mot · G802900 · 1985-01-21 00:00:00 — m. fl. Arbetsmarknadspolitiken 1 En fungerande arbetsmarknad Varje individ är unik. Hon eller han har speciella kunskaper, färdigheter, erfarenheter och attityder. Arbetsmarknaden måste därför vara en marknad där självständiga individer träffar beslut och tar konsekvenserna av dessa. En grundläggande moderat strävan är att stärka de enskilda individernas ställning på arbetsmarknaden. Arbetslösheten är ett socialt problem och ett slöseri med knappa resurser. Det finns därför skäl att bedriva en effektiv arbetsmarknadspolitik. Men arbetsmarknadspolitiken är inte effektiv bara för att den är omfattande. Den måste också baseras på insikt om de problem i ekonomin som skapar arbetslösheten. I en perfekt fungerande ekonomi uppstår inte brist på jobb. Hög lönsamhet, investeringar och snabb teknisk utveckling gör inte arbetskraften överflödig utan skapar i stället förutsättningar för många nya arbetstillfällen. Den socialdemokratiska ekonomiska politiken utgår emellertid från den felaktiga tanken att arbetslösheten beror på att det finns för mycket arbetskraft i stället för alltför få arbetstillfällen. Problemen på vår arbetsmarknad beror inte på att den offentliga sektorn är för liten. De kan inte lösas med ökad förtidspensionering, fler ungdomslag eller alltmer omfattande arbetsmarknadsutbildning. Det finns helt enkelt gränser för arbetsmarknadspolitikens möjligheter att ersätta en flexibel lönebildning. Tiden är för länge sedan mogen för en annan arbetsfördelning mellan arbetsmarknadspolitik och lönebildning. Grunden för en väl fungerande arbetsmarknad måste vara en framsynt ekonomisk politik, som leder till ekonomisk tillväxt. I motion 1984/85:2343 presenteras vårt förslag till ekonomisk politik. Det bygger på målen låg inflation, sänkt skattetryck samt en omstrukturerad och begränsad offentlig sektor. En annan viktig förutsättning för en fungerande arbetsmarknad är att utbildningsväsendet kan ge varje enskild individ tillfredsställande förberedelser för arbetslivet. Arbetsmarknadens parter spelar en viktig roll för arbetsmarknadens möjligheter att fungera effektivt. Parterna kan genom sin centrala roll i lönebildningen skapa förutsättningar för en lönestruktur som stimulerar rörlighet och anpassningsförmåga och som medverkar till en lugn kostnadsutveckling. Parternas frihet att träffa avtal är en frihet under ansvar, som rätt använd - är av stort värde. En viktig förutsättning är emellertid att statsmakterna inte rubbar balansen mellan parterna. Dessa skall vara jämbördiga och likaberättigade. De senaste årens utveckling mot allt större maktbefogenheter för arbetsmarknadsorganisationerna måste brytas. Den enskildes fri- och rättigheter måste stärkas. Avtalsförhållanden och de enskilda organisationernas interna regler får självklart inte heller kränka enskilda medlemmars fri- och rättigheter. Rätten till arbete och näringsfrihet, liksom enskilda arbetstagares och arbetsgivares lagfästa rättigheter, får inte göras beroende av medlemskap i någon organisation. En väl fungerande arbetsmarknad kännetecknas av rörlighet och många möten mellan arbetssökande och arbetsgivare. Det är väsentligt att varje individ har möjlighet att pröva sig fram på arbetsmarknaden och att arbetsgivaren får en god överblick av de arbetssökande på marknaden. Då kan det stora flertalet få sina önskemål om arbete och anställning uppfyllda. Så är t. ex. kortvariga vikariat och andra arbeten för ungdom, liksom lärlingsutbildning, värdefulla tillfällen för möten mellan ungdom och arbetsgivare. De leder inte sällan också till stadigvarande anställningar. Det är däremot nödvändigt att minska omfattningen av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna, eftersom de - trots att de skapar kortsiktig trygghet för enskilda människor - förstärker inlåsningseffekterna och därigenom minskar antalet möten på arbetsmarknaden. Arbetsmarknaden har förändrats mycket . Mest märkbar är den ökade förvärvsfrekvensen för kvinnor. 1960 förvärvsarbetade av kvinnorna. Motsvarande tal är . Utvecklingen har naturligtvis varit positiv. Goda möjligheter för kvinnor att vara yrkesaktiva är en förutsättning för att män och kvinnor även i övrigt skall kunna verka på lika villkor. har emellertid många arbetstillfällen försvunnit till följd av strukturella förändringar. Detta har ytterligare förstärkts av den . idariska lönepolitiken, rörlighetshämmande lagstiftning och den förda ekonomiska politiken. Den offentliga sektorns andel av den arbetande befolkningen har ökat kraftigt. 1960 var 402 000 personer anställda av stat, kommuner och landsting. hade antalet ökat 3,4 gånger och uppgick till 1 360 000 personer. minskade industrisysselsättningen från 1 041 000 till 888 000 personer. Karakteristiskt för utvecklingen är att medborgarnas ökade efterfrågan på service inte har fått tillfredsställas genom marknaderna utan i stället genom att de skattefinansierade offentliga servicemonopolen byggts upp. Resultatet har dels blivit att stora delar av servicesektorn i inte har kunnat utvecklas och effektiviseras lika mycket som i en del andra länder, dels att näringslivet fått bära kostnaderna för den snabba offentliga expansionen. I t. ex. har utvecklingen varit den motsatta. Stora delar av tjänsteutbudet och servicen bedrivs där i privat regi. Servicesektorn har ökat kraftigt i och sysselsätter nu av arbetskraften. Enbart den privata servicesektorn svarar för av sysselsättningen (enl. och US Dept of Labor). Antalet nya arbetstillfällen i har ökat med över 25 miljoner. Detta skall jämföras med endast 2 miljoner nya jobb i . 2.2 Den solidariska lönepolitiken Vår arbetsmarknad är i hög grad centraliserad. Centrala löneavtal är ovanliga i andra länder. Därför har det lönepolitiska mål - löneutjämning enligt den s. k. solidariska lönepolitiken - som den största centralorganisationen, LO, driver i löneförhandlingarna fått snabbt genomslag. Resultaten har främst visat sig på två områden. Arbetstillfällen i svaga branscher har slagits ut. Rörligheten på arbetsmarknaden - såväl för enskilda som för företag - har minskat. Den solidariska lönepolitiken kombinerad med den starkt progressiva inkomstbeskattningen och det omfattande bidragssystemet har resulterat i en långt driven ekonomisk utjämning mellan arbetstagare med olika kvalifikationer. Viljan att arbeta hårdare eller studera extra har minskat. Detta har haft negativa effekter på vitaliteten och tillväxtförmågan i ekonomin. 1970-talets låglönesatsningar har därutöver lett till alltför höga ingångslöner för ungdomar, vilket i sin tur minskat antalet ingångsjobb för dessa. 2.3 Effekterna av arbetsmarknadspolitiska åtgärder Följden av att arbetsmarknadsläget försämrats är att statsmakterna sett sig nödsakade att satsa allt större resurser för att med konstlade medel upprätthålla sysselsättningen. Åtgärdsfloran har vuxit snabbt. De samlade arbetsmarknadspolitiska insatserna har en sådan omfattning att det finns goda skäl att anta att de utgör ett hot mot den reguljära sysselsättningen. Marknaden för vissa sorters arbeten riskerar t. o. m. att försvinna på grund av att arbetsuppgifterna i huvudsak utförs som beredskapsarbete. Finansieringen av åtgärderna medför dessutom en sådan kostnadsbelastning för näringsliv och enskilda att tillkomsten av fler reguljära arbeten motverkas. Socialdemokraternas traditionella arbetsmarknadspolitik har kommit in i en ond cirkel. Den detaljreglerade arbetsmarknaden fungerar allt sämre. Ursprungligen var åtgärderna huvudsakligen avsedda att hjälpa arbetslösa över en konjunkturbetingad nedgång i sysselsättningen. därefter till att även sörja för människor som slogs ut från arbetsmarknaden till följd av strukturomvandlingen. Dessa bestod i det inledande skedet huvudsakligen av äldre personer. Efter hand har emellertid nya grupper drabbats av arbetslöshet. Särskilda åtgärder har då vidtagits för kvinnor, invandrare och framför allt för ungdom. har gruppen långtidsarbetslösa tilldragit sig en växande uppmärksamhet. 1 takt med den försämrade utvecklingen av arbetsmarknaden har tyngdpunkten i åtgärderna fått en social, snarare än arbetsmarknadspolitisk, karaktär. En annan effekt av de arbetsmarknadspolitiska insatserna är ökade inlåsningseffekter. Effekterna av ungdomslagen är ett allvarligt exempel på detta. Samma problem finns också med beredskapsarbeten, speciellt som ersättningen ofta ger samma eller t. o. m. högre lön än ett riktigt jobb. 2.4 Förändringar på arbetsmarknaden När den socialdemokratiska regeringen tillträdde stod totalt 257 000 eller av arbetskraften utanför den reguljära arbetsmarknaden. hade denna siffra stigit till 339 000 personer eller 7,. Diagram 1 illustrerar hur den totala arbetslösheten utvecklats. Diagram i TOTAL ARBETSLÖSHET 1982-1984 200S i i i i i i i i i 1 MAJ 0KT NOV DEC Källa: SCB och AMS Rättelse: S. 14 Tabell 1 Står: 412 300 410 500 409 700 Rättat till: 4 123 000 4 105 000 4 097 000. Trots konjunkturuppgången har regeringen inte lyckats dämpa arbetslösheten. Den verkliga sysselsättningen har t. o. m. minskat något i stället för att öka. Den reella arbetslösheten har ökat rekordartat. Det är bara med fler och större AMS-paket regeringen kunnat dölja den förvärrade arbetslöshetssituationen och hålla nere den öppna arbetslösheten. ARBETSMARKNADSLÄGET 1982, 1983 och 1984 Källa: SCB och AMS Arbetslöshetssituationen framgår av diagram 2. Diagram 2 ARBETSLÖSA I DECEMBER 1984 öercdskapsarbctande' 30 500 Källa: SCB och AMS är således 195 000 personer föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Den senaste motsvarande månaden med icke-socialistisk regering, , var 139 000 personer engagerade i samma slags verksamhet. Ungdomarnas situation är speciellt svår. saknade 94 000 ungdomar reguljärt arbete, vilket motsvarar av arbetskraften i den aktuella åldersgruppen. Av detta framgår att regeringens arbetsmarknadspolitik misslyckats. Regeringen ger dessutom medborgarna en falsk bild av arbetsmarknadsproblemens omfattning genom att låta påskina att arbetslösheten minskar. 3.1 En politik för tillväxt och flexibilitet Som tidigare nämnts skapas förutsättningar för en positiv sysselsättningsutveckling inte med arbetsmarknadspolitik utan med åtgärder på andra områden. I andra motioner framläggs förslag som alla kan bidra till en bättre sysselsättningsutveckling. 1 motion 1984:85:2754 om skattepolitiken föreslås sålunda bl. a. sänkta marginalskatter och sänkt skatt på förmögenhet, arv och riskvilligt sparande. Erfarenheter från och andra länder visar att det är de mindre företagen som har betydande potential för ökad sysselsättning. Därför måste nyföretagande och tillväxt underlättas. För att förbättra de små och medelstora företagens situation föreslår vi därför i den näringspolitiska motionen 1984/85:2754 att förmögenhetsbeskattningen på arbetande kapital i små och medelstora företag tas bort, att förnyelsefonderna och s. k. likviditetsindragningar avskaffas, att FoU-avdraget återinförs samt förändrade regler för att underlätta generationsskiften. En skola som ger goda kunskaper, en arbetsplatsanknuten praktisk yrkesutbildning, en högskoleutbildning av hög kvalitet och en omfattande forsknings- och utvecklingsverksamhet är betydelsefull för tillväxt i ekonomin, hög sysselsättning, och därmed bevarad levnadsstandard. Dagens utbildningsväsende är tyvärr illa rustat för dessa uppgifter. Socialdemokraternas ideologiskt inspirerade experiment med vår skola har avsatt avskräckande spår. I motion 1984/85:2818 om utbildningspolitiken föreslås bl. a. att skolan bättre anpassas till de enskilda elevernas förutsättningar och intressen, att kunskapskravet sätts i centrum i alla skolformer, att en lärlingsutbildning med de praktiska momenten förlagda till företagen inrättas inom gymnasieskolan, att kvalitetskraven ställs högre på universitet och högskolor samt att betingelserna för forskarutbildning och forskning förbättras. Förutsättningarna för att nya arbetstillfällen skall kunna skapas inskränks av alla de tröghetsmoment som byggts in i samhällsekonomin genom en mängd politiska beslut . Under resten av 1980-talet kommer den rekordhöga arbetslösheten att ytterligare öka om inte politiken radikalt läggs om på viktiga områden. 3.2 En förändrad arbetsmarknad Den nuvarande sysselsättningsstrukturen avspeglar en arbetsmarknad som domineras av den offentliga sektorn och sysselsättning i stora industriföretag. Utvecklingen går emellertid nu snabbt mot att allt fler sysselsätts i företag inom högteknologi samt inom tjänste- och servicesektorerna. De offentliga servicemonopolen måste brytas för att möjliggöra marknadsekonomisk växtkraft på denna stora och utvecklingsbara del av arbetsmarknaden. Om inte hela servicesektorn ges möjlighet att växa rycks förutsättningarna för många nya arbetstillfällen undan. Världens högsta skattetryck och marginalskatter, långtgående arbetsmarknadslagar, en hårt reglerad kapitalmarknad, en alltför stor skattefinansierad offentlig sektor och en uppsjö av regler och hindrande byråkrati är exempel på faktorer som förklarar bristen på nya arbetsmarknader. Till skillnad från t. ex. och har och övriga i stort sett misslyckats med att möta de krav på förändringar som den tekniska och ekonomiska utvecklingen medfört. Den arbetsrättsliga lagstiftningen är i många avseenden ett hinder för utvecklingen. Det är väsentligt att, utan att ge avkall på grundläggande målsättningar som bl. a. de anställdas insyn i företagen, möjlighet att påverka beslutsfattandet samt berättigade krav på anställningstrygghet, den arbetsrättsliga lagstiftningen anpassas till nya förutsättningar. Ett område där rådande detaljreglering måste lösas upp är arbetstidslagstiftningen. I reses emellertid allt oftare krav på att vi, liksom en del kontinentala länder, skall genomföra obligatoriska arbetstidsförkortningar i syfte att bereda arbete åt fler. Dessa tankar bygger på bristande insikter om villkoren på arbetsmarknaden. Arbetskraften är inte enhetlig. Den består av individer med olika kunskaper och färdigheter. Dessa arbetar i en ekonomi stadd i ständig förändring. De flesta arbetsuppgifter kräver speciell utbildning eller träning. Minskad arbetstid kan därför inte omsättas i ett ökat antal sysselsatta personer. Tvärtom riskerar konsekvensen av att människor tvingas lagstiftnings- eller avtalsvägen - att avstå från att arbeta att bli minskad produktivitet. Resultatet skulle då bli ökade kostnader, minskad konkurrenskraft och långsiktigt växande problem på arbetsmarknaden. De stegvisa arbetstidsförkortningarna genomfördes inte för att öka sysselsättningen utan var ett sätt att utnyttja det ökade välstånd som produktivitetsförbättringar gett upphov till. Det finns anledning att anta att det även kommer att finnas önskemål om att ta ut en del av kommande produktivitetsförbättringar i form av minskad arbetstid. I motion 1984/85:2715 diskuteras flexibla arbetstider och avreglering samt krävs en översyn av nuvarande arbetstidslagstiftning. 3.3 Den nya tekniken Vi ser nu en antydan till vad vissa kallar kommunikationssamhället, andra informationssamhället. Vad dessa begrepp egentligen kommer att betyda rent praktiskt vet vi ännu inte. Klart är emellertid att t. ex. datateknologin kommer att medföra många omvälvande förändringar. Datorer har passerat det stadium då de huvudsakligen kunde nyttjas för beräkningar eller för att lagra stora mängder standardiserade uppgifter. Tack vare en snabb utveckling av såväl själva utrustningen som programvaran är datorer alltmer arbetsverktyg, lika naturliga att nyttja som skrivmaskiner, ritbräden eller uppslagsböcker. Men datorn ger mycket mer än så. Den skapar nya arbetstillfällen. Den möjliggör också arbete med data som hämtas från olika punkter över hela jorden. Detta innebär t. ex. att tillverkningsmaskiner i kan styras av operatörer i , som i sin tur utnyttjar en programvara från och en informationsdatabas i . För svensk del ställer denna utveckling stora krav på flexibilitet och anpassning. Datorisering får inte ses som en fara för sysselsättningen utan snarare som en förutsättning för ett vitalt och modernt näringsliv. Efter hand som allt fler kommer i direkt kontakt med datorer försvinner också en del av den tidigare manifesterade motviljan mot att arbeta med datorer som hjälpmedel. Arbetsmarknadens parter bör gemensamt arbeta för att kvarvarande omotiverad rädsla för datorer undanröjs. Datortekniken kan innebära fördelar för glesbygden. Många människor kommer att få arbetsuppgifter som gör att deras geografiska placering blir mindre betydelsefull. Detta öppnar möjligheter för fler människor att bo kvar i eller flytta tillbaka till glesbygdsområden. I ett samhälle där datorer och annan elektronisk teknik ökar kontakterna med utlandet är det nödvändigt att utbildningssystemet anpassas till detta. Allt fler arbetstagare kommer att behöva såväl tekniska kunskaper som språkkunskaper. Många av våra lagar och bestämmelser är dåligt anpassade till den nya tekniken. För att undanröja hinder och för att ge ett adekvat skydd i de nya situationer som kan uppstå krävs en översyn av berörd lagstiftning. Om statsmakterna intar en positiv inställning till ny teknik och på olika sätt försöker underlätta dess nyttjande finns det i denna en väldig sysselsättningspotential. Inte minst kommer det att finnas möjligheter för många små företag inom servicesektorn. Men den nya tekniken ger också existerande företag möjligheter att expandera, i och med att helt nya tjänster och produkter kommer att efterfrågas. Men förutsättningen för en sådan utveckling är också att det allmänna företagarklimatet är positivt. Erfarenheter från utlandet, inte minst , visar vilken stor sysselsättningskälla den nya tekniken kan vara om förutsättningarna är goda. Om det skall vara möjligt att komma till rätta med den långsiktigt stigande arbetslösheten måste ungdomarnas sysselsättningsmöjligheter förbättras. Arbetslösheten har ökat trendmässigt bland 16-24-åringar . Stigande ingångslöner, hindrande arbetsmarknadslagstiftning och försämringar av den praktiska yrkesutbildningen har medfört ökande svårigheter för ungdomarna att ta sig in på den riktiga arbetsmarknaden. Den höga ungdomsarbetslösheten har i sin tur lett till särlösningar i syfte att överbrygga de hinder och svårigheter som fortlöpande byggts upp på ungdomarnas arbetsmarknad. I stället för att angripa grundorsakerna till ungdomsarbetslösheten har regeringarna försökt mildra effekten med arbetsmarknadspolitiska åtgärder som, trots stora kostnader, varit i stort sett verkningslösa. Växande ungdomsgrupper har avskärmats från den reguljära arbetsmarknaden. Med allt fler ungdomar i arbetsmarknadspolitiska åtgärder har antalet möten mellan ungdomar och företag på den riktiga arbetsmarknaden minskat. Detta är allvarligt, eftersom ungdomarna är särskilt beroende av ett stort antal kontakter för att få fotfäste på arbetsmarknaden. Erfarenheterna visar att ungdomars arbetslöshet är kortvarig. De unga är också rörliga och kan därför utnyttja chanser i form av vikariat och tillfälliga jobb som en språngbräda in i arbetslivet. Arbetsmarknadspolitiken bör därför ge möjlighet till största möjliga antal möten mellan ungdomar och tänkbara arbetsgivare. Att placera de arbetslösa ungdomarna i den offentliga sektorn motverkar direkt detta syfte. Talet om riktiga jobb för ungdomarna var ett tungt inslag i den socialdemokratiska valrörelsen . Mer än efter regeringsskiftet kan konstateras att ungdomarnas ställning på arbetsmarknaden fortsätter att försämras. Ungdomarnas ingångsarbetsmarknad krymper och arbetslöshetstiderna ökar. Regeringen har, trots stora ansträngningar att påverka avtalsrörelsen, varit helt passiv när det gäller att få arbetsmarknadens parter att sänka ingångslönenivåerna för ungdom. Regeringens ointresse är oroande mot bakgrund av att just de höga lönerna är en huvudorsak till den långsiktigt stigande ungdomsarbetslösheten. Ungdomars möjlighet att få jobb underlättas om det finns möjlighet till Den senaste borgerliga riksdagsmajoriteten genomförde en lagändring så att möjlighet till 6 månaders provanställning gavs om inte annat stadgades i avtal. förhindras dock provanställning på vissa avtalsområden, eftersom fackförbunden vägrar ändra de avtal som tidigare ingåtts. Regeringen har inte alls agerat för att underlätta möjligheterna till provanställning för ungdomar. Den praktiska yrkesutbildningen är viktig för att ge ungdomarna fotfäste på arbetsmarknaden. Också här har regeringen varit passiv. Socialdemokraterna hävdar, med stöd av LO, att den nuvarande yrkesutbildningen är helt tillfredsställande. Deras motstånd mot lärlingsutbildning är starkt. Regeringens politik mot ungdomsarbetslösheten bygger på massiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder i den offentliga sektorn. Det finns nu en "terapikedja som börjar med ungdomsplatser för 16-17-åringar, fortsätter med ungdomslag för 18-19-åringar och avslutas med specialåtgärder för 20-24-åringar i s. k. Örebromodeller eller motsvarande. Fullt utbyggd kan inemot 100 000 ungdomar komma att befinna sig i denna typ av verksamhet. Kommunerna har på detta sätt kommit att utnyttja en stor mängd ungdomar som gratis arbetskraft i den reguljära verksamheten, vilket försämrat ungdomarnas möjligheter att få riktiga jobb på den reguljära arbetsmarknaden. Moderata samlingspartiet anförde i samband med beslutet om ungdomslagen starka farhågor för de negativa effekter som vi befarade kunde uppstå om ungdomslagen fick för stor omfattning. Våra farhågor har visat sig vara berättigade. De av begärda utvärderingarna av ungdomslagen visar att tillämpning och utformning av ungdomslagen har direkt negativa konsekvenser för ungdomarnas möjligheter att få fotfäste på arbetsmarknaden. a. visar konsultföretaget på en mängd brister som måste åtgärdas om ungdomslagen skall fylla sitt ursprungliga syfte. Rapporten konstaterar bl. att ungdomslagen fördröjer utslussningen av ungdomar på den öppna arbetsmarknaden att anvisningen till ungdomslag i många fall sker som första och inte som sista åtgärd. Det tas dessutom ingen hänsyn till ungdomarnas varierande förmåga att skaffa arbete själva. att ungdomslagen i praktiken enbart gäller offentlig verksamhet att ungdomarnas egen sökaktivitet minskar när de är placerade i ungdomslag att ungdomslagen ersätter arbeten på den öppna arbetsmarknaden. De andra riktade åtgärderna, liknande ungdomslagen, som i snabb takt byggs upp för ungdomar i åldrarna torde få likartade effekter. 4.2 Politik för fler ungdomsjobb För att bryta trenden med långsiktigt växande ungdomsarbetslöshet krävs en sammanhållen strategi. Det går inte att bekämpa ungdomsarbetslösheten med bidrag, undantagsarbetsmarknader etc. En realistisk arbetsmarknadspolitik måste stärka ungdomarnas ställning på arbetsmarknaden genom att undanröja hinder. Insatserna måste utformas så att ungdomarnas kontakter med den reguljära arbetsmarknaden vidgas. Vi måste utgå från ungdomarnas stora rörlighet och anpassningsförmåga och se till att antalet möten mellan arbetssökande ungdom och potentiella arbetsgivare blir så stort som möjligt. De arbetsmarknadspolitiska åtgärderna för ungdom måste inriktas på att ge möjlighet till riktiga jobb i näringslivet. Arbete i den offentliga sektorn är inget realistiskt alternativ för större delen av de unga människor som söker sig ut på arbetsmarknaden. Politiken måste bygga på att nästan alla ungdomar själva kan klara inträdet på arbetsmarknaden. AMS-program kan inte ersätta enskilda ungdomars vilja att skaffa sig arbete. Även ungdom med yrkesutbildning och goda förutsättningar i övrigt behöver en sökperiod innan de lyckas få sitt första jobb. är det tveksamt om ungdomarna skall betraktas som arbetslösa i vanlig mening. Det är först när det uppstår verkliga svårigheter och risk för längre perioder av arbetslöshet som de enskilda ungdomarna måste få hjälp för att få riktiga jobb. Svårigheterna för ungdomen att få jobb kommer att bestå så länge ingångslönerna bibehålls på nuvarande höga nivå.