mot · G8022415 · 1985-01-25 00:00:00 — SIDA-program för förebyggande av katastrofer Rapporterna om olika katastrofhändelser världen över avlöser varandra. Krig, inbördeskrig, jordbävningar, torka, översvämningar, hårda stormarmiljontals människor drabbas av händelser av det här slaget. Att katastroferna ökat kraftigt råder det inget tvivel om. är det ett faktum att katastrofstatistiken är bristfällig. Det beror bl. a. på att det inte finns någon allmänt accepterad definition av ordet katastrof. Försäkringsbolagen tar fasta på förluster i människoliv och pengar. Sociologerna inriktar sig på sociala störningar. Hjälporganisationerna ger företräde åt de uppkomna hjälpbehoven och journalisterna koncentrerar intresset till sensationsvärdet, vilket bl. a. innebär att ju större antal dödsfall, desto större rubriker. Få har försökt definiera katastroferna utifrån ett större sammanhang och försökt förstå orsakerna bakom katastroferna. De flesta definitioner har det gemensamt att katastrofer beskrivs som sällsynta, plötsliga och dramatiska händelser, där många människoliv och stora materiella värden går förlorade. Man skiljer regelmässigt inte på om katastrofen inträffar i industriländer eller i . Det innebär att samma måttstock används vid bedömningen av katastrofer i den rika och den fattiga världen, något som förvillar begreppen. En katastrofhändelse i ett fattigt område, t. ex. en svår storm, kan orsaka begränsad skada uttryckt i pengar. Orsaken är att värdet på de tillgångar som finns är begränsat - mätt med de mått vi använder i industriländerna. är det uppenbart att för de människor som bor i området kan skadorna av stormen vara helt ödesdigra. Man hade redan från början små marginaler att leva på och har genom stormen förlorat allt man äger. Även om det alltså saknas en allmänt vedertagen definition av vad som är katastrof finns det många som har försökt systematisera begreppet. Den vanligaste indelningen består i att man skiljer mellan s. k. naturkatastrofer och katastrofer som orsakats av människan. Med naturkatastrof avses katastrofer som jordbävningar, svåra stormar, torka, översvämningar etc. Krig och inbördeskrig representerar den andra gruppen. Den här uppdelningen är både felaktig och olycklig. Felaktig därför att naturen oftast inte är den viktigaste orsaken till det som brukar kallas naturkatastrofer. Olycklig därför att själva termen naturkatastrof leder tankarna fel. Den ger intrycket att ingenting kan göras för att förhindra katastrofen, att vi som människor helt är offer för naturens krafter. Det är viktigt att nyansera den här debatten och klarlägga de ofta mycket komplicerade orsakssambanden som ligger bakom de olika katastroftyperna. En annan svaghet i den traditionella synen på katastrofer består i fixeringen vid plötsliga, dramatiska händelser. Det är visserligen sant att katastrofer av typen jordbävningar inträffar plötsligt, men svältkatastrofer, av den typ som drabbar stora delar av , kan på intet sätt beskrivas som plötsliga händelser. Här har vi att göra med krypande katastrofer, svårigheter och problem som gradvis förvärras. Kännetecknande är att det är svårt att avgöra när katastrofen börjar och slutar - om den över huvud taget har något slut. Dessa krypande katastrofer är väl så allvarliga både till sin natur och omfattning som de plötsliga. Över huvud taget är det svårt i ett fattigt u-land att avgöra vad som är normalt liv och vad som är katastrofförhållanden. Människorna lever på mycket små marginaler och relativt begränsade påfrestningar kan medföra katastrofala följder. Fattigdomen - i kombination med folkökningen -gör att befolkningen är extremt sårbar för olika påfrestningar. I är f. n. drygt 25 länder drabbade av svår livsmedelsbrist, en katastrof som gradvis växer. Av en befolkning på över 150 miljoner människor i dessa länder lever många nära svältgränsen (). I andra delar av världen ökar översvämningarna snabbt i antal. Den indiska subkontinenten och många länder i uppvisar fler översvämningar än i historien. Ytligt sett verkar det som om för litet eller för mycket regn skulle vara grundorsaken till de här katastroferna, att oberäkneliga klimatförhållanden skulle bära hela skulden. Variationer i klimatet är bara en av flera viktiga faktorer bakom det ökande antalet katastrofer. För litet regn eller för mycket regn kan ofta vara den utlösande faktorn i en katastrofsituation, men katastrofförloppet förstärks som regel av i huvudsak tre andra faktorer: - extrem sårbarhet, ofta kopplad till fattigdom och orättvis fördelning, - stark folkökning, - snabb miljöförstöring. Det är svårt att avgöra vilken av dessa faktorer som dominerar. Ofta är det frågan om ett komplicerat samspel, där också klimatet spelar in. Det är inte bara naturens krafter som ligger bakom katastrofförloppen. Människans handlande är en viktig faktor i bakgrunden. Låt oss ta jordbävningarna som illustration på detta. Seismografen i har kontinuerligt registrerat alla förändringar i jordskorpan världen över och också graderat styrkan. Enligt statistiken, vilken betecknas som noggrann, har jordbävningsaktiviteten inte ökat . Antalet jordskalv är ungefär lika stort som . Trots detta har antalet jordbävningskatastrofer ökat kraftigt. Hur kommer det sig? Förklaringen är enkel. Jordskalven är inga katastrofer i sig. Helt avgörande för om ett jordskalv leder till en katastrof är var jordskalvet inträffar. De flesta skalven äger rum på havsbotten eller i obebodda landområden och det är bara i de fall som människor kommer i vägen för ett skalv som katastrofer kan inträffa. Orsaken till att allt fler jordbävningar leder till katastrofer är helt enkelt att allt fler människor bosätter sig i områden där risken för jordskalv är hög. Det är inte naturens krafter som är det avgörande problemet utan människans exponering för dessa krafter. Vid katastrofer som torka och översvämningar är människans påverkan mera komplicerad än vid t. ex. jordbävningar. Här spelar ekologin och människans slitage på miljön väsentlig roll för att förklara varför dessa katastroftyper ökar starkt i omfattning, som allt fler sårbara människor befinner sig i riskområdena. Naturen reglerar normalt sin fuktighet genom att jorden och växtligheten suger upp vatten när det regnar. Jord och växter behåller en viss vattenreserv för tider när det inte regnar. Om det regnar häftigt är förekomsten av vegetation ett skydd, dels fångar växterna upp regnet och dämpar nedslaget, dels leder rötterna vattnet ner i jorden. Detta innebär både att vatten magasineras och att jorderosion förhindras. Svampeffekten märks mest i täta skogar med riklig undervegetation, inte minst i de tropiska regnskogarna, men den fungerar också i områden utan skog, t. ex. betesvallar, grässlänter. Den fungerar där landskapet lutar eller där landskapet är platt. Det är naturens eget sätt att skydda sig mot torka och att dämpa risken för översvämningar. Bryter man naturens eget system genom att skogen kalhuggs och boskapen betar av allt gräs, kan effekterna bli förödande. Den naturliga kedjan är bruten och ger effekter både på temperatur, luftfuktighet och vindar. Det lokala klimatet förändras. När vegetationen är borta eller starkt reducerad finns det ingenting längre som binder det ytliga jordlagret. Jorden blåser eller spolas bort (erosion) och det växer allt mindre på marken. Processen påskyndas gneom människornas och boskapens tryck. Skogen och vegetationen slits allt hårdare. Till slut ser marken ut som ett månlandskap. Jordförstöringen är snabb, framför allt i de fattiga länderna. har beräknat att prima åkerjord övergår till öken eller stäpp . På ytterligare påbörjas allvarlig förslitning. (samlade åkerareal uppgår till ca .) Om vi beräknar konsekvenserna för enskilda länder, visar beräkningar att t. ex. varje minut förlorar matjord, som försvinner ned i havet. redan tunna jordlager minskar med . Det ger en förlust av matjord för varje kilogram spannmål som produceras i landet. Dessa siffror verkar nästan orimliga, men de beskriver endast verkligheten. Den yttersta konsekvensen blir att förutsättningarna för livsmedelsproduktion i de aktuella områdena blir allt sämre. ökar, blir svältkatastrofer omöjliga att undvika. Den snabba skövlingen av skog i många bidrar starkt till jordförstöringen. Beräkningar visar att ungfär skog i den tropiska delen av världen försvinner. Nyplanteringen av skog är endast en bråkdel av dessa stora arealer. Särskilt oroande är skövlingen av de tropiska regnskogarna med deras unika artrikedom av växter och djur. Om nuvarande avverkningstakt fortsätter kommer regnskogarna i många länder i stort sett att vara försvunna i början av nästa sekel. Orsakerna bakom skogsskövlingen är flera: - I många områden huggs skogen ner därför att den fattiga befolkningen behöver ny mark för odlingsändamål. Problemet är bara att skogsmarken som regel är näringsfattig och totalt värdelös för jordbruksproduktion. - Ytterligare en faktor är skogsindustrins behov av trävara. Regnskogarna innehåller många värdefulla trädslag som exploateras hårt bl. a. för att användas i möbelindustrin i den rika världen. - Ett tredje problem utgör befolkningens behov av brännved för att laga sin mat och värma sina hyddor. I de områden i där jordförstöringen är som svårast (Sahelområdet, östra samt södra ) blir konsekvenserna av torrperioder allt svårare. Den naturliga svampeffekten är förlorad vilket gör ekosystemet mera sårbart för variationer i klimatet. Effekten kan t.o. m. bli att den söndereroderade jorden inte förmår ta upp det regnvatten som faller. Det innebär att ett område kan drabbas av torka trots att det regnar. Även under normala regnförhållanden producerar marken allt mindre. När torkan slår till på allvar går produktionen av jordbruksprodukter ofta ner till noll. Befolkningen i dessa områden är mycket fattiga. De är ofta helt beroende av självhushåll. Någon penningekonomi existerar inte vilket gör att det inte finns någon marknad där befolkningen kan ersätta sin förlorade skörd genom inköp. Svältkatastrofen blir ett faktum. Det paradoxala är att jordförstöringen i andra delar av världen medverkar till att öka risken för översvämningar. Grundorsaken till detta är att jorden utmed bergssluttningarna där vegetationen försvunnit, spolas ned i floddalarna vid regn och gradvis slammar igen flodmynningar och flodfåror. Ett framträdande exempel på detta är floddalarna i norra . Riskerna för översvämningar har ökat dramatiskt som en konsekvens av bl. a. skogsskövlingen utmed . är den kontinent som just nu är mest drabbad av katastrofer. Den utlösande faktorn bakom svältkatastrofen är som regel en längre tids torka. Som tidigare visats är dock den totala orsaksbilden mera komplicerad än så. De flesta länder i får ett omfattande utvecklingsbistånd. Trots det lever 150 miljoner människor nära svältgränsen. Situationen förvärras dag för dag. Grundproblemet består i att jordbruksproduktionen inte håller jämna steg med folkökningen. som var nettoexportör av livsmedel behöver importera tiotals miljoner ton för att föda sin växande befolkning och detta gäller under normala väderleksförhållanden. Vid torrår blir situationen dramatiskt svår. Många kritiker menar att ointresset för landsbygdsutveckling varit ett genomgående drag hos afrikanska regeringar sedan självständigheten . Matproduktionen per capita går nedåt i stället för uppåt i snart sagt alla länder. städer livnärs huvudsakligen med importerad mat, medan landsbygdsområdena sitter fast i ett jordbruk på existensminiminivå. Spannmålsimporten till nästan fyrdubblades i volym . Regeringarnas prispolitik har ofta avskräckt jordbrukarna från att producera mer livsmedel. Avsikten med de låga matpriserna var att lönenivån i städerna skulle hållas nere för att därmed hjälpa industrisektorn att växa. En del regeringar gynnade också städerna eftersom byråkrater, polis, armé och intellektuella - som alla var politiskt viktigare än bönderna - fanns där. beräknar jordbruksexperterna att hälften av jordens outnyttjade jordbruksmark finns i . Matproduktionen skulle kunna vara större om rätt teknik och rätt grödor användes. I många av länderna har både regeringar och utländska rådgivare misshandlat jordbruket. Västerländska jordbruksmetoder har ibland bidragit till att försämra i stället för att förbättra situationen. I vissa områden koncentreras all odling på grödor för export medan den inhemska matproduktionen negligeras. Till detta skall läggas den extrema fattigdomen, folkökningen, den snabba ökningen av boskapshjordarna samt den tilltagande miljöförstöringen. Det tragiska är att människorna ofta inte har något annat val än att slita på sin miljö och därmed ytterligare försämra förutsättningarna för överlevnad. Svältkatastrofen i kräver stora insatser från inte minst för att stödja det akuta hjälparbetet. är det uppenbart att aldrig så effektiv katastrofhjälp inte kan lösa de grundläggande problemen i många av svältområdena, ofta i sådana områden där folkökningen är stor och miljöförstöringen gått långt. Katastrofhjälp behövs för att rädda liv, men akutinsatserna måste kompletteras med långsiktiga åtgärder för att försöka förhindra att ytterligare stora områden blir permanenta katastrofområden. Om katastroferna uteslutande berodde på naturens krafter, skulle möjligheterna att förebygga vara mycket små. Men eftersom människans handlande har så stor betydelse, måste det också finnas möjligheter för människan att påverka katastrofutvecklingen i positiv riktning, dvs. på lång sikt förhindra att katastroferna bara blir fler och fler. Orsakerna bakom katastroferna måste på ett helt annat sätt sättas i centrum. Katastroferna i den fattiga världen ökar f. n. så snabbt att det är omöjligt att hålla jämn takt med akuta hjälpinsatser. Att enbart satsa på akuthjälp blir som att lägga plåster på ett sår som bara växer. Den måste kompletteras med långsiktiga åtgärder för att förebygga katastroferna. Sambanden mellan katastrofer och utveckling är många. Självfallet gör katastroferna att det inte kan ske någon utveckling. I ett land som står mycket av det normala livet stilla som en konsekvens av svältkatastrofen. Mindre självklart är det att en hel del tidigare utvecklingsansträngningar, bl. a. västerländskt bistånd, hjälpt till att skapa eller förvärra katastroferna. Det gäller inte minst . De stora problemen med miljöförstöringen, folkökningen och sårbarheten hos de fattiga är exempel på olösta utvecklingsproblem som gått så långt att de blivit katastrofer. Huvudansvaret för att tackla de viktigaste orsakerna bakom katastrofutvecklingen ligger givetvis hos de drabbade länderna själva och deras regeringar. Men det är oerhört viktigt att biståndsgivarna också är medvetna om dessa problem så att en mer samlad syn på katastrofhjälp och utvecklingshjälp kommer till stånd. Alltför länge har vi arbetat med mer eller mindre vattentäta skott emellan de organ som arbetar med katastrofhjälp och de organ som arbetar med utvecklingsbistånd. Sårbarheten bland de fattiga måste angripas. Ökad självförsörjning av mat och bränsle, arbete och inkomster, förbättrad hälsovård, familjeplanering och utbildning är oerhört viktiga delar i katastrofbekämpningen. Utvecklingsansträngningarna har inte tagit tillräckliga hänsyn till de fattigaste människorna i de fattiga länderna. Mycket mer måste satsas på landsbygdens utveckling. Det är här de flesta människorna finns. tvingas många in till städerna för att de inte kan försörja sig på landsbygden. De miljömässiga aspekterna måste tas på allvar. Naturen håller på att totalt nötas ut på många håll. Där krävs enorma insatser för att rädda det som fortfarande kan räddas och reparera redan gjorda skador. Utvecklingen måste bokstavligen ner till gräsrötterna och därunder. Många av de länder med vilka har utvecklingsarbete uppvisar stor katastrofbenägenhet. I vissa av dessa länder har SIDA gradvis byggt upp program inom områden som har avgörande betydelse när det gäller att försöka förebygga framtida katastrofer, t. ex. markvård, skogsvård. Insatserna kunde dock vara väsentligt större. framstår det som nödvändigt att få till stånd en mera samlad syn på katastrofhjälp och utvecklingshjälp. En väg att åstadkomma detta skulle vara att SIDA för mottagarländer med stor katastrofbenägenhet utvecklar särskilda program för katastrofprevention. Därmed skulle en direkt och kontinuerlig koppling ske mellan akuta hjälpinsatser och det långsiktiga utvecklingssamarbetet. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär att SIDA får i uppdrag att verka för att åtgärder för att förebygga s. k. naturkatastrofer blir obligatoriska komponenter i de av SIDA:s mottagarländer som uppvisar stor katastrofbenägenhet.