mot · G8022689 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. Familjen utgör grunden för vår samhällsordning. Föräldrarna skall ha huvudansvaret för barnens vård och fostran. Familjepolitiken måste därför utformas så att familjen får rätt och möjlighet att ta detta ansvar på det sätt som passar bäst i olika stadier av livet. Familjen skall kunna leva på sin inkomst. För att familjepolitiken verkligen skall innebära ett stöd, en trygghet och en bättre utjämning mellan familjelivets olika stadier måste hänsyn vid beskattningen tas till barnfamiljernas lägre ekonomiska bärkraft. Detta bör ske genom att ett grundavdrag på . för varje barn införs vid den kommunala beskattningen. Föräldrarna måste myndigförklaras bl. a. genom en mer proportionell skatt, som inte som styr den inbördes arbetsfördelningen. Marginalskatten skall successivt sänkas till högst för flertalet heltidsarbetande. Vård av barn måste alltid betraktas som ett värdefullt arbete, även om det utförs av föräldrarna själva eller genom deras försorg. För att snabbt öka valfriheten skall en skattefri vårdnadsersättning på . för alla barn mellan ett och ålder införas . Avdragsrätt för nödvändiga barntillsynskostnader upp till ett visst tak skulle ytterligare förbättra möjligheten att välja och betala den barnomsorg som passar bäst. Statsbidragen till den kommunala barnomsorgen kan då successivt sänkas. I motionen föreslås också rättvisare regler för de inkomstprövade bostadsbidragen genom att prövningen sker mot disponibel inkomst samt en successiv ersättning för dessa med andra åtgärder som inte har marginaleffekter. Dessa och andra förslag minskar behovet av och intresset för s. k. skenskilsmässor. Garantibeloppet i föräldraförsäkringen höjs från . för att kompensera för inflationen. Ändrade regler föreslås också för existensminimiavdragen och för socialbidragsprövningen. Vår politik medför att beroendet av inkomstprövade bidrag minskar och föräldrar får större möjlighet att av egen kraft klara sin försörjning och förbättra familjens ekonomi. Moderata samlingspartiet har under en lång följd av år påtalat barnfamiljernas - och särskilt flerbarnsfamiljernas - ofta utsatta ekonomi och deras allt 1 1984185.3 sami. större svårigheter att kunna och få ta sitt ansvar på det sätt som passar familjen bäst. o att den ekonomiska utjämningen mellan olika stadier i en familjs liv, dvs. mellan år med resp. utan barn inte fungerar, barnfamiljer för sin existens blir beroende av socialbidrag, trots att de anses ha förmåga att betala i skatt. Detta gäller inte endast familjer med en enda förvärvsinkomst. Allt fler barnfamiljer - särskilt de med flera barn hamnar i den s. k. fattigdomsfällan, där de inte av egen kraft kan uppnå en acceptabel levnadsnivå. Varje inkomstökning äts upp av bl. a. höjda skatter och bortfallande bostads- och socialbidrag, o att den höga inkomstbeskattningen i kombination med barnomsorgsstödets utformning inte bara styr familjernas sätt att leva utan ofta drabbar dem hårdast som har störst behov av stöd. De kraftiga skattehöjningarna har tillsammans med devalveringens prishöjande effekter ytterligare försämrat barnfamiljernas ekonomi. Enligt beräkningar ökade levnadskostnaderna för en tvåbarnsfamilj med . beräknades kostnaderna stiga med ytterligare . Många barnfamiljer har mot denna bakgrund tvingats använda sina besparingar för löpande konsumtion eller nödgats låna av släktingar och vänner. Den kraftiga ökningen av barnfamiljer som söker socialbidrag visar att smärtgränsen i många fall nåtts. Utbetalningarna av socialbidrag, som låg på reellt oförändrad nivå , har stigit brant sedan valet och kostnaderna fortsätter att öka. Hårt pressad av de borgerliga partiernas förslag till en rättvisare och bättre familjepolitik tvingades den socialdemokratiska regeringen lägga fram förslag till ett familjepolitiskt paket med bl. a. betydande höjningar av barnbidragen och flerbarnstilläggen . Eftersom dessa barnbidragshöjningar till stor del finansieras genom sådana skattehöjningar som träffar barnfamiljerna själva - barnfamiljerna mister t. ex. förvärvsavdraget på . och får därutöver en skattehöjning på . per förvärvsarbetande - blir resultatet blygsamt , o. m. negativt för de flesta hushåll med ett eller två barn. Genom att socialdemokraterna uppgivit sitt tidigare motstånd mot flerbarnstilläggen får dock flerbarnsfamiljerna mestadels en något förbättrad ekonomi. Alltjämt behövs dock inkomster långt över de normala för att större barnhushåll utan underhållsbidrag e. d. skall komma ens i närheten av en acceptabel levnadsnivå utan tillskott av socialbidrag. Regeringens familjepolitiska paket har inte heller undanröjt någon av de tidigare påtalade bristerna och orättvisorna. ökat ytterligare, liksom de marginaleffekter som uppstår till följd av bostadsbidragens avtrappning. De skattehöjningar på bensin, småhus och el som drevs igenom drabbar dessutom i särskilt hög grad just barnfamiljerna. har gjort en sammanställning över förändringen i tre typhushålls ekonomi samt redovisat över- resp. underskott i förhållande till beräkning av skäliga hushållskostnader. Familjerna antas bo i , hyra sin bostad samt åtnjuta barnomsorg. Mannen antas arbeta heltid, hustrun halvtid. I den första familjen är makarna industriarbetare och barnen 6 och . I den andra familjen är makarna tjänstemän och barnen likaså 6 och . I den tredje familjen är makarna industriarbetare och barnen 3, 6 resp. . Den första familjen skulle enligt få ett överskott som från till skulle öka från . till , den andra familjens överskott skulle öka från . och den tredjes ekonomi förbättras från ett underskott på . till ett överskott på . 1 beräkningar för skäliga hushållskostnader ingår inte kostnader för bl. a. bil och semester. Prisuppräkningen har vidare antagits endast utgöra för hushållskostnader, barnomsorg och resor mot verkliga . Skulle motsvarande beräkningar göras för barnhushåll som bor i egethem (av alla barn bor i småhus), som har eluppvärmning (vilket är särskilt vanligt i barnhushållen) samt är beroende av bil skulle förbättringarna förbytas i sin motsats. Då måste avräknas höjd elskatt på ca , villaskatt . (taxeringsvärde .) samt höjda bensin- och fordonsskatter på . Detta är särskilt allvarligt eftersom småhusboendet redan tidigare varit allvarligt missgynnat med ofta betydande underskott i familjeekonomin som resultat. Den ekonomiska situationen skulle också ha varit väsentligt svårare om de berörda familjerna ordnat sin barnomsorg privat utan det stöd som tillfaller den kommunala barnomsorgen. Tabell 1 visar förändringen av disponibel inkomst för ett antal barnfamiljer under de år socialdemokraterna haft regeringsansvaret. 1* 1984/85.3 sami. Förändring av disponibel inkomst 1982-1985 där en makes årsinkomst är . Andra makens inkomst kr. Lönerna antas öka och priserna 1985. Källa: , chefsekonom vid föreningsbankers förbund. Sammanfattningsvis har inkomstfördelningspolitiken vridits till barnfamiljernas nackdel så att en tredjedel av barnfamiljerna beräknas inte nå upp till skälig levnadsnivå 1985 beräknat efter nya norm. Anledningar till barnfamiljernas utsatta läge De senaste årens befolkningsutveckling ger en allvarlig tankeställare. Förutom att sjunkande födelsetal kan vara uttryck för människors oro för sin egen och barnens framtid är det uppenbart att föräldrar på grund av den förda familjepolitiken inte orkar med flera barn, fysiskt, psykiskt och ekonomiskt. Dagens småbarnsföräldrar lever ofta under pressade förhållanden. Ett problem är hur de skall kunna förena sin strävan att ge barnen bästa möjliga uppväxtförhållanden med egen bibehållen ekonomisk trygghet och självständighet. Många känner sig otrygga för barnens skull när de är på sina arbeten. Jäkt mellan bostaden, daghemmet och arbetsplatsen och känslan av att inte få tillräcklig tid för barnen medför stora bekymmer - för många allvarlig samvetsnöd. Åtskilliga barn i lågstadiet saknar helt tillsyn när de inte är i skolan. De som kommit ut på arbetsmarknaden när barnen föds vågar inte släppa sin tjänst - utöver den rätt till ledighet under barnens första 18 månader som finns - även om de gärna skulle vilja ägna åt vård av sina små barn. Åmanlagarnas regler om anställningstrygghet bidrar till detta. Även föräldrapenningens regler bygger på förvärvsarbe Avbrott i arbetet mellan barnens födelser kan innebära att familjen går miste om betydande belopp i föräldrapenning. Många barnfamiljer har svårt att nå eller upprätthålla en acceptabel ekonomisk standard om de måste ordna sin barnomsorg själva, utan något som helst stöd från det allmänna, eller om det endast finns en förälder som förvärvsarbetar heltid. Flerbarnsfamiljerna har ekonomiskt sett blivit vår tids stora förlorare. Svårigheterna att kombinera förvärvsarbete med barn och familj är många och blir större ju fler barn familjen har. Inte ens mycket goda inkomster förslår för att familjen själv skall kunna ordna barnomsorgen legalt eller klara sig på huvudsakligen en inkomst. Antalet familjer med fyra eller fler barn har halverats . För den ensamstående föräldern kan påfrestningen bli särskilt stor genom att vederbörande förutsätts klara såväl förvärvsarbete som att fungera som både mor och far för barnen utan det stöd som det innebär att dela det dagliga ansvaret med en annan vuxen. Barnfamiljernas svårigheter kan förefalla obegripliga för den som inte (längre) har minderåriga barn. De bidrag som utgår kan på papperet förefalla imponerande. I verkligheten täcker emellertid bidragen inte ens den överbeskattning som nära nog alla barnfamiljer utsätts för genom att ingen hänsyn tas till antalet barn i familjen eller till för förvärvsinkomsten nödvändiga barn tillsynskostnader. Svårigheterna och orättvisorna beror bl. a. på följande: o Vid beskattningen tas ingen hänsyn till hur många som skall leva på en viss hushållsinkomst. Familjer med samma inkomster betalar lika mycket i skatt oberoende av om de har barn eller inte och helt oberoende av antalet barn. Endast ensamföräldrar erhåller en viss skattelättnad -. - i förhållande till ensamstående utan barn. o Skatten blir högre ju ojämnare inkomsterna är fördelade inom familjen. Skatten på en hushållsinkomst kan bli högre om en förälder står för hela hushållsinkomsten mot om inkomsten är jämnt fördelad mellan makarna. blir kort deltid eller hemarbete på heltid allt vanligare ju fler barnen bli. o Skatten på en viss hushållsinkomst blir således normalt högre ju fler barn som finns i familjen tvärtemot målsättningen om skatt efter bärkraft. o Utformningen av bostadsbidragen förstärker effekten av den orättvisa beskattningen. Bostadsbidragen prövas nämligen mot familjens bruttoinkomst, inte mot vad familjen disponerar efter skatt. Detta missgynnar ytterligare de hushåll som är hänvisade till i stort sett en enda inkomst. o Vill eller måste familjen ordna sin barnomsorg på egen hand kan dess ekonomi försämras ytterligare - även om den privata barnomsorgen i verkligheten kostar långt mindre än den kommunala barnomsorgen. En tvåbarnsfamilj med en hyra på . och årsinkomster på . hamnar således under existensminimum om barntillsynen kostar mer än . per barn (inkl. sociala avgifter). o Ju större behov en barnfamilj har av en inkomstförstärkning desto mindre får den i allmänhet behålla. Detta beror främst på de kraftiga marginaleffekter som bostadsbidragens avtrappningsregler för med sig. I en tvåföräldersfamilj med tre barn släpar dessa extra marginaleffekter med upp till hushållsinkomster på ca , för en fembarnsfamilj ända upp till inkomster på sammanlagt betydligt . o Reglerna om existensminimiavdrag är tänkta att fungera som ett sista skyddsnät för att förhindra att flerbarnsfamiljer måste söka socialbidrag för att kunna betala skatten. I den mån dessa regler över huvud taget fungerar - boende i småhus (om än aldrig så högt belånat) eller frivilligt val att själv ta hand om de egna barnen diskvalificerar i allmänhet från rätten till sådana avdrag - ger de i princip marginaleffekter på i mycket breda inkomstskikt. För en tvåföräldersfamilj med fem barn och en inkomst som medgivits existensminimiavdrag spelar det ingen roll om inkomsten är . I mellanliggande inkomstlägen tar skatt samt avtrappande bostadsbidrag och existensminimiavdrag hela inkomstökningen. o Den kommunala barnomsorgen, som är det utan jämförelse största familjepolitiska stödet, kan främst utnyttjas av välutbildade familjer med få barn i storstäder. Flerbarnsfamiljer, och familjer i glesbygd har betydligt sämre möjligheter att tillgodogöra sig detta stöd. o De kraftiga subventionerna till barnomsorg på heltid minskar möjligheten att åstadkomma valfri barnomsorg för alla. o Föräldraförsäkringen ger mest för det första barnet och successivt mindre för de följande genom att förvärvsverksamheten normalt avtar med stigande barnantal. Garantibeloppet som betalas ut under tionde till tolfte försäkringsmånaden liksom till mödrar med de lägsta förvärvsinkomsterna har kraftigt urholkats, vilket försämrar möjligheten att ens kunna ta hand om barnet under dess första levnadsår. Höjningen av garantibeloppet från . per dag motsvarar inte ens inflationsutvecklingen. o Reellt ensamstående föräldrar befinner sig ofta i en både ekonomiskt och trygghetsmässigt utsatt situation. Reglerna för bostads- och underhållsbidrag har emellertid utformats så att samboende med gemensamma barn missgynnas i förhållande till andra samboende. Skenskilsmässor har därför blivit allt vanligare. Den socialdemokratiska familjepolitikens kollaps Den förda, djupt orättfärdiga familjepolitiken har inte tillkommit av en slump. Bakgrunden är i stället den jämlikhetsrapport som en arbetsgrupp under ordförandeskap av lade fram socialdemokratiska partikongress. Den ekonomiska självständigheten makar emellan ansågs vara själva grunden för jämlikheten, varför tvåförsörjarfamiljen borde blir normgivande vid planeringen av långsiktiga förändringar. Jämlikheten ansågs inte bara kräva att alla föräldrar förvärvsarbetade, helst lika mycket, utan också att alla barn fick samma vård och fostran. Kommunala daghem för alla var det klart utstakade målet. Målsättningen för utbyggnaden av förskolan, som i första rummet skall inriktas på att tillgodose behovet av heldagstillsyn, måste från jämlikhetssynpunkt vara att alla barn skall gå i förskola. Om benämningen förskola, som tidigare avsett den för barnens bästa tillkomna lekskolan, utvidgades till att omfatta heldagstillsyn för alla barn redan från krypåldern, trots att så små barn knappast har behov av förskola i dess egentliga bemärkelse. Med hjälp av skattesystemet, socialförsäkringens utformning och ensidigt barnomsorgsstöd arbetar socialdemokraterna steg för steg för målets förverkligande, helt oavsett om det stämmer överens med den enskilda familjens önskemål och behov eller inte. Resultatet av den förment jämlika familjepolitiken har, som visats, blivit djupt orättfärdigt. Inte minst motverkar den förda politiken fädernas möjlighet att själva vårda de egna barnen. Kan familjen inte klara sig på faderns lön lär det inte gå lättare att klara sig på moderns. Detta förstärks av den djupt reaktionära inställningen att det endast är jämlikt och samhällsnyttigt att ta hand om andras barn, andras gamla och andras sjuka, medan vården och omsorgen om de egna inte anses något värd. En förälder som själv sköter två småbarn och ett lågstadiebarn utför ett arbete som på dag- och fritidshem kostar ca . Ändå anses den föräldern inte stå på egna ben utan är försörjd av den andra föräldern. Allt fler måste förvärvsarbeta för att få familjeekonomin att gå ihop, trots att de kanske skulle utföra ett minst lika viktigt och samhällsekonomiskt lönande arbete som hemarbetande förälder. Skall kravet på förvärvsarbete för alla föräldrar och daghem för alla barn prioriteras även i fortsättningen skall vi inte förvåna oss över om allt fler familjer tvingas nöja sig med ett enda barn. Trots att ett flertal opinionsundersökningar visar att småbarnsföräldrarna själva vill ha ett mer rättvist familjestöd, som medger valfrihet, vägrar socialdemokraterna att ändra marschriktning. De är uppenbarligen ännu inte mogna att dra någon lärdom av det gigantiska experiment som 1970-talets orättfärdiga familjepolitik inneburit. 1** 1984185.3sami. Familjen utgör grunden för vår samhällsordning. I familjen knyts mänskliga band av kärlek och omsorg genom sammanhållningen mellan generationerna. En fungerande familj ger trygghet i livets olika skeden. Det är i första hand genom familjens försorg som de unga lär sig grundläggande värderingar och normer samt att ta ansvar och visa hänsyn. För de äldre betyder fungerande familjer att ensamhet motverkas och att de får möta och ge omtanke och omsorg. Med familj avser vi inte bara den traditionella kärnfamiljen utan också andra nära och fasta samlevnadsformer. Respekten för familjen som enhet och för dess integritet skall vägleda familjepolitikens utformning. är det viktigt att på olika sätt stödja och underlätta föräldrarnas fostrande roll. Det allmänna har också ett grundläggande ansvar för att ge hjälp och stöd i svåra situationer. Äktenskapet, som är utformat till barnens skydd och makars ömsesidiga stöd, är den mest förpliktande och tryggaste samlevnadsformen, även om andra samlevnadsformer kan förenas med en stark sammanhållning. Skatteoch bidragssystemen får inte göra det ekonomiskt fördelaktigt att avstå från äktenskap, eftersom detta bl. a. har klara rättsregler till skydd för makar och barn. Föräldrarnas ansvar för barnens fostran är en grundläggande rättighet och skyldighet. Fostran av barnen måste bygga på fasta normer och förmåga att successivt ställa allt större krav. Att visa kärlek - inte släpphänthet, fasthet inte hårdhet samt konsekvens gentemot barnen kan låta enkelt. Men det kräver att föräldrarna har ork och tid för sina barn, tar del av deras bekymmer och glädjeämnen, ställer krav och sätter gränser. Framför allt kräver det att de kan förena detta med en ömhet och omtanke som låter barnen förstå att de är viktiga och omistliga. fördes en politik som underminerade de vuxnas tilltro till sig själva som fostrare. Man lät påskina att institutioner alltid var bättre än hemmet och familjen. Man gjorde de vuxna osäkra på sig själva. På det sättet svek man barnen, eftersom barn behöver föräldrar med trygghet och självförtroende i sin fostrarroll. Om de vuxna inte har tid och ork att engagera sig, bry sig om, reagera och säga ifrån tror barnen lätt att de vuxna är likgiltiga. Och likgiltighet är nog det värsta ett barn kan möta. Det ger känslan av att inte behövas och att inte vara något värd. Sambandet mellan harmonin hos föräldrarna och harmonin hos barnen är starkt. Studier av människor som på ett eller annat olyckligt sätt avviker - de kan t. ex. vara missbrukare eller kriminellt belastade-visarbarndomsupplevelsernas betydelse. Dessa människor har ofta bristfällig självkänsla, i stor utsträckning därför att de inte upplevt situationen att som barn älskas villkorslöst, oberoende av egenskaper och prestationer. Barn behöver den samhörighet, fostran och omsorg som familjen kan ge. Vuxna lever visserligen tillsammans i olika former. Många lever som ensamföräldrar och har ofta ensamma ansvaret för barnens försörjning och fostran. Men man är en familj oavsett samlevnadsform. Moderata samlingspartiet har år arbetat för en rättvisare familjepolitik, där straffbeskattningen av barnfamiljerna upphör och där familjerna ges bättre möjlighet att själva bestämma hur de skall ordna sin tillvaro under de viktiga år då barnen växer upp. Familjepolitiken skall utformas så att den kan tillgodose olika familjers önskemål och behov, så att dessa i olika stadier av sitt liv kan välja den livsform, arbetsfördelning, barnomsorg och boendeform som passar bäst . Oavsett om föräldrarna förvärvsarbetar eller inte och oavsett om de har få eller många barn skall de kunna välja det alternativ som passar barnen bäst och som ger föräldrarna trygghet för barnen. Riksdag och regering kan göra mycket för en sådan valfrihets- och trygghetsskapande familjepolitik. Det kan dock aldrig ske genom att som alltmer urholka barnfamiljernas möjlighet att själva klara sin försörjning som vissa alternativ vad gäller arbetsfördelning, boende och barnomsorg ensidigt gynnas och andra missgynnas. o Familjen skall kunna leva på sin inkomst. Skall familjepolitiken verkligen innebära ett stöd, en trygghet och en bättre utjämning mellan en familjs olika åldrar - inte främst ett instrument att dirigera barnfamiljerna med måste hänsyn vid beskattningen tas till barnfamiljernas sämre ekonomiska bärkraft. Beroendet av inkomstprövade bidrag eller existensminimiavdrag med dess hårda marginaleffekter och av socialbidrag med dess ofta allvarliga konsekvenser för självkänslan skulle starkt minska. o Föräldrarna måste myndigförklaras genom att betros med att själva kunna angöra arbetsfördelningen sinsemellan. Detta kräver en mer proportionell skatt, som inte som styr föräldrarnas inbördes arbetsfördelning. o Vård av barn måste alltid betraktas som ett värdefullt arbete, oberoende av om det utförs av föräldrarna eller av en privat eller ersättare. Först när statsmakterna inser detta och är beredda att acceptera också vården av de egna barnen - inte bara vård av andras barn - som ett riktigt och viktigt arbete, kan vi räkna med att fäderna i större utsträckning kommer att kunna ta del i detta. Ekonomiska och psykologiska faktorer påverkar här varandra ömsesidigt. o Det barnomsorgsstöd som bedöms erforderligt bör fördelas så att det ger familjerna trygghet och valfrihet, inte efter var barnen vådas. Med en sådan grundläggande rättvisa i botten skulle stödet betydligt bättre kunna inriktas på dem som har störst behov av det allmännas insatser, inte till att tvinga familjerna att leva efter socialistiska doktriner eller under ett bidragsberoende som ofta upplevs förödmjukande. I det följande kommer vi närmare att redogöra för utformningen av en sådan familjepolitik. Familjer med olika antal barn har olika förmåga att betala skatt. Därför måste en reformerad inkomstbeskattning för att skapa rättvisa innehålla ett grundavdrag för varje barn. Storleken av detta grundavdrag bör utgå från att nödvändiga kostnader för barnets konsumtion - utöver dem som betalas medelst bidrag - skall undantas från beskattningen. Den finansiering som i nuvarande budgetläge är nödvändig måste utformas på ett sådant sätt att marginalskatterna inte skärps och strävan att minska de totala marginaleffekterna inte motverkas. Mot den bakgrunden och med hänsyn till att moderata samlingspartiet vill avskaffa den statliga inkomstskatten, bör grundavdraget införas vid den kommunala inkomstbeskattningen, som för flertalet barnfamiljer också utgör den tyngsta belastningen. Den genomgripande reformering av inkomstbeskattningen som bör genomföras så att hänsyn tas till försörjningsbördan innebär: o Grundavdrag med . per hemmavarande barn införs vid den kommunala beskattningen. Avdragsrätten skall också omfatta hemmavarande barn mellan som uppbär studiestöd. o Skattebortfallet för kommunerna motverkas genom att det nu utgående allmänna grundavdraget minskas med . o Den statliga inkomstskatten sänks planmässigt så att den övervägande delen förvärvsarbetande kompenseras fullt ut för den kommunala skatteökning som blir följden av ett minskat allmänt grundavdrag. o Pensionärer med låg inkomst kompenseras särskilt inom ramen för de regler som gäller pensionärernas beskattning. Studerande som arbetar för att finansiera studier bör kunna kompenseras inom ramen för studiemedelssystemet. o De som har så låga inkomster och/eller så många barn att de inte kan utnyttja grundavdraget för barn fullt ut kompenseras genom negativ skatt. Detta innebär att ett belopp motsvarande nettoeffekten av den inte utnyttjade delen av grundavdraget utbetalas kontant. Därigenom kommer alla, oavsett inkomstförhållanden och antal barn, att kunna utnyttja avdragets effekt fullt ut.