mot · G802346 · 1985-01-11 00:00:00 — Ändring i 41 § utlänningslagen Skall utlänningar som begått allvarliga brott ha lova att bo kvar i vårt land eller har de genom brottet förverkat sin rätt härtill? Det är en fråga av central betydelse för oss svenskar. är vårt land och det är en hos oss djupt rotad uppfattning att en utlänning för att få vistas här bör vara skyldig att underordna sig vårt samhällssystem och lyda vår rättsordning. Man får ta seden dit man kommer - säger en gammal levnadsregel. Bryter utlänningen mot dessa villkor, bör han ha förlorat sin rätt att bo kvar. Han har då frivilligt valt att ställa sig utanför vår samhällsgemenskap. Denna bedömning är säkerligen det stora flertalet svenskars. Jag har då sällan mött någon som förfäktat motsatt ståndpunkt. Frågan är tyvärr långt ifrån av enbart teoretisk betydelse, något som framgår av brottsförebyggande rådets rapport 1983:4 - Utlänningarna och brottsligheten. Ur denna dystra rapport kan utläsas (siffrorna hänför sig till 1981) bl. a. följande: Utländska medborgare stod för av dem som lagfördes. Mer än tre fjärdedelar av utlänningarna var kyrkobokförda i . Andelsmässigt motsvarar sistnämnda grupp av den straffmyndiga befolkningen. Ju allvarligare brottet är desto större är andelen och överrepresentationen av utländska medborgare. Av de 502 personer som intogs för att avtjäna fängelsestraff eller mera var 173 personer eller utlänningar. Av dem som dömts till eller mera var andelen icke mindre än . De utländska medborgarna utgjorde så mycket som en femtedel av alla som intogs på kriminalvårdsanstalt. Den naturliga utgångspunkten borde alltså vara den, att utlänning som begått ett allvarligt brott förlorat sin rätt att uppehålla sig i vårt land. En sådan ordning skulle också vara till fördel för alla här bosatta utlänningar som är laglydiga och som gärna vill rota sig i . För dem bör det vara angeläget att ej bli sammanblandade med kriminella landsmän. Härigenom motverkas uppkomsten av motsättningar mellan hitflyttade utlänningar och oss infödda svenskar. Finns det då inga lagliga möjligheter att avlägsna en utlänning som begått grov brottslighet? Svaret är ja, men ej i tillräcklig omfattning. Enligt utlänningslagen kan utlänning som vistas här - före - icke utvisas på grund av brott (på vilket kan följa fängelse ), om det inte föreligger synnerliga skäl för utvisningen. För nordbor är tidsgränsen i stället satt till . Som lagen är formulerad är det åklagaren som skall bevisa att rekvisitet synnerliga skäl är uppfyllt. Är då ej denna utvisningsgrund tillräcklig? Frågan blir att besvara med ledning av föreliggande rättsfall. Ett mål gällde en utlänning - en turkisk medborgare - som hade kommit till som turist och som därefter kommit att stanna kvar i landet. hade han gift sig med en landsmaninna, med vilken han fick två barn. gjorde han sig skyldig till mord. Som framgår saknade utlänningen rötter i och anknytning till vårt land i egentlig mening. Medan tingsrätten och hovrätten förordnade om utvisning, ansåg högsta domstolen - med siffrorna 3 mot 2 - att rekvisitet synnerliga skäl ej var uppfyllt. FID uttalade i sin dom av att det av förarbetena till den nya utlänningslagen, som alltså trädde i kraft , framgick att det varit en allmän strävan bakom reformarbetet att begränsa möjligheterna att avlägsna en utlänning i samband med att han döms för brott (NJA 1980 s. 407). Hänvisningen till förarbetena måste förstås så, att utgången i annat fall skulle ha blivit densamma som underdomstolarnas. I ett annat mål stod en tunisisk medborgare åtalad för våldtäkt. Han hade kommit till . hade han dömts för otukt med barn och narkotikaförseelse till frihetsstraff, som hade avtjänats . begick han våldtäktsbrott. Han hade ett barn med en svensk kvinna, som han tidigare sammanlevt med. Vidare hade han ytterligare ett barn med en kvinna här i landet. I dom upphävde högsta domstolen underdomstolarnas förordnande om utvisning (NJA 1980 s. 739). I ett tredje mål som gällde koppleri, misshandel och olaga hot blev utgången återigen densamma (NJA 1982 s. 198). Om utlänningar vistats i än gäller icke begränsningen synnerliga skäl. Även här har emellertid högsta domstolen anvisat en annan bedömning än den som tillämpats tidigare, vilket framgår av NJA 1981 s. 327. Målet gällde frågan om utvisning av en tjeckisk medborgare som kommit till illegalt tillsammans med sin hustru och tre av makarnas sex barn. dömdes utlänningen till skyddstillsyn för stöld och häleri. stal han i ett varuhus en handväska ur en kundkorg som innehöll pengar, bankbok och identitetshandlingar. Han hade till största delen levt på socialhjälp. Tingsrätten och hovrätten dömde utlänningen till utvisning för av , medan HD genom dom upphävde utvisningen. Den påtalade ordningen är klart otillfredsställande. Vårt land måste ha förmåga och medel att - i likhet med vad som gäller i andra rättsordningar avlägsna de utlänningar som förbrutit sig mot vår rättsordning på ett grovt sätt. Denna uppfattning delas säkerligen av det stora flertalet svenskar. Till förmån för en mera stram hållning talar även eftertryckligt ett annat skäl, nämligen upprätthållandet av allmän laglydnad. Det måste vara en synnerligen angelägen uppgift för vårt rättssystem att kunna hindra att utlänningar i stort antal - och även i organiserade former - söker sig till vårt land för att begå allvarliga brott. Av dem som satt 1981 med utdömda straff eller mera var en tredjedel utlänningar. Av dem som dömts till eller mera var varannan utlänning. Stämmer inte siffrorna till eftertanke? Vilken blir den sannolika påföljden vid ertappande - det måste vara den naturliga frågan att ställa. Svaret är hög anstaltsstandard och som regel till hälften avkortade strafftider (Ej köpslagades länge och ej avprutades mycket. Hälften dock prutades strax. , Älgskyttarne.) Denna bestraffning skall därefter jämföras med andra länders. Någon hjälp är säkert ej heller att hämta ur den nya s. k. överförandekonventionen som antog (JuU 1984/85:1). Konventionen vill bl. a. göra det möjligt för oss att få en svensk brottmålsdom verkställd i utlänningens hemland. Man kan onekligen förstå departementschefens djupa besvikelse när han i propositionen förklarar att konventionen i en del avseenden fått en annan utformning än man från svensk sida skulle ha önskat och att detta i synnerhet gäller det obligatoriska krav som uppställs på samtycke från den dömdes sida som villkor för att straffverkställigheten skall få överföras. Finns det någon som frivilligt kan antas vilja byta bort vistelse i svenskt fängelse mot vistelse i utländsk motsvarighet? Som framgått är nuvarande ordning klart otillfredsställande. Det vore en naturligare ordning, om den utlänning som förövat ett allvarligt brott vore skyldig att åberopa de skäl som bör föranleda att han likväl skall ha rätt att få bo kvar och härigenom bli delaktig i de förmåner som vistelsen i vårt land innebär. Även med denna konstruktion kommer självfallet anknytningen till vårt land och uppehållstidens längd att ha betydelse. Men bedömningen blir stramare. Den åsyftade ändringen skulle kunna åstadkommas genom att andra meningen i 41 § utlänningslagen utgår. När en domstol överväger om en utlänning bör utvisas enligt 40 §, skall den ta hänsyn till utlänningens levnads- och familjeförhållanden samt till hur länge han har vistats i . En udänning, som hade vistats i med permanent uppehållstillstånd när åtalet väcktes eller som då var bosatt i När en domstol överväger om en utlänning bör utvisas enligt 40 §, skall den ta hänsyn till utlänningens levnads- och familjeförhållanden samt till hur länge han har vistats i . Den som har en flyktingförklaring eller den som annars uppenbart är att anse som flykting och har behov av i får , eller, i fråga om medborgare i annat nordiskt land, , får utvisas endast om det föreligger synnerliga skäl. Den sorn har en flyktingförklaring eller den som annars uppenbart är att anse som flykting och har behov av i får utvisas endast om han har begått sådana handlingar som anges i 78 §. En utlänning som kom till innan han fyllde och som när åtalet väcktes hade vistats här får inte utvisas. utvisas endast om han har begått sådana handlingar som anges i 78 §. En utlänning som kom till innan han fyllde och som när åtalet väcktes hade vistats här får inte utvisas. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar att upphäva andra meningen i 41 § utlänningslagen.