mot · G902245 · 1985-12-09 00:00:00 — bestämmelser om svenskundervisning för vuxna invandrare (prop. 1985/86:67) Trots reformer inom vuxenutbildningen har man inte lyckats minska, på ett avgörande sätt, utbildningsklyftorna i samhället. Trots en ökning på av vuxenutbildningen har de sämst lottade i samhället oftast fått stå utanför utbildningssatsningarna. Det har alltid funnits en tendens att de som har relativt gott ställt har förmågan att mest effektivt utnyttja reformer. (Alla ansträngningar måste vidtas och tillgängliga resurser utnyttjas för att råda bot på detta förhållande.) Längst ner på trappstegen i det svenska samhället återfinns invandrarna med bristande kunskaper i svenska språket. Dessa har på grund av olika orsaker inte kunnat utnyttja den lagstadgade svenskundervisningen. Ytterst har ansvaret legat hos arbetsgivarna, men även fackföreningarnas intresse och ointresse har bidragit till resultatet. Invandrare som inte har kunnat inhämta kunskaper i svenska språket under sina första vistelseår i resignerar ofta inför svårigheterna att lära sig svenska som för dem ter sig som omöjligt. Man måste ändå konstatera att de flesta av invandrarna klarar sig bra på svenska språket. Speciellt de senast anlända med flyktingstatus eller motsvarande inhämtar sina kunskaper förvånansvärt bra. Detta förhållande gör att man glömmer de tidigare invandrade som inte på grund av sin tidigare utbildning haft samma förutsättningar för inlärning av svenska språket. Hur många är dessa? Fackföreningsrörelsen uppskattar antalet till 100 000 men siffran är nog lägre. Om man uppskattar antalet till hälften och utesluter dem som trots uppmaningar inte tar vara på chansen att utbilda sig återstår med all säkerhet 25 000. Det kan inte vara en övermäktig uppgift för samhället att klara av svenskundervisningen för dessa. har beslutat om övergångsbestämmelser för invandrare som har vistats i . Övergångstiden är , räknad från tidpunkten när reformen träder i kraft. Det finns berättigade farhågor att de gamla invandrarna inte kommer att ta del av den erbjudna svenskundervisningen om man inte vidtar speciella åtgärder. En lämplig åtgärd skulle vara att ge uppdraget att kartlägga de gamla invandrarnas behov av svenskundervisning. Detta kan verkställas stickprovsmässigt och sammanfogas med tidigare gjorda undersökningar, och kartläggningen behöver således inte ta några extra resurser i anspråk. När kartläggningen är klar bör särskilda medel vid behov tillskjutas med tanke på de tidigare invandrades behov. De flesta invandrarna finns i arbetslivet, och medel för uppsökande verksamhet på arbetsplatserna kan användas även för att söka upp invandrare med bristande kunskaper i Det är ju bekant att fackföreningar har många invandrare i studieverksamhet, och dessa har man nått via uppsökarprojekten. Inom vissa branscher är det säkert nödvändigt med speciella åtgärder för att nå de invandrare som inte har tillräckliga kunskaper i svenska språket och som kan behöva en grundläggande svenskundervisning. Projekt som avser dessa branscher och har ett syfte att nå ovannämnda invandrare bör prioriteras. Visar det sig att medlen inte räcker till, bör omdisponeringar äga rum inom studiepenningsreformens ram. Med hänvisning till ovanstående yrkar jag 1. att hos regeringen begär att en kartläggning av de tidigare invandrarnas behov av svenskundervisning äger rum 2. att uttalar som sin mening vad som i motionen anförts beträffande det framtida behovet av medel för uppsökande verksamhet bland tidigare invandrare och för sfi-utbildning för dessa.