mot · G8022801 · 1985-01-25 00:00:00 — Ett litet steg i denna riktning togs i och med beslut, med anledning av proposition 1983/84:40, att de allmännyttiga företagen måste ha en fond på av det fastighetskapital som företaget förvaltar. Motivet för denna fondering var att det är ett allmänt intresse att de allmännyttiga företagen har en tillräcklig soliditet för att bevara sin självständighet. I proposition 1984/85:85 har regeringen dock föreslagit att regeringen skall kunna bevilja företag dispens från denna regel. har tidigare motsatt sig denna förändring. Det är stor risk för att det blir de företag som bäst behöver högre soliditet som begär dispens. Regeringens möjlighet att bevilja dispens bör därför avskaffas. Sedan bostadsanvisningslagen införts har ett antal frivilliga avtal träffats om fördelning av hyreslägenheter. Bostadsanvisningslagen är därför inte längre nödvändig. Något behov av att ändra lagen, som antytts i bostadskommitténs delbetänkande, finns således inte. Bostadsanvisningslagen bör i stället avskaffas. Barnfamiljerna bör stödjas genom ett generellt barnstöd i stället för bostadsbidrag. Inkomstprövningen i familjestödet bör elimineras dels för att komma bort från marginaleffekterna, dels för att slippa en integritetsstörande kontroll. Stödformer bör dessutom inte vara konsumtionsstyrande. Av fördelningspolitiska skäl bör bostadsbidragen minskas . I familjepolitiska motion föreslås därför att bostadsbidraget inte skall höjas utan att det successivt skall ersättas av ett generellt stöd. Vi tillstyrker förslaget i budgetpropositionen att bostadsbidragen till ensamstående avskaffas. I stort sett samtliga bostäder byggs med lån subventionerade av staten. Subventionerna ges bl. a. genom räntebidrag. De bottenlån som utgår täcker av produktionskostnaden. De statliga bostadslånen utgör av godkänd produktionskostnad beroende på vem som är byggherre. erhåller botten- och bostadslån som täcker hela produktionskostnaden. Bostadsrättsfastigheter ges lån som uppgår till av produktionskostnaden. Motsvarande siffror för småhus och enskilt ägda hyresfastigheter är 95 resp. . Räntan på bottenlån och statliga bostadslån subventioneras av staten. Detta medför att endast kommunala bostadsföretag erhåller räntebidrag för lån som motsvarar hela investeringen. Räntebidraget utgår för att täcka skillnaden mellan den garanterade räntan och den ränta som annars skulle ha gällt. Räntan på botten- och bostadslån är . Den garanterade räntan uppgår fr. o. m. 1985 till för småhus, till för bostadsrätter och allmännyttiga bostadsföretag. För övriga juridiska och fysiska personer är räntan 2,4 resp. . Den garanterade räntan trappas upp. har dessutom beslutat om extra upptrappningar av räntan för vissa årgångar. Det sammanlagda bostadsstödet uppgår till mycket stora belopp. beräknas det totalt uppgå till . Bostadsstödet har ökat mycket kraftigt. har kostnaderna ökat från 15 miljarder till , dvs. nästan en fördubbling räknat i löpande priser. Ökningen har ändock blivit mindre än vad som skulle ha varit fallet om inte avdragsbegränsningen hade genomförts och räntebidragen minskats främst genom att rätten till retroaktiva räntebidrag avskaffats. Den främsta orsaken till de stigande bostadssubventionerna är den höga räntenivån som dels har ansetts medföra behov av räntesubventioner för att bostadskostnaderna skall hållas nere på en rimlig nivå, dels leder fram till stora underskottsavdrag. Subventionerna påverkar även prisutvecklingen inom bostadsbyggandet. Detta har studerats av byggprisutredningen, SOU 1982:34-35. Utredningen menade att subventionerna lett till ett minskat kostnadsmotstånd och därmed en samhällsekonomiskt ineffektiv produktion. En minskning av subventionerna skulle således ganska snabbt leda till en i alla avseenden effektivare produktion. anser att bostadssubventionerna bör reduceras kraftigt och om möjligt helt avvecklas. Det finns flera skäl till detta. Det statsfinansiella läget gör stora besparingar nödvändiga. Ett annat skäl är att staten, enligt mening, inte bör styra konsumtionen. Det är därför önskvärt att bostadskonsumenterna i högre grad bär kostnaderna för sitt boende. En kraftig reducering av bostadssubventionerna torde endast kunna uppnås om låne- och skattesystemet ändras så att det även fungerar i en inflationsekonomi. Det framtida bostadsfinansieringssystemet studeras i den statliga bostadskommittén. Flera alternativ är föremål för analys. Eftersom de fullständiga konsekvenserna av de olika alternativen för kapitalmarknad, statsbudget och de boende inte är klarlagda vill vi inte binda oss för något alternativ men anger att inriktningen måste vara att avveckla subventionssystemet. Exakt hur systemet bör förändras och i vilken takt nu utgående subventioner skall minskas är det för dagen omöjligt att säga något om. Inom loppet av bör en minskning av subventionerna med vara möjlig. Besparingar på kort sikt För att på kort sikt minska bostadssektorns belastning på statsbudgeten föreslår en rad besparingar: I budgetpropositionen föreslås ett särskilt stimulansbidrag på 1 milj. kr. för försöksverksamhet rörande bostäder åt unga (anslaget A 2). Bidraget skall vara ett engångsbidrag till kommuner och till bostadsföretag som vidtar extraordinära åtgärder för att förbättra ungdomars boende. Vi anser att kommunerna själva bör ta ansvar för denna fråga och att något särskilt bidrag inte bör avsättas. Av anslaget för vissa lån till bostadsbyggandet (anslag B 3) bör 10 milj. kr. sparas på hyresförlustlånen. Under anslaget för räntebidrag m. m. (anslag B 4) föreslås 500 milj. kr. utgå som hyresrabatter. Dessa utgår till flerfamiljshus byggda och 1983-1984 med ett visst belopp per kvadratmeter. Bidraget minskar med en femtedel . motsatte sig införandet av dessa hyresrabatter och anser att de bör avvecklas. Hyresrabatterna bör således avvecklas så att inga utbetalningat sker /86. För åtgärder i bostadsområden med stor andel outhyrda lägenheter (anslag B 5) föreslås 60 milj. kr. i eftergift av hyresförlustlån och 65 milj. kr. för bidrag till åtgärder i bostadsområden med stor andel outhyrda lägenheter. Dessa stödformer bör upphöra i och med utgången av /85. Anslaget kan dock endast minskas med 60 milj. kr. Ränte- och amorteringsfria tilläggslån (anslag B 6) kan beviljas bl. a. för ändrad lägenhetssammansättning. Ränte- och amorteringsfriheten omprövas . Tilläggslån beviljas till skillnaden mellan skäliga investeringskostnader och den kostnad som kan förräntas på normala villkor. Detta medför en besparing på ca 20 milj. kr. För bidrag till förbättring av boendemiljön föreslås ett anslag på 110 milj. kr. /86 föreslås en ram på 85 milj. kr. som får överskridas om det behövs av sysselsättningsskäl. anser att bidraget bör avvecklas. Någon ram bör därför inte fastställas /86. Utbetalningarna bör därför successivt minskas. För stöd till samlingslokaler (anslagen B 10, B 11 och B 12) föreslås ett totalt anslag på 183 milj. kr. För anordnings- och inventariebidrag samt lån till allmänna samlingslokaler föreslås en ram /86 på 30 milj. kr. varav högst 20 milj. kr. får tas i anspråk för bidrag. För upprustningsbidrag föreslås en ram på 24 milj. kr. och för energisparbidrag en ram på 4,2 milj. kr. Regeringen föreslår att de två förstnämnda ramarna får överskridas av regeringen om det behövs av sysselsättningsskäl. har ramarna höjts . Huvuddelen av utbetalningarna /86 avser tidigare fattade beslut. tillstyrker de föreslagna ramarna som totalt omfattar 58,2 milj. kr. Regeringen bör dock inte ges mandat att höja ramarna utan detta bör underställas prövning. /86 föreslås 390 milj. kr. för bidrag till energibesparande åtgärder (anslag B 17). I budgetpropositionen föreslås att stödet fr. o. m. /86 i medeltal skall svara mot av den normala kostnaden i stället för som . Detta påverkar dock inte anslagsbehovet /86, men innebär ett minskat anslagsbehov med 100 milj. kr. Några nya lån som belastar detta anslag beviljas inte längre då det statliga stödet till energibesparande åtgärder sker via ROT-programmet. Utbetalning av energisparlån, som tidigare beviljats, överförs från till det statliga kreditinstitutet, med undantag för vissa låneformer. anser att bidraget till energibesparande åtgärder bör avvecklas från . Lönsamheten i energisparande åtgärder är nu så hög att något direkt stöd inte krävs. Detta påverkar dock inte anslagsbehovet /86 mer än att anslaget kan minskas med 50 milj. kr. till 340 milj. kr. För information och utbildning (anslag B 18) föreslås ett anslag på 116 milj. kr. Av detta stöd avser 67 milj. kr. stöd till kommunerna för deras besiktning och rådgivning . Det statliga stödet till denna verksamhet föreslås sedan avvecklas. Därutöver föreslås bl. 30 milj. kr. för stöd till andra än kommunerna samt 19 milj. kr. för information och utbildning. anser att stödet till kommunerna bör upphöra att utgå och att det ytterligare stödet på 30 milj. kr. inte bör utgå liksom stödet på 19 milj. kr. Härigenom uppnås en besparing på 116 milj. kr. Den sammanlagda besparingen under /86 blir ca 780 milj. kr. blir effekterna av de föreslagna åtgärderna större, då en stor del av utbetalningarna /86 hänför sig till tidigare fattade beslut om lån och bidrag. Helårseffekten av besparingarna kan uppskattas till 1 072 milj. kr. motsatte sig att ROT-programmet infördes. Vi menade bl. a. att: Programmet är byråkratiskt upplagt och medför ökad reglering och planering Sysselsättningsmöjligheterna är redan intecknade och det kommer därför inte att leda till någon nämnvärd sysselsättningsökning Det finns en risk för att de kvantitativa frågorna sätts före de kvalitativa ROT-programmet har tiilkommit i all hast och är föga genomtänkt. Det är positivt att ROT-programmet medför en mindre skillnad mellan underhåll och ombyggnad. Fastighetsägarna drivs härigenom inte till att vidta onödigt omfattande ombyggnader därför att finansieringsvillkoren dä blir förmånligare. Det är också bra att skillnaden i ekonomiska villkor utjämnas mellan olika upplåtelseformer. Vi anser sammanfattningsvis att ROT-programmet bör avvecklas och att regeringen bör presentera ett mer genomarbetat förslag till bostadsförbättringsprogram. beslutade , efter förslag i proposition 1984/85:51, att sparande inom ramen för allemanssparande! skall ge upphov till en lånerätt för ungdomars bosättningsändamål eller anskaffande av bostad. Ungdomar mellan ges rätt till s. k. bosparlån på det sparade beloppet om detta överstiger . av den bank som förmedlar allemanssparande! fr. o. m. delar uppfattningen att det är viktigt att stimulera ungdomars regelbundna sparande för bostadsändamål liksom för andra syften. Därigenom grundläggs goda sparvanor, som beredskapen att möta större utgifter ökar. Även med ett regelbundet sparande kan det vara svårt att finansiera större utgifter t. ex. för bostadsanskaffning eller bosättning, och därför behövs kompletterande lånemöjligheter. Sådana lånemöjligheter existerar . Flera remissinstanser som yttrade sig över den utredning som propositionen bygger på menade att det föreslagna systemet inte erbjuder någon förbättring. menade t. ex. att redan existerande sparlån och bosparformer erbjuder ofta likvärdiga eller bättre villkor än de som erbjuds i det nya bosparandet. I det bosparande som bankerna redan tidigare kunde erbjuda stannar de sparade medlen kvar i bankerna och utgör därmed grunden för utlåningen. Vi anser att ett sådant kundförhållande är väsentligt att behålla. finns inte denna kundrelation eftersom bankerna inte får behålla de medel som sparas inom allemanssparande!. Enligt vår uppfattning är det bättre att stimulera ungdomars sparande för bostadsändamål genom att införa skattefrihet även för avkastningen på ungdomars sparande i bank för bostadsändamål. Härigenom sker sparandet på bättre villkor än de som gäller inom bosparandet och den normala kundrelationen behålls. Vissa övergångsproblem, som kan uppstå i och med att lånerätten inom allemanssparande! upphör , undviks också. Samordning av de långa bostadskrediterna De långfristiga krediterna till bostadsbyggandet lämnas i regel dels i form av bottenlån i bostadsinstituten, dels som bostadslån från länsbostadsnämnderna/. har det diskuterats om man av rationaliseringsskäl borde samordna bottenlånen och bostadslånen i bostadsinstitutens regi. beslutade , på förslag av regeringen, (prop. 1983/84:90) att det skall bildas ett nytt statligt kreditinstitut med syfte att på kapitalmarknaden låna upp de medel som behövs för den statliga bostadslångivningen. Härigenom lyfts finansieringen av bostadslånen bort från statsbudgeten, men dessa lån skall även i fortsättningen lämnas av länsbostadsnämnderna/. Att man skapar ett nytt statligt kreditinstitut och behåller hela den statliga bostadsadministrationen löser inga problem. Det blir varken billigare krediter eller rationellare kredithantering. Beslutet att bilda ett nytt statligt kreditinstitut bör därför upphävas. I stället bör de statliga bostadslånen ersättas av lån som lämnas och finansieras av BOFAB, och stadshypoteksinstitutionen. Härigenom kan man åstadkomma en samordning med dessa instituts bottenlån. Detta skulle medföra rationaliseringsvinster för både låntagarna och samhället/skattebetalarna. De nuvarande bostadsinstituten har lång erfarenhet och stor kompetens när det gäller bostadskreditgivning. anser att fastighetsskatten skall avskaffas. Detta innebär att ingen skatt skall tas ut . Självfallet bör också de kompensationsåtgärder i form av högre räntebidrag som införts för vissa grupper tas bort. Fastighetsskatten skärper skattetrycket och drabbar orättvist. Lagrådet påpekade i sin granskning av lagförslaget att principen om skatt efter bärkraft åsidosätts. Fastighetsskatten och kompensationsåtgärderna för vissa grupper komplicerar skattesystemet ytterligare. Någon sedvanlig remissbehandling av förslaget om fastighetsskatten ägde inte rum och de analyser som presenterades var undermåliga. presenterades bostadskommitténs delbetänkande. I det tjocka delbetänkandet finns inga förslag, trots att kommitténs arbete i huvudsak skulle vara avslutat enligt direktiven. Det som mest liknar ett förslag är den nya för trångboddhet- norm konstaterar i delbetänkandet att en strikt tillämpning av norm 3 skulle sålunda medföra att mer än var tionde lägenhet i beståndet skulle behöva elimineras genom rivning eller ombyggnad och att några nya enrumslägenheter inte skulle byggas (del 2 s. 277). avvisar en ny utrymmesnorm. strider mot direktivens krav på realt oförändrade eller minskade subventioner. Den innebär vidare en icke önskvärd styrning. Hushållen skall i stället själva bestämma sitt konsumtionsmönster. Framför allt i storstadsområdena finns ett stort antal små bostäder som omvandlas till större lägenheter. Denna omvandling omfattar även lägenheter som är relativt moderna. Genom en av staten stödd utslagning av små lägenheter berövas marknaden för småhushåll, framför allt ungdomar, tillgång till de små och billiga bostäderna. Många av dessa lägenheter bebos nu av gamla människor, vilket medför att det kommer att bli lägenheter lediga . Det statliga stödet för en sammanslagning av små bostäder bör därför upphöra. I departementspromemorian Bostäder åt unga redovisas dock en rakt motsatt uppfattning. I promemorian konstateras att ett minskat bostadsbyggande totalt sett och ett minskat antal smålägenheter i nyproduktionen har bidragit till att särskilt de nytillkommande småhushållens efterfrågan på bostäder inte kunnat tillgodoses tillräckligt. Utredningar i visar att ett stort antal smålägenheter för t. ex. ungdomar skulle kunna skapas i . Särlösningar för ungdomar bör undvikas. Regeringen föreslår i proposition 1984/85:100 ett tillfälligt statligt bidrag för försöksverksamhet rörande bostäder åt unga. 1 milj. kr. skall ställas till förfogande för ändamålet /86. Bidraget skall utdelas till kommuner och bostadsföretag. Från ser vi regeringens engångsbidrag till kommuner och bostadsföretag som en felaktig väg att främja ungdomars möjligheter att komma in på bostadsmarknaden. Bostadsmarknaden är en av de mest reglerade sektorerna i samhället. Bland de statliga och kommunala styrinstrumenten märks t. ex. bostadslångivningen, förvärvs- och förköpslagstiftningen, mark- och anbudsvillkor och bostadsanvisningslagen. Regelsystemet är så omfattande och svåröverskådligt att tillfredsställande överblick saknas. Marknaden för konsulter som kan regelsystemet är mycket god. Regelverket föder även sig självt. Det kan bli så detaljerat att de väsentliga regleringarna skyms. Svensk Byggnorm kan här tas som exempel. Normer gällande krav på säkerhet och hälsa är nödvändiga. Byggnormer för energi och handikapptillgänglighet krävs också. Utöver de nödvändiga och önskvärda normerna finns en rad onödiga regleringar. För att uppnå den önskvärda integreringen av handikappade och äldre fordras dock att nybebyggelse och gammal bebyggelse vid ombyggnad följer de normer för handikappanpassning som gäller. Undantag bör endast beviljas i mycket särskilda fall. Husen skall ha hiss, gångvägarna skall vara handikappanpassade, och handikappfordon av olika slag, inkl. färdtjänstens taxi, skall kunna komma fram till portarna. Att man noga följer dessa regler har en avgörande betydelse för att de äldre skall kunna bo kvar i sina hem . skyddar vi den enskilda människans livskvalitet och undviker institutionsvård. I vår motion om äldres boende utvecklas detta ytterligare. Byggnormer medför ökade kostnader inom bostadssektorn. I det uppmärksammade Uppsala-experimentet normfritt byggande, som initierades av , lyckades byggföretagen pressa byggkostnaderna högst väsentligt. Resultatet från anbudstävlingen i visade att hyrorna i nya lägenheter skulle kunna sänkas med /m2 genom en mer flexibel tillämpning av gällande byggnormer. Vidare visade resultatet från tävlingen att statens långivning skulle kunna minskas med 120 milj. kr. och de generella bostadssubventionerna minskas med 30 milj. kr. om enbart var femte lägenhet byggdes normfritt. Såväl myndigheters förvaltningsapparat kring tillskapandet som tillämpningen av regelverket medför avsevärda kostnader. Problemet har bl. a. studerats av i rapporten genom avregleringar (RRV 1982:999). I rapporten dras följande slutsatser: Många regler har till följd av den tekniska, ekonomiska och administrativa utvecklingen blivit föråldrade. Av de studier som gjorts i och utomlands kan man dra slutsatsen att stora samhällsekonomiska besparingar kan göras om man slopar eller förändrar existerande regleringar. I en annan studie, Den offentliga byggadministrationen, redovisar författarna en rad intressanta resultat. De fann att enbart i utgick inte mindre än drygt 164 milj. kr. i kommunala, regionala och centrala kostnader för byggadministrationen. Den största delen () av de offentliga administrationskostnaderna härrör från den kommunala verksamheten. Men den kommunala byggadministrationens tillväxt beror till stor del på ökade uppgifter från staten. Det är nödvändigt att iaktta en större försiktighet än , då nya uppgifter läggs på kommunerna. En ökad vaksamhet för att hindra administrativ tillväxt krävs även då nya uppgifter beslutas som rör statliga organ. Trögheten i etablerade regelsystem medför normalt att en gång införda regler och restriktioner kvarstår även efter att dessa gjort sin tjänst. Det är enligt mening viktigt att uttjänta och verkningslösa inslag i gällande regelsystem utmönstras. En skyndsam översyn bör göras av gällande lagstiftning och övrigt regelsystem på bostadsområdet i syfte att åstadkomma avreglering och minskad detaljstyrning. föreslår att undantaget från markvillkoret i saneringsområden skall förlängas till . Motiveringen är att den dispensprövning som uppstår då mark i saneringsområden i mycket ringa utsträckning förvärvats från kommunen kan försvåra strävandena att öka ombyggnadsverksamheten. anser att förhållandena på bostadsmarknaden har förändrats avsevärt sedan markvillkoret infördes. I saneringsområden utgör markvillkoret ett hinder och för s. k. styckebyggda villor finns ett undantag. Nybyggandet har minskat avsevärt. anser därför att markvillkoret helt bör avskaffas. Arbetet med en ny plan- och bygglag (PBL) har pågått . Trots denna långvariga process är den lagrådsremiss med förslag till ny plan- och bygglag som regeringen lagt fram förknippad med allvarliga brister. Förslaget skiljer sig i väsentliga delar från det tidigare förslag som bl. a. utarbetades hade regeringsansvar. Förslaget präglas av ökad offentlig maktutövning. En önskvärd decentralisering till kommunerna måste kompletteras med ett större inflytande och valfrihet för den enskilde. I stället för att vid intressekonflikter väga samman den enskildes och samhällets intressen fastslås i lagrådsremissen att det offentligas intressen väger tyngst. En lagstiftning som inte sätter den enskilda människan i centrum är från liberala utgångspunkter oacceptabel. Vi återkommer självfallet med ytterligare synpunkter när propositionen om ny plan- och bygglag kommer men vill redan nu påpeka brister i den liggande lagrådsremissen. För att kommunen skall få bestämmanderätt över den lämpliga samhällsutvecklingen föreslås i lagrådsremissen olika regleringsmöjligheter. Utgångspunkten är kommunens krav, inte fritidshusägarens önskemål. För att t. ex. söka förhindra att fritidshusägaren bor i huset året om skall det, enligt lagrådsremissen, vara möjligt att vidta åtgärder som gör boendet ogästvänligt. Således möjliggörs enligt lagrådsremissen att fritidshusets tekniska försörjning och förbättring begränsas. Även den annars givna rätten till kompletteringsåtgärder kan här försvinna. Enligt förslaget kan storleken på tomten och byggnadsytan begränsas. Vi anser att förslaget har stora brister när det gäller den enskilde fritidshusägarens rättigheter. Även affärsidkare och konsumenterna drabbas av förslagen i lagrådsremissen. I den skrivs bl. a. att inom kategorin detaljhandeln kan livsmedelshandeln i vissa delar behöva begränsas eller helt förbjudas med hänsyn till kravet på en lämplig samhällsutveckling. Som exempel kan nämnas stormarknader och bensinstationer (s. 459-460). Detta strider mot principerna för näringsfriheten. Det är enligt mening oacceptabelt att införa en etableringskontroll för butiker. Endast marginella förändringar har föreslagits av byggkrånglet som t. ex. rätten till s. k. inre åtgärder och undantag i bygglovplikten genom områdesbestämmelser för mindre tillbyggnader och komplementbyggnader. I övrigt består byggkrånglet. Vi anser att det t. ex. inte bör vara nödvändigt att ställa lika stränga krav för bygglov i glesbygd som i tätbebyggelse. Risk finns även för att detaljregleringen består. Den nya byggnorm som planverket givits i uppdrag att utarbeta inför PBL:s ikraftträdande bör därför skilja sig avsevärt från dagens. har tidigare föreslagit att en översyn skall göras av lagstiftning och andra regler med syftet att uppnå avreglering och minskad detaljstyrning. Kravet är fortfarande aktuellt. Ersättningsbestämmelserna måste vara klara, lättförståeliga och ge den enskilde ett fullgott ekonomiskt skydd. För att uppnå detta är inte de ersättningsbestämmelser som föreslås i lagrådsremissen tillräckliga. Ett oacceptabelt inslag i lagrådsremissen är att hyresgäströrelsen gynnas framför andra organisationer. Den enda organisation, som i praktiken ges sakägarställning, är hyresgäströrelsen. Även andra organisationer, t. ex. villaägarföreningar, byalag, miljögrupper som är verksamma inom det område som berörs av planen, bör ges sakägarställning och därmed möjlighet att överklaga beslut om fastställande av plan. PBL-förslaget ger även hyresgäströrelsen andra privilegier. Enligt förslaget skall de boende på en fastighet inte få överklaga beslut om bygglov till sådana åtgärder på fastigheten som en organisation av hyresgäster godtagit. Hyresgästerna får med andra ord inte rätt att överklaga ett bygglovbeslut, om hyresgästföreningen har tillstyrkt bygglovet.