mot · G8022852 · 1985-03-11 00:00:00 — och (prop. 1984/85:121) I propositionen sägs att jordbruks- och produktionsforskningen skall kompletteras med insatser även rörande människans beteende och attityder till mat, konsumtionsekonomi, livsmedelsteknik, distribution m. m.. Den utredning som propositionen bygger på (SOU 1983:69) och många tankegångar i propositionen har emellertid fått en i hög grad naturvetenskaplig och ekonomisk inriktning. Med tanke på att även forskningsråden och liksom STU traditionellt har en likartad inriktning är det stor risk att man på grundval av de i propositionen föreslagna åtgärderna inte kommer att kunna lösa de problem som framstår som mest angelägna . Det är givet att forskningen på livsmedelsområdet skall omfatta en helhetssyn på livsmedelskedjan och utgå från konsumentens krav på våra livsmedel, som det sägs i propositionen. Men det yttersta syftet med en sådan helhetssyn måste rimligtvis vara att den faktiska konsumtionen får en sådan inriktning att människors hälsa främjas. Det förutsätter att människor lever och konsumerar i överensstämmelse med de rekommendationer i kosthänseende som redan föreligger eller som kan komma att utfärdas på grundval av framtida forskning. Vi vet redan nu att en stor del av de människor som kan antas vara drabbade av ohälsa eller nedsatt välbefinnande till följd av felnäring skulle kunna leva ett rikare och friskare liv, om de anpassade sig bättre efter de rekommendationer och riktlinjer som redan finns i fråga om kost och näringsintag. Man får nämligen inte bortse från det förhållandet att den forskning som bedrivits på detta område under nästan lett till att sambanden kost-hälsa är så pass väl klarlagda att nuvarande kunskapsnivå är fullt tillfredsställande, när det gäller att i grova drag ange hur en tillfredsställande folkkost bör vara sammansatt. Det finns ju också rekommendationer i detta avseende utfärdade av landets näringsforskare och berörda myndigheter (Svenska näringsrekommendationer, SNR). I fråga om alla dem som kan antas vara felnärda i ett eller annat avseende gäller således att de inte följt redan existerande rekommendationer. En ytterligare förfining av dessa rekommendationer byggd på än mera sofistikerade forskningsresultat torde därför ha begränsat värde för folkhälsan, om det inte skapas förutsättningar för människorna att tillgodogöra sig och anpassa sig efter utfärdade rekommendationer. Det torde t. ex. knappast förekomma att medborgare i vårt land drabbats av allvarlig ohälsa eller bristande välbefinnande till följd av påtagliga brister hos de livsmedel som står till förfogande. avseende och i fråga om näringsinnehåll finns det över hela landet alltid tillgång till livsmedel som är tillfredsställande. Det kan således inte hävdas att någon konsument tvingats leva på undermålig kost till följd av att produktion eller distribution varit behäftade med brister, som kräver ingripande. Däremot är det uppenbart att ett betydande antal konsumenter lever på en olämpligt sammansatt kost. Detta kan i vissa fall vara beroende av individuella preferenser eller antipatier. Men vanligare torde vara att felnärda konsumenter helt enkelt inte har tillräckliga kunskaper för att kunna forma sitt kosthåll i överensstämmelse med gällande allmänna rekommendationer och officiella vetenskapliga slutsatser. Alla dessa människor är föga hjälpta av att ytterligare resurser läggs ned på avancerad naturvetenskaplig forskning. För dem är det viktigt att de bibringas de mest elementära kunskaperna rörande sambanden kost-hälsa. En särskild riskgrupp i detta avseende är åldringar, som lever kvar i hemmiljö och är beroende av hjälp från utomstående. De har ofta inte haft tillfälle att skaffa sig kunskaper som är tillräckliga för att de själva skall klara av att sätta samman en kost som är tillräckligt näringstät för att klara näringstillförseln vid lågt energibehov. De löper .risk att antingen bli överviktiga för att kunna få en tillfredsställande näringsstatus eller att drabbas av näringsbrist, därför att de måste begränsa sitt energiintag. Många av dessa åldringar assisteras av hemvårdsassistenter eller motsvarande. I de flesta fall gör dessa utomordentligt värdefulla insatser och kan även lämna viktiga bidrag när det gäller de äldres kosthåll. Särskilt yngre personer som fullgör sådana insatser har emellertid ofta begränsade kunskaper i närings- och matlagningslära. Deras möjligheter att hjälpa åldringarna med mathållningen är därför också otillräckliga. På gymnasiet finns enligt gällande läroplan två utbildningslinjer som lämpar sig för utbildning av dessa hemvårdsassistenter, nämligen social servicelinje och konsumtionslinje. Elever som genomgått dessa linjer har fått undervisning i kost och näringslära. pågår emellertid en kraftig nedrustning av dessa gymnasielinjer. Bara som utredningen om livsmedelsforskning och arbetet med propositionen pågått har hundratals gymnasieplatser med inriktning på kost och näringslära försvunnit. Därmed har också möjligheterna att föra forskningsresultaten vidare ut i det praktiska livet försämrats radikalt. Trots många framställningar och en övertygande argumentation för saken har det inte heller varit möjligt att påverka berörda beslutsfattare så att undervisning i kost och näringslära blivit ett obligatoriskt ämne i gymnasiet. Det har således fortfarande inte skapats grundläggande förutsättningar för unga människor att tillägna sig eller vidarebefordra forskningsresultat på livsmedelsområdet. Det är mot denna bakgrund uppenbart att en livsmedelsforskning enligt de i propositionen föreslagna riktlinjerna löper risk att bli föga verkningsfull när det gäller konsumenternas faktiska beteende, om den inte ges en väsentligt starkare inriktning på beteendevetenskaplig forskning än vad som synes vara avsett i jordbruksministerns förslag. I flera remissyttranden framhålls betydelsen av förstärkta pedagogiska insatser med anknytning till dessa frågeställningar. Såväl som , barnavårdslärare, ekonomiföreståndare, hushålls- och textillärare har t. ex. pekat på att forskning rörande sambandet mellan hälsa å ena sidan och kost, mat- och levnadsvanor samt hushållens ekonomi å andra sidan bör prioriteras samt att sådan forskning kommer till stånd såsom tvärvetenskapliga projekt där förutom näringsfrågor även frågor om ekonomi, pedagogik och marknadsföring studeras. av den slutliga livsmedelsförädlingen sker inom de egna hushållen, och arbetet med mathållningen kräver mer än 1 miljon årsverken. Om de råvaror som svenskt jordbruk producerar och om svensk husmanskost skall få efterfrågan måste konsumenten ha kunskap om det egna näringsbehovet och om vilken mat som svarar mot det. Att en tredjedel av matpengarna används till icke-mat som är energirik men näringsfattig visar att många saknar de grundläggande kunskaperna. a. är den ökande konsumtionen av vitaminpreparat ett bevis för detta. Det bör alltså enligt vår mening klart sägas ut att näringsforskningen skall ha en sådan inriktning att de på naturvetenskaplig grund uppnådda forskningsresultaten på ett effektivt sätt förs ut till landets konsumenter och kan påverka deras faktiska beteende. Detta förutsätter att forskningen på de av propositionen berörda områdena ges ett väsentligt starkare inslag av beteendevetenskaplig karaktär. Särskilt måste forskning rörande pedagogiska och opinionspåverkande metoder avsedda att leda till ökad förståelse för sambanden mellan kost och hälsa prioriteras. Med hänsyn till den kraftiga krympning av utbildningsresurser av betydelse för de allmänna kunskaperna om kost- och hälsofrågor som är på gång inom gymnasieskolans ram, såsom konsumtionslinjer och konsumentekonomiska kurser, bör det klart sägas ut att dessa förändringar inte bör få fortgå, eftersom de hotar att spoliera en väsentlig del av de resultat som kan komma att uppnås inom livsmedelsforskningen. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts om den fortsatta livsmedelsforskningen.