mot · G8023104 · 1985-04-15 00:00:00 — m. fl. Livsmedelspolitiken (prop. 1984/85:166) I proposition 1984/85:166 framlägger regeringen förslag beträffande livsmedels- och jordbrukspolitiken. I sina huvuddrag bygger propositionen på livsmedelskommitténs (LMK) betänkande. LMK tillsattes och fick omfattande direktiv. Enligt dessa skulle kommittén till skillnad från tidigare jordbruksutredningar behandla hela livsmedelskedjan från jordbrukets produktionsmedel till livsmedelshallen. Tidsramen för utredningen var snäv. Kommittén fick endast på sig för en mer omfattande uppgift än tidigare jordbruksutredningar. jordbruksutredning arbetade t. ex. . LKM skulle med förtur behandla obalansen mellan produktion och konsumtion liksom grundläggande frågor för jordbruksprisförhandlingarna. Kommittén kom fram till att regleringar inte löser obalansproblemen. Den slog också fast att användningen av produktionsmedelsindex i förhandlingarna inte varit inflationsdrivande. Trots detta drev regeringen därefter igenom ett förslag att inte längre tillämpa s. k. PM-index vid jordbruksprisförhandlingarna. LMK behandlade därutöver frågor om prisregleringens utformning och var i livsmedelskedjan prisreglering skall förläggas. Andra frågor som behandlats är kostfrågor, handels- och industrifrågor, internationella frågor och sårbarhetsfrågor. Gemensamt för dessa är att LMK:s förslag inte innebär någon förändring från dagens situation. Vad gäller produktionsmålet har LMK föreslagit att en precisering av statens ansvar för jordbruksproduktionen skall ske. De oklarheter som råder med nuvarande jordbrukspolitiska beslut därmed upp. Resultatet av LMK:s arbete har alltså blivit en värdefull uppdatering av bakgrundsmaterial men endast en liten analysdel och få förslag. I stort sett föreslogs att den tidigare jordbrukspolitiken skulle fullföljas. I och för sig är detta tillfredsställande, eftersom enigheten om svensk jordbrukspolitik på ett påtagligt sätt ökat. Propositionen följer till nästan alla delar LMK:s förslag. Vad som främst saknas är en analys av orsakerna till lönsamhetsproblemen inom jordbruket och förslag till lösning av dem. Beträffande orsakerna nöjer sig regeringen med att konstatera att problemet är den s. k. överproduktionen. Den konstaterar också att konsumtionen sjunkit, vilket är sant, och att produktionen stigit, vilket är en sanning med stor modifikation, eftersom den i stort varit eller t.o. m. något avtagande. Regeringen har inte lämnat något förslag till lösning. 1 1984185.3 sami. Den knappa tid LMK fått till sitt förfogande märks på det stora antal frågor som regeringen föreslår skall bli föremål för nya utredningar. Flera av frågorna är värda att bli bättre belysta. En utredning om sockernäringen blev dock klar . Denna fråga torde därför inte ånyo behöva utredas. Svenskt jordbruk i världen Mat är en strategisk vara. Därför stöder eller skyddar alla länder sin jordbruksproduktion på ett eller annat sätt. Världshandeln med livsmedel omfattar endast av produktionen. ligger priserna under produktionskostnaderna, eftersom det ofta är marginalkvantiteter som bjuds ut. De flesta länder lämnar bidrag till export av jordbruksprodukter, som undantagslöst kan hänföras till resp. lands överskottsproduktion. måste därför stödja sitt jordbruk om man vill upprätthålla en jordbruksproduktion inom landet. harvi valt att med gränsskyddets hjälp höja importprisnivån till den svenska nivån. Detta har fungerat tillfredsställande och det finns därför inget skäl att ändra system. Svenskt jordbruk är bland de mest effektiva i världen. av befolkningen försörjer hela med livsmedel. Konsumtionsvärdet av jordbruksprisreglerade livsmedel var 1982 ca . Av dessa utgjorde jordbrukarnas ersättning för eget arbete och eget kapital. Den totala livsmedelshanteringen sysselsätter ca 500 000 människor. Ett inte oväsentligt antal personer är alltså beroende av vår livsmedelsförsörjning för sin utkomst. Det svenska totalförsvarets trovärdighet kräver att vi säkrar vår försörjning av livsmedel i händelse av krig eller avspärrning. Detta kan åstadkommas genom att vi även fortsättningsvis håller nuvarande åkerareal i bruk. Jordbruket har utöver befolkningens livsmedelstrygghet flera viktiga uppgifter att fylla i . Försörjningsmålet har jordbrukspolitiska beslut formulerats på följande sätt: jordbruket skall trygga vår försörjning med livsmedel av god kvalitet och till rimliga priser i fred såväl som under krig och avspärrning. Därutöver skall det främja regional balans, viss landskapsvård samt bidra till att fylla våra åtaganden mot världssvälten. Även fisket och trädgårdsnäringen är viktiga beståndsdelar i vår livsmedelsförsörjning. Dessa näringsgrenar måste få arbeta under så goda betingelser som möjligt. Vi vill här erinra om våra tidigare lagda förslag, bl. a. rörande förbättringar av lånevillkoren för fiskefartyg. odlas i ca 2,9 miljoner ha. Detta tal har i stort sett varit oförändrat . Med en produktivitetsutveckling som varit bland de högsta inom svenskt näringsliv har den oförändrade arealen medfört att produktionen ökat. Så har t. ex. importbehovet av ost minskat och importöverskottet av nötkött förbytts i ett exportöverskott. ökade konsumtion och produktion av animalier i stort sett parallellt. Därefter har konsumtionen fallit medan produktionen i stort sett varit . Att så skett är naturligt, eftersom det gjordes stora investeringar i byggnader och anläggningar såväl inom jordbruket som i förädlingsindustrin. Så länge de som gjort investeringarna får täckning för sina rörliga kostnader kommer produktionsvolymen att i stort vara oförändrad. Det som inte konsumeras inom landet måste exporteras till världsmarknadspriser, vilka regelmässigt är lägre än de svenska. Ju större del av produktionen som kan avsättas inom landet, desto bättre blir lönsamheten inom jordbruket. lönsamhetsproblem kan då lösas på två sätt. Antingen måste lönsamheten inom jordbruk och förädlingsindustri ner till en sådan nivå att ett stort antal företag lämnar marknaden så att de som blir kvar endast producerar för hemmamarknadens behov. Eller också måste avsättningen av svenska livsmedel inom landet öka och bättre priser erhållas för exportkvantiteterna. Livsmedelsexporten måste då inriktas på långsiktiga kontrakt på så goda villkor som möjligt. Vi anser att det sistnämnda alternativet är den bästa lösningen. Såväl beredskapsskäl som regionalpolitiska och landskapsvårdande skäl talar för detta. har goda klimatologiska förhållanden. Vi kan bedriva en livsmedelsproduktion med förhållandevis liten insats av kemikalier. Vår allmänna hygieniska standard är också god, varför livsmedelskvaliteten även i övrigt är hög. Detta ger oss konkurrensfördelar gentemot många andra länder och bör kunna bidra till en gynnsam exportutveckling. Huvudansvaret för marknadsbearbetning, sortimentanpassning och prisbildning måste i hög grad åvila producenterna av livsmedel. Staten kan skapa förutsättningar för en ökad livsmedelskonsumtion genom att föra en sådan politik att ekonomin vitaliseras. Det moderata alternativet innebär att skatterna sänks och att budgetunderskottet minskas. Människorna kommer då att få mer pengar att röra sig med. Detta gäller framför allt barnfamiljerna som är storkonsumenter av livsmedel. Livsmedelsindustrin borde kunna tillgodogöra sig en avsevärd del av den därigenom ökade köpkraften, som sedan kommer jordbruket till godo genom höjda avräkningspriser. Moderat politik innebär också skattesänkningar, som direkt kommer jordbrukarna till godo. Vi vill sänka skogsvårdsavgiften, ta bort skatten på handelsgödsel och bekämpningsmedel, ta bort den nya fastighetsskatten, ta bort skatten på arbetande kapital (arvs- och förmögenhetsskatt som hänför sig till fastighet och inventarierörelsen) och avskaffa löntagarfonderna och därmed avgifterna till dem. Sammantaget betyder detta mycket för lönsamheten i det enskilda jordbruksföretaget. Jordbruket är beroende av jordbruksprisregleringen. Det är dock angeläget att jordbruket, liksom näringslivet i övrigt, så långt som möjligt befrias från hämmande regleringar och ingrepp i näringsutövningen. Vi anser att nuvarande regleringar inom jordbruket skall minska. Vi vill liberalisera jordförvärvslagen så att prisprövningsparagrafen försvinner och så att släktingar inte skall behöva förvärvstillstånd vid överlåtelse, förenkla skogsvårdslagstiftningen, stoppa väsentliga delar av det nya förslaget till plan- och bygglag och ta bort de ändringar i miljöskyddslagen som ger myndigheten rätt att föreskriva vilka inskränkningar i jordbruksdriften som helst. Prisregleringssystemet måste förenklas så att det åter blir överskådligt och begripligt. Vi delar i stort sett regeringens bedömningar av animalieproduktionen. Denna skall i huvudsak täcka behov. Den produktion som sker därutöver bör jordbruket självt stå för liksom man gör . De medel som jordbruket betalar till regleringskassorna borde kunna användas mer flexibelt än som sker. Hur användningen av prisregleringsmedlen lämpligast skall ske kan tas upp vid prisöverläggningarna. Vi har en något mer optimistisk bedömning av de långsiktiga exportmöjligheterna än regeringen. Livsmedelsproducenterna bör kunna få dra nytta av dessa möjligheter. För vissa produkter såsom fläsk och ost borde en långsiktig export med tillfredsställande lönsamhet kunna ske. Detta förutsätter att exportverksamheten får en högre prioritet än den nu har. En livsmedelsexport från förutsätter att vi inte avskärmar våra gränser utan att import även av utbyteskaraktär blir möjlig. Vad gäller proteinfoder anser regeringen att den bör ägnas större uppmärksamhet inom prisregleringen. Man undviker dock nogsamt att ange hur. Då en ökad odling av inhemskt protein är värdefull inte minst från beredskapssynpunkt är detta inte tillfredsställande. Det ger dåligt planeringsunderlag för en ökad proteinfoderodling i . Det är tillfredsställande att regeringen har tillsatt en utredning om möjligheterna till en låginblandning av motoralkoholer, t. ex. etanol, i bensin. Väl så intressant är också att undersöka möjligheterna att ersätta dieseldrift med ren drift av etanol. Miljöeffekterna är där odiskutabelt positiva. Även detta alternativ bör ingå i utredningen. Försöksverksamheten med etanolproduktion i bör kunna ge ett värdefullt underlag när den utvärderats. Odling av grödor för energiändamål kan vara ett värdefullt komplement till traditionell livsmedelsproduktion. Forskning kring möjligheterna att på kommersiella grunder odla energigrödor på svensk jordbruksmark bör ges hög prioritet. Produktionen av livsmedel beräknas sjunka avsevärt vid en eventuell avspärrning. Det betyder att den åkerareal som behövs för att klara livsmedelsförsörjning i en krissituation är större än vad som behövs i fredstid. Detta motiverar att det allmänna tar ett ansvar för denna produktion. För att minimera samhällskostnaderna bör överskottsproduktionen utgöras av spannmål. Staten bör ta ansvar för spannmålsöverskottet genom att budgetmedel tillskjutes spannmålsregleringen. LMK föreslog att statens andel skulle vara räknat på normalskörd. En sådan avvägning är givetvis skönsmässig. Vi kan emellertid ansluta oss till den föreslagna fördelningen. Det är angeläget att kostnaderna för överskottet minskar, särskilt som spannmålskvantiteterna kan förmodas öka genom att animalieproduktionen begränsas och produktiviteten ökar inom växtodlingen. Kostnadsansvaret bör utvärderas efter en femårsperiod. Ett sätt att minska kostnaderna för spannmålsöverskotten är att odla andra grödor än spannmål. En svensk produktion av proteinfoder borde kunna komma till stånd. En annan tänkbar väg är att använda spannmålen till annat än livsmedel. På olika platser i pågår försök i större eller mindre skala med att framställa bl. a. stärkelse och etanol av vete. Jordbruksdriften kan också i många delar av vårt land med fördel kombineras med andra verksamheter. Den dominerande företagsformen är och bör vara kombinationen jord-skog. Statsmakterna bör inte hindra den som vill skaffa sig ett s. k. deltidsjordbruk. Jordförvärvslagen bör ändras i detta syfte. Regeringen preciserar i propositionen vad den anser vara åtaganden mot världssvälten. Vi anser det rimligt med en måttlig ökning av svenska livsmedel för katastrofbistånd. En viss ökning av volymen vete liksom av andra livsmedel, t. ex. rapsolja, kan i detta sammanhang vara intressant. Vi bedömer det möjligt att öka katastrofbistånd av spannmål med ca och av matolja med ca . Det är viktigt att livsmedelsbistånd ges i form av katastrofbistånd, så att det inte blir en ersättning för ett uppbyggande av en egen livsmedelsproduktion. En ökad biståndsvolym påverkar dock inte mer än marginellt jordbrukets överskottsproblem. Denna del av svenskt livsmedelsbistånd bör betalas med fullt inlösenpris. Som tidigare nämnts anser vi liksom regeringen att svenskt jordbruk alltjämt behöver ett gränsskydd. Detta är det viktigaste medlet för att bibehålla ett svenskt jordbruk i rimlig omfattning. Prisregleringen ligger nu i olika led för olika livsmedelsprodukter. Flera jordbruksutredningar har behandlat frågan om i vilket produktionsled prisregleringen skall förläggas. Samtliga utredningar har kommit fram till att dagens system ger minst negativa effekter. Regeringen vill att en frivillig uppdelning på olika juridiska personer skall ske hos företag, som har verksamhet både inom och utom prisregleringen. Den bransch det rör sig om - slakteribranschen - har vid upprepade tillfällen utretts av bl. SIND och SPK. Det har inte påvisats att integration mellan slakt och vidareförädling har medfört kostnadsövervältringar. Är det möjligt att genom en förbättrad redovisning öka kontrollmöjligheterna är detta angeläget. En eventuell senare tvångsmässig företagsuppdelning, vilken regeringen antyder, strider däremot mot vedertagna principer för svenskt företagande. Vi avvisar sådana förslag. Regeringen föreslår att prisförhandlingarna skall vara s. k. obundna förhandlingar. T. o. m. fördes förhandlingarna på grundval av att jordbruket garanterades kompensation för höjda produktionsmedelspriser. Dessa mättes med hjälp av s. k. produktionsmedelsindex (PM-index). LMK utredde denna fråga med förtur och fann i likhet med sin expertgrupp att PM-index hade fungerat väl och inte varit kostnadsuppdrivande. Regeringen drev trots detta därefter igenom ett förslag om att prisöverläggningarna skulle vara obundna. har en jordbruksförhandling och en kompensationsförhandling ägt rum. Jordbruk är en långsiktig verksamhet och kan inte riskera att plötsligt stå utan täckning ens för höjda produktionsmedelskostnader. Man måste hålla i minnet att normal marknadsanpassning är utesluten för jordbruket på grund av jordbruksprisregleringen. Jordbruksprisförhandlingarna bör därför ske på grundval av PM-index. I norra har jordbruket sämre produktionsförutsättningar än i resten av landet. I det system med generella priser för jordbruksprodukter som vi har i riskerar man att få så låg lönsamhet i att stora delar av jordbruket där slås ut. Då det av många skäl-bl. a. beredskapsskälär värdefullt att bibehålla en jordbruksproduktion i råder det politisk enighet om att staten skall kompensera för de sämre produktionsbe Lönsamheten skall inte vara sämre än i resten av landet på grund av klimatologiska förhållanden eller långa transportavstånd. Dessutom ger ett stöd till jordbruket en bättre regionalpolitisk effekt än flertalet andra stödformer. Det skapar förutsättningar för att en uthållig kommersiell och offentlig service kan upprätthållas i sysselsättningssvaga bygder. föreslog regeringen att en uppräkning av Norrlandsstödet inte skulle ske över statsbudgeten utan att frågan skulle lösas i prisförhandlingarna. En enig riksdag avvisade förslaget och tillkännagav att Norrlandsstödets uppräkning skulle ske över statsbudgeten. Detta bör också fortsättningsvis gälla. Jordbruket har oftast fått möjlighet att höja priserna . Detta har motiverats av att kostnadsutvecklingen är kontinuerlig. En kompensation varje halvår har därför ansetts rimlig. Även Norrlandsjordbruket omfattas naturligtvis av detta. Skillnaden i produktionsförutsättningar mellan och resten av ökar dock, eftersom uppräkningar av Norrlandsstödet skett med ojämna mellanrum. För att minska skillnaderna bör nivån på Norrlandsstödet ses över. I propositionen tillgodoser regeringen formellt krav genom att föreslå att uppräkningen skall ske med budgetmedel. Dessa skall finansieras genom att anslaget C 3. Prisreglerande åtgärder minskas. Vilken av dessa poster man avser att minska får veta först när propositionen om regleringen av priserna på vissa jordbruksprodukter läggs. Tar regeringen någon annan anslagspost än livsmedelssubventionerna är förslaget konstruerat på samma sätt som det av avvisade förslaget . Vi har i motion 1984/85:2343 anvisat besparingar i statsbudgeten för att finansiera såväl denna uppräkning som medlen till spannmålsregleringen. Investeringsförbudet och andra regleringar Regeringen föreslår i propositionen att investeringsförbudet inom animalieproduktionen förlängs . Detta förbud har redan förlängts . Effekterna av ingreppet är mycket osäkra. Omfattande dispenser har bidragit till osäkerheten. Investeringsförbud är första steget på väg mot en total kontroll av jordbruket. Den marginella effekt som förbudet haft står inte i någon som helst proportion till de negativa effekter det för med sig. Ett statiskt jordbruk med små möjligheter till utveckling och flexibilitet blir följden. Investeringsförbudet bör därför upphöra. Andra regleringar som differentierade avgifter och pristillägg föreslås avskaffas. De differentierade avgifterna och pristilläggen ger en snedvridning av produktionsförutsättningarna. De differentierade pristilläggen och avgifterna har alltsedan de infördes endast varit föremål för marginella justeringar. Då effekten av åtminstone de differentierade pristilläggen så gott som neutraliserades av slakteriföretagen har de inte spelat någon roll för fläskproducenterna. Ett system med differentierade avgifter och pristillägg skulle för att vara verksamt behöva justeras oftare. Då det är jordbruket självt som begärt systemet och som betalar till det finner vi emellertid inte skäl att upphäva det riksdagsbeslut som gör förfarandet möjligt. Det får ankomma på parterna i jordbruksprisförhandlingarna att i avvaktan på en avveckling besluta om lämpliga justeringar. Miljöskyddslagstiftningen måste tillämpas hårdare än . Varje företag måste kunna visa att det har en tillräcklig åkerareal att sprida sin gödsel på. Beträffande livsmedelskvaliteten anser regeringen att konsumenterna hyser stor oro inför de kemiska medel som används vid livsmedelsframställning. I stället för att framlägga förslag till positiva åtgärder, t. ex. information, förstärker regeringen oron genom att okritiskt säga att användningen av kemiska medel inom livsmedelskedjan bör minska. Otvivelaktigt bidrar de flesta kemiska medel till att höja livsmedelskvaliteten. Med en minskad kemikalieanvändning riskerar vi att få sämre livsmedel, att bli utsatta för svampgifter av olika slag, att få en sämre djurhälsa m. m. Det hindrar inte att all användning av produktionsmedel och tillsatser också bör prövas med hänsyn till bl. a. hälsoaspekter. Nya rön kan således ställa ämnen i helt ny dager. Livsmedelskvalitet är också en fråga om hur maten smakar. Ett något äldre djur som fått utvecklas i litet långsammare takt smakar ofta mer än unga omogna djur. En större boxyta per djurenhet kan också bidra till ett godare kött. livsmedelsproduktion är beroende av importerade produktionsmedel. Visserligen är en krisimport även av strategiska varor tänkbar. Livsmedelsproduktionens sårbarhet minskar dock avsevärt om en större andel av produktionsmedlen kan framställas inom landet. Det från beredskapssynpunkt allvarligaste importberoendet gäller försörjningen med kvävegödsel. uppgår den svenska framställningen av ammoniak till endast av behovet. Vi har heller inte någon större inhemsk produktion av bekämpningsmedel. Vår ammoniakförsörjning bör enligt LMK vara av behovet för att en tillfredsställande säkerhet skall uppnås. Flera olika lösningar är tänkbara. Hur försörjningen lämpligast bör bli föremål för närmare överväganden. Med anvisning till det anförda hemställs 1.att beslutar att budgetmedel motsvarande av exportkostnaderna för normalskörd skall tillskjutas svensk spannmålshandel ekonomisk förening u. p. a., 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om ett utökat svenskt katastrofbistånd, 3. att beslutar att prisstödet till jordbruket i norra finansieras med budgetmedel som inte påverkar prisregleringen, 4. att beslutar att prisstödet till jordbruket i norra ses över, 5. att beslutar att jordbruksprisförhandlingarna skall grundas på produktionsmedelsindex, 6. att beslutar att avslå förslaget om förlängning av lagen (1983:147) om förbud mot nybyggnad av djurstallar för nötkreatur, svin och fjäderfä, 7. att beslutar att ett system med differentierade avgifter och pristillägg inom ägg- resp. slaktsvinsproduktion tills vidare skall få tillämpas. L. () i () () () () ()