mot · G8021689 · 1985-01-25 00:00:00 — Motion 1984/85:1689 U-landsbiståtidets inriktning och utveckling Såväl internationell som svensk u-landsdebatt vittnar om en förändrad syn på biståndets målformulering. Främst har insikten vuxit fram att arbetet måste ske utifrån ett betydligt längre tidsperspektiv än vad som man trott på. Vidare pekar vunna erfarenheter på att speciellt de fattigaste ländernas problem ej går att lösa genom en snabb industrialisering, en länge styrande utvecklingsteori. Vad som krävs är i stället ett tålmodigt och tidskrävande arbete med att återställa och vidareutveckla resp. länders egna naturresurser och parallellt därmed genom utbildning skapa ett, på det egna kulturarvet grundat, utvecklingsfrämjande socio-ekonomiskt system. De upprepade svältkatastroferna inom främst Sahelområdet orsakas av en ekologisk obalans av katastrofal omfattning. Verkningarna härav kan kortfristigt lösas med livsmedelssändningar. De senare blir emellertid ett permanent behov, om icke bakomliggande orsaker till uteblivna regn m. m. finner sin förklaring och därmed en grund för adekvata motåtgärder. Biståndet måste ha en långsiktig inriktning på att åstadkomma en höjd levnadsstandard och en ökad livskvalitet. Denna utveckling måste vila på en bärkraftig och varaktig grund. För att nå detta syfte är det nödvändigt att även kortsiktiga insatser inordnas under långtidsmålsättningen. Andra förutsättningar är att en övergripande samordning sker vid utarbetandet av program samt att en samtidig bedömning görs av olika insatsers ömsesidiga påverkan i positiv eller negativ riktning. I det internationella biståndsarbetet föreligger här påtagliga brister. Några exempel härpå skall anföras. hör till de länder där svenskt bistånd haft framgång. Detta gäller främst programmet för vattenförsörjning. har ca hälften av landsbygdens invånare fått rent dricksvatten. Detta innebär att landets 17 storbyar och 185 övriga byar försetts med vattenanläggningar. Totala antalet borrade brunnar i landet uppgår till (Bistånd utvärderat 3/84. SIDA 1984)5 630 varav flertalet, ca 4 500, är privata och stadda i snabb ökning. Det genomförda byvattenprogrammet innebär emellertid ej att halva landsbygdsbefolkningen har tillgång till rent dricksvatten året runt. Traditionsenligt bor tswana-folket i storbyar men endast under halva året. Andra hälften flyttar familjerna ut till sina åkrar och betesmarker. Där är vattentillgången mindre och kvaliteten sämre, vilket har negativa hälsoeffekter. Den starkt ökande vattenkonsumtionen sker genom utnyttjande av grundvattentillgångar. Dessa är djupliggande och har oftast ett långsamt tillflöde. Risken för sänkning av grundvattennivån är därför påtaglig och har också konstaterats äga rum. I SIDA:s utvärdering påtalas vikten av att vattenuttaget balanseras mot tillflödet. Vid överuttag kan grundvattenkällan komma att tömmas med katastrofala följder som resultat. En annan hotbild är utvecklingen av boskapsstammen. Denna har med ökad vattentillgång och bättre veterinärservice vuxit i antal. Satsningen på boskapsskötsel fortsätter. Därmed följer problem med överbetning. Kalahari är redan hårt drabbat och ökenspridningen är ett faktum. Balanspunkten mellan uthållig betestillväxt och antal kreatur återstår att finna samt att med den kunskapen som grund skapa ett fungerande regelsystem för markens rätta utnyttjande. Belysta problem från återfinns i grannlandet () samt i än större skala inom Sahelområdet. Även här söker man lösa en akut vattenbrist med brunnsborrning. Ett fast system för kontroll av boskapsstammens storlek har ännu ej fått någon bredare tillämpning. En kontinuerlig vattentillgång vid borrade brunnar drar nomaderna dit. Deras tidigare långa vandringar från vattenhål till vattenhål begränsas. Trycket på betesmarken kring de permanenta brunnarna ökar. Överbetning blir följden och dn breder ut sig i allt vidare cirklar kring brunnarna. Ökenspridningen sätter in. Förutom att en reglering av boskapsstammens storlek framstår som nödvändig är ett än större problem frågan om vattentillgångens uthållighet. Det råder inget tvivel om att brunnsborrning har en omedelbar och positiv effekt på betingelserna för såväl åkerbruk/fruktodling som boskapsskötsel. Detta sett utifrån en kortsiktig tidsskala. Betraktat ur långtidsperspektiv blir bilden en annan. Problem som då uppkommer sammanfattas av (Regional development and desertification in arid zones around the - , Nature and Resources, Vol. XX, No 1 1984): sorn det mesta av detta vatten (grundvatten förf. anm.) kommer från fossilt vatten eller från en vattentillgång som icke kan bli helt återfylld av ytvatten, kan befaras att sänkningen av grundvattennivån som resultat av en överexploatering kommer att öka utvinningskostnaderna under kort- och medelsiktig tidrymd och uttömma denna vattenreserv eller fördärva dess kvalitet i långtidsperspektivet. Samma uppfattning har tidigare deklarerats av bl. a. (Water resources in the northem - , Nature and Resources, Vol. VIII, No. 3, 1972). Denne forskare belyser även de höga kostnaderna för djupborrhål - och däröver. Ej endast anläggningskostnaderna stiger utan särskilda installationer måste även göras för kylning av vattnet som håller en temperatur på 40°-70° C. Ovedersägligt är att många forsknings- och observationsuppgifter återstår att genomföra för att långsiktigt kunna rätt utnyttja grundvattentillgångarna i arida och semiarida områden. Ett tätare nät av meteorologiska stationer måste till för säkrare bestämning av nederbördens mängd samt regionala och tidsmässiga fördelning. Kännedomen om geologisk uppbyggnad och lager följder med vattengenomsläppliga resp. täta skikt är otillräcklig för beräkning av perkoleringen ned till grundvattnet. Slutligen måste borrade brunnar förses med ett enkelt instrument av pegel-typ för kontroll och journalföring av grundvattennivåns såväl säsongs- som årliga förändringar något som är i det närmaste helt förbisett. En sammanfattande bedömning av exploateringen av grundvattnet ger vid handen dels att det endast kan få en begränsad lokal betydelse, dels att dess långsiktiga tillgång inte är säkerställd. Grundvatten som medel i kampen mot ökenspridning är närmast betydelselöst - risken för negativ inverkan är betydande. Kampen mot ökenspridningen kräver helt andra åtgärder av uthållig och långsiktig karaktär. De måste resultera i regional och kontinental påverkan. Orsakssammanhangen bakom ökenspridningen är komplexa och delvis ännu okända. Torkans fenomen är kopplad till den svåra frågan om klimatvariationer och dessas orsaker. I Nature and Resources (, Vol. No 1, 1984) ges en sammanställning av vår kunskap om sambandet mellan klimat, torka och ökenspridning. Rapporten är baserad på två källor: ett expertgruppmöte, på tillskyndan av () i över temat den klimatiska situationen och torkan i , samt ett arbete om klimattrender och ökenspridning av professor vid i utarbetat för jordbruksmeteorologiska kommissionen inom WMO. Några fakta av central betydelse skall här anföras ur . Människan påverkar klimatet genom två mekanismer: överbetning och skogs-/vegetationsskövling. Därigenom höjs albedon, dvs. markens reflektion av solstrålningen ökar, med minskad nederbörd som följd. Minskningen av det perenna vegetationstäcket har följande konsekvenser inom den arida zonen: albedon ökar, medförande minskad absorbtion av solstrålningen, marktemperaturen stiger med ökad stress på levande organismer som följd: oorganiskt och organiskt finmaterial går förlorat genom erosion och organiskt material oxiderar; den vattenbindande kapaciteten reduceras. Rapporten konstaterar att vattenflödet i floderna , och Chari har allvarligt minskat . I samtliga floder som når Sahe! har vattenföringen minskat motsvarande ett bortfall av 30 miljarder kbm vatten. minskade yta med två tredjedelar och volymen med tre fjärdedelar som sjön kluvits i två delar. Analys av fortlöpande tioårs medelvärden för nederbörden i visar att denna sjunkit med . Till rapportens kanske viktigaste konstaterande hör att "mera fullständig kännedom måste förvärvas om ursprunget till den vattenånga som är regnbildande. Detta är ett nödvändigt behov för vidare studier av torkans uppträdande." - Anmärkningsvärt är att medan minskad avdunstning (eveporation) från marken sätts i samband med den sjunkande nederbörden så förbises helt vegetationens transpiration och dess betydelse som regnbildare. Sahels utveckling mot allt torrare förhållanden inleddes för ca 8 enligt en undersökning gjord av F.A. Street och H.E. (Global Maps of Lake-level Fluctuations since 30 000 B. - , Vol. rådde humida förhållanden i hela och nivån på sjöytorna låg avsevärt över den nuvarande. Så var situationen även inom nuvarande Sahel-området. Arkeologiska och paleontologiska fynd i , tidsbestämda med hjälp av C14 och pollenanalys, vittnar om att helt andra naturbetingelser än var rådande vid övergången från paleolitikum till neolitikum för ca 8 . Väster om fanns stora avloppslösa sjöar med tillflöden från omgivande berg och högländer, och . norr och nordväst om , följda mot norr av , Touat- och . Under äldre paleolitikum var landskapet täckt av högstammiga skogar av medelhavstyp - en vegetation som under neolitikum bytts ut mot en trädrik savann. Under denna senare tidsepok rådde regnskogen betydligt längre norr ut än och bildade gräns för två invandrande folkslag: sudaneser från öster och svarta guineastammar från sydöst. (. Hugot och : Zehntausend Jahre , 1983). Överensstämmelsen mellan ovan citerade källors redovisning för naturlandskapets förändring är slående. Vid redovisning av förändringens orsaker är det lika slående hur konsekvent transpirations påverkan på nederbördsklimatet förbises. Detta är anmärkningsvärt med tanke på att det kemiska förloppet vid fotosyntes numera är känt. I detta sammanhang kan en redovisning härför begränsas till att ange vad som ur klimatsynpunkt är väsentligt: vid fotosyntes bildas kolhydrat och för varje kolhydratmolekyl frigörs en molekyl vatten. Detta vatten transpirerar ut i atmosfären. Dess påverkan på nederbördsklimatet och detta senares samband med förändringar i vegetationstäckets sammansättning och utbredning har belysts i mina motioner 1979/80:357 och 1983/84:1552. finner i sitt betänkande 1979/80:20 synpunkterna beaktansvärda och rimligt att regeringen verkar för en intensifierad forskning på området och för en samordning av den forskning som i olika sammanhang redan bedrivs. 1 betänkande 1983/84:15 anser utrikesutskottet med anledning av motion 1983/84:1552 att ytterligare forsking är utan tvekan påkallad. Behovet av en målinriktad miljöforskning till stöd för en framgångsrik u-hjälp underströks starkt vid IPU:s interparlamentariska miljökonferens i , 1984. Rekommendationerna ger uttryck för det stora behov som föreligger av samordnade insatser inom forskning och biståndsverksamhet. I särskilt hög grad gäller detta för de fattigaste länderna och utvecklingen av deras naturkapital. Det understryks att ansvaret för arbetet på att nå fram till ett effektivt samordningssystem åvilar såväl givarländer som mottagare, bilaterala såväl som multilaterala parter. Nödvändigheten av långsiktiga planeringsprogram framhålls även. Satt i detta sammanhang och med gjorda erfarenheter som bakgrund framstår klart behovet av en starkare samordning mellan de svenska biståndsorganisationernas verksamheter. Biståndsforskningens tvärvetenskapliga natur måste uppmärksammas och ges en egen professur med tyngdpunkten lagd på ämnet miljö och markvård. Kompetensen härför bör finnas inom några av ämnena geografi-geologi, botanik, meteorologi och socialantropologi. Lämplig placering av tjänsten kan vara till centrum för tvärvetenskapliga studier av människans villkor vid . Den direkta anknytningen till biståndsfrågor gör att kostnaderna för tjänsten kan bestridas av medel tagna ur anslaget C 2 Försöksverksamhet och metodutveckling m. m. som omfattnar även insatsförberedelser och resultatvärdering (prop. 1984/85:100, bil. Vid en bör studieplatser vara tillgängliga för studerande från . Dessas behov av att utveckla egen forskning och undervisning på området skulle därmed stimuleras. skuldkris ger anledning till att vi från svensk sida närmare analyserar gränsdragningen mellan lån och bidrag. Det finns en tendens till att gränsen mellan dessa båda begrepp håller på att suddas ut. För att motverka detta bör de skiljas åt genom klara definitioner. Grundläggande bör vara att lån skall lämnas på marknadsmässiga villkor, där sådana ej kan uppfyllas bör direkt gåvostöd utgå under förutsättning att användningsområdet sammanfaller med svensk biståndspolitisk målsättning. Detta synsätt bör också hävda i berörda internationella fora. Det är av vikt att ett ändrat synsätt får internationell anslutning, eljest kommer låneverksamheten alltmer att framstå som i-ländernas metod att hålla liv i ett stagnerande näringsliv med hjälp av till utlånad köpkraft - en köpkraft utan underliggande bärkraft. Dagens situation med en total skuldbörda för på vittnar inte om att i-länderna tagit något djupare ansvar för återbetalningsförmåga. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs 1. att beslutar inrätta en professur i biståndsforskning med en enligt motionen angiven inriktning och förslag om anvisning av medel. 2. att anhåller att regeringen utreder möjligheterna till ökad samordning mellan alla berörda myndigheters och organisationers biståndsverksamhet, 3. att som sin mening uttalar att en samordnad biståndsverksamhet bör vara inordnad i ett långsiktigt utvecklingsprogram. 4. att anhåller att regeringen utreder möjligheterna till klarare gränsdragning mellan lån och kontantstöd till uländerna. minab/gotab 1985