mot · G902112 · 1985-11-19 00:00:00 — Motion till 1985/86:112 m. fl. Ändring i m. m. (företagsbot) (prop. 1985/86:23) I propositionen föreslås att nuvarande sanktioner i skall kompletteras med en ny ekonomisk sanktion benämnd företagsbot. Sanktionen skall kunna åläggas näringsidkare och föreslås bli konstruerad som en särskild rättsverkan av brott. Det finns enligt vår mening ett behov av att kunna ingripa med strängare sanktioner än mot företag som bryter mot miljölagstiftningen m. m. Denna ståndpunkt har även intagits av ett stort antal av de remissinstanser som yttrat sig i frågan. Den metod - företagsbot - som propositionen bygger på förutsätter dock sådana ingrepp i den centrala straffrätten att vi inte kan biträda förslaget. Vi kommer nedan att diskutera en lösning som bättre passar in i existerande regelverk. Propositionen är baserad på en promemoria från kommissionen mot ekonomisk brottslighet. Vi har haft anledning att ta ställning till lagförslag med motsvarande bakgrund. Dessa har kännetecknats av bristfälligt underlag beträffande behovet av föreslagen lag, avsteg från erkända principer för lagstiftning och en påtaglig likgiltighet för grundläggande krav på rättssäkerhet. Vi tvingas konstatera att nu aktuell proposition inte endast följer det beskrivna mönstret utan t. o. m. överträffar föregående förslag. Propositionen präglas av ringa intresse för elementära straffrättsliga principer och nonchalans för viktiga rättssäkerhetsfrågor. Lagförslaget har utsatts för stark kritik av lagrådet. En ledamot, regeringsrådet Mueller, fann inte förslaget dugligt att föreläggas . Övriga ledamöter har, var för sig, på ett tämligen unikt sätt krävt långtgående ändringar i förslaget för att kunna godta det. Som ett resultat av lagrådets även till omfånget omfattande kritik har departementschefen tvingats författa nya motiv i väsentliga hänseenden. Han har sålunda tagit tillbaka tidigare yttranden och gjort större eller mindre justeringar i lagtext och motiv. Värre är dock att han inte alls besvarat viss kritik eller underlåtit att klargöra meningen med vissa yttranden. att ett från början i väsentliga hänseenden bristfälligt underbyggt lagförslag i sitt slutliga skick blir minst sagt svårförståeligt. Antas lagen kommer den att bereda dem som skall följa och tillämpa den stora problem. Det ligger i sakens natur att detta är synnerligen otillfredsställande. Särskilt då frågan är om strafflag måste höga krav ställas på klarhet. Otydlig strafflagstiftning utgör enligt vår mening ett hot mot rättssäkerheten. Vi delar i sak den kritik som framförts av regeringsrådet Mueller och finner således lagförslaget oacceptabelt. Detta är beklagligt, eftersom det finns ett behov av att kunna inskrida mot företag med strängare sanktioner än vad som är möjligt . Det är emellertid nödvändigt att en lag med sådant innehåll håller högre kvalitet än det nu framlagda förslaget. Lagstiftning inom detta område måste därför anstå till dess regeringen förmår att presentera ett godtagbart lagförslag. Rättssäkerheten får inte åsidosättas av rena tidsskäl. Vi kommer nedan att behandla skilda aspekter på företagsbot. Mot bakgrund av det anförda är det dock inte meningsfullt att beröra alla enskilda delar i propositionen vilka vi är kritiska till. Detta betyder att i och för sig viktiga frågeställningar kan komma att behandlas tämligen kortfattat. Metoden för utkrävande av korporativt ansvar Bankinspektionen, juridiska fakultetsnämnden vid och flera företagsorganisationer har i sina remissyttranden över eko-kommissionens förslag särskilt uppehållit sig vid den rättsliga innebörden av ett korporativt ansvar. Man har framhållit att i bygger av hävd det straffrättsliga ansvarssystemet på principen om personligt ansvar. Straffstadgandenas uppbyggnad bygger på tanken att det är enskilda personer som begår gärningarna och inte sammanslutningar som sådana. Den allmänna delen av straffrätten liksom gärningsbeskrivningarna, såväl i som i speciallagstiftningen, utgår från idén om ett personligt ansvar. Förändringar i riktning mot ett korporativt ansvar kan därför inte ske utan att grundläggande principer och värderingar berörs. Vi finner för vår del att det kan inträffa situationer som kräver tillgång till förstärkta sanktionsmöjligheter mot företagen. Så torde exempelvis vara förhållandet inom miljöområdet. Det är därför angeläget att lagstiftning kommer till stånd. Vi menar dock att den metod som valts i propositionen inte är lämplig. Med hänsyn till att brott endast anses kunna begås av enskilda personer har sanktionen konstruerats som en särskild rättsverkan av brott. Vad det reellt är fråga om är dock ett straffansvar där företaget anses som gärningsman. Förslaget kan därför betecknas som en form av kringgående av en central straffrättslig princip. Detta kringgående har inte förenats med en tillräckligt djupgående analys av dess effekter i praktiken. Frågor som vem som är faktiskt ansvarig för företagets handlande, medverkanansvar och frågor om straffets storlek har lämnats därhän eller erhållit en ytlig analys. Enligt vår mening skall en ny sanktion endast omfatta åtgärder som berör de särskilda skyldigheter som är förenade med ett företags verksamhet. Det skall alltså vara fråga om en för varje situation anpassad lösning. generellt ansvar bör alltså inte förekomma utan den nya sanktionen bör Mot. stadgas inom klart preciserade områden. Vi menar att det inte nödvändigtvis behöver vara fråga om ett straffansvar. Det finns anledning att överväga om inte samma syfte kan uppnås genom ett utvidgat skadeståndsansvar i förening med en särskild talerätt för offentliga organ som har att yrka ersättning på det allmännas vägnar. Det finns vidare skäl som talar för att tillämpningen av den nya sanktionen inte skall begränsas till att avse endast Det finns flera fördelar med en ordning med utvidgat skadeståndsansvar. Konstruktionen skulle passa väl in i vårt rättsliga system och handläggas enligt sedvanliga regler. Genom att skadeståndsansvaret skulle föreskrivas i särskilda lagar skulle förutsebarheten och därmed rättssäkerheten öka för företagen. Någon dubbel bestraffning skulle inte ske exempelvis beträffande enkla bolag och handelsbolag, där ju enligt propositionen såväl individuellt straffansvar som företagsbot skulle kunna träffa bolagsmannen. Slutligen kunde sanktionen bli strängare än vad som föreslås beträffande företagsbot. Denna är maximerad till 3 milj. kr. I en skadeståndsprocess skulle självfallet det allmänna vara oförhindrat att yrka högre belopp. Brister i regeringens förslag Enligt propositionen skall straffansvar inträda inte endast beträffande brott som inneburit ett åsidosättande av de särskilda skyldigheter som är förenade med näringsverksamheten utan även om de annars är av allvarligt slag. Det sistnämnda innebär att företaget åläggs att förhindra sina anställda att begå brott. För att företaget skall drabbas av företagsbot skall inte krävas att den verkliga gärningsmannen åtalas eller ens identifieras. Det skall räcka med att ett brott kan konstateras. Företagsbot skall t. o. m. kunna bli aktuellt om brottet har utförts av en uppdragstagare som handlat för företagets räkning. Det kan gälla så skilda brott som stöld, bedrägeri eller rattfylleri. Varken av lagtext eller motiv kan det säkert utläsas hur tillämpningen av denna regel skall ske. Vi menar att det är orimligt att på ett så generellt sätt vid straffhot ålägga företagen en allmänt brottsförebyggande uppgift. Rättssäkerhetsaspekten har här satts i andra hand. I propositionen görs stor sak av de dubbla undantagsbestämmelser som på grund av den diffusa utformningen av ansvarsregeln - blivit nödvändiga. Även undantagsreglerna är dock mycket oklara till sitt innehåll. Enligt den ena skall företagsbot åläggas om näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas för att förebygga brottsligheten. Enligt den andra skall företagsbot inte tillgripas om det skulle vara uppenbart obilligt att ålägga den. I motiven lämnas svävande anvisningar om hur bestämmelserna skall tillämpas. I praktiken överlämnas tolkningen till domstolarnas fria skön. Företagsbot skall omfatta alla näringsidkare, även handelsbolag och enkla bolag. Den kommer således att träffa en stor grupp av människor. Företagsbot kommer att kunna utdömas även då företagaren själv utfört ett brott och ådöms ett personligt straff för detta. alltså att kunna ske. När det särskilt gäller handelsbolag kan företagsboten leda till stötande konsekvenser. Bolagsmännens solidariska ansvar för bolagets förbindelser innebär att företagsbot som åläggs handelsbolag direkt kan krävas ut i sin helhet av vem som helst av bolagsmännen, alldeles oberoende av om det var just hans agerande som föranlett att bolaget ålagts företagsbot. Enligt propositionen skall den uppnådda eller tänkbara vinsten läggas till grund för företagsbotens beräkning. Det anges dock inte hur värdet av de ekonomiska fördelarna skall beräknas. Då domstol utdömer företagsbot finner departementschefen att det är en fördel om det i domskälen redovisas de bedömningar som ligger till grund för bestämmandet av beloppet. Något krav härom uppställs dock inte. Som framgått av det anförda finns det allvarliga brister i propositionen. Den kan därför inte biträdas av oss. Vi anser dock att det finns ett behov av verkningsfullare sanktioner mot företag än som är möjligt . Lagstiftning gällande den saken bör dock utformas i enlighet med vad vi anfört i denna motion. Det må ankomma på regeringen att förelägga ett förslag till sådan lagstiftning. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att avslår proposition 1985/86:23 i sin helhet, 2. att hos regeringen begär nytt förslag om sanktioner mot bl. a. företag i enlighet med vad som i motionen anförts. () () () land (m) () () () () () ()