mot · G8021787 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. Kostnadsansvaret för beredskapsinsatser inom sjukvården under fredskriser Nästan all lagstiftning tycks ha till syfte att reglera fredssamhället och författningarna ger ingen möjlighet att med dessa som stöd göra vissa undantag vid fredskriser som t. ex. ubåtsincidenter. För krigsförhållanden finns särskild lagstiftning och den administrativa fullmaktslagen ger regeringen befogenheter att avskaffa vissa lagar och tillskapa andra då landet hotas av en konflikt. Inom det militära området har tillkommit viss lagstiftning, som ger försvarsmakten ökade befogenheter att tillgripa vapenmakt mot främmande länders flygplan eller krigsfartyg, som kränker luftrummet eller territorialgränsen. Inom en stor del av den övriga lagstiftningen finns endast tillstånden fred eller krig. har gränserna mellan fred och krig alltmer suddats ut . Fredskriser och s.k. skymningslägen med stridshandlingar under tid, som formellt betecknas som fred, blir allt vanligare. Fred skulle kunna definieras som ett tillstånd utan pågående stridshandlingar men enligt gällande lagstiftning är det fredstid, tills regeringen beslutat om införande av beredskapstillstånd och tills sådant beslut är fattat gäller fredslagarna. Landstingen och de landstingsfria kommunerna har, enligt hälso- och sjukvårdslagen, planerings- och kostnadsansvaret för sjukvården i fred och enligt lagen om beredskap också planeringsansvaret för krigssjukvården. Kostnadsansvaret för beredskapsplaneringen samt krigssjukvården anses ligga på staten, och alla kostnader för själva planeringen inkl. löner i vissa fall, traktamenten, resekostnader i samband med beredskapsfrågor täcks genom statsbidrag till . Samma förhållande gäller för projektering av vård- och operationsannex samt utrustning för sådana planerade inrättningar avsedda för krigssjukvård. En viss tveksamhet tycks finnas i fråga om kostnadsansvaret för beredskap och sjukvårdsplanering under t. ex. ubåtsincidenter då fredsresurser ej är tillräckliga eller inte kan utnyttjas av exempelvis säkerhetsskäl. Nedanstående får ses som ett försök att redovisa praxis och varför kostnadsansvaret för denna form av beredskap och utbyggnad av sjukvårdsresurserna bör ligga på staten. Staten accepterar i andra sammanhang under fredstid kostnadsansvaret för planering av beredskapsåtgärder samt tillskapandet av sjukvårdsre 1 1984/85. surser, vilka ej kan tillgodoses inom fredssjukvårdens ram och som anses nödvändiga för att tillgodose sjukvårdsbehovet i krig. Hälso- och sjukvårdslagen ålägger landstingskommunen att svara för att medborgarna får en god sjukvård och att det för ändamålet finns sjukhus m. m. Det är som beslutar om vårdinnehållet och hur vården skall utformas i vissa fall tillsammans med patienten. I de fall vårdresurser står till förfogande och dessa ur beredskaps- och sjukvårdssynpunkt bedöms tillräckliga, torde sjukvårdshuvudmannen ha uppfyllt kraven i hälso- och sjukvårdslagen. Om militära eller polisiära myndigheter under en fredskris kräver, att sjukvårdsresurser skall tillskapas på annan plats av t. ex. säkerhetsskäl samt att särskild beredskapsorganisation - utanför den ordinarie katastrofplaneringen - skall byggas upp uteslutande för militärt ändamål, då bör också kostnadsansvaret för åtgärderna ligga på staten på samma sätt som för övrig verksamhet i sammanhanget. Genom att åberopa militära skäl m.m. där sjukvårdshuvudmannen ej har resurser för att göra egna bedömningar övertar i praktiken annan myndighet lagliga rätt och skyldighet att utforma sjukvården och vårdens innehåll. Provisoriska vårdresurser som upprättas under en fredskris uppfyller ej kraven i Hälso- och sjukvårdslagen. Av sekretesskäl och andra orsaker kan vid tillskapandet av resurser inte bestämmelserna i kommunallagen följas och ej heller fastställda reglementen för styrelser och nämnder i fredstid. Vidare bryts mot arbetsmiljölagen, lagen om medbestämmande i arbetslivet och lagen om arbetstidens begränsning m.fl. fredslagar. Med ett statligt kostnadsansvar skulle landstingen mer kunna betraktas som uppdragstagare, där formerna för beredskap och den speciella sjukvårdens innehåll (inom bestämda gränser) skulle kunna fastställas av uppdragslämnare med hänsyn till ovanliga förhållanden under pågående fredskris. Hindrandet av kränkningar av exempelvis territorialgränsen och följderna därav är ej ett enskilt landstings angelägenhet i sjukvårdshänseende varken i fråga om kostnadsansvaret eller hur en sådan vård skall utformas. Genom ratificeringen av Genévekonventionema och tilläggsprotokollen har staten ett särskilt ansvar för hur ett eventuellt sjukvårdsbehov kommer att tillgodoses vid en fredskris. Avslutningsvis måste framhållas, att det saknas bestämmelser angående sjukvårdshuvudmannens skyldigheter att tillgodose sjukvårdsbehov under så här speciella förhållanden och om sådan skyldighet endast föreligger då personalresurserna, vilka dimensionerats för en normal fredssjukvård, så medger. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställer vi att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande behovet av klarläggande regler när det gäller kostnadsansvaret för beredskapsinsatser inom sjukvården under fredskriser. () ()