mot · G8023138 · 1985-04-16 00:00:00 — m. fl. Förslag till lag om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål (prop. 1984/85:179) I den framlagda propositionen föreslås en ny lag med syfte att förhindra att vårt kulturarv utarmas genom okontrollerad utförsel av kulturföremål. Skäl talar såväl för som mot en lagstiftning på detta område. Kulturen är till sin natur internationell. Impulser går fram och åter över gränserna. Att även kulturföremål vandrar mellan skilda länder är inte endast acceptabelt utan eftersträvansvärt. Det är av stort värde om såväl äldre som yngre svensk konst och svenskt konsthantverk är känt och uppskattat världen över. På motsvarande sätt bör utländska kulturföremål ha sin plats på svenska museer och i svenska hem. Men fullständig frihet att utföra kulturföremål har sina nackdelar. Även ting som är av stor betydelse för det nationella kulturarvet kan komma att gå förlorade. Särskilt stor är den risken i när internationella uppköpare disponerar efter våra förhållanden mycket stora ekonomiska resurser. I moderata samlingspartiets partiprogram slås fast att det offentliga skall bidra till att bevara gemensamma kulturskatter. Detta behöver inte nödvändigtvis ske genom att kulturföremål av nationellt intresse förvärvas av det allmänna. En alternativ väg är den som propositionen anvisar, nämligen att utförsel av vissa föremål beläggs med tillståndsprövning. Sådan reglering finns redan nu beträffande träföremål, förutsatt att de är tillverkade . I den nya lagen utvidgas tillståndstvånget till att omfatta även en rad andra föremålsgrupper. Detta är en fördel. Det saknas motiv för att en förgylld träklocka kräver tillstånd för utförsel medan en försilvrad metallklocka inte gör det eller att ett träskåp med målningar kräver tillstånd men inte samma målningar utförda på duk. Att föremålet är av stor betydelse för det nationella kulturarvet måste vara avgörande, inte i vilket material det är tillverkat. Det är angeläget att erinra om de synpunkter som framfördes i motion 1981/82:352 av m. fl., väckt med anledning av proposition 1981/82:82 i samma fråga. I motionen anförs: Skall en ansökningsskyldighet för möbler och andra träföremål behållas och utvidgas till en rad nya föremålsgrupper, måste den kunna kontrolleras i rimlig omfattning. För att vinna gehör hos allmänheten och inte upplevas som ett utslag av överdriven krångelmentalitet (kammarrätten i sitt yttrande) måste den då också inriktas på att så långt möjligt endast omfatta sådana föremål som verkligen kan antas vara av stor betydelse för kulturarvet, i första hand underrepresenterade kategorier av föremål, unika föremål och föremål som är typiska för en försvinnande föremålska 1984/85 3138-3140 tegori (prop. s. 9). Ett sätt att bättre inrikta lagen på denna grupp av föremål vore att sätta värdegränsen betydligt högre än de föreslagna . Som jämförelse kan nämnas att i detta syfte har ett generellt utförseltillstånd för föremål vars värde understiger (ca ). Sattes värdegränsen vid . eller högre skulle ett stort antal föremål, som knappast kan antas vara omistliga, komma att undantas från tillståndstvånget. Den föreslagna lagen lever inte upp till de redovisade önskemålen. Den är i stället synnerligen komplicerad. Kulturföremålen är uppdelade i fem kategorier: svenska föremål framställda oavsett värde, svenska föremål mer än oavsett värde och tillhörande någon av åtta delvis disparata grupper, svenska föremål mer än med ett värde . och tillhörande någon av tre andra grupper, svenska föremål mer än med ett värde . och tillhörande någon av fyra grupper samt utländska föremål, som kan antas ha kommit till , och som tillhör någon av sju uppräknade grupper. Även tillståndsgivningen är komplicerad och kräver en betydande administrativ omgång. har i sitt yttrande uttalat att lagen utvecklats mot en så hög komplexitet att RRV finner anledning till oro. RRV har därför föreslagit att frågan skall övervägas ytterligare, varvid det särskilt bör belysas om syftet med lagstiftningen inte kan uppnås på ett enklare sätt. RRV:s synpunkter förtjänar beaktande av två skäl. Dels skall naturligtvis alltid rationalitet i den statliga verksamheten eftersträvas. Dels kan tillståndsprövningen bli så betungande för berörda myndigheter att andra uppgifter blir lidande. Lagen skulle i så fall komma att motverka sitt kulturpolitiska syfte. En sådan verksamhet, som tillkommer museerna, är att genom utställningar, föreläsningar och samverkan med föreningslivet sprida kännedom bland allmänheten om äldre svenska kulturföremål. Därmed kan de bidra till att sådana ting förvärvas av svenskar och stannar i vårt land. Även sponsring kan bli aktuell. Vår slutsats blir att tillståndsplikten bör omfatta endast ett begränsat antal, mycket värdefulla föremål. Ting av lägre värde får förutsättas kunna bli inköpta av museer i de fall förvärv framstår som angeläget. Även allmänheten har givetvis bättre möjligheter att inköpa, och därmed för säkra, föremål som ej är alltför dyrbara. Tillståndsprövningen bör gälla föremål av stor betydelse för det nationella kulturarvet, vilka är äldre än och har ett värde av lägst fem basbelopp. Undantagna skall vara föremål som intagits till sedan lagen trätt i kraft. Eljest riskerar man att kulturföremål ej tas in på grund av att de därefter kan beläggas med exportförbud. Undantagna skall även utländska föremål vara. De kan nämligen i många fall även anses ingå i andra länders kulturskatt. Vårt föreslag förenklar på ett avgörande sätt tillståndsprövningen. Bindningen till basbelopp förordas av och statens Antalet föremål som omfattas minskar kraftigt. Som exempel granskades vid tre stora auktioner i ca 600 föremål. Enligt vårt förslag hade antalet reducerats till ca 25. Propositionens förslag skulle i stället i hög grad utvidga granskningsuppgiften. Betydande personalresurser bands vid en verksamhet som framstår som mindre angelägen. Den av oss förordade modellen ger däremot berörda myndigheter en värdefull information om vilka affärstransaktioner som är på gång i fråga om särskilt intressanta föremål. Utformningen av lagförslag får ankomma på utskottet. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att avslår proposition 1984/85:179, 2. att beslutar om lag om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål i enlighet med vad som i motionen anförts. () () () () 1* 1984185.