mot · G8023202 · 1985-05-09 00:00:00 — Vi har mot den bakgrunden föreslagit en indragning från kommunerna på , av vilket beror på utebliven kompensation för de föreslagna ändrade sjukförsäkringsreglerna. På sjukförsäkringsområdet har vi föreslagit att kompensationsnivån skall sänkas till under . Det beräknas ge en besparing netto på ca av vilket således faller på kommunerna. Besparingen innebär för en genomsnittlig löntagare med ca ett inkomstbortfall på ca . anställda i stat och kommun förutsätts att hänsyn till de ändrade reglerna tas i kommande löneförhandlingar. Arbetslöshetsförsäkringen finansieras dels genom egenavgifter, dels genom statsbidrag. Vi har föreslagit att egenfinansieringen skall öka från dagens till . Det innebär en ökad avgift på ca . Genom den högre egenavgiften uppnås dels en besparing för staten, dels kan dagpenningen höjas såsom regeringen föreslagit. De utgiftsminskningar som blir nödvändiga under de därpå följande åren bör huvudsakligen kunna ske genom ytterligare minskning av kommunernas expansionsutrymme och minskning av de generella bostadssubventionerna. Besparingsarbetet måste ske långsiktigt och systematiskt. Det är inte alltid möjligt att snabbt minska utgifterna när konjunkturutvecklingen kräver en åstramning. Den tidigare redovisade situationen belyser svårigheterna. Om de planerade besparingarna leder till en alltför stark åstramning i ett visst konjunkturskede måste det alltså mötas genom skattesänkningar och genom arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Vi har tidigare framhållit att skattetrycket inte får höjas ytterligare i . Tvärtom är det önskvärt att sänka skatterna. Vi har i vår ekonomisk-politiska motion bl. a. föreslagit att den nya fastighetsskatten inte skall genomföras och att marginalskatterna skall sänkas ytterligare så att nästan alla får behålla åtminstone hälften av en inkomstökning eller en extrainkomst. För att genomförda marginalskattesänkningar skall bli bestående och för att skapa stabila förutsättningar för avtalsförhandlingarna är det också viktigt att skatteskalan ges ett fullt inflationsskydd. Avsaknaden av ett sådant inflationsskydd har försvårat avtalsförhandlingarna. När skattereformen beslutades förutsattes för reformåren 1983-1985 ett inflationsskydd på , men också att inflationen skulle begränsas till den nivån. Sålunda skrev i : Reformen innebär att skatteskalorna räknas upp med ca (vilket blir , vår anm.). norm för den inflationstakt som kan accepteras . Detta bör påverka alla aktörer i det ekonomiska livet. Skattereformen kan härmed ge ett viktigt bidrag i kampen mot inflationen. Den ekonomiska politiken måste själfallet även i övrigt inriktas på att pris- och kostnadsök ningarna pressas ned. Vad som hänt under dessa år är dock att inflationen blivit som inflationsskyddet sänkts till . Det har lett till skattehöjningar för praktiskt taget alla och till marginalskatteskärpningar för många jämfört med vad som utlovades reform. Om hänsyn tas till att regeringen avskaffat inflationsskyddet helt kan vi konstatera att marginalskatten för ungefär var femte löntagare ökat med mellan i förhållande till vad som 1982 ställdes i utsikt. reform förutsatte att inkomstskatten skulle sänkas med ca . Det otillräckliga inflationsskyddet har lett till att ca 8 miljarder av detta efter 1986 har tagits tillbaka. Staten är en av de största arbetsgivarna. Statsmakterna har ett avgörande ansvar för den samhällsekonomiska utvecklingen. Det ställer särskilda krav på hur staten fyller rollen som arbetsgivare. Vi har tidigare kritiserat uppläggningen av avtalsrörelse. Svagheten i den valda uppläggningen avspeglar sig i den pågående arbetsmarknadskonflikten. Det är angeläget i kommande avtalsförhandlingar att parterna inom den konkurrensutsatta sektorn är löneledande. Det är också viktigt att komma bort från olika slags klausuler i avtalen som leder till automatiska löneökningar. Finansministern noterar med tillfredsställelse i den reviderade finansplanen att avtal mellan och inte innehåller några klausuler som knyter avtalet till utvecklingen på andra avtalsområden eller till den allmänna prisutvecklingen. Han ser detta som ett betydelsefullt steg i strävan att motverka automatiska pris- och kostnadsstegringar i samhällsekonomin och utgår ifrån att övriga grupper kommer att visa samma medvetenhet och ansvarstagande i sina avtal. Detta måste naturligtvis också gälla statens egna avtal. De löneavtal som sluts på arbetsmarknaden är av största betydelse för inflationsutvecklingen och därmed också för arbetslöshetens utveckling. Den arbetslöshet som följer av höga avtal drabbar naturligtvis delvis medlemmar i de avtalsslutande löntagarorganisationerna, men framför allt kvinnor och ungdomar som är på väg in på arbetsmarknaden. Arbetslöshetens kostnader bärs alltså i första hand av personer som inte har möjlighet att påverka avtalen. För att få raka rör mellan förhandlingsbordet och arbetslöshetens kostnader har vi därför föreslagit att egenavgifterna i arbetslöshetsförsäkringen skall höjas och att försäkringsmedlen skall finansiera också andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder än arbetslöshetsersättningen. Regeringen bör utreda hur en sådan ny funktion för arbetslöshetsförsäkringen bör organiseras och vilka ändringar i gällande regler som det bör föranleda. Därvid bör också frågan om att göra arbetslöshetsförsäkringen obligatorisk övervägas. Till detta kommer att ett antal åtgärder behöver vidtas för att stimulera marknadsekonomins funktionssätt. Detta är nödvändigt inte bara i det långsiktiga perspektivet för att åter skapa en väl fungerande marknadsekonomi utan även i ett kortare perspektiv för att trots den väntade konjunkturavmattningen hålla optimistiska framtidsförväntningar levande inom näringslivet. Till dessa åtgärder hör för det första avskaffandet av de kollektiva löntagarfonderna. Dessa fungerar som en bromsklots framför allt för de mindre företagen och för nyföretagandet. På hotar de att förstöra marknadsekonomin. Fonderna bör därför avskaffas på det sätt som tidigare beskrivits i en gemensam motion från , och moderata samlingspartiet. Denna metod innebär inte bara att fondskatterna avskaffas och att fondbyråkratin slopas utan också att det enskilda aktiesparandet ges en kraftig stimulans genom att fondernas tillgångar används för en stor sparpremie för enskilt riskvilligt sparande. Vi har därutöver föreslagit ytterligare ett antal åtgärder på skattesidan för att stimulera sådant frivilligt enskilt risksparande. Därutöver krävs t. ex. slopande av förmögenhetsbeskattningen av arbetande kapital i familjeföretag, skattemässiga stimulanser till frivilliga företagsvisa vinstandelssystem och slopande av ett antal offentliga monopol. En väl fungerande konkurrens är ett grundläggande inslag i en marknadsekonomi. Vi har därför tidigare i skilda sammanhang föreslagit att monopol bryts upp på områden alltifrån daghem till och . Sammanfattningsvis vill framhålla att det är av avgörande betydelse för den ekonomiska utvecklingen att prisoch löneutvecklingen kan nedbringas till en lägre nivå än vad som gällt i . Statsmakterna kan inte ensamma åstadkomma detta men genom inriktningen av den ekonomiska politiken kan förutsättningarna för en sådan utveckling förbättras. De viktigaste ekonomisk-politiska åtgärderna som vi föreslagit är dessa: o Budgetunderskottet minskas för att dämpa inflationsförväntningar och inflation. o Budgetunderskottet minskas dels genom den ekonomiska tillväxten, dels genom utgiftsnedskärningar. o Utgiftspolitiken planeras långsiktigt. Om samhällsekonomin av konjunkturskäl behöver stimulans ges den genom skattesänkningar, o Skatteskalan ges ett fullt inflationsskydd. o Marginalskatterna sänks så att nästan alla får behålla åtminstone hälften av en inkomstökning, o Inga klausuler som knyts till andra avtalsområden eller den allmänna prisutvecklingen skrivs in i de statliga löneavtalen, o Avtalen inom den konkurrensutsatta sektorn måste vara löneledande. o Arbetslöshetsförsäkringen reformeras genom att egenavgifterna höjs och genom att försäkringsmedel får finansiera andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder än arbetslöshetsersättning, o De kollektiva löntagarfonderna avskaffas, o Offentliga monopol bryts upp och regleringar avskaffas. Kommunernas expansion har varit en starkt pådrivande faktor i den offentliga sektorns tillväxt . sjönk tillväxten huvudsakligen som en följd av de åtgärder som dåvarande regeringar vidtog. Efter regeringsskiftet bröts emellertid denna trend. 1984 beräknas den kommunala expansionen till . är prognosen en ökning med . Enligt uppgifter i den reviderade nationalbudgeten ökade kommunernas sysselsättning med ca 30 000 personer. Exkl. sysselsättningsfrämjande åtgärder beräknas ökningen till ca 12 000 personer. Detta är en fördubbling jämfört med den siffra som redovisades . Sammantaget svarar den kommunala sysselsättningsökningen (exkl. åtgärder) för nära hälften av hela sysselsättningsökningen på den reguljära arbetsmarknaden eller ca 14 000 av totalt ca 30 000 personer. Enligt vår uppfattning innebär detta en alltför snabb expansion. I treårskalkylerna konstateras också att den kommunala expansionen var alltför snabb för att vara långsiktigt hållbar. 1985 innebär en underliggande sysselsättningsökning på likaledes ca 12 000 personer. Att döma av tidigare relationer mellan prognos och utfall är detta en underskattning. I den reviderade finansplanen konstateras att kommunsektorns ekonomi är god. Det är framför allt kommunernas inkomstutveckling som utvecklats gynnsamt. Kommunernas finansiella situation 1986 kommer dessutom att bli ännu bättre än den redovisning som gavs i finansplanen . De kalkyler som gör för den kommunala volymutvecklingen visar att primärkommunerna sammantaget kan klara oförändrad standard med kända befolkningsförändringar med en liten volymminskning, -0,under 1986 och 1987. För landstingskommunerna leder motsvarande baskalkyl till krav på en volymökning på . Sammantaget för hela kommunsektorn pekar befolkningsförändringarna på en volymökning på . I treårskalkylerna har den kommunala konsumtionsökningen satts till i balansalternativet och till i referensalternativet. Det är intressant att notera att även denna lägre volymökning inte anses medföra vare sig social nedrustning eller kommunala skattehöjningar. När tidigare föreslagit besparingar i fråga om kommunernas inkomster med motsvarande anpassning på utgiftssidan har regeringen nämligen hävdat att det skulle leda till både social nedrustning och kommunala skattehöjningar. (Att båda effekterna skulle kunna uppträda kan möjligen synas ologiskt men det har inte hindrat socialdemokraterna från att hävda det.) De budgetförstärkningar som treårskalkylerna innehåller har lagts ut med en tredjedel på kommunsektorn. Det sägs också rent ur att det där handlar om besparingar: De stora överskotten i den kommunala sektorn gör att en del av de åtgärder som erfordras för att förstärka statens budget har riktats mot kommunerna. föreslog besparingar på gentemot kommunsektorn. Detta förslag avslogs av socialdemokraterna i . drygt en månad senare återkommer regeringen med åtstramningsåtgärder mot kommunsektorn på drygt detta belopp. I propositionen föreslås således följande: o en likviditetsindragning på ca , dvs. på den del av lönesumman som överstiger 20 milj. kr., o en särskild progressiv skatteutjämningsavgift som tas ut på det totala skatteunderlaget, först med per skattekrona, sedan med ytterligare . per skattekrona för de tre kommuner i landet som har en skattekraft som överstiger av medelskattekraften (dvs. , och ), vilket innebär en indragning av , o av intäkterna från skatteutjämningsavgiften används 997 milj. kr. till ökade ordinarie skatteutjämningsbidrag, o ytterligare ca 50 milj. kr. föreslås användas som särskilda bidrag till de primärkommuner som har en utdebitering på mer än . för att de skall sänka skatten till denna nivå, o av de kvarvarande 138 milj. kr. kan även bidrag utges till kommuner som har en utdebiteringssats . med en hög total skattesats, för att finansiera skattesänkningar, o ersättningen till kommunerna med anledning av slopandet av den kommunala beskattningen av juridiska personer föreslås reducerad med . per invånare eller med sammantaget 250 milj. kr. har redan tidigare föreslagit att någon särskild kompensation till kommunerna för avskaffandet av företagsbeskattningen inte skall utges. Självfallet kan man emellertid inte nu under löpande kommunalt budgetår dra in en tidigare beslutad kompensation. De 900 milj. kr. i kompensation som faller på måste därför nu anvisas. Vi föreslår emellertid att någon ytterligare kompensation inte utgår . Förslaget om likviditetsindragning anser vi vara felaktigt. Eftersom pengarna även fortsättningsvis tillhör kommunerna och dessa kan antas räkna med att senare återfå dem, anser vi att den åtstramningseffekt som uppträder blir enbart temporär. Vi föreslår i stället en permanent minskning av kommunernas inkomster på sätt som beskrivs nedan. Den föreslagna skatteutjämningsavgiften förefaller till stor del hämtad från tidigare motionsförslag. Vi har där föreslagit en minskning av de statliga utgifterna för statsbidragen till kommunsektorn genom t. ex. en avgift på kommunernas och landstingens skatteunderlag. Den konstruktion som denna avgift givits i propositionen med en kraftig progressivitet reagerar vi starkt emot. Det förefaller oss utomordentligt besynnerligt att utan föregående diskussioner med de berörda innan en sittande statlig kommitté avger förslag just om skatteutjämningssystemet lägga fram en provisorisk lösning för ett kalenderår. Än mer anmärkningsvärt är förslaget att pengarna skall delas ut till vissa kommuner på grundval av deras primärkommunala utdebiteringssats. Vi har tidigare påpekat att de nuvarande skillnaderna i utdebitering är stora. är det emellertid ingalunda klarlagt att dessa skillnader enbart betingas av skillnader i befolkningens sammansättning och inkomstnivå. I själva verket finns redan ett fungerande skatteutjämningssystem. De regler och kriterier för utjämningsbidrag som detta system innehåller infördes efter en lång utredningsperiod och omfattande diskussioner med kommuner och landsting för inte så länge sedan. Säkert kan systemet förbättras ytterligare och den sittande skatteutjämningskommittén har just i uppdrag att föreslå sådana förbättringar. Kommittén väntas avlämna sina förslag om . Vi anser det inte motiverat med en provisorisk lösning . I skatteutjämningskommittén diskuteras olika möjligheter att både finna bättre kriterier för bidrag och begränsa den automatiska ökningen av de totala bidragen. Olika metoder är tänkbara där även de specialdestinerade statsbidragen tas med i bilden. Vi har i fråga om dessa tidigare i skilda sammanhang framfört synpunkter på önskvärdheten av en ökande schablonisering i bidragsgivningen. Så skulle t. ex. statsbidragen till barnomsorgen kunna grundas på antalet barn i förskoleålder. Även i fråga om bidragen till har vi fört fram tanken att en ökad schablonisering bör studeras. En fördel med sådana metoder är att de ger stort utrymme för den kommunala självstyrelsen. Det har dessutom visat sig att de specialdestinerade bidragen till stor del tillfaller de rikaste kommunerna. Effekterna av dessa är alltså en helt annan än den man vill uppnå i skatteutjämningssystemet, vilket kan synas både ologiskt och paradoxalt. Vi anser det också angeläget att minskade statliga bidrag till kommunerna kombineras med minskade statliga regleringar av den kommunala verksamheten. Här finns naturligtvis en konflikt mellan önskemålen om standardisering, dvs. likhet mellan kommunerna, och självstyrelse, som kan leda till olikheter. Enligt vår uppfattning kan det finnas skäl att något släppa på kravet på likformighet och öka utrymmet för självstyrelsen. I avvaktan på ett fullständigt förslag från skatteutjämningskommittén som behandlar både de specialdestinerade statsbidragen och skatteutjämningsbidragen anser vi att den nödvändiga begränsningen av kommunernas inkomster bör ske med den metod vi tidigare anvisat, nämligen en avgift på kommunernas skatteunderlag. Avgiften bör uppgå till per skattekrona. Det bör ankomma på utskottet att göra nödvändiga förändringar i texten. Med hänvisning till ovanstånde hemställs 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som redovisas i motionen, 2. att godkänner de riktlinjer för budgetregleringen som redovisas i motionen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om den kommunala ekonomin, 4. att ej bemyndigar regeringen att för utge extra skatteutjämningsbidrag, 5. att till Bidrag till kommunerna med anledning av avskaffandet av kommunala företagsbeskattningen för /86 under sjunde huvudtiteln anvisar ett förslagsanslag av , 6. att avslår förslaget till lag om inbetalning på likviditetskonto under /86, 7. att antar förslag till lag om skatteutjämningsavgift med de ändringar som redovisas i motionen. () () () () minab/gotab 1985 82862