mot · G8022089 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. internationella beroende i ekonomisk-politiska frågor är en del av den kapitalistiska världen och är i många avseenden mycket starkt beroende av utvecklingen i de starka kapitalistiska länderna. Men vårt land är också mycket starkt beroende av vilka beslut som tas inom de transnationella koncernerna som i många fall kan sägas vara hemlösa i sitt utövande av ekonomisk politik, handel och produktion. Men är - som det sägs i vpk:s partiprogram - också en hungrig imperialistisk stat som deltar i den internationella imperialismens utsugning av tredje världen, främst via svenska transnationella bolag. Det räcker med att som exempel nämna de svenska bolagens närvaro i . Dessa två sidor av internationella beroende binder landet vid förhållanden som gör det svårt att föra en strikt självständig ekonomisk politik. Det internationella beroendet har dessutom ökat kraftigt . Det sammanhänger med förändringar i den internationella arbetsfördelningen och handeln, men också med ett ökat beroende av ekonomiska organisationer som IMF, EFTA, och . politisk-ekonomiska beroende är alltså både strukturellt och institutionellt betingat som beroendet också har en känslighets- och sårbarhetsdimension. Graden av känslighet bestäms av den effekt en förändring i det internationella systemet eller i något av de i systemet deltagande länderna har på vårt lands utveckling. Graden av sårbarhet bestäms av vilka ansträngningar som behövs för att ändra vårt lands deltagande i den internationella arbetsfördelningen, eller att frigöra sig i större grad från de internationella institutionernas inflytande. Frihandel och ekonomiska maktförhållanden Det framstår som allt nödvändigare, att man från svensk sida gör en allsidig och sann analys av det internationella handelssystemets nuvarande karaktär och verkningar. På detta område sprids nu från multinationella kapitalintressen och nyliberala ekonomer en mängd illusionära teser, vilka alltför villigt anammas också av socialdemokratiska regeringar och partier. Många ekonomiska problem skylls i den officiella internationella handelsdiskussionen på den tilltagande protektionismen. I och för sig är det inte oriktigt, att en del av tendenserna till protektionism - främst i de stora industriländerna - är ett illavarslande symtom. Man bör dock inte förväxla symtomen med den underliggande sjukdomen: krisfenomenen och de inneboende obalanserna i världsekonomin. Dessa fenomen beror inte av De beror tvärtom av den utformning frihandelssystemet fått och de ekonomiska relationer och strukturer som har utvecklats härur. Frihandelssystemet representerade i sitt äldre stadium mycket av ekonomiskt och socialt välgörande frigörelse från halvfeodala strukturer och begränsningar. I vår tidsepok har situationen blivit vida mer dubbelbottnad. Begreppen frihandel och fri handel är inte identiska. Vår tids frihandelssystem har utvecklats till en form för ekonomisk maktutövning, som gynnar de redan starka och rika och som har kommit att präglas av den ekonomiska koncentration vilken är ett genomgående drag i den internationella kapitalismen. Frihandelssystemet är en av de mest verksamma mekanismer genom vilka tredje världens länder hålls i beroende och dess breda befolkning utplundras till förmån för industrivärldens och de multinationella imperiernas ägar- och härskarintressen. Den maktpolitiska obalansen förvränger frihandelstankens innehåll och förhindrar en balanserad och likvärdig ekonomisk utveckling. I stället främjas en ständigt vidgad klyfta mellan regioner i världen, mellan ekonomiska metropoler och ekonomiska satelliter. De rika industriländernas kapitalintressen och politiska etablissemang har också en dubbeltydig och jesuitisk inställning till frihandeln som princip. De kräver fritt inflöde av egna exportvaror och fri utförsel av resurser och kapital för sig själva gentemot mindre nationer och tredje världens länder. söker de ingripa i dessa länders förhållanden genom embargo- och förbudsbestämmelser, genom påtryckningar via internationella bank- och valutaorgan eller genom politisk maktutövning. Mot denna bakgrund bör man alltid hålla i minnet att frihandel inte är frihandel, så länge den bara gäller på en parts godtyckligt uppsatta villkor. Frihandeln som ekonomisk doktrin är relevant bara så länge den verklighet i vilken den tillämpas prägas av någorlunda jämlikhet mellan nationer och parter. I annat fall får den - som bl. a. i en rad vetenskapliga analyser har visat - karaktären av ett system för den starkes dominans över den svage. Detta leder till motsatsen till vad teorin hävdar, nämligen till ökade ekonomiska klyftor och svält och underutveckling inom stora delar av världen. Uppbyggnaden av stora multinationella företagsimperier, aktivt understödda av sina ursprungsländers statsmakter, förvandlar också frihandelssystemet till något annat än det enligt teorin avses vara. Den ökade internhandeln mellan företag inom samma grupp eller imperium - en handel som utgör av den svenska utrikeshandeln - skapar ett marknadsreservat, som inte fungerar enligt frihandelns principer. Diverse internationella kartellarrangemang verkar i samma riktning. Vid sidan av den klassiska frihandelsteorin har det alltid existerat alternativa teorier. Dessa teorier - bland vilka den av uppställda är den för vår tid relevanta - tar sin utgångspunkt i de verkliga förhållanden som råder och inte i abstrakta föreställningar. Därför leder de till en mer konkret och politiskt präglad syn på frihandeln. Doktrinära frihandelssystem skapar under vår tids förhållanden ökad ojämlikhet. Protektionism, syftande till att skydda svaga och beroende länders självständiga utveckling är därför inte negativ. Protektionism använd för att öva påtryckning från rika och mäktiga länders sida är däremot förkastlig. En ekonomisk världsordning med större jämlikhet måste först skapas, innan frihandelssystemet kan komma till sin rätt. Även under en sådan ordning är det viktigt att frihandeln inte tillåts leda till ensidighet och utarmning av näringsmässiga och sociala strukturer i de enskilda länderna. När arbetar för den internationella handelns utveckling, måste det sålunda ske utifrån perspektivet att det egna nationella oberoendet inte skall inskränkas av embargokrav och skyddsåtgärder från stora industriländer. har inget skäl att självt acceptera en grad av öppenhet som våra stora handelspartner icke accepterar. har också skäl att aktivt arbeta för de utvecklings- och jämlikhetsmål vilka lätt skyms undan i diskussionen om världsekonomin och handelssystemet. Dessa mål gynnas nämligen inte av den typ av handelssystem som frihandeln representerar. Riksdag och regering i måste inse, att det internationella handelssystemet har en dubbeltydig innebörd för vårt land. Å ena sidan deltar i utnyttjandet av tredje världens resurser och befolkning. Å den andra utgör detta frihandelssystem i sin förvridna form också den mekanism som alltmer försätter små industriländer i beroende av de ekonomiska maktkoncentrationer vilka representeras av kapitaljättarna i några få ledande industriländer och på det multinationella fältet. Med denna insikt för ögonen bör förhålla sig till vad som med en missvisande term kallas det internationella frihandelssystemet. Det strukturella beroendet utgörs av de begränsningar i den handlingsmöjligheter som det innebär att vara starkt export- och importberoende för att upprätthålla både konsumtion och produktion (och därmed sysselsättning) inom landet. En ytterligare begränsning av handlingsfriheten sker om man från svensk sida är starkt beroende av utländska lån för att kunna finansiera nödvändiga investeringar. Vi anser att en fortsatt tillväxt av den relativa andelen av utrikeshandeln inte kan ske utan att det nationella beroendet ytterligare urholkas. I stället bör ansträngningarna inriktas på att förädla svenska råvaror i högre grad som en större länderspridning när det gäller såväl import som export måste åstadkommas. Framför allt måste handeln med de socialistiska länderna och tredje världen utvecklas. Utbytet med dessa länder har en oproportionellt liten andel av svensk utrikeshandel. Genom en större länderspridning kan en relativt stor utrikeshandel existera som beroende/sårbarhet minskas. När det gäller länderfördelningen kan noteras att en redan liten export till de socialistiska länderna och tredje världen blev ännu mindre relativt sett eftersom exporten till och , OPEC-länderna och andra länder minskade med mellan 7,0 och 8,/83, medan exporten till ökade , allt enligt den preliminära nationalbudgeten /85. Vissa svårigheter finns att utveckla handeln med planekonomierna i och med utvecklingsländer, bl. a. därför att dessa av olika skäl önskar genomföra en typ av byteshandel. Därför bör ett statligt handelsbolag inrättas som kan samordna enskilda exportörers/ importörers affärer med dessa länder. Ett handels- och bytesbolag skulle få en viktig roll för att öka länderspridningen i svensk utrikeshandel. I övrigt kan nämnas att länder som är starkt skuldsatta genom stora utlandslån också vill genomföra mer handel genom bytesaffärer eller motköp. Vad gäller den relativa andelen av utrikeshandeln så har exportens andel av BNP ökat från till . Importens andel av inhemsk efterfrågan ökade från till . Dessa siffror visar att av allt som produceras i landet är vi till ca en tredjedel beroende av utländsk efterfrågan, som en fjärdedel av allt som konsumeras i landet produceras utomlands. Bakom dessa siffror döljer sig också för vissa branscher en relativt stor andel importerade insatsvaror som i vissa fall reexporteras. Andelen utländska rå- och insatsvaror i svensk industri var 1982 enligt statens industriverk följande: Smidesbranschen , hydraulik/pneumatik , elektronikindustrin , metallbearbetningsmaskinindustrin och för plast- och valsade aluminiumprodukter 82 resp. . För enskilda företag som och ligger importandelen av insatsvarorna på . En exportökning innebär följaktligen också en ganska stor importökning så länge importandelen är hög. Importberoendet av investeringsvaror har också trendmässigt ökat , varför svensk industri blir alltmer utlandsberoende. Utvecklingen innebär att det finns klara begränsningar för möjligheterna att lösa svensk ekonomis balansproblem genom generella åtgärder, som sårbarheten ökar i samma takt som importberoendet. När det gäller det finansiella beroendet så innebär underskott i bytesbalans och statsbudget ett problem i fråga om svenskt utlandsberoende i den mån underskottet måste finansieras genom lån utomlands. Karaktären av det internationella politisk-ekonomiska beroendet beror på vem som tar upp lånen, vem som är långivare samt hur koncentrerade lånen är. Det är förmodligen så att utländska långivare har större möjlighet att ställa politisk-ekonomiska krav på offentliga myndigheter än på privata företag. Det är värt att påpeka att utlandsfinansiering av det statliga underskottet introduceras i och med den borgerliga regeringens tillträde . Det institutionella beroendet utgörs av de begränsningar som ligger i att regeringen och måste föra en ekonomisk politik som accepteras av internationella organisationer, till vilka landet är anslutet. Även om det bara kan vara frågan om informationsplikt så är det sannolikt att själva plikten är begränsande i olika avseenden. Ett färskt exempel är IMF:s förhör med den angående devalveringen 1982. När det gäller det institutionella beroendet är det främst medlemskap i , , och som är av intresse. spelade IMF en relativt underordnad roll inför medlemsländernas nationella ekonomiska politik. har denna hållning ändrats och de starkaste länderna börjar alltmer att försöka använda IMF för sina egna nationella intressen, med vissa motsättningar som följd. Krav om en viss nationell politik ställs också från IMF vid långivningen, vilket gör att IMF framträder som ett slags överordnad i ekonomisk-politiska frågor gentemot de nationella regeringarna. Detta begränsar självfallet de små staternas handlingsfrihet och det är beklagligt att avvisade förslag om att arbeta för en ändrad inriktning som innebär större självständighet för medlemsländerna. medlemskap i har inneburit att förpliktat sig att delta i en liberalisering av den internationella handeln, dvs. en långsiktig anpassning till den internationella kapitalismens och de transnationella bolagens uppdelning av marknader och produktion. har också förpliktat sig att som en del av den internationella kapitalismen inte utveckla handelsförbindelser som gynnar ett land mer än andra. Vad gäller OECD-medlemskapet så innebär det inga direkta förpliktelser, i varje fall inte formella, men det innebär en viss underkastelse under den ideologiska framtoning som OECD-rapporterna har. I dessa rapporter granskas och godkänns eller underkänns ländernas politik och de framtida möjligheterna bedöms. Självfallet innebär det institutionella beroendet begränsningar för att genomföra en strikt nationell ekonomisk politik. Det är angeläget att den snabbt vidtar åtgärder för att minska de transnationella bolagens och de internationella ekonomiska organisationernas inflytande över landets ekonomisk-politiska handlande. En nationell ekonomisk politik Som framgår av ovanstående kan en nationell ekonomisk politik inte baseras enbart på förhoppningar om generell ekonomisk och industriell tillväxt samt ökad export. Även om kortsiktiga vinster kan nås så ökar det internationella beroendet och sårbarheten inför nya kriser blir större. Vpk anser att vid sidan av en viss industriell tillväxt och med en export som fördelas på flera ländergrupper kan en säkrare och mer nationell ekonomisk politik förås. En generell ekonomisk politik bör ersättas med en mer selektiv politik. En selektiv ekonomisk politik kan innebära att expansionen i första hand koncentreras till sektorer med relativt litet importinnehåll och där sysselsättningseffekterna är stora i jämförelse med investeringarna. På kort sikt betyder det att insatser måste göras inom den offentliga sektorn genom ökad tjänsteproduktion, byggande och anläggningsarbeten. En strävan att ersätta import med inhemsk produktion bör vara vägledande också för satsningar inom den offentliga sektorn. På litet måste de selektiva investeringarna gälla både den offentliga och den privata sektorn. Här är en medveten och långsiktig planering nödvändig. Viss nationalisering av t. ex. affärsbanker och kreditinstitut och nyckelindustrier blir nödvändig. Utlandsinvesteringar måste hållas tillbaka, och det utländska inflytandet över svensk industri som kommer via utländska aktieköp bör begränsas. Utlandslånen måste begränsas och utgifter för ekonomisk-politiska åtgärder och industriinvesteringar bör i första hand finansieras genom åtgärder inom den svenska ekonomin. Satsningar inom den offentliga sektorn kan med fördel finansieras genom överföringar till det allmänna av rikedomar som skapats främst genom inflation och spekulation. Med hänvisning till vad som anförts föreslås 1. att som sin mening ger regeringen till känna nödvändigheten av att öka spridningen av svensk utrikeshandel för att minska det ekonomisk-politiska utlandsberoendet, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om det nuvarande frihandelssystemets verkningar. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) HANS (vpk) (vpk) (vpk) mlnab/gotab 1985 79827