyggnad i landstingen. Döva såväl som hörande kan vända sig till tolkcentral, när behov av tolk finns för att klara kommunikation mellan döv och hörande. Om en döv person skall delta i ett evenemang på riksplanet, har inte ekonomiskt ansvar för detta. Flera statliga myndigheter och riksorganisationer, såsom SÖ, SoS, AMS, ABF m.fl. har särskilda poster i sina budgetar för tolkning till döva. Från landstingens sida behandlas dessa ärenden efter det att s. k. vardagstolkningar handlagts, och alltför ofta måste nödlösningar tillgripas eller kan man över huvud taget inte lösa tolksituationen. Det måste dessutom anses helt felaktigt att en döv person själv skall hålla reda på vart och till vem han skall vända sig i varje särskilt fall för att få klarhet i hur den tolk han behöver skall ersättas ekonomiskt. För att få en väl fungerande tolkverksamhet gällande tolksituationer på såväl riks- som lokalplanet måste ett enhetligt system för tolkservice skapas. Olika alternativ är tänkbara. Tolkcentralen kan t. ex. få möjlighet att rekvirera medel från de statliga myndigheterna och riksorganisationerna eller det kan inrättas en rikstolkcentral som förfogar över de medel som sprids ut på flera myndigheter och organisationer. Den enskilde personen skall alltid kunna ringa tolkcentralen i sitt hemlandsting och begära tolk till varje situation där han anser att det behövs. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om en översyn av det ekonomiska förfarandet vid olika tolksituationer för att därmed skapa ett enhetligt system. () () minab/gotab 1985 79725
mot · G802991 · 1985-01-22 00:00:00 — m. fl. Den som i bedriver rörelse och därav haft inkomster skall - under vissa förutsättningar - betala egenavgifter i form av sjukförsäkringsavgift, folkpensionsavgift, tilläggspensionsavgift, delpensionsavgift, barnomsorgsavgift och arbetsskadeavgift. Den som äger skogsfastighet och avverkar genom rotpostförsäljning (avverkningsrätt) slipper erlägga de egenavgifter som här redovisas. Den som själv avverkar och säljer skogsprodukter från egen fastighet erlägger egenavgifter. Det hela är säkert både logiskt och riktigt, men när någon använder sig av en kombination, alltså dels säljer avverkningsrätter, dels säljer produkter från egen fastighet, då måste avgiften erläggas på hela summan. Den sammanläggning som då blir av inkomsterna får helt orimliga konsekvenser. För att undvika helt orimliga effekter borde bestämmelserna vara sådana, att egenavgifter erlades endast när inkomsterna avsåg försäljning av produkter och att det inte skulle samdeklareras med inkomster från avverkningsrätter. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att hos regeringen begär en översyn av bestämmelserna för egenavgifter i enlighet med vad i motionen anförts. () () BO () () ()
mot · G802992 · 1985-01-22 00:00:00 — Värdepapperscentralens uppgiftsskyldighet enligt lagen om allmän försäkring Av 20 kap. 9 § lagen om allmän försäkring framgår att t. ex. banker och försäkringsinrättningar har uppgiftsskyldighet till försäkringskassor och försäkringsdomstolar. Någon motsvarande skyldighet för Värdepapperscentralen anses inte finnas. Då Värdepapperscentralen har stor kännedom om aktieinnehav, vilka uppgifter kan vara av värde vid beräkning av inkomstprövade förmåner inom allmän försäkring, är en lagändring angelägen. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till ändring av 20 kap. 9 § lagen om allmän försäkring så att Värdepapperscentralen omfattas av lagens bestämmelser.
mot · G802993 · 1985-01-22 00:00:00 — Försäkringsbolags och bankers uppgiftsskyldighet enligt lagen om allmän försäkring Av bestämmelserna i 20 kap. 9 § lagen om allmän försäkring framgår att bl. a. försäkringsinrättningar och banker är skyldiga lämna uppgifter till som den behöver för att fullgöra sina uppgifter enligt nämnda lagstiftning. Till bestämmelsen hänvisas sedan från t. ex. lag om hustrutillägg och kommunala bostadstillägg. har det förekommit att försäkringsbolag och banker vägrat lämna ut uppgifter när de har begärts i det enskilda fallet för att kontrollera sökandes tillgodohavanden eller försäkringsförmåner i de fall en enskild gjort en ny ansökan eller vägrat besvara en förfrågan. Det har då inte gällt s. k. massuttag utan enstaka förfrågningar. En bank har t. ex. som grund för sin vägran angett att 12 § lagen om hustrutillägg och kommunala bostadstillägg inte ger stöd för lämnande av uppgifter avseende förfluten tid. Några sanktioner då uppgifter vägras förekommer inte. Socialförsäkringsförmåner skall inte utgå utom när den enskilde är berättigad till det. Myndigheterna får ofta kritik för att för stora förmåner utgår till en enskild. Det är inte heller rimligt ur rättvisesynpunkt att en enskild, på grund av felaktiga eller ofullständiga uppgifter skall uppbära för höga förmåner. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om åtgärder som medför att 20 kap. 9 § lagen om allmän försäkring inte sätts ur spel.
mot · G802994 · 1985-01-23 00:00:00 — m. fl. De högskolestuderandes ekonomiska situation I budgetskrivelse under avsnittet Studiemedel m. m. anmäler statsrådet sin avsikt att föreslå tillsättning av en kommitté för översyn av vissa studiesociala frågor. Även om inriktningen av och bredden i denna översyn inte nu finns närmare angiven är det positivt om den ekonomiska situationen speciellt för studerande med eget hushåll kan utredas. De högskolestuderande är en grupp som studierna pågår, i likhet med pensionärer och långtidssjuka, huvudsakligen är avhängiga statliga bidrag eller lån för sitt livsuppehälle. Flera utredningar har påvisat de ekonomiska problem som många studerande med studiemedel drabbas av. har visat att studiemedlen knappast räcker till en normal livsföring om man inte har extrainkomster eller stöd från föräldrar eller make/maka. har påvisat att den sociala snedrekryteringen till högre studier har ökat och att ekonomin därvid är en faktor att räkna med. Förslaget om differentierade studiemedel och den diskussion det givit upphov till är också ett exempel på att högskolestuderande är myndiga medborgare, som inte bör tvångsanknytas till föräldrarnas ekonomiska situation. De bör genom samhälleligt stöd, delvis i form av garanterade lån, få arbetsro för ofta krävande studier utan att besväras av studieavbrott på grund av ekonomin. För en hel del studerande med relativt höga hyreskostnader ligger studiemedlen under socialbidragsgränsen om man tar hänsyn till bostadskostnaden. På många krävande linjer inom högskolan - speciellt tekniska och naturvetenskapliga linjer - är genomströmningstakten mycket låg. Ofta är det som genomför studierna och det påverkar ytterligare ekonomin genom ökad skuldbelastning. Ändock gäller det utbildningar för yrken där många lediga platser finns och bristen på utbildad personal är stor. Därför bör en utredning av de studiesociala villkoren för högskolestuderande innefatta en omfattande kartläggning av deras ekonomiska situation och endast bygga på de studerandes egen ekonomi. Det är viktigt att ekonomiska hinder tas bort, så att den som är behörig till högskolestudier inte tvingas avstå från att genomföra studierna av ekonomiska skäl. Det är också viktigt att studietiderna inte på grund av för ambitiösa utbildningsplaner eller för svaga utbildningsinsatser av högskolan onödigt Huvudparten av de studerande bör kunna fullfölja studierna . Vi hälsar statsrådets anmälan av en utredning om studiesociala frågor med tillfredsställelse och hemställer att vid beslut om budget under E 4. Studiemedel m. m. föreslår regeringen att beakta vad i motionen anförts om de högskolestuderandes ekonomiska situation. () () () () ()
mot · G802995 · 1985-01-24 00:00:00 — m. fl. Rabattering av p-piller i vissa fall Genom ett regeringsbeslut ändrades förordningen (1981:608) om läkemedelskostnader m. m. Ändringen innebar i princip att prisnedsättning inte fick avse större mängd läkemedel än som svarar mot det beräknade behovet . Detta var ett i de flesta avseenden välbetänkt beslut både av statsfinansiella skäl och av säkerhetsskäl. Det är ett väl känt faktum att stora mängder läkemedel blir liggande i hemmen outnyttjade. Detta kan utgöra en fara t. ex. för barn och det drar onödiga kostnader. Ovan nämnda förändring av läkemedelsförordningen fick emellertid en mindre önskvärd bieffekt. P-piller ingår nämligen i läkemedelsförordningen. har utkommit med instruktioner som innebär att förskrivning av p-piller i taget visserligen får ske och årsransonen får således hämtas ut vid ett enda tillfälle på . Dock måste hela patientavgiften för fyra tillfällen erläggas. Kundens kostnader kommer därmed att öka med . I berömmer vi oss med rätta av att ha ett ständigt minskande antal tonårsgraviditeter och följaktligen också ett ständigt vikande antal tonårsaborter. finns det betydande risker för att just dessa trender skall brytas. De unga flickorna utan egen försörjning är de som har det svårast att kunna skaffa fram så mycket som . för inköp av ett årsbehov av p-piller, vilket de alltså nu nödgas göra. är det troligt att samma unga flickor är de som är mest sårbara i samband med oönskade graviditeter och eventuella frågor om abort. Vi motionärer menar att det måste vara möjligt att konstruera ett rabatteringssystem så att p-piller kan bli avsevärt mindre kostsamma för flickor upp till . Med hänvisning till vad som ovan anförts i motionen hemställer vi att beslutar som sin mening ge regeringen till känna behovet av ett rabatteringssystem avseende p-piller för flickor upp till . () ()
mot · G802996 · 1985-01-22 00:00:00 — och till inköp av bil för icke förvärvsarbetande handikappad Bidraget för att skaffa bil för handikappade höjs i den nya budgeten med 5 000 till , höjs inkomstgränserna för bidrag så att helt bidrag kan lämnas vid årsinkomster . Reducerat bidrag kommer att kunna beviljas vid inkomster . F. n. går gränsen för helt bidrag vid 39 000 och gränsen för reducerat bidrag vid . Höjningen av inkomstgränsen innebär definitivt att handikappade som förvärvsarbetar får större möjligheter till bidrag för bilanskaffning. För dem som inte har förvärvsarbete finns dock fortfarande inte möjlighet att erhålla detta bilstöd. Den statliga utredningen om bilstöd som redovisades 1982 hade emellertid ett förslag om ett helt bilstöd som också tog hänsyn till dem som av olika skäl inte kunde förvärvsarbeta. För dem som har ett resebehov av andra skäl än förvärvsarbete bör motsvarande kriterium vara att de för olika aktiviteter har eller skulle kunna ha ett resebehov motsvarande resebehovet vid halvtids förvärvsarbete (varannandagstjänstgöring). Detta innebär att sociala aktiviteter öppnar möjlighet till egen bil för dem som inte förvärvsarbetar. En tillämpningsregel kan vara att resebehovet skall vara sammanlagt ca 200 enkelresor/år. Vid bedömningen bör också hänsyn tas till den stimulans till aktiviteter och sociala kontakter som den egna bilen kan komma att innebära. Som exempel på dessa aktiviteter kan nämnas studier och hobbyverksamhet i studiecirkel, dagcenterverksamhet, handikappidrott samt föreningsaktiviteter inom bl. a. handikapporganisationer. Även enskild hobbybetonad verksamhet såsom fiske, fotografering etc. bör kunna inräknas. Resor till fritidshus samt för besök hos anhöriga och vänner bör också räknas in. De handikappade, kanske framför allt de unga, som inte kan förvärvsarbeta har ibland lika stort behov av bil och därmed bilstöd, som den som förvärvsarbetar. Det är därför av stor vikt att dessa gruppers behov beaktas framöver. I budget finns ett anslag, G 2, om 360 milj. kr., för färdtjänst till landstings- och primärkommuner. Ett sätt att finansiera en reform där också handikappade utan förvärvsarbete skulle kunna få bilstöd kan vara att jämföra kostnader för färdtjänst med kostnaderna för bilstöd. Om kostnaderna är mindre eller lika stora skulle bilstöd kunna utgå. Eftersom det måste anses som en angelägen reform borde också andra former för finansiering undersökas. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av bilstöd till icke förvärvsarbetande handikappad.
mot · G802998 · 1985-01-23 00:00:00 — Motion 1984/85:998 En ansvarsnämnd inom socialvården, m. m. Antalet pensionärer ökar kraftigt . Vården för dessa äldre har inte kunnat lösas genom utbyggnad av de slutna vårdformerna sjukhem och långvårdsklinik. I stället har man byggt ut hemvården kraftigt. Denna vårdform bedöms i sig som humanare och även mindre kostsam. Vårdtyngden i hemvården har emellertid successivt blivit allt tyngre och organisationen sviktar. Det finns också flera exempel på att det är nödvändigt med ökad utbildning av hemvårdspersonal. Främst i storstadsområdena består hemvårdspersonalen ofta av mycket unga människor. Inte sällan är det ungdom som kommit direkt från skolan och som inte kan sätta sig in i de äldres situation. Exempel på trakasserier förekommer. Det ställs helt klart stora krav på hemvårdspersonalen. Men det är också alldeles klart att pensionärer och handikappade, som för sitt dagliga liv och för att ha möjlighet att stanna kvar i sina egna hem är beroende av hemhjälpen, inte får förödmjukas eller trakasseras. Ur en studie om hemservicen i framkommer att en fråga som alltid tas upp vid diskussioner om hemhjälpen är de ofta förekommande personalbytena, som inte är betingade av personalomsättning, sjukdom, semester eller av annat godtagbart skäl. Det har berättats om sådana självtagna rutiner som att alla hemvårdsbiträden, det kan vara 12 eller 18, som ingår i gruppen, i tur och ordning skall arbeta hos alla brukare inom distriktet eller att hemvårdsassistenten motiverat det ideliga bytet med farhågor för emotionella bindningar. Dessa rutiner är ohumana. Om en pensionär och ett hemvårdsbiträde trivs och fungerar bra tillsammans finns det, enligt min mening, tvärtom all anledning att inte byta. Det anförda visar på behovet av utbildning för nya rutiner. Till detta kommer att socialvården saknar det sjukvårdstrygghetssystem i form av ansvarsnämnd, förtroendenämnder, patientombudsmän och patientförsäkring som tillkommer sjukvårdens patienter. Hemvårdens äldre har alltså en svagare rättsställning än sjukvårdens. Det är angeläget att finna former för att stärka dessa vårdtagares ställning. I första hand bör en ansvarsnämnd även för socialvården kunna tillskapas. Även andra former för ökat rättsskydd bör undersökas. Förslag om förstärkt rättsskydd bör föreläggas . 1984/85:998 18 Mot bakgrund härav hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om dels ansvarsnämnd samt förstärkt rättsskydd i övrigt för socialvårdens vårdtagare, dels förbättrad utbildning för hemvårdens personal.
mot · G902250 · 1985-01-01 00:00:00 — Motion till 1985/86:250 till ändring i m. m. (vissa frågor om datorrelaterade brott och ocker) (prop. 1985/86:65) I propositionen föreslås bl. a. att gärningsbeskrivningen för brottet olovligt brukande ändras så att det nu gällande kravet att gärningsmannen har den olovligt brukade saken i sin besittning utgår. Förslaget motiveras med ett behov att kriminalisera olovligt brukande också när det gäller olovlig disposition av t. ex. datatid. Lagrådet tillstyrker i sitt yttrande syftet med den föreslagna ändringen men anser sig inte kunna tillstyrka att besittningsbegreppet helt mönstras ut ur gärningsbeskrivningen för olovligt brukande. Lagrådet anser att det är osäkert vilka följder som en sådan ändring kan komma att få. Det saknas enligt lagrådet tillräckligt underlag för att förutse vilka handlingar som kommer att omfattas .av den utvidgade gärningsbeskrivningen. Lagrådet har i sitt yttrande lämnat förslag till alternativ lagtext. Med detta förslag till skrivning kommer de avsedda handlingarna att bli kriminaliserade utan att besittningsbegreppet utmönstras ur gärningsbeskrivningen. Enligt min mening är lagrådets förslag därmed att föredra framför propositionens. Med anledning av vad jag i motionen anfört hemställer jag att beslutar att 10 kap. 7 § utformas på följande sätt: Om någon olovligen brukar någon annans sak, som han har i besittning, och därigenom vållar skada eller olägenhet, döms han för olovligt brukande till böter eller fängelse . Detsamma skall gälla om någon, vare sig han har besittning eller inte, olovligen brukar någon annans anläggning för automatisk informationsbehandling eller annan liknande automatisk process och därigenom vållar skada eller olägenhet. För olovligt brukande döms också innehavare av en fastighet, om man brukar denna till men för annans rätt till fastigheten genom att olovligen bygga, gräva, plöja, ta upp väg, låta kreatur beta eller vidta någon annan dylik åtgärd. Är brott enligt första stycket grovt, döms till fängelse i högst .