mot · G8022717 · 1985-01-25 00:00:00 — Skydd för den enskildes integritet Till skydd för den enskildes integritet Det finns i behov av en konsekvent politik för att värna den enskildes integritet. Inom de flesta samhällsområden ökar den enskildes beroende till stat och kommun. Som en följd av denna utveckling ställer det offentliga ökade krav på kontroll och insyn i den enskildes privatliv. Det är en mycket stor mängd information som den enskilde förväntas lämna ifrån sig. I de flesta fall förväntar sig myndigheter att intresset av en effektiv myndighetsutövning och kontroll är tillräckliga skäl för att ytterligare krav på uppgifter och kontroll skall vara rättfärdigade. Uppgifter om den genomsnittlige medborgaren återfinns i ett hundratal register. I de flesta fall vet man inte om att man är registrerad och har heller ingen klar uppfattning om vilka data om den egna personen som finns registrerade. I en rad olika kontakter i det offentliga - barnomsorgen, skolan, sjukvården, bostadsförmedlingen, åldringsvården, socialvården - ställs den enskilde inför krav på personuppgifter som för många upplevs som känsliga och obehagliga att lämna ut, oavsett försäkringar om att uppgifterna skall behandlas med sekretess. Även om den enskilde förlitar sig på sådana försäkringar är det likväl en del av sitt privatliv man tvingas ge andra insyn Innehållet i dessa uppgifter - tillsammans med en lång rad andra uppgifter, om bilen, huset, inkomstnivån, m. m. - har den enskilde sällan någon vetskap om, än mindre någon möjlighet att påverka. Denna osäkerhet är desto större som uppgifter i en resebyrå, en bank eller ett försäkringsbolag kan göras åtkomliga för dem som besitter de andra uppgifterna. Diskussionen om taxeringsmyndigheternas kontroll av bankkonton har dessutom klarat ut en sak; uppgifter som skyddats från insyn av lag kan genom lagförändring göras åtkomliga för insyn. Oavsett under vilka försäkringar som uppgifter samlas in gäller därför en sak. Lagar och regler kan förändras. För den enskilde innebär detta att när man lämnar ifrån sig en uppgift lämnar man därmed också ifrån sig kontrollen över den. Vill man stärka den enskildes integritet och hans trygghet i detta avseende räcker det därför bara inte med lagar som skyddar viss information. Kraven på uppgiftslämnande måste begränsas. De regler och lagar som skyddar insamlade uppgifter och den enskildes integritet får inte utan vidare sättas ur Respekten för den enskildes integritet måste därför, enligt min mening, ges ett grundlagsfäst skydd. Detta är viktigt eftersom den enskildes integritet hotas av olika orsaker. För det första är det politiska systemet organiserat så att beslut fattas inom olika fackområden. Skatter, familj, bostad, skola och sjukvård är några exempel. Inom vart och ett av dessa fack fattas besluten av personer med sitt politiska ansvar inom detta fack. De fattar besluten utifrån de problem som är särskilt betydelsefulla för maktutövningen inom det berörda fackområdet och de fattar besluten efter de kriterier som är särskilt viktiga inom detsamma. Den enskildes integritet blir därmed en restpost som äts upp från olika håll genom vällovliga förslag och beslut inom de politiska fackområdena. För det andra är den enskildes integritet en konsekvens av hur vårt välfärdssystem fungerar. Datasystemen är samhällets informationssystem. I har socialdemokratins dominans gett en välfärdsstruktur som tvingar in den enskilde i ett beroendeförhållande till det offentliga. För en normalfamilj är politikerns uppfattning om hur stor inkomst man skall ha, vilken bostad, doktor och barnomsorg som är lämpliga, viktigare än de egna insatserna och värderingarna. För att få ta del av välfärden måste man inte bara acceptera den i den utformning politikerna gett den, man måste också kunna redovisa personliga omständigheter som gör en berättigad att ta del av den. Detta beroende är kanske det allvarligaste hotet mot integriteten. Välfärdssamhällets kollektivistiska utveckling har skapat en situation där kollektivets krav på information nästan automatiskt anses rättfärdigt och där datatekniken alltför ofta - datatekniken oförskyllt - kommit att utnyttjas för kontroll och central registrering. Ett tredje skäl till att integriteen är hotad är att den nuvarande regeringen inte är beredd att se dessa hot eller åtminstone inte bedöma dem som allvarliga. Denna attityd är orsaken till att vi fått en lång rad förslag med åtgärder från myndigheter som inneburit betydande intrång i enskilda människors integritet. förslag ställer betydande krav på uppgiftssamling och kontroll. Skattemyndigheter har ansett sig förpliktade att fråga ensamstående kvinnor var de tillbringar sin dygnsvila. Kronofogdar har i vissa fall experimenterat med diverse övervakningsmetoder, typ flygspaning och videofilmning. Omfattande folk- och bostadsräkningar har planerats. Samköming av dataregister har tillåtits av regeringen, i strid med datainspektionen. Tullen har utfört razzior gentemot utlandsresenärer, i strid med gällande lag. Inom sjukvården överförs alltmer av våra sjukjournaler på data som vissa landsting ökar sin uppgiftsinsamling genom omfattande enkäter. Exemplen kan göras betydligt fler. Enligt en SCB-undersökning som offentliggjordes uppgav av de svarande att de var skrämda av myndigheternas möjligheter att med hjälp av datauppgifter kontrollera medborgarna. Exemplen ovan visar att den ökade oron inte saknar saklig grund. Regeringen har ännu inte visat någon vilja eller handlingskraft att stärka skyddet av den enskildes integritet. Civilministern har aviserat att de uppgifter som samlas in till SCB skall ges ett sekretesskydd, vilket enbart är att befästa praxis. Däremot har han inte varit beredd att lämna förslag som minskar kraven på uppgiftslämnande. Debatten om personnummer och därmed sammanhängande integritetsfrågor har förts till en statlig, offentlig utredning, data- och offentlighetskommittén, (DOK). Denna kommer att presentera sina första förslag om . Alltför ofta talar regeringsföreträdare om integritetsfrågor som om det är människornas oro - och inte de faktiska intrången i integriteten - som är det stora problemet. Mot denna bakgrund är det nödvändigt att verkar för en konsekvent politik till skydd för den enskildes integritet. Den bör bygga på tre principer. Den enskilde skall anses ha den främsta rätten till uppgifter om sig själv. Insamling av uppgifter för enskilda skall ha stöd i särskild lag. Insamlade uppgifter skall som princip vara en sak mellan den enskilde och myndigheten. Den enskildes rätt till uppgifter om sig själv Ett grundläggande synsätt för integritetspolitik bör vara att uppgifter om den enskilde i första hand tillhör den enskilde. Det får inte anses vara självklart att offentliga myndigheter skall ha tillgång till personuppgifter av olika slag. Utgångspunkten bör vara att uppgift om den enskilde disponeras av den enskilde. Undantag skall endast göras från denna utgångspunkt om de kan motiveras i lag. Detta synsätt bör ge regeringen till känna. Inom sjukvården bestämmer sjukvårdsmyndigheter över hur patientjournaler hanteras. De förslag som patientjournalutredningen lagt fram är ägnade att stärka skyddet av dessa uppgifter. Med den snabba övergång som sker till dataregistrering av patientjournaler kommer dock riskerna för obehörig insyn att i praktiken öka. Även om detta faktiska problem löses skapar dataregistreringen en oro för hur uppgifterna används och hur de kan komma att användas. Detta gäller i hög grad den typ av mycket känsliga uppgifter som förekommer inom vissa delar av sjukvården. T. ex. sker på vissa sjukhus en registrering på data av patienter som söker psykiatrisk hjälp. Den enskilde patienten bör kunna begära att patientjournaler inte förs på data, i enlighet med synsättet att personuppgifter i första hand tillhör den enskilde. bör ge regeringen till känna att sådana s. k. dataundantag skall kunna göras. Frågan om personnummer bör kunna lösas på motsvarande sätt, genom att ge den enskilde en större rätt att avgöra när han eller hon skall lämna eller registreras med personnummer. Personnummerfrågan behandlas inom dataoch offentlighetskommittén som skall behandla olika alternativ att begränsa personnummeranvändningen. Intill dess utredningen är klar med sitt arbete finns dock anledning att vid sidan av kommitténs arbete vidtaga åtgärder för att personnummeranvändningen inte skall öka. Av detta skäl bör förslag om ADB och företagsgranskning (RSV rapport 1984:10) ej läggas till grund för förslag från regeringen. 1 rapporten föreslås ytterligt långtgående krav på en utökad personnummeranvändning. Ett tillmötesgående av dessa krav skulle göra det meningslöst att utreda en begränsning av personnummeranvändningen. bör ge regeringen detta till känna. Det finns också skäl för att tillse att beroendet av personnummer i olika register minskas. SPAR spelar en central roll i detta sammanhang. Genom att DAFA har ensamrätt på sin verksamhet och genom att systemen är uppbyggda för personnummersökning tvingar man fram en personnummeranvändning i de register som kunderna vill uppdatera gentemot SPAR. Regeringen bör därför uppdraga åt DAFA att tillse att SPAR:s system inte förutsätter personnummeranvändning hos kunderna. Andra sökbegrepp, inom ramen för vad SPAR innehåller, bör kunna användas lika väl som personnummer. Enligt kreditupplysningslagen äger var och en rätt att få besked om när förfrågan om kreditvärdighet har gjorts. Det finns anledning att utsträcka denna rätt till att den enskilde också underrättas om vem som har gjort förfrågan. En stor mängd av de uppgifter som samlas in är inte att betrakta som nödvändiga för verksamheten inom de myndigheter som begärt den. Det är därför viktigt att myndigheternas rätt att insamla, lagra och registrera uppgifter begränsas. Regeringen bör därför lägga förslag till åtgärder med sikte på att begränsa uppgiftslämnandet. Till stor del är det offentligas behov av uppgifter en konsekvens av hur välfärden är ordnad inom en rad olika områden. Inom barnomsorgen leder t. ex. enhetstaxa till uppenbart mindre behov av uppgifter än om barndaghemsavgifter relateras till inkomst och sociala förhållanden. Marknadsorienterade lösningar inom andra områden minskar också behovet av personuppgifter. Regeringen bör därför utreda, och värdera, hur olika typer av organisation av välfärdssystemen inverkar på den enskildes integritet. Uppgiftsinsamling skall ha stöd i lag och uppgifterna skall skyddas i lag Varje krav på personuppgifter bör bygga på särskild lag, som också reglerar hur registret skall hanteras samt myndighetens ansvar gentemot den enskilde. Insamlingen av personuppgifter bör inte komma som en konsekvens av annan lagstiftning. Då finns ingen kontroll på mängden av uppgifter som samlas in. Det skapas heller ingen prövning eller värdering om det är poitiskt önskvärt, med tanke på den enskildes intgritet, att uppgifterna insamlas. Genom ett system med en ansvarig registerförare skapas bättre förutsättningar för att rättelser av felaktiga uppgifter kan ske snabbt. Insamlade uppgifter skall vara en sak mellan den enskilde och myndigheten De uppgifter som den enskilde lämnar till en myndighet bör vara en sak mellan den enskilde och den eller de myndigheter man lämnat uppgiften till. En sådar princip ger anledning att diskutera en restriktivare tillämpning av offentlighetsprincipen vad gäller personuppgifter. Detta rymmer också myndigheters hantering av personnummer. Dessa frågor diskuteras inom ramen för data- och offentlighetskommittén. En diskussion om offentlighetsprincipens krav gör det också rimligt att diskutera en begränsning av myndigheters försäljningsverksamhet av uppgifter. 1 avvaktan på utredningens betänkande bör regeringen medverka till att sådan kommersiell verksamhet med uppgifter, insamlade av en myndighet, upphör. Vidare bör insamlade uppgifter av hänsyn till den enskildes integritet enbart vidarebefordras till andra myndigheter vid misstanke om brott. Regeringen har vid ett antal tillfällen gett tillstånd till datasamkörningar i strid med datainspektionen. Detta är olyckligt eftersom det innebär att man inte låter de krav på respekt för den enskildes integritet som är styrande för datainspektionens beslut gälla hanteringen av samkörningar. bör därför med anledning av detta ge regeringen till känna att regeringens dispensgivning för samkörningar bör vara mer restriktiv än vad som varit fallet. Datalagen reglerar användningen av dataregister. Den bygger på principen, att register som förs på data ställer större krav på den som för registret vad gäller hänsyn till den enskildes integritet. De restriktioner och eventuellt högre kostnader som dessa åtaganden innebär väger i de flesta fall lätt mot de effektivitetsvinster som datoriseringen medför. Datalagens skydd av den enskildes integritet bör därför inte sättas ur spel genom annan lagstiftning som tillkom i första hand på basis av andra kriterier än respekten för den enskildes integritet. Detta aktualiserar behovet av att åtminstone vissa delar av datalagen ges grundlagsskydd. Det finns vidare anledning att diskutera formerna för att i grundlagen föra in den enskildes rätt till integritet. Det kan eventuellt ske genom att de uppgifter som myndigheter skall ha rätt att kräva definieras. fäst rätt till integritet skulle vara viktig av symbolskäl. Den skulle också leda till att övrig lagstiftning tvingades prövas mot de krav som respekten för den enskildes integritet ställer. som data- och offentlighetskommittén behandlar frågor som anknyter till frågan om ett grundlagsfäst integritetsskydd. bör ge regeringen till känna att frågan om ett grundlagsfäst integritetsskydd bör utredas. Mot bakgrund av ovanstående hemställs* 1. att ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående den enskildes rätt till personuppgifter om sig själv, 2. att ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående andra sökbegrepp än personnummer i SPAR, 3. att hos regeringen begär förslag till åtgärder för att begränsa uppgiftslämnandet, 4. att hos regeringen begär en utredning angående olika välfärdssystems inverkan på den enskildes integritet, 5. att hos regeringen begär lagförslag som innebär, att särskild lag skall krävas för uppgiftsinsamling och registrering, 6. att hos regeringen begär lagförslag som innebär, att särskild registerförare skall finnas för personregister, 7. att ger regeringen till känna att dispensgivning för datasamkörningar bör vara mer restriktiv än vad som varit fallet, 8. att hos regeringen begär att frågan om grundlagsfäst data- och integritetsskydd utreds. * Se även motionerna 1984/85:2718-2721.