mot · G8021331 · 1985-01-23 00:00:00 — m. fl. Starkare ställning för ämnet religionskunskap inom utbildningsväsendet Religionen har sedan urminnes tider utgjort en markant yttring av mänskligt liv. Den har avsatt yttre spår i helgedomar och byggnadsverk av enastående kraft och skönhet liksom i rättsregler och lagar, som tagit form av dess etiska innehåll. Dessa yttre drag kan ändå inte till fullo spegla den roll religionen spelat och spelar för att ge tröst och kraft åt enskilda människor och därmed också åt nationen. Dess är att den bejakar människan som en både kroppslig och andlig varelse. Ett historiskt-internationellt perspektiv avslöjar, att det inte finns någon annan kraft i folkens liv som betytt mer för utformningen av deras kulturer än religionen. En västerländsk kultur som den svenska har utvecklats i nära samspel med de religiösa och etiska värderingar som kristendomen förmedlat. Författare och konstnärer har ofta hämtat sina motiv från den bibliska miljön. Utan kunskap om denna förblir stora delar av vår litteratur och konst en sluten värld även för den som gärna söker sig till den. Den student som frågade sin lärare i konsthistoria vad plustecknen på dopfunten betydde, hade behövt veta mera om korsets betydelse för tro. Efter de tendenser till sekularisering som präglat vittnas det dock på många håll om ett ökat intresse för tros- och livsåskådningsfrågor liksom för etiska frågor. Så har allt oftare haft anledning att behandla frågor som krävt grundlig etisk bearbetning. Detta har varit fallet i ärenden som gällt t. ex. abortlagstiftning, insemination, fosterdiagnostik, dataverksamhet. De kurser i teknik och etik, som anordnas vid de tekniska högskolorna i och efterfrågas alltmer. Samma stigande intresse märks också utomlands. Religionslärare från uppger t. ex. att ämnet är det näst populäraste efter historieämnet, när det gäller att välja uppsatsämnen och fördjupningsuppgifter. Undervisningen i kristendomskunskap har undergått vissa förändringar. Den är inrymd i det mera omfattande ämnet religionskunskap. Det har medfört en försvagning av ämnet kristendomskunskap till förmån för en i och för sig berättigad undervisning om andra religioner. Vidare har den integrering av religionskunskapen med andra orienteringsämnen som sker i visat sig vara negativ för ämnet. Trots att beslöt att prioritera ämnet religionskunskap i fortbildningen för lärare, är det inget annat ämne som har så få behöriga lärare. Det säger sig självt att bristande kunskaper hos läraren leder till brister i undervisningen. 1 1984/85. På gymnasiets tvååriga linjer finns ämnet religionskunskap endast som tillvalsämne. Speciellt beklagligt är detta med avseende på vårdlinjen. Alltför få elever i gymnasieåldern har förståelse för vilket behov de kommer att ha av kunskaper om olika religioner och de beteendemönster dessa gett upphov till och väljer därför andra ämnen i sitt tillval. Inom sjukvården behandlas patienter med olika etnisk bakgrund. De har alla behov av och rätt till att bli behandlade med respekt för sin etniska identitet. Den ökande internationaliseringen kommer f. ö. att föra allt fler vuxna i kontakt med människor av annan ras och religion. Många kan på det sättet hamna i situationer, där det måste anses vara ett handikapp att inte känna till något om de religiösa och etiska värderingar som präglar den krets man hamnat i. Flera samverkande fakta talar enligt vår uppfattning för att ämnet religionskunskap bör få en starkare ställning inom vårt utbildningsväsen. Med anledning av det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär förslag till försöksverksamhet med ämnet kulturkunskap med religionskunskap som värdämne, 2. att hos regeringen begär förslag om att religionskunskap blir ett obligatoriskt ämne på gymnasiets tvååriga linjer och i första hand på vårdlinjen, 3. att hos regeringen begär åtgärder för att tillgodose behovet av behöriga lärare för undervisningen i religionskunskap på högstadiet genom såväl fortbildning som vidareutbildning. () () () () () () ()