mot · G902Sk320 · 1985-01-01 00:00:00 — Motion till 1985/86: Sk320 m. fl. (fp) Skattepolitiken 1985/86: Sk320 Skattesystemet har flera viktiga uppgifter. Den viktigaste är att ge stat och kommun intäkter som finansierar offentliga utgifter. Det är också en ambition att utforma skattesystemet så att det bidrar till en rättvisare fördelning av inkomsterna. Därtill påverkar skatterna både produktion och konsumtion, ibland på ett fullt avsiktligt sätt och ibland på ett icke avsiktligt sätt. har västvärldens högsta skattetryck. I finansplanen anges att skattetrycket mätt som summan av skatter och avgifter och som andel av bruttonationalprodukten uppgår till . Enligt uppfattning har nu slagit i skattetaket. Skattetrycket kan inte ytterligare höjas utan att det leder till att de negativa samhällsekonomiska effekterna överväger de positiva. Snarare bör ambitionen vara att åstadkomma en viss sänkning av skattetrycket. Vårt skattesystem är dessutom utomordentligt komplicerat. Professor skriver i en träffande kommentar: även lagstiftaren synes har tappat överblicken över systemet och kunskapen om de sammanhållande principerna genom införandet av i och för sig utifrån sina isolerade utgångspunkter förnuftiga detaljregler vars summa emellertid tillsammans med andra i och för sig från sina utgångspunkter lika förnuftiga regler resulterar i högsta oförnuft och ett motsägelsefullt system. Ett högre skattetryck kräver också större kontrollinsatser. Vi anser det vara angeläget att de åtgärder som vidtas bidrar till ökad enkelhet och överskådlighet. Vi anser inte att det skall krävas en taxeringsexpert för att beräkna skatten eller förstå skälen till olika skatteregler, vilket ofta är fallet . I debatten talas det ofta om nya skattesystem. Vi tror att det är motiverat med en ganska dämpad optimism på detta område. Vi kan välja var i produktions- och konsumtionsledet skatten skall redovisas in i statskassan, men ytterst är det endast den enskildes förmåga till produktivt arbete som kan leda till inkomster för stat och kommun. Skattetrycket i sig skapar betydande problem, och just de problem som hänger ihop med det höga skatteuttaget löser man inte genom att skapa nya skatter, typ proms, utgiftsskatt eller real inkomstskatt. Däremot kan givetvis sättet att ta ut skatten ha olika effekter på människors beteende och på samhällsekonomin. De allvarligaste snedvridningarna i dagens skattesystem uppkommer 1 1 1985186.3 sami. enligt vår mening på grund av de marginaleffekter som finns i skatte- och bidragssystemet. De skatteförändringar vi föreslår i denna motion syftar främst till att minska dessa snedvridningar och därigenom skapa ett mer tillväxtbefrämjande skattesystem. Nej till förhandlad inkomstpolitik Inom socialdemokratin finns det personer som menar att skattepolitiken, liksom den ekonomiska politiken över lag, bör formas i nära samråd med och genom ett ömsesidigt beslutsutbyte mellan regeringen och arbetsmarknadens parter. I en rapport kallad utvecklas dessa tankegångar under benämningen förhandlad inkomstpolitik. avvisar sådana tankegångar. De kan enligt vår uppfattning medverka till att korporativistiska tendenser förstärks. Vi har närmare utvecklat vår principiella aversion mot en sådan utveckling i en annan partimotion. Om man i ett välfärdssamhälle av typ uppställer kravet att många och viktiga välfärdsmål skall lösas och upprätthållas genom statens försorg tenderar skattetrycket av naturliga skäl att bli högt. Redan av detta grundläggande konstaterande följer att övriga målsättningar med skattesystemet blir svåra eller omöjliga att uppfylla. Vi har nått en sådan nivå på skattetrycket att höjda skatter skapar fler bekymmer än de löser. Vi avvisar därför den väg som regeringen under den förra mandatperioden huvudsakligen begagnade sig av, nämligen skattehöjningsvägen. Vi har därför motsatt oss en höjning av skattetrycket. Detta får inte öka, snarare måste det minska. Skälet till detta är att ett för högt skattetryck till slut motverkar de centrala välfärdsmål som det egentligen skall finansiera. Skattetrycket mäts vanligen med den s. k. skattekvoten, dvs. de totala skatternas andel av BNP. Finansplanen framhåller att skattekvoten är ett mycket grovt mått för att mäta nationens skattepolitiska tillstånd. Exempelvis kan skattekvoten fluktuera över tiden till följd av förskjutningar mellan vinstandel och löneandel i ekonomin, förändringar i konjunkturläget m. m. Den uppmätta skattekvoten blir annorlunda till följd av sådana fluktuationer utan att skattesatserna har förändrats. Vi vill påminna om att regeringen gjorde ett stort nummer av att skattekvoten varit i stort sett oförändrad. De omfattande skattehöjningar som regeringen initierat påstods inte ha lett till att skattetrycket i realiteten hade ökat. Det visar sig nu att detta påstående inte är sant, vilket vi också påpekat . I förra årets budgetproposition angavs den totala skattekvoten till . I stort sett samma nivå återfanns i den reviderade finansplanen. I årets finansplan uppges emellertid skattekvoten vara och där väntas den också ligga kvar . Vi påpekade att skattekvoten vid oförändrade skattesatser borde ha sjunkit och att alltså det faktum att så inte hade skett i praktiken innebar att skattetrycket ökat. Av siffrorna i årets finansplan framgår att detta var korrekt. Det ökade skattetrycket framgår också tydligt om man studerar skattebelastningen på hushållen. Den har stigit . Vi har här angivit att en utgångspunkt måste vara att skattetrycket inte ytterligare kan höjas. Men frågan är om det kan sänkas. Enligt vår bedömning är det önskvärt, men det kan inte ske . De ytterligare intäkter som tillväxten ger liksom de nedskärningar av de offentliga utgifterna som kan göras bör användas för att minska budgetunderskottet. Inte heller i ett längre perspektiv bör man räkna med någon drastisk sänkning av skattetrycket. Skatterna är höga i , men det är det pris vi betalar för en offentlig sektor av hög kvalitet och ett trygghetssystem som få vill avvara. Vi anser att åtskilliga förändringar i de nuvarande systemen bör komma till stånd -1, ex. med ökad konkurrens mellan privata och offentliga producenter inom det sociala serviceområdet - men vi räknar inte med att sådana systemförändringar kommer att leda till väsentliga förändringar i skattetrycket. En möjlighet att sänka skattekvoten ganska radikalt vore att förändra socialförsäkringssystemet. Socialförsäkringspremierna betalas huvudsakligen av arbetsgivare och har karaktären av skatt, dvs. kopplingen mellan premien och förmånerna har successivt minskat. Ett exempel på denna uppluckring var när golvet och taket för uttag av ATP-avgifter togs bort . Avgiften uttas nu på hela lönesumman, men bara vissa delar av lönen ger pensionsrätt (mellan 1 och 7,5 basbelopp). I debatten kring skattesystemet och den offentliga sektorn har den tanken framförts att socialförsäkringarna skulle individualiseras, dvs. arbetsgivaren skulle betala ut en högre lön och arbetstagaren skulle sedan själv betala in försäkringspremierna vilka givetvis skulle vara avdragsgilla vid inkomstbeskattningen. En parallell kan dras till hur systemet fungerar för egenföretagare. Det har inte ifrågasatts att försäkringarna också skulle vara i allt väsentligt obligatoriska på samma sätt som . Vi tycker detta är ett intressant uppslag för vidare överväganden, men är inte beredda att nu uttala någon bestämd mening om vilket system som är att föredra. Under alla förhållanden kan man utgå ifrån att det endast kan bli aktuellt att individualisera delar av socialförsäkringssystemet. Från rättssäkerhetssynpunkt är det ytterst otillfredsställande att många människor är oförmögna att beräkna eller kontrollera sin skatt. Skattebetalarna blir på så sätt utlämnade till skattemyndigheterna. Svårigheterna att förstå skattereglerna leder också till att många människor utan uppsåt bryter mot reglerna. Särskilt för småföretagare, konstnärer, lantbrukare eller andra kategorier av skattskyldiga sorn inte har vanliga tjänsteinkomster krävs ofta ett stort mått av kunskaper för att undvika att begå fel mot skattereglerna. Även om de anlitar experter genom att köpa redovisningstjänster till betydande kostnader ligger ansvaret ytterst på de skattskyldiga. Det torde inte höra till ovanligheterna att skattskyldiga utsätts för sanktioner trots att man anlitat hjälp. Även i sådana fall måste man ju besitta sådana kunskaper att man kan förse sin konsult med erforderliga och korrekta uppgifter. Det är av hänsyn till både rättssäkerheten och effektiviteten i vårt ekonomiska system angeläget att vårt skatte- och uppbördssystem förenklas. Skattskyldiga med mera komplicerade inkomst- och förmögenhetsförhållanden har ett omfattande lagkomplex att sätta sig in i. Detta erbjuder inte bara problem utan också - för den fiffige - möjligheter att genom olika förfaranden undgå den skatt som lagstiftaren förutsett borde utgå. Under den borgerliga regeringsperioden inleddes ett reformarbete som resulterat i ett förenklat deklarations- och taxeringsförfarande. Dessa förenklingssträvanden måste drivas vidare så att väsentliga förenklingar kan uppnås även på andra skatteavsnitt. Allt oftare får vi belägg för att inte ens taxeringsväsendet alltid förmår att rätt tillämpa gällande lagstiftning. Det är naturligtvis mot bakgrund av detta förhållande än mer omöjligt att kräva att de skattskyldiga skall förmå att alltid rätt tillämpa och följa skattelagarna. En av de viktigaste principerna i det liberala frihetsarvet är rättssäkerheten. Utifrån demokratiska synpunkter är rättssäkerheten nödvändig eftersom den är garantin för den politiska friheten. I rättssäkerhetens idé ligger att skattereglerna skall ha en sådan fasthet och klarhet att medborgarna kan förutse konsekvenserna av sina handlingar, att de kan känna till var gränsen går mellan tillåtet och förbjudet och att de klart vet vilka sanktionerna är om lagens bestämmelser överträds. Många människor känner osäkerhet därför att de inte vet var gränserna mellan tillåtet och förbjudet går, därför att en hel del lagar är kautschukartade och myndigheter ofta uppträder med allt större självsäkerhet och under allt mindre kontroll. Statens ambitioner att driva in skatt och kontrollera efterföljden av skatteregler kan inte få leda till att personer, mot vilka det inte riktas någon misstanke för oegentligheter, blir föremål för särskilda långtgående kontrollåtgärder. Vi har i en annan motion redovisat ett antal förslag i syfte att öka rättssäkerheten i skatteprocessen. fattar beslut om lagregler av en viss allmän inriktning och överlämnar sedan till regering och myndigheter att utfärda de egentliga föreskrifterna. Det innebär en fortgående maktförskjutning från de politiska organen till de administrativa. har det i konsekvens med detta vuxit fram en flora av regler som formellt inte är bindande men reellt avsedda att följas, typ anvisningar. Genom den formellt icke bindande karaktären saknas normala rättssäkerhetsgarantier i form av besvärsrätt m. m. Med hänsyn till rättssäkerheten finns det därför skäl att vara återhållsam med dessa halvbindande regler och skärpa kraven på den materiella lagstiftningen. antog en generalklausul mot skatteflykt. Syftet var att komma till rätta med transaktioner som innebär kringgående av skattelag. I dess ursprungliga lydelse - vilken medverkade till - gällde som ett huvudvillkor för att klausulen skulle kunna tillämpas ett s. k. omvägsrekvisit, dvs. den skattskyldige skulle ha använt sig av ett förfarande som i varje särskilt fall framstod som onormalt eller konstlat med hänsyn till det ekonomiska resultatet som - bortsett från beskattningen - hade uppnåtts med förfarandet. socialistiska majoritet beslöt att ändra klausulen så att varje förfarande som innebar en skattevinst - oavsett om det inneburit en omväg eller ej - skulle kunna medföra att klausulen blir tillämplig. Rekvisitan i lagen är nu så allmänt hållen att lagens tillämpning i det närmaste är oförutsebar såväl för de skattskyldiga som för myndigheterna. Ändringarna i skatteflyktslagen är enligt mening oacceptabla och visar prov på ramlagsstiftning när den är som sämst. Det är av rättssäkerhetsskäl angeläget att lagen avskaffas. Däremot finns det starka skäl att genom en omvänd generalklausul förhindra att skattskyldiga på grund av lagstiftningens bristande utformning utsätts för en icke avsedd beskattning som framstår som oskälig enligt lagstiftningens grunder. De höga skattesatserna ger starka incitament till skattefusk och skatteflykt. Detsamma gäller bidragsreglerna som späder på marginalskatternas effekter. Därmed aktualiseras från olika håll krav på hårda kontroller av alla företag och allas privatekonomi. Skattemyndigheterna ges rätt och resurser att kontrollera många transaktioner i ekonomin. Vi anser att den växande skattekontrollen är ett hot mot den individuella integriteten. Den s. k. EKO-kommisssionen har kommit med en rad uppseendeväckande förslag vars syfte varit att skärpa kontrollen för att bekämpa den ekonomiska brottsligheten. I sin iver att hitta bra kontrollsystem har tummat på centrala principer i vår rättsordning. Vi är inte beredda att acceptera att man inför en särskild rättsordning för ekonomiska brott. Centrala principer i vår rättsordning, t. ex. bevisvärderingsregler, regler om preskriptionstider, rättshjälp, måste vara desamma, oavsett om en person är misstänkt för skattebrott eller andra brott. Samhällets reaktion på brott skall i stället komma till uttryck genom val av påföljd. Rättshjälp beviljas inte i skattemål. Frågan om ersättning för rättegångskostnader ingår inte i skatteprocessen. Parterna får alltid bära sina kostnader. I ett avseende anser vi att en ändring härvidlag bör ske. I de fall den klagande vinner i ett skattemål bör vederbörande kunna få sina omkostnader täckta av staten. Att få rätt mot staten i ett skatteärende skall inte behöva innebära en kostnad för den skattskyldige. Mångå tecken tyder nu på att skattesystemet inte ens nöjaktigt fyller funktionen att uppmuntra till produktiva insatser. Det kanske mest drastiska tecknet därpå är att medborgare allt oftare åberopar skatteuttaget som skäl för att flytta utomlands. Dessa utflyttningar har fått en sådan omfattning att de inte vidare kan negligeras. Vi har vid upprepade tillfällen betonat att inget land i längden har råd att hålla sig med ett skattesystem som driver en betydande del av dess mest framgångsrika forskare, företagare, idrottsstjärnor och andra medborgare utanför gränserna. påverkas tillväxten i ekonomin och därmed levnadsstandarden för alla människor. Lagstiftning av den typ som beslutades i för att möjliggöra för utländska forskare att arbeta här i landet utgör också exempel på att något gått snett. Denna lagstiftning kan möjligen medföra att det blir lättare att få hit utländska forskare. Att hålla kvar våra egna talanger kan den däremot definitivt inte. Detta kommer att innebära att vi riskerar en fortsatt avtappning av högutbildade, kvalificerade tekniker och forskare. Det säger sig självt att vår industriella utveckling allvarligt kommer att påverkas av detta. Därigenom försvåras vårt arbete mot ekonomisk balans och försvagas vår konkurrenskraft gentemot utlandet. Vi anser att det är helt nödvändigt att gå vidare med fortsatta marginalskattesänkningar. De höga marginaleffekterna skapar betydande snedvridningsproblem i samhällsekonomin, och vi anser det vara en förstahandsuppgift att minska dem. Begreppet marginaleffekt används i flera olika betydelser i debatten. Vi vill därför nämna tre begrepp som återkommer i den följande diskussionen. Med marginalskatt menar vi den inkomstskatt som man får betala på en inkomstökning eller en extrainkomst. Med skattekil menar vi skillnaden mellan vad det kostar att få ett arbete utfört och vad den som utför arbetet får behålla (med hänsyn till både skatter och socialförsäkringsavgifter). Med marginaleffekt menar vi summan av de skatter, bidragsminskningar och avgiftshöjningar som drabbar i första hand barnfamiljer vid en inkomstökning. Marginalskatten uppgår efter skattereformen för av inkomst tagarna till högst (statlig skatt och kommunalskatt). För de heltidsarbetande är det dock nästan en fjärdedel som har en marginalskatt på och som högst . Skattekilen har i genomsnitt för svenska löntagare beräknats till och för heltidsarbetande till . Liksom marginalskatten varierar skattekilen med inkomsten, och för högre inkomster ligger den betydligt högre än . Om vi hade en helt proportionell inkomstskatt skulle skattekilen minska till . Marginaleffekterna för barnfamiljer varierar kraftigt, men i vanliga inkomstlägen ligger den . I vissa fall närmar den sig t.o.m. . Detta förhållande beskrivs närmare i vår partimotion om familjepolitiken. Dessa olika marginaleffekter kan upplevas i många vardagssituationer. Många människor slås t. ex. av dem när de överväger att anlita hantverkare för att vidta åtgärder i den egna bostaden. En löntagare marginalskatt måste själv tjäna ihop . före skatt för att kunna anlita en hantverkare som för ett visst uppdrag vill ha kvar . Vid högre marginalskatter blir skillnaderna snabbt större. Om marginalskatterna sänks kommer också skattekilen att minska. Det är enligt vår uppfattning angeläget att fortsätta reformeringen av inkomstskattesystemet i denna riktning. Det bör ske efter en långsiktigt plan som syftar till att vi skall få en mer proportionell inkomstskatt. bör marginalskatten sänkas till högst upp till en inkomst . (26 basenheter). bör marginalskattetaket sänkas till . Inkomstbortfallet för staten kan beräknas till ca för en sådan reform. Genom vårt förslag kommer nästan alla inkomsttagare att få behålla minst hälften av en lönehöjning. får detta positiva effekter på tillväxten i ekonomin, vilket underlättar fortsatt reformering av inkomstskatteskalorna. Det blir härigenom lättare att gå vidare med marginalskattesänkningar även i närmast underliggande skikt. I ett senare skede bör marginalskatterna sänkas till för nästan alla heltidsarbetande och marginalskatte taket till . En sådan reform bör genomföras stegvis . 1986 har regeringen helt slopat inflationsskyddet i inkomstskatteskalorna. I finansplanen tillkännager man ingenting om hur man tänker skydda löntagarna mot skattehöjningar genom inflationen - bara att någon form av justering kan tänkas föreslås . Detta är givetvis inte godtagbart. Ett inflationsskydd i inkomstskatteskalorna infördes av den borgerliga regeringen . Den socialdemokratiska regeringen har emellertid avskaffat det helt efter att tidigare ha sänkt inflationsskyddet till lägre nivåer än den faktiska inflationen. Att skatteskalan justeras långt mindre än inflationen eller inte alls leder successivt till automatiska skattehöjningar. inkomstskattesänkning som låg i skattereformen igen, och marginalskatterna höjs för många inkomsttagare, i vissa fall . Ett fullständigt inflationsskydd i inkomstskattesystemet är en garanti mot att inflationen höjer skatten. Värdet av en sådan garanti kan inte nog uppskattas då det gäller att underlätta avtalsrörelserna. Löntagarna behöver därvid inte utkräva kompensation för skattehöjningen. Tilltron till regeringens avsikter att hålla nere prisökningarna ökar. Vi föreslår att skatteskalorna inflationsskyddas fullt ut. Vi menar också att den faktiska inflationen skall läggas till grund för inflationsskyddet. Den svenska företagsbeskattningen bygger på principen om en nettobeskattning. Skillnaden mellan intäker och kostnader utgör således beskattningsunderlag. Ned- och avskrivningar tillåts i en utsträckning som medger god konsolidering av företag. Historiskt sett har denna liberala företagsbeskattning varit till fördel för uppbyggnaden av det svenska näringslivet. Kraven på förnyelse inom näringslivet har emellertid förändrats kraftigt. Produktförnyelsen måste numera ske, i en betydligt snabbare takt . En fortlöpande strukturomvandling måste ske, vilket ställer krav på en helt annan förnyelsetakt. Det nuvarande skattesystemet verkar emellertid starkt konserverande i så måtto att det premierar kvarhållande av vinsterna i de företag där de uppstått till nackdel för utdelning. Detta medför att fördelningen av kapitalresurserna mellan alternativa investeringsprojekt inte blir föremål för den marknadsmässiga prövning som vore önskvärd. Vi anser därför att förändringar måste genomföras för att stimulera till ökad rörlighet av riskkapitalet och därmed motverka s. k. inlåsningseffekter. Inlåsningseffekten uppstår främst på grund av dubbelbeskattningen av utdelade vinstmedel. Det är vår uppfattning att denna dubbelbeskattning måste upphävas. En möjlighet att åstadkomma detta är att avskaffa bolagsskatten. I avvaktan på att detta blir statsfinansiellt möjligt vill vi som ett första steg minska dubbelbeskattningen genom att återinföra den av den borgerliga regeringen införda skattereduktionen för aktieutdelningar. Vi återkommer till detta. Nuvarande skatteregler innebär betydande skillnader mellan olika företagsformer. Speciellt i företag som bedrivs som enskild firma har det varit svårt att konsolidera företaget med hjälp av genererade vinstmedel. Allmänt sett gäller också att soliditeten är sämre i de mindre företagen än i större. Företagsskatteberedningen har utarbetat ett förslag till s. k. staketmetod. Förslaget har varit ute på remiss, och vissa kritiska synpunkter liksom många positiva reaktioner har kommit. Vi anser att tankarna är värda att byggas vidare på, men det krävs ytterligare bearbetning. Dessutom måste frågan lösas på liknande sätt för handelsbolag m. fl. som för enskilda firmor. är reglerna sådana att avdrag i rörelsen beviljas för barn som t. ex. feriearbetar i ett föräldraägt företag om barnet är eller äldre. I annat fall sker sambeskattning med föräldrarnas inkomst. I princip anser vi att denna form liksom andra kvarvarande former av sambeskattning skall avskaffas. Som ett steg på denna väg anser vi att åldersgränsen bör sänkas till . beslöt socialistiska majoritet att arbetsrättsligt skadestånd inte utgör avdragsgill driftskostnad. Sådana skadestånd kan utdömas eller tillkomma genom förlikning. Ofta utgår de med ett i förhållande till förseelsen relativt högt belopp. I vissa företagsformer tillkommer dessutom inkomstskatt och arbetsgivaravgifter, varför påföljden blir både kännbar och beroende av den företagsform i vilken rörelsen drivs. Vi anser att sådant arbetsrättsligt skadestånd bör behandlas som en omkostnad i rörelsen och således vara avdragsgill i rörelsen. Beskattningen av kapital och kapitalavkastning, inkl. realisationsvinstskatten, uppvisar ett nästan osannolikt rörigt mönster - det är t. o. m. tveksamt om man längre kan se något mönster! Värderingen av olika slag av förmögenheter skiljer sig avsevärt åt. Aktier tas upp till marknadsvärde utan hänsyn till latent skatteskuld, fastigheter tas upp till taxeringsvärdet som utgör eller mindre av marknadsvärdet, småföretag tas av ett på visst sätt beräknat förmögenhetsvärde (substansvärde), och medel innestående på skogskonto, upphovsmannakonto, investeringskonto tas just på grund av den latenta skatteskulden. Även realisationsvinstskattereglerna varierar på liknande sätt mellan olika objekt. Olika regler gäller vid försäljning av villor, bostadsrätter, olika gamla aktier m. m. Beskattningen av kapitalinkomster skiljer sig också kraftigt åt. Sparande i allemanssparande och andra sparformer som finansierar statsupplåningen är gynnsamt behandlade, medan t. ex. avkastningen på aktier (utom i allemansfonder) är både dubbel- och trippelbeskattad. Dessa regelkomplex har starkt styrande effekter på kapitalmarknaden, men det är osäkert i vilken utsträckning dessa är avsedda eller slumpmässiga. Det är enligt vår uppfattning angeläget med en omfattande översyn i syfte att ändra reglerna så att större konsekvens skapas och överblick underlättas. I avvaktan på en sådan större översyn bör inom realisationsvinstbeskattningen av aktier avdrag få göras för den latenta skatteskulden.