mot · G8022951 · 1985-03-20 00:00:00 — m. fl. Regional utveckling och utjämning (prop. 1984/85:115) 1 Inledning En väl avvägd och konsekvent ekonomisk politik ger de bästa förutsättningarna för att utveckla alla delar av vårt land. All erfarenhet visar att de svagaste regionerna drabbas hårdast i tider av ekonomisk stagnation och tillbakagång. Den ekonomiska politik som socialdemokraterna förespråkar ger inte förutsättningar för varaktig tillväxt. Under de 2 1/som gått sedan regeringsskiftet har regeringen fört en ekonomisk politik som varit negativ för hela landet och därigenom försämrat möjligheterna till utveckling och sysselsättning i de svaga områdena. Trots att vi i har kunnat dra nytta av den internationella konjunkturuppgången i allmänhet, och den amerikanska i synnerhet, har den verkliga sysselsättningen minskat om man jämför medelvärdena . Endast med omfattande s. k. arbetsmarknadspolitiska insatser har den öppna arbetslösheten kunnat hållas nere. Jämfört med är de arbetsmarknadspolitiska insatserna nu högre. Även i andra avseenden har den socialdemokratiska politiken misslyckats. Trots högtidliga deklarationer och ett inflationsmål på har den socialdemokratiska politiken lett till att har den högsta inflationen bland jämförbara industriländer. Hög inflation medverkar till en hög grad av osäkerhet bland marknadens aktörer, vilket bl. a. minskar investeringsvilligheten. Regeringens införda prisstopp ökar ytterligare osäkerheten bland företagen. Regeringen har höjt världens redan tidigare högsta skattetryck. och individer har drabbats av ständigt stigande skatter. Genom beslutet att genomföra löntagarfonderna, trots ett massivt motstånd bland medborgarna, har regeringen skapat oro bland företagarna. Det korta steget från dagens löntagarfondssystem till en veritabel planekonomi inger fruktan. Varken löntagarfonderna eller småföretagsfonden kan bli ett offensivt instrument i regionalpolitiken eller ett medel för regional utveckling. Tvärtom utgör de ett hot genom att alla företag - även småföretagen i glesbygdsregionerna - får bidra till finansieringen av fonderna. Under sådana omständigheter är det knappast märkligt att förutsättningarna för utveckling och sysselsättningstillväxt i de svagare regionerna är så dåliga. Till grund för föreliggande proposition ligger bl. a. den regionalpolitiska utredningens arbete. Det finns därutöver ett omfattande material som ur olika aspekter belyser förhållanden i olika delar av . Varken i utredningen eller i propositionen har man emellertid ordentligt utvärderat orsakerna till de regionala balansproblemen eller analyserat vilka medel som är mest verkningsfulla för att minska problemen. Inte heller har regeringen varit beredd att sanera den flora av stödformer som finns. Den har dessutom i stora stycken misslyckats med den angelägna uppgiften att förenkla det regionalpolitiska stödsystemet. Regeringen redovisar en överdriven tilltro till den centrala nivåns - inte minst industriverkets - förmåga att överblicka och lösa problem t. o. m. när detta kräver nära kontakt med den lokala verksamheten. Den regionalpolitik som regeringen redovisar ger, sammanfattningsvis, dåliga förutsättningar för en positiv regional utveckling. Regionalpolitikens uppgift är att skapa så likvärdiga förutsättningar som möjligt för individer i olika delar av landet. Grunden för detta är en dynamisk utveckling av det fria näringslivet. En näringslivsvänlig politik och en minskande offentlig sektor ger de bästa förutsättningarna för regional balans och utveckling. Man kan inte nog understryka vikten av detta, eftersom regional utveckling ofta diskuteras enbart i termer av olika bidrag och stöd. I motion 1984/85:2123 redovisar vi mer ingående de regionalpolitiska piålen. Det har alltid funnits både expansiva regioner och regioner som varit mindre framgångsrika. Regioner som betraktas som typiska arbetslöshetsområden lockade arbetskraft från hela landet. De tekniska, ekonomiska eller politiska förutsättningarna för olika regioner har ständigt förändrats. Förändringar måste få ske, men statsmakterna kan underlätta omställningsprocessen. Det ligger i hela landets intresse att de nödvändiga regionala förändringarna kan ske utan alltför omfattande befolkningsändringar. Det bör finnas en aktiv yrkesverksam befolkning i alla regioner. Detta är väsentligt från försvarssynpunkt och medverkar också till att vårt svenska kulturarv kan vidmakthållas. Statsmakterna måste ge svaga regioners näringsliv en möjlighet att utvecklas. De som förlorar sina arbeten på grund av strukturella förändringar bör kunna ha ett alternativ till att flytta. Arbetsplatser i den egna regionen ger kanske inte samma ekonomiska fördelar som om man flyttar till någon annan region. Att få behålla kontakten med släktingar, vänner och en ofta attraktiv natur är, liksom innehav av fastighet, emellertid något som värderas så högt att många vill stanna kvar i sin hemtrakt. Därför bör vi med offentliga medel medverka till att minska de regionala handikappen som näringslivet i dessa delar av landet har att brottas med. Genom att kompensera för handikapp kan näringslivet få bättre möjlighet att utvecklas. Samspelet mellan olika företag är ofta en förutsättning för tillväxt. Genom att underlätta för företag att etablera sig eller att utvidga kan hela ortens näringsliv stimuleras. Den senare typen av åtgärder kan dock bara brukas under en övergångstid. På måste antingen näringslivet utvecklas på egen hand eller befolkningen minska. Det är orimligt att tillskjuta subsidier för att ordna jobb. Statsmakternas stöd måste vara en startmotor, inte en permanent hjälpmotor. Regionalpolitiken bör utformas så att: den utnyttjar marknadsekonomins funktion, den huvudsakligen baseras på generella medel, den tar hänsyn till fler faktorer och nyttjar fler medel än traditionell regionalpolitik, den har enkla och fasta regler för stöd, beslut i större utsträckning fattas på regional nivå. Som vi tidigare framhållit är en politik som medverkar till ett bättre fungerande näringsliv en förutsättning för en utveckling av alla landets regioner. Åtgärder som förbättrar ekonomins funktionssätt leder till en sysselsättningsexpansion som kommer att sprida sig även till t. ex. Norrlandslänen. Den viktigaste åtgärden är att sänka skattetrycket. Det höga skattetrycket, främst de höga marginalskatterna, medverkar till en instabil ekonomi med svaga drivkrafter för företagande och utveckling. Sänkta marginalskatter skulle medverka till mindre inflationsdrivande avtalsuppgörelser, som initiativ och extra arbetsinsatser skulle stimuleras. Vi har i motion 1984/85:2754 föreslagit att marginalskatterna skall sänkas till för de flesta heltidsarbetande. I samma motion har vi föreslagit andra viktiga skattesänkningar, som bl. a. skulle ha positiva effekter för småföretag. Vi har bl. a. föreslagit att förmögenhetsskatten avskaffas på arbetande kapital i små och medelstora företag. Vidare bör arvsbeskattningen minska. Dubbelbeskattningen av aktieutdelningar, liksom omsättningsskatten på aktier, bör avskaffas. Skattesänkningar av detta slag kommer att få positiva följdverkningar. kommer de att leda till en betydligt ökad riskbenägenhet. Allt fler individer kommer att vara beredda att satsa tid och resurser för att försöka förverkliga någon affärsidé. Därför kommer skattesänkningar att ge upphov till nya småföretag. Ökad sysselsättning och köpkraft kommer även att stimulera andra företag till att öka sin produktion. som marginalskatterna sänks är det väsentligt att också kommunalskatterna nedbringas. Politikerna i kommuner och landsting måste inse att varje skatteökning får negativa konsekvenser för företag och enskilda. Skatteökningarna minskar köpkraften och medverkar på så sätt till att öka arbetslösheten. Många kommuner med arbetsmarknadsproblem har försökt att lösa dessa genom att öka antalet kommunalt sysselsätta. I stället måste kommun- och landstingspolitiker hålla igen på de kommunala utgifterna för att ge utrymme för näringslivets expansion. Detta är inte minst viktigt i problemområdena. Moderata fullmäktige- och landstingsgrupper över hela landet har lagt förslag som baseras på en ansvarsmedveten budgetpolicy. Om dessa förslag genomförts skulle av landets befolkning fått sänkta kommunal- eller landstingsskatter . Arbetsmarknadspolitiken under den socialdemokratiska regeringen har varit framgångsrik i endast ett avseende - att hålla den öppna officiella arbetslösheten på en låg nivå. I verkligheten har emellertid arbetslösheten förvärrats sedan regeringsskiftet. Det växande antalet arbetslösa har absorberats av ökade arbetsmarknadspolitiska insatser. Dessa omfattar ca 200 000 personer. Som vi framhöll i motion 1984/85:900 om arbetsmarknadspolitiken är det nödvändigt att denna får en ny inriktning. Flexibilitet och tillväxt måste främjas. Detta innebär att man måste välja arbetsmarknadspolitiska medel som stärker de normala marknadsfunktionerna för arbetskraft. Man bör t. ex. sträva efter åtgärder som underlättar möten mellan arbetssökande och potentiella permanenta arbetsgivare. Detta kan man t. ex. göra genom att förbättra möjligheterna för ungdomar och andra arbetslösa att ta ett vikariat eller tillfälligt arbete. Ungdomslagen och beredskapsarbetenas nuvarande form försvårar för den arbetssökande att på detta sätt presentera sig för arbetsgivare. Vidare är det möjligt att förbättra matchningen mellan lediga platser och arbetssökande. Arbetsförmedlingen har förbättrats men kan fortfarande utvecklas betydligt, speciellt om man får större möjlighet att ta modern teknisk datautrustning till sin hjälp. Privata och andra fristående arbetsförmedlingar skulle också kunna göra stora insatser för att underlätta denna matchning. Arbetsmarknadsutbildningen är en annan viktig del av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Den beslutade omorganisationen bör kunna resultera i en bättre och mer flexibel arbetsmarknadsutbildning, som drar nytta av privata såväl som offentliga utbildningsanordnare. en god arbetsmarknadsutbildning är av särskilt stor betydelse för områden med ett ensidigt näringsliv genom att den underlättar för nya företag att etablera sig. Den solidariska lönepolitiken har medverkat till att många företag i s. k. stödområden har blivit utkonkurrerade. Arbetstagarna har inte haft möjlighet att göra valet mellan å ena sidan lägre löneökningar och tryggare arbeten och å andra sidan samma löneökningar som i andra delar av landet men större risk att förlora jobben. Arbetstagarna har således inte fått en möjlighet att själva avgöra värdet av att få bo kvar på sin hemort. Den solidariska lönepolitiken har på detta sätt bidragit till att försvåra de regionala balansproblemen. Många företag i stödområdet har behov av att kunna rekrytera s. k. nyckelpersoner utifrån för att kunna expandera. En sådan rekrytering försvåras emellertid av att båda makarna oftast önskar förvärvsarbete. Den smala arbetsmarknaden erbjuder mycket begränsade möjligheter för medflyttande att få arbete. Skattesystemet med dess orimliga marginalskatter skapar ytterligare problem - det går knappast för en barnfamilj att leva på en inkomst. Våra förslag om lägre marginalskatter, grundavdrag för barn och förändrad familjepolitik även i övrigt skulle bidra till att minska dessa problem. Det stora antalet anställda i kommun och landsting skapar speciella problem i detta sammanhang. Intjänade meriter och kvalifikationsår kan enligt gällande regler och avtal ofta inte överföras mellan olika offentliga arbetsgivare. Det innebär att en sökande vid nytillsättning på en tjänst inte kan konkurrera på lika villkor med en person som redan arbetar hos den aktuella arbetsgivaren. Lång tjänstgöring eller hög utbildning får således mindre meritvärde för den som arbetat i en annan kommun eller i ett annat landsting. Arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna har ett gemensamt ansvar att utforma meritvärderingssystemet så att rörlighet inte motverkas. 3.1.3 Spridning av teknik och utbildningsmöjligheter förmåga att bibehålla sin ställning som ett högt utvecklat industriland har alltid varit beroende av en hög utbildningsnivå. Denna faktor kommer att bli allt viktigare. Högre utbildning och forskning kan däremot inte, enligt vår mening, betraktas som ett regionalpolitisk! För att vidmakthålla och förbättra kvaliteten på såväl högre utbildning som forskning måste resurserna koncentreras till ett begränsat antal orter. Verksamheten måste också sättas in i sitt internationella sammanhang. Undervisningen i ungdomsskolan måste lägga en god grund för framtida verksamhet. En väl fungerande skola där kunskaperna sätts i centrum är därför avsikten med de förslag som vi i andra sammanhang framför, bl. a. i motion 1984/85:2818. På många håll i glesbygder upplevs centralisering av undervisningen till ett fåtal större skolenheter som ett hot mot byns framtid. Ofta är föräldrar beredda att offra både tid och resurser på att kunna bibehålla undervisningen i hemmets närhet. I motion 1984/85:2537 har vi föreslagit ökade möjligheter för fristående skolor att erhålla offentliga bidrag. Detta skulle öka möjligheterna att bibehålla skolor också på små orter. Den nuvarande yrkesutbildningen i gymnasieskolan har i alltför hög grad förlorat kontakten med arbetslivet. Detta har gjort att arbetsgivare tvingats konstatera att formellt färdigutbildade ungdomar inte varit lämpliga att anställa. Med det lärlingsutbildningssystem som skisseras i motion 1984/ 85:2818 främjas kontakterna mellan elev och företag. Verklighetsanknytningen av yrkesskolningen bidrar till engagemang och inlevelse hos lärlingen. Lärlingsutbildning innebär ett ömsesidigt ansvarsförhållande mellan arbetsgivare och lärling. Med en sådan lärlingsutbildning får näringslivet väl yrkesutbildade ungdomar som kan medverka till en positiv utveckling av företagen. Vidare motverkas tendensen att centralisera yrkesutbildning till större orter. Den högre utbildningen blir alltmer väsentlig för näringslivet. Andelen högskoleutbildade ökar i företagen. ställs ökade krav på att undervisningen vid våra universitet och högskolor håller hög kvalitet. För att kunna upprätthålla hög akademisk kvalitet måste undervisningen skötas av personer som står i nära kontakt med den vetenskapliga forskningen. Lärare på de mindre högskolor som etablerades har ingen formell knytning till forskningsinstitutioner. Det är därför väsentligt att universitet och högskolor med forskning tar ett ökat ansvar för den undervisning som bedrivs på de orter där det finns mindre högskolor. En sådan kontakt skulle också medverka till att företag i fler landsdelar fick kontakt med pågående forskning. Regeringens förslag att främja kontakter mellan företag och högskolor är i och för sig positivt. Den metod som man tycks förorda, s. k. teknikcentra, kan dock vara förenad med åtskilliga problem. Uppbyggnaden av s. k. teknikcentra innebär att man riskerar att låsa sig till en viss institutionell ram för kontakterna. Även om tanken är att dessa centra skall vara självbärande föreligger en avsevärd risk att de kommer att kräva permanenta subventioner från stat eller kommun för att kunna leva vidare. Erfarenheterna av existerande teknikcentra bör därför löpande utvärderas. Erfarenheterna av andra former för att sprida ny teknik bör också tas till vara. Det vore olyckligt att redan nu styra resurser till endast en form för teknikspridning. Regeringen vill öka anslagen till i , den tekniska högskolan i samt till den rymdverksamhet som försiggår i . Vi har inget att erinra mot att medel anvisas för de i propositionen angivna ändamålen. Vi anser det emellertid inte självklart att det är möjligt att därefter, genom omprioriteringar inom utbildningsdeparte mentets huvudtitel, klara en fortsatt årlig satsning på 8 milj. kr. Motsvarande belopp bör då överföras till utbildningshuvudtiteln. Sedan me;r än bedrivs i och ett omfattande arbete med att bygga upp en demografisk databas, som ger forskare i olika discipliner en väsentligt förbättrad historisk bild av befolkningsutveckling, dödsorsaker m. m. Huvuddelen av personalen är sysselsatt i . Den datautrustning som används är föråldrad. För att säkra verksamhetens omfattning och kvalitet är det väsentligt att utrustningen i förnyas, i likhet med vad som redan har skett i . Det är därför förvånande att regeringen inte föreslagit några medel för detta ändamål. Vi föreslår därför att 2,8 milj. kr. anvisas för detta ändamål inom ramen för anslaget C 4. 3.1.4 Åtgärder för att utveckla jord- och skogsbruk De areella näringarna spelar en central roll för regional balans och utveckling i skogslänen. En jord- och skogsbrukspolitik som ger dessa näringar möjligheter att utvecklas är därför utomordentligt viktig för glesbygdens utveckling. Skogsnäringen spelar i hela stödområdet en avgörande roll för människornas försörjning. Ett bibehållet befolkningsunderlag gör det billigare att vidmakthålla den infrastruktur som krävs bl. a. för att utöva skogsbruk i alla dess faser. Åldersfördelningen av de aktiva lantbrukarna i vissa av lantbruksområden är oroande. Om inte fler yngre lantbrukare tar över gårdar kommer den aktiva befolkningen att sjunka drastiskt under det närmaste decenniet. Det s. k. Norrlandsstödet skall kompensera jordbruk för de sämre produktionsförutsättningarna och bör utgå som budgetmedel. Lönsamheten för jord- och skogsnäringarna förbättras med vårt förslag om sänkta socialförsäkrings-/egenavgifter i stödområde A. Samma effekt har vårt tidigare i motion 1984/85:1588 framförda förslag om en sänkning av skogsvårdsavgifterna från till . Det finns anledning att se över gällande regler och lagstiftning i syfte att undanröja hinder för människors bosättning och försörjning i glesbygden. I motion 1984/85:2304 har vi föreslagit en översyn av jordförvärvslagen i syfte att skapa bättre möjligheter att förvärva mindre skogs- och jordbruksfastigheter. På så sätt stimuleras kombinationssysselsättningen och befolkningsunderlaget stärks till gagn för en mer levande landsbygd. Översynen av jordförvärvslagen skall leda till ett ökat skydd för den enskilda äganderätten. 3.2 Generella regionalpolitiska insatser Generella regionalpolitiska medel måste utgöra grunden för strävandena att minska de regionala obalanserna. Politiker och administratörer har en mycket begränsad förmåga att gissa vilka utvecklingsidéersom är så bra att de bör få offentligt stöd. Selektiva stödåtgärder riskerar därför ofta att missa projekt, som i sig skulle vara utvecklingsbara om bara företagets kostnadsnivå kunde sänkas något. I stället finns det en lång rad exempel på selektiva stödåtgärder som misslyckats. Trots att man ofta tillskjutit offentliga medel har företagen inte kunnat fortleva. Selektivt stöd innebär en risk för att konkurrensen snedvrids. Företag som erhåller subventioner kommer i ett konkurrensmässigt bättre läge än andra företag i samma bransch. Detta bidrar till osäkerhet på marknaden. 3.2.1 Sänkta sociala avgifter Lönekostnaderna utgör den största utgiften för de allra flesta företag. är den bästa garanten för tryggad sysselsättning. Det är därför naturligt att genomföra åtgärder som sänker lönekostnaderna utan att därmed sänka lönerna. Nedsättning av de sociala avgifterna i det inre har varit bland de generella åtgärder vi från moderat sida förordat. Detta resulterade i den nedsättning av de sociala avgifterna som trädde i kraft och omfattade de fyra nordligaste kommunerna i landet. I samband med att den nuvarande regeringens s. k. paket för antogs av , inskränktes den näringsmässiga omfattningen betydligt, som även kustregionerna i inkluderades. De områden som har de största problemen måste i första hand prioriteras. En nedsättning av de sociala avgifterna bör genomföras inom stödområde A. En sådan sänkning ger förutsättningar för utveckling och expansion inom näringslivet. Den föreslagna nedsättningen bör gälla samtliga verksamheter, dock ej offentlig sådan (med undantag av de statliga affärsdrivande verken). För att minska tröskeleffekterna och för att även ge en viss stimulans till arbetsgivare bör en motsvarande nedsättning genomföras inom stödområde B. Företagens ökade marginaler vid sänkningar av lönebikostnaderna måste nyttjas för investeringar och expansion och inte för löneökningar. Arbetstagarorganisationerna har ett speciellt ansvar att tillse att dessa regionalpolitiska insatser inte förspills. Geografiskt missgynnade regioner bör kunna kompenseras för dessa handikapp. Transportstöd medverkar till att göra rundare. Från moderat sida har vi ett flertal gånger påpekat att det nuvarande transportstödet missgynnar sjötransporter. Ett resultat av de nuvarande subsidierna är bl. a. att produkter transporteras på landsväg eller järnväg från till hamnar i södra eller för utskeppning. De verkliga kostnaderna skulle emellertid blivit mindre om varorna utskeppats från mer närbelägna hamnar. Det är därför positivt att regeringen nu föreslår att transporter till hamnar skall vara stödberättigade, även om transportavståndet understiger , vilket normalt utgör minimiavståndet för transportstöd. Vi noterar också med tillfredsställelse att transportstöd även skall kunna utgå för transporter till hamnar vid och . Emellertid är det beklagligt att regeringen valt att begränsa stödet till sågade, hyvlade eller på annat sätt bearbetade trävaror. Enligt vår mening bör stödet i princip utgå för samma varugrupper för vilka transportstöd normalt kan erhållas, vare sig det gäller ut- eller intransporter. De större avstånden innebär inte bara merkostnader för transport av olika varor. Självfallet påverkas också kostnaderna för person-, tele- och datakommunikation. Vi tillstyrker de i propositionen redovisade förslagen om taxereduktion för datakommunikation. Persontransportkostnaderna, framför allt i övre , framförs ofta som en faktor som skulle hämma utvecklingen och därför motivera någon form av stöd eller taxereduktion. Det kan i och för sig anföras goda och bärande skäl för att i stödhänseende jämställa gods- och persontransporter. Inte minst en mindre råvarubaserad industristruktur motiverar ofta ett större inslag av personkontakter. har de relativa persontransportkostnaderna på flyget för orter i övre stigit. Till stor del beror detta på större taxehöjningar för dessa destinationer, vilka kunnat tas ut på grund av bristande transportalternativ till nuvarande flygförbindelser. Detta har försämrat situationen för verksamheter i denna del av . Vi menar att det finns andra, och , mer effektiva metoder att sänka persontransportkostnaderna än via ett mer eller mindre svåradministrerat persontransportsystem. En ökad konkurrens på vissa flyglinjer skulle med stor sannolikhet verka klart kostnadspressande. Moderata samlingspartiet har i andra sammanhang lagt förslag i detta syfte. I propositionen redovisas ett antal frågor som enligt departementschefen måste finna en rationell och smidig form för att detta stöd skall kunna fungera. Det finns en uppenbar risk att man med ett stödsystem av det slag som föreslås får ett relativt kostsamt och administrativt tungrott system, vilket dessutom är förknippat med betydande kontrollproblem. Vi kan därför inte tillstyrka förslaget i föreliggande skick. 3.2.3 Tele- och datakommunikationskostnader Den nya tele- och datatekniken har skapat möjligheter att snabbt överföra stora mängder information över långa avstånd. Tillgång till goda tele- och dataförbindelser kan vara en väsentlig lokaliseringsfaktor. Trots goda försök att göra "rundare i teletaxehänseende kan kostnaderna för bl. a. datakommunikation över telenätet framstå som besvärande höga för trafik till och från perifera regioner jämfört med trafik inom mer centralt belägna områden. Ur regionalpolitisk synvinkel måste det för statsmakterna vara ett intresse att göra data- och telekommunikation tillgänglig till en rimlig kostnad även i perifera regioner. Förslaget om försök med taxereduktion för datakommunikation med abonnenter i malmfältskommunerna om 1 milj. kr.