mot · G8021261 · 1985-01-23 00:00:00 — Ofta medför naturkatastrofer att det reguljära biståndsarbetet måste uppskjutas, vilket gör en omdisponering av medel till humanitärt bistånd naturlig. Avsikten med katastrofanslaget kan inte vara att det skall användas för att vid sidan av ge extra anslag till vissa länder. Sambandet med naturkatastrofer och andra liknande händelser måste vara klart. I fråga om programländerna bör regeln vara att möjligheterna att omdisponera medel inom landramen först undersöks innan beslut om extra katastrofbistånd tas. Katastrofhjälpsanslaget bör användas när oförutsedda nödsituationer inträffar. Anslaget bör enligt vår mening endast undantagsvis få bindas upp vid mer långvariga insatser. De problem av bl. a. miljömässig karaktär som ligger bakom livsmedelskrisen i flera bör motverkas genom särskilda projekt. Dessa bör finansieras med medel ur det av oss föreslagna anslaget för Miljö, markvård och energi eller inom landramarna. Vi föreslåratt till Katastrofbistånd m. m. ges ett anslag på 421 milj. kr. för det kommande budgetåret. Den långvariga torkan i Sahelbältet och flertalet länder i östra och sydöstra är utomordentligt allvarlig. I många länder råder akut svält och obeskrivlig nöd. För att lindra nöden bör bl. a. öka sitt stöd till FN:s världslivsprogram under /86. Vi föreslår därför ett anslag på 98 milj. kr. till världslivsmedelsprogrammet under kommande budgetår. Programmets projekt förenar på ett värdefullt sätt direkt livsmedelshjälp med konkreta åtgärder för att återställa mottagarens egen produktion av livsmedel. Ett ämnes- och projektinriktat bistånd För att bibehålla den svenska allmänhetens breda stöd för de svenska biståndsinsatserna måste ökade ansträngningar göras för att höja biståndets effektivitet. Insatser för att åstadkomma detta måste göras av såväl givare som mottagare. Den nuvarande principen med landprogrammering utgör därvidlag delvis ett hinder. Systemet med huvudmottagarländer har visat sig innehålla brister. Låsningen av insatserna till ett enda land har inneburit att både givare och mottagare har fått svårigheter att anpassa sig till nya omständigheter. En omprövning av biståndet från givarlandets sida i syfte att bättre utnyttja tillgängliga resurser blir mycket svår att genomföra. Biståndsgivningen tvingas fortsätta även efter det att mottagarländerna visar uppenbar oförmåga att sköta ekonomin eller där ändrade politiska förutsättningar borde motivera att avbryta biståndet. tenderar mottagarlandet att bli biståndsberoende, och i stället för att försöka utveckla sin egen ekonomi går ländernas ansträngningar åt till att fördela mottaget bistånd. De uppenbara nackdelar som det nuvarande systemet med landprogrammering visar motiverar att övergår till mera ämnes- eller projektinriktat stöd. Även med denna princip blir det självfallet ett urval av länder som efter träffade överenskommelser blir mottagande part. Men viktigare än att stödja ett visst land blir att stödja vissa projekt. Dessa blir genom sin storlek ofta långsiktiga men givarlandet ges ändå möjligheter till en mer flexibel planering och därmed ett bättre resursutnyttjande. Projektinsatserna kan dessutom anpassas till områden där har ett speciellt kunnande. Formerna för och omfattningen av landramsbaserat bilateralt bistånd bör omprövas. En sådan omprövning bör vara ett väsentligt inslag i en utredning om biståndets framtida inriktning. Därvid torde man särskilt överväga att i ett fortsatt bilateralt bistånd låta avtal om insatser föregå det årliga fastställandet av landram. Denna skulle då bli summan av vad som behövs för att uppfylla det avtalade i stället för att som vara ett allmänt löfte om bistånd, som efter hand följs upp med avtal. Genom en sådan förändring skulle också landramens storlek bli en del av förhandlingsunderlaget. Landramen skulle svara mot gjorda åtaganden och variera med dessa. Det skulle då normalt inte heller bli anledning till reservationer i det bilaterala biståndet. Miljö, markvård och energi I flertalet utövar en växande befolkning ett hårt tryck på den naturliga miljön. De fattiga människorna kokar sin mat, värmer och lyser upp sina bostäder med brännved. Detta resulterar i att skogen huggs ned över allt större arealer. Jorden friläggs för vind- och vattenerosion. ökar världens öknar med 6 till , en yta ungefär lika stor som . Detta innebär en katastrofal förlust av odlingsbar areal. De långsiktiga effekterna av denna utveckling illusteras av situationen i länderna i Sahelbältet. Vi har tidigare framhållit och vill åter upprepa vikten av att SIDA prioriterar miljö-, mark- och energifrågorna såväl i samarbetet med programländerna som i samarbetet med en vidare krets av inom ramen för särskilt projektbistånd. Det är beklagligt att regeringen i budgetpropositionen till /83 skar bort anslaget till miljö-markvård samt energi. Detta har haft en återhållsam effekt på insatser på dessa för mänskligheten så viktiga områden. bör i samarbete med mottagarländerna utarbeta konkreta projekt för att i första hand dämpa den nuvarande utvecklingen och i andra hand återställa förstörd mark. Vi föreslår därför inrättandet av ett särskilt anslag för miljö, markvård och energi. Till detta ändamål bör för /86 anslås 125 milj. kr. Detta anslag skall ses som det första steget i en långsiktig utvecklingsplan för att återställa och vidareutveckla grundförutsättningarna för markens produktionsförmåga. I många av de fattigaste länderna är den allvarligt hotad genom bl. a. överbetning, skogsskövling och överutnyttjande av grundvattentillgångarna. I flera länder är en inriktning mot att reparera dessa skador en förutsättning för att övrig utvecklingshjälp skall nå framgång. Anslaget bör användas enligt dessa riktlinjer. Av stor vikt är också att de internationella biståndsorganen tar upp miljöfrågorna som en viktig del av sin utvecklingspolitik. bör verka härför. valde att bygga upp biståndsorganisationen och biståndssamarbetet utan att engagera näringslivet. Detta trots att de svenska exportföretagen visat otaliga exempel på framgångsrikt internationellt samarbete inom handel och industri. Moderata samlingspartiet har framhållit fördelarna med att engagera näringslivet i biståndsarbetet. Kommersiellt samarbete är långsiktigt och ger ömsesidigt utbyte. Därigenom har samarbetet goda förutsättningar att bli en effektiv motor i en självgenererande utveckling i . Svenskt näringsliv har både erfarenhet och kompetens vilka, med hänsyn till de kommersiella villkoren, effektivt kan bidra till vårt utvecklingssamarbete med . Näringslivet bör därför i större utsträckning utnyttjas i det svenska biståndsarbetet. Planläggning och utförande av biståndsprojekt bör kunna utföras av företag med härför lämplig kompetens. SIDA har begränsade resurser. För att kunna administrera och mäta effekterna av biståndet är det därför nödvändigt att koncentrera samarbetet med näringslivet till ett antal sektorer. Ett sådant sektoriserat bistånd bör inriktas på områden där svenskt näringsliv har en internationellt sett god kompetens och ett konkurrenskraftigt utbud att erbjuda mottagarländerna. Exempel på sådana områden är energiförsörjning och vattenkraft, hälso- och sjukvård, livsmedelsindustri, malmprojektering och malmutvinning, jordoch skogsbruk, skogsindustri, telekommunikationer och transporter. För att stimulera samverkan mellan näringslivet, SIDA och länderna i tredje världen bör, vid sidan av de ordinarie" projekten, ett antal referensprojekt inledas. Dessa skall tjäna som exempel för de olika parterna på samarbete inom detta område. I förmedlingen och utbytet av kunskaper och erfarenheter bör med sin höga utbildningsnivå kunna göra betydelsefulla insatser, om verksamheten decentraliseras. Kontakter behöver knytas över gränserna inte bara på myndighetsnivå och inom näringsliv utan också mellan människor och organisationer. SIDA bör i större utsträckning än stödja sådan kontaktförmedlande verksamhet mellan universitet och skolor, föreningar, organisationer och institutioner med motsvarande instanser i . I ett läge med dåliga statsfinanser och en negativ bytesbalans är det uppenbart att den möjliga biståndsnivån påverkas av biståndets utformning. Om återflödet ökar, klarar vår ekonomi en högre biståndsnivå. Det råder knappast någon oenighet om att det idealiska vore om samtliga i-länder tillämpade obundet bistånd. Det skulle ge möjlighet att själva välja de varor och tjänster, som passar dem. Biståndet skulle därmed bli effektivare. Ett obundet bistånd skulle också stå i bättre överensstämmelse med frihandelsprinciperna och därmed, på lång sikt, vara till störst nytta, inte bara för mottagarländerna utan också för givarländerna. Flertalet industriländer har emellertid valt den kortsiktiga lösningen att binda biståndet till upphandling i givarlandet. tillämpar 100procentig bindning av sina blygsamma biståndsinsatser. bör fortsätta att i internationella sammanhang verka för en allmän avbindning av biståndet från industriländerna. tvingas vi konstatera att inte har lyckats uppnå detta genom att föregå med gott exempel. Vi tvingas också konstatera att återflödet av biståndsmedel till är lägre än till andra givarländer. Den låga andelen bundet bistånd framgår av följande. Andelen bundet bistånd av bilaterala bistånd. Utbetalningar 1977/78-83/84 IMMM*1'!" <* * 11 11 1! il 1 < IM |11" 11* HMHI|M|I| 11 I I ! I It IM il"' M Ml ' 11| MMMIIMIII || Mimill lf'MIMM!l III* II-'"lil1 *»; 11111111 11111 j 1111 Ii tfjllMflilli iiiiai* lii i i i ii 111 77/78 78/79 79/80 80/81 81/82 82/83 83/84 Bl BUNDET SSlSJ OBUNDET Särskilt lågt är återflödet i det multilaterala biståndet. Åtgärder bör vidtas för att återflödet skall öka även i det multilaterala biståndet. Andelen bundet bistånd av multilaterala bistånd. Utbetalningar 77*83 1977 1978 1979 1980 1981 1982 83/84 B BUNDET !J]]2] OBUNDET Beräknad medelsförbrukning 1983/84 Anslagen till det svenska biståndet lämnas per budgetår. Nedgång i biståndsutbetalningarna per kalenderår under vissa år trots kontinuerligt stigande anslag beror på ojämn fördelning över budgetåret av bidragens utbetalning. Källa: Statistisk årsbok 1984 (Tabell Statligt svenskt bistånd till ) Bistånd i form av importstöd innebär att ställer biståndsmedel i konvertibel valuta till mottagarlandets förfogande för att finansiera import. Importstödet svarar för av det landprogrammerade biståndet. Till dess att de stora industriländerna slutat att binda sitt bistånd till köp i givarlandet kan det inte vara rimligt att lämnar en sådan andel obundet importstöd, vilket ofta används till inköp i våra viktigaste konkurrentländer. Vi kan ej stödja den av departementschefen förordade sänkningen av andelen bundet bistånd inom det landinriktade biståndet. Särskilt ej med tanke på att en betydande del av de bilaterala biståndsmedlen dessutom går till frontstaterna. Detta används i stor utsträckning för inköp i , vilket delvis står i strid med målet om nationellt oberoende. Inköpen via importstöd kan i de flesta fall i stället ske av svenska varor, utan nackdel för u-landet. Importstöd bör därför i princip bindas till inköp av svenska varor och tjänster. Undantag bör kunna ske bl. a. i samband med katastrofinsatser. RRV:s granskning av utbetalningarna av importstödet visar, att dessa i många fall har skett slentrianmässigt och med bristande kontroll. Rutinerna för utbetalning av importstöd bör förbättras som importstödets andel av biståndet bör reduceras. täcker en inte obetydlig del av kostnaderna inom ett mottagarland för genomförandet av utvecklingsprojekt. Vår uppfattning är att de lokala kostnaderna för biståndsprojekt normalt bör täckas av landet självt. Att täcker de lokala kostnaderna för ett projekt innebär i realiteten att landet erhåller utlandsvaluta på samma sätt som genom det obundna importstödet. Denna utlandsvaluta utnyttjas sedan för upphandling från andra industriländer, dvs. Vi har inte heller någon som helst kontroll över vilken typ av upphandling dessa medel används till. Att medlen i sin helhet inte går till utvecklingsmål är tyvärr också sannolikt. insatser bör i huvudsak begränsas till att täcka kostnaderna för de resurser som inte finns inom mottagarlandet. SIDA bör fortsättningsvis vara mer restriktivt vad gäller att täcka de lokala kostnaderna för projekten. Att kräva att landet självt skall svara för de lokala kostnaderna bör också ses som ett led i principen att biståndet bör vara en hjälp till självhjälp. Genom att landet självt täcker mer av kostnaderna tvingas landet även till en strängare prioritering av olika insatser. Kvinnor är u-världens fattigaste av fattiga. De utgör över hälften av befolkningen och har dessutom ofta ansvaret för barnen. Hjälp som kommer kvinnorna till del når därför en stor majoritet av befolkning. Många misslyckade biståndsprojekt bottnar i att hänsyn inte tagits till vem som traditionellt svarar för olika sysslor i bysamhället. I biståndsarbetet måste också större hänsyn tas till de praktiska svårigheter som är förknippade med möjligheterna att nå u-landskvinnor. Det är i första hand av humanitära skäl och med hänsyn till att befintliga biståndsmedel måste utnyttjas bättre som den svenska u-hjälpen i större utsträckning bör komma kvinnorna till del. Den av oss förordade omläggningen av biståndspolitiken till satsningar på landsbygdsutveckling och projektinriktat bistånd kommer att särskilt gynna kvinnorna i u-land. för internationellt bistånd (KIB) har tillkommit för att ge synpunkter på SIDA:s biståndsprojekt utifrån kvinnors behov i tredje världen. De politiska kvinnoförbunden är bl. a. representerade i rådet som därmed utgör en viktig kontaktlänk mellan SIDA och organisationer av skilda slag. Att en ökande del av biståndet slussas till genom olika organisationers försorg är centralt för att biståndsmedlen skall utnyttjas mer effektivt. främsta uppgift bör vara att se till att tidigare misstag, vad gäller kvinnans roll i samhället, inte upprepas samt att kvinnor inte missgynnas när bistånd ges. Rådet bör verka inom SIDA utan ökad byråkrati och inom de ekonomiska ramar som redan står till verkets förfogande. En betydande del av det svenska biståndet går till länderna i södra . Bakom denna fördelning av biståndet ligger en medveten strävan från svensk sida att stödja de s. k. frontstaternas utveckling och bidra till en fredlig utveckling i , avskaffande av apartheidsystemet och tillskapandet av ett demokratiskt samhälle. I motion 1983/84:966 till fjolårets konstaterade moderata samlingspartiet apropå utvecklingen i södra att Uppenbart är också att utvecklingssamarbetet med ett par av länderna möter utomordentliga svårigheter. I flera av länderna pågår såväl interna stridigheter som stridshandlingar inspirerade av . I såväl som ärdet inte längre möjligt att bedriva utvecklingssamarbete på landsbygden. ökade sitt tryck på frontstaterna. har striderna mellan RNM resp. UNITA och de mozambikiska resp. angolanska regeringstrupperna - trots Nkomati- avtalet - tilltagit i styrka. Stridigheterna omöjliggör betydande delar av det nuvarande svenska biståndsarbetet med resp. . Biståndet bör därför inriktas på katastrofhjälp, stöd till det regionala samarbetet inom SADDC samt på de projekt som kan administreras från de större städerna, där biståndsarbetarnas säkerhet är betydligt större än på landsbygden. Det svenska stödet till södra uppgår per budgetår till ca . Större delen av dessa biståndsmedel går till de s. k. frontstaterna och till befrielserörelser och flyktingar utanför . Enligt vår mening bör stöd till de grupper, organisationer och enskilda som inne i verkar för en fredlig omdaning av det sydafrikanska samhället öka. Enligt vår uppfattning bör en större andel av anslaget Humanitärt bistånd i södra utgå till de svarta i . För att möjliggöra en sådan inriktning föreslår vi dessutom att anslaget ökar med 10 milj. kr. Det ekonomiska stödet bör utgå utifrån följande riktlinjer. Stödet skall utgå i sådana former att det ej innebär att den sydafrikanska staten avlyfts kostnader. Den sydafrikanska regeringens ekonomiska anslag till utbildning för den icke vita befolkningen är ytterligt begränsat. bör ekonomiskt stödja högre utbildning. Detta stöd kan utgå t. ex. i form av stipendier för studier vid sydafrikanska högskolor eller för studier utomlands. bör ge bistånd till apartheidpolitikens offer. De svartas organisationer spelar en stor roll för omvandlingen av . bör därför på olika vägar ge de svartas organisationer ekonomiskt stöd. Stödet bör t. ex. utgå till medborgarrätts-, kyrkliga och fackliga organisationer. driver en rad angelägna projekt i . bör stödja dessa hjälpprogram. Stora delar av den svarta befolkningen lider av undernäring och akut brist på sjukvård. bör undersöka möjligheterna att genom enskilda organisationer ge medicinsk och humanitär hjälp åt den svarta befolkningen i . är en av de största mottagarna av svenskt bistånd. Av det totala biståndet till från länder utanför svarar för ungefär en tredjedel. Moderata samlingspartiet har under ett flertal år krävt en omgående avveckling av vårt bistånd till . Vår grund fördetta ställningstagande är att allvarligt brutit mot de krav som utgör grunden för svenskt biståndssamarbete. Genom anfallskrig mot och den fortsatta militära ockupationen av detta land har brutit mot fundamentet i svensk biståndspolitik: att bistånd ej skall lämnas till länder som för anfallskrig, som ockuperar andra länder och som därigenom flagrant bryter mot FN:s stadga. Utvecklingen i har ej heller visat någon ljusning när det gäller respekten för demokratiska värderingar. är en kommunistisk enpartistat av traditionell typ med de sedvanliga inslag som dessa länder uppvisar: omfattande brott mot de mänskliga fri- och rättigheterna, förföljelser av oliktänkande, tusentals politiska fångar, tvångsarbete osv. Det var sannolikt detta förhållande som föranledde statsminister att beteckna som en tyranni. Även utifrån dessa faktorer finns det skäl att överväga fortsatt bistånd till . Det är beklagligt att övriga demokratiska partiet ej förmått hävda biståndsmålen och därmed anslutit sig till kravet på en snabb avveckling av biståndet till . Biståndet till regleras f. n. av ett tvåårsavtal som löper ut i och med /85. bör ej sätta upp någon ny landram för /86. Den ingående reservationen 1985/86 bör användas för att omgående avsluta de svenska biståndsåtagandena i . ger ett internationellt sett stort bistånd till FN:s olika specialorgan. Detta är en konsekvens av såväl vårt lands starka uppslutning bakom FN:s målsättningar som vår strävan att värna om dessa organs verksamhet, när flera betydande bidragsgivare minskat sitt stöd. De svenska devalveringarna och dollarns höga kurs har medfört att vårt stöd till tar i anspråk nära en tredjedel av bistånd. Flera av FN-organen spelar en stor roll i utvecklingsarbetet på resp. områden. bedriver t. ex. ett mycket uppskattat arbete till hjälp för barn och föräldrar. är en central biståndsgivare till många länder. betydelse har ökat i takt med att den skuldkris som många av länderna i tredje världen hamnat i blivit akut. De regionala utvecklingsbankerna har en stor betydelse vid främjandet av handel och ett utbyggt näringsliv i berörda länder. USA.s utträde och aviserade utträde ur aktualiserar krav på ökad effektivitet hos flera FN-organ samt vikten av att medlemsländerna i FN-organen kan enas kring verksamheten. Systemet med u-krediter infördes . Systemet innebär att mjuka krediter kan ställas till förfogande för utvecklingsfrämjande projekt. Eftersom krediten ges för svenska leveranser medverkar de till en ökad svensk export. Krediterna bör emellertid endast ges till som kan bedömas kreditvärdiga. Krediten är därför inte en ersättning för bistånd till de fattigaste och kreditsvagaste länderna utan bör ses som ett komplement som kan användas för en del av programländerna och för att bredda samarbetet med en del utanför kvoten av programländer. U-krediterna har visat sig vara ett flexibelt instrument och systemet bör successivt byggas ut. Regeringen föreslår att ett s. k. betalningsbalansstöd införs. Syftet med betalningsstödet sägs vara att stödja fattigare länder som har akuta betalningsbalanssvårigheter på grund av en svår skuldbörda. För länder som hamnat i betalningsbalanssvårigheter ger () redan ett omfattande stöd. Detta stöd är ofta förenat med konkreta åtgärdsprogram för att sanera biståndstagarens ekonomi. Budgetpropositionen behandlar det föreslagna betalningsbalansstödet mycket ofullständigt. Särskilda anslag av detta slag kan resultera i att flera kan tänkas överväga att ej betala sina skulder. Om i undantagsfall skulle behöva använda medel för de ändamål som nämns i propositionen bör medel tas från de stora reservationer som finns på biståndsanslagen. Vi föreslår därför att det föreslagna betalningsstödet ej införs. Om ändå beslutar införa denna anslagspost förutsätter vi att en öppen redovisning sker av handläggningen av ärendena med anledning av de anslagna medlen till betalningsbalansstöd. Vi har tidigare i denna motion framhållit vikten av att klara mål sätts upp för varje projekt för att de skall kunna följas upp och utvärderas. Den utvärdering av biståndet som sker är enligt moderat uppfattning otillräcklig. Utvärderingen och kontrollen måste förbättras. SIDA bör sträva efter att vid sidan av sitt eget löpande utvärderingsarbete också få svenska biståndsinsatser bedömda av experter och organ som är fristående från de svenska biståndsmyndigheterna. RRV:s granskningar av utbetalningar av s. k. importstöd till visar vikten av ökad kostnadskontroll och nya rutiner. Likaså är det angeläget att uppföljning och värdering av den i massmedia ofta återkommande granskningen och kritiken av vårt bistånd sker. Inrättandet av en särskild befattning inom UD som biståndsinspektör var enligt vår uppfattning ett utomordentligt initiativ. Flera av de rapporter som biståndsinspektören hann avlämna rönte också berättigad uppmärksamhet. Vi beklagar att denna befattning avskaffats av den nuvarande regeringen och föreslår att den ånyo inrättas. Biståndet till utvecklingsländerna är ett uttryck för medmänsklighet och solidaritet med fattiga och nödlidande folk. Människors strävan efter frihet från förtryck och materiell nöd är i stora delar av världen ännu ett ouppnått mål. Det är vårt lands självklara plikt att bl. a. genom utvecklingsbistånd söka bidra till en rättvisare och stabilare världsordning. U-hjälp bedriven med ianspråktagande av andra nationers besparingar är emellertid i längden ingen solid solidaritetshandling. Grunden för en uthållig svensk u-hjälp åstadkommer vi genom att föra en sådan ekonomisk politik och budgetpolitik att ekonomi så fort som möjligt saneras. Svensk u-hjälps problem är inte bristen på pengar utan svårigheten att använda medlen i insatser som leder till utveckling och framåtskridande för de fattiga. U-hjälpsanslaget har vuxit så snabbt att stora reservationer uppkommit. De totala reservationerna på det totala biståndsanslaget var 1983/84 . Detta visar att det helt enkelt har svårt att snabbt omsätta anslagen i vettiga projekt. Detta faktum framgår också av att bortåt av anslagen till våra 18 programländer utbetalas i form av s. k. importstöd. Importstödet innebär att översänder en check i konvertibel valuta, som ofta leder till inköp i andra industriländer än . Med hänsyn till det stora budgetunderskottet och vår utlandsskuld är det nödvändigt att spara också på biståndsanslaget. När balans i vår ekonomi uppnåtts och effektiviteten i biståndet höjts bör biståndsanslaget återigen öka med målsättningen att uppnå av BNI. Det vore önskvärt om detta kan ske i samklang med ökade åtaganden från andra industriländers sida, vilka biståndsanslag ligger på en beklagligt låg nivå. I konsekvens med vår inställning till systemet med landprogrammering föreslår vi ej några höjningar av anslagen till programbistånd. Denna form av bistånd bör successivt få en mindre tyngd till förmån för ett mera ämnes- och projektinriktat bistånd.