mot · G8022596 · 1985-01-23 00:00:00 — Skogsförädlingsföretags möjlighet att förvärva skogsmark jordförvärvslag ger endast undantagsvis rätt för juridisk person att förvärva skogsmark. Detta innebär en skärpning av lag. Någon åtskillnad mellan olika typer av juridiska personer görs inte. Större bolag med egen skog motsvarande en självförsörjningsgrad på jämställs med mindre företag helt utan skogsmark. De stora bolagen bedriver sin verksamhet vid kusten men har en stor del av sitt skogsinnehav i inlandet. Den expansion som har skett inom skogsindustrin har medfört att virke i stor utsträckning forslats från inlandet till kusten för förädling. En större del av råvaran än vad som sker bör kunna förädlas i inlandet. Den regionalpolitiska effekten av en sådan utveckling är av stor betydelse för regionen. Skogens och skogsindustrins betydelse för inre är oomtvistad. Skogsindustrins närhet till råvaran innebär stora utvecklingsmöjligheter. Sågverks- och förädlingsföretag i inland har under vissa tider svårigheter att skaffa råvara. Deras möjligheter att skapa en egen råvarubas är små. Köpsågverken tvingas ofta att köpa marginalposter till höga priser när efterfrågan är stor, eftersom de ej har någon egen buffert. Därför borde jordförvärvslagen ges en liberalare tolkning i inland för att underlätta för skogsförädlingsföretagen att förvärva skogsmark upp till en självförsörjningsgrad av . För att uppnå en viss enhetlighet vid jordförvärvslagens tolkning och tillämpning har anvisningar utarbetats av lantbruksstyrelsen. Inom den gällande lagstiftningen finns ett visst utrymme för skogsförädlingsföretag att förvärva skogsmark. En grundförutsättning för att skogsindustrin skall ges förvärvstillstånd är att förvärvet inte behövs för det enskilda aktiva skogsbruket i kombination med jordbruk och inte heller motverkar regionalpolitiska strävanden. Förvärvet skall i huvudsak avse skogsmark och komplettera den verksamhet som den sökande bedriver. Dessutom finns det ett kompensationskrav som kan ställas på juridiska personer att avstå annan egendom och därmed främja strukturrationaliseringen främst för skogsbruket. De olika regionerna i vårt land har skilda förutsättningar och förhållanden. Därför kan ej heller lagstiftningen ges samma tillämpning över hela landet. Genom att hänsyn tas till regionernas särart kan lagstiftningen tillämpas så att största regionalpolitiska effekt uppnås. När det gäller jordförvärvslagen och dess tillämpning bör det i första hand ske en översyn av lantbruksstyrelsens anvisningar och i andra hand eventuellt en förändring av lagstiftningen. De principer som bör gälla är att jord- och skogsbruksföretag även i fortsäfningen skall prioriteras när det gäller förvärv av skogsmark för komplettering. Därefter skall skogsförädlingsföretag i inlandet, som saknar egen skog eller som har ett mindre skogsinnehav, komma i fråga. Förvärvet skall ligga inom företagets ordinarie fångstområde och tillåtas uppgå till av självförsörjningsgraden. För dessa skogsförädlingsföretag skall kompensationskravet minskas eller kunna förhandlas bort. har haft en särställning vid förvärvsprövning. Enligt de angivna principerna skall domänverket ej längre jämställas med de ovan berörda skogsföretagen utan bör jämställas med andra företag som har sin skogsindustriverksamhet utanför området. Mot bakgrund av det anförda hemställs att begär att regeringen låter utreda frågan om möjlighet för skogsförädlingsföretag i inland att förvärva skogsmark upp till en självförsörjningsgrad av .