mot · G8021174 · 1985-01-23 00:00:00 — och i Kontroll av rådgivare, m. m. 1984/85:90) Propositionen föreslår att den som i utövningen av rådgivningsverksamhet i juridiska och ekonomiska angelägenheter av grov oaktsamhet främjar en straffbelagd gärning skall kunna dömas för vårdslös rådgivning till böter eller fängelse. Vidare skall den som i rådgivningsverksamhet gjort sig skyldig till brott som inte är ringa kunna förbjudas att utöva rådgivningsverksamhet av högst . Alla slags juridiska och ekonomiska rådgivare omfattas av förslaget. Propositionens förslag grundar sig på ett betänkande från kommissionen mot ekonomisk brottslighet. Vi har i vår motion med anledning av regeringens proposition om riktlinjer för det framtida arbetet med ekonomisk brottslighet (motion 1984/85:93) redovisat vår principiella inställning i frågor som gäller bekämpandet av den ekonomiska brottsligheten. Vi har i denna motion understrukit att vår kritik mot det sätt på vilket ekokommissionen arbetade och mot flera av deras förslag liksom våra invändningar mot regeringens propositioner med anledning av kommissionens förslag inte innebär att vi ifrågasätter målet att begränsa den ekonomiska brottsligheten. Det är medlen för att nå detta mål som vi har ställt oss tveksamma till. Det nu föreliggande förslaget om kontroll av rådgivare skiljer sig i vissa avseenden från kommissionens betänkande. Vi har haft anledning att tidigare kritisera regeringen för att den när den lägger lagförslag som skiljer sig från vad kommissionen har föreslagit inte också i motivtexten tar klart avstånd från de motivuttalanden som eko-kommissionen har gjort. För den framtida lagtillämpningen är det utomordentligt olyckligt att det inte klart framgår i vad mån regeringen tar avstånd från kommissionens allmänna överväganden. Det är med hänsyn till rättssäkerheten angeläget att det finns en omedelbar koppling mellan motivtext och slutlig utformning av lagen. Vi har i våra tidigare ställningstaganden till regeringens förslag beträffande åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten ifrågasatt om åtgärderna är ändamålsenliga med hänsyn till sitt syfte. Denna kritik finns också anledning att rikta mot propositionen om kontroll av rådgivare. gäller att om en rådgivare skulle medverka i annans brottsliga verksamhet på sådant sätt att han gör sig skyldig till medverkan till brott kan han straffas för detta enligt medverkansregler. Propositionens förslag nu innebär att medverkansreglerna utvidgas till att avse inte bara fall då rådgivaren uppsåtligen främjar en straffbelagd gärning utan också då detta sker av grov oaktsamhet. I likhet med vad kommissionen ansåg menar regeringen att 1 1984/85. medverkansreglerna enligt inte i tillräcklig utsträckning täcker alla de fall då en ekonomisk rådgivare kan medverka till ekonomisk brottslighet. Detta resonemang innebär att regeringen menar att mellan de straffbara medverkansfallen och den icke straffvärda rådgivningen förekommer det oseriös rådgivningsverksamhet som måste bekämpas med en särskild lagstiftning. Vi anser inte att vare sig kommissionen eller regeringen har gett tillräckligt underlag för att visa att detta är ett riktigt förhållande. I propositionen konstateras att kommissionen framhållit svårigheten att göra en kartläggning eftersom det inte finns något samlat material, atten enkät till olika myndigheter kan förmodas ge ett magert resultat, att de fall kommissionen har presenterat är sådana där rådgivaren gjort så grova övertramp att det blir fråga om straffansvar och att vidare kartläggning skulle vara tidsödande. Ändå uttalar föredraganden efter denna redovisning (s. 11): redan nu har man dock enligt min mening underlag för att konstatera att den ekonomiska brottsligheten i allt fall till en inte obetydlig del är beroende av oseriösa rådgivare. Detta konstaterande leder föredraganden till att ytterligare undersökningar om den eventuella gråzonen ev ekonomisk rådgivning inte behövs. Vi anser inte att föredragande har presenterat ett sakligt underlag som visar att den föreslagna lagstiftningen skulle behövas. I förhållande till eko-kommissionens förslag har straffansvaret begränsats i två avseenden: det krävs att oaktsamheten är grov och att rådgivningen verkligen lett till att ett brott blivit begånget. Detta är onekligen viktiga begränsningar. Lagens tillämpning är emellertid beroende på hur domstolarna i praktiken kommer att tolka ordet främja. Blir tolkningen densamma som gäller enligt den allmänna medverkansregeln finns det en uppenbar risk för ett mycket vidsträckt ansvar för rådgivarna. Det kommer uppenbarligen att vara mycket svårt för rådgivarna att förutse vilka typer av råd som kan anses främja brottslig verksamhet. Det är betecknande att propositionen saknar en preciserad beskrivning av det straffbara området. I propositionen sägs att det inte skall anses vara grovt oaktsamt att tolka författningar och anvisningar fel om tolkningsfrågan är svår". Bedömningen av om en tolkningsfråga, som har bedömts felaktigt av rådgivaren, är svår eller inte avgör alltså om vederbörande rådgivare skall straffas eller ej. Vidare sägs i motiven: rena upplysningar om gällande rätt måste alltså alltid anses tillåtna. Om emellertid rådgivaren pekar på olika möjligheter att undgå myndigheternas kontroll, t. ex. genom att underlåta att lämna en myndighets föreskrivna uppgifter, måste förfarandet i allmänhet anses grovt oaktsamt, för såvitt inte uppsåtlig medverkan föreligger. Detsamma gäller givetvis om rådgivaren närmare visar vilken betydelse falska fakturor, skenavtal och manipulation i bokföringen kan ha i olika sammanhang. Enligt propositionstexten skulle det därmed vara grovt oaktsamt och främjande av brott om en advokat exempelvis inför en bolagsbildning i utlandet beskriver att olika förfaranden är straffbara och han därför inte är beredd att medverka till dessa. Den som döms för vårdslös rådgivning får meddelas förbud att utöva rådgivningsverksamhet. Detta är en mycket ingripande påföljd. Föredraganden skriver: Om brottet förskyller fängelse finns det i allmänhet inte anledning att meddela förbud än . Vi ifrågasätter om detta överensstämmer med rättssäkerhetens krav på balans mellan brott och straff. Vad gör en revisor eller advokat som inte får ägna sig åt sitt yrke? Med hänsyn till detta och de uppenbara tolknings- och gränsdragningsproblem som lagen kommer att innebära och att behovet av lagen är dåligt motiverat anser vi att lagförslaget bör avvisas. Utöver vad vi har anfört finns det anledning att notera att den föreslagna lagen inbjuder till kringgående konstruktioner genom att rådgivarna i stället för att agera som självständiga företagare knyts till klienterna i form av konsultanställningar etc. Eftersom lagen inte omfattar intern rådgivning kan man på så sätt undgå lagens tillämpning. Att införa en reglering som så lätt kan kringgås leder enligt vår erfarenhet till att det snart anses föreligga behov av en ny lagstiftning för att bättre kontrollera efterlevnaden av den första. Med anledning av vad vi anfört i motionen hemställs att beslutar att avslå proposition 1984/85:90. () HANS ()