mot · G90273 · 1985-10-25 00:00:00 — Motion till 1985/86:73 m. fl. Förslag till ny plan-och bygglag (prop. 1985/86:1) Det förslag till ny plan- och bygglag (PBL) sorn regeringen av utredningar, förslag och remisser nu förelägger är i huvudsak ett bra förslag. Förslaget tillgodoser i betydande grad de krav och förväntningar som ställts på en samlad, förenklad och moderniserad omarbetning av nuvarande lagstiftning. Tillsammans med förslagen till naturresurslag och lag om exploateringssamverkan bör kommunerna nu kunna få bättre möjligheter att tillgodose både samhälls- och enskilda intressen då det gäller användningen av våra gemensamma mark- och vattentillgångar. Förslagen är trots förenklingar och moderniseringar av regelsystemet mycket omfattande och ganska svåröverskådliga och kommer troligen att kräva en löpande översyn och förändringar . Det är emellertid väsentligt att den nya kan träda i kraft från och att ytterligare förseningar nu inte sker. En förhalning kan medföra problem i kommunerna med uppskjutande av viss planering osv. Den nya lagen kommer att få stor betydelse för den kommunala verksamheten och den kommande fysiska planeringen . PBL:s innehåll innebär bl. a. att samhället får en något större kontroll över olika förändringar, men innebär även stor frihet för enskilda, i vissa fall på bekostnad av samhällsintresset. Det finns en viss nedtoning av kollektiva och kommunala krav och intressen till förmån för den enskilde. Vpk är i huvudsak positivt till PBL-förslaget, men kan på några ganska avgörande och betydelsefulla punkter inte acceptera förslagen. Vi återkommer till sådana delförslag, men vill redan nu nämna att det gäller exempelvis sådana områden som har att göra med det sociala innehållet och de möjligheter människor som blir berörda får till information och påverkan av sina boende- och arbetsförhållanden. Vår kritik och våra ändringsförslag gäller vidare bl. a. möjligheten till avsteg från vissa krav gällande tillgänglighet, avsaknaden av bindande bestämmelser gällande friytor för utevistelse och lek, gemensamma lokaler, etc. Vissa förslag, t. ex. att fastighetsägare kan få ersättning för att kommunen inte vill att man skall riva eller i syfte att skydda särskilt värdefulla byggnader, bör inte genomföras. Många kommuner och deras byggnadsnämnder får ett mycket stort ansvarsområde och kan få ekonomiska svårigheter att hålla sig med egen sakkunnig personal som exempelvis kan ekologi- och miljöfrågor. De fattigaste kommunerna har ofta stora miljö- och planfrågor att brottas med. De borde få speciellt riktade bidrag för att ha råd med exempelvis en egen ekolog/biolog och för att bl. a. effektivt kunna beakta viktiga miljöintressen. Förslagen i vad som kan betecknas som kvalitetsfrågor, krav och normer vid ombyggnad och underhåll, utemiljön, bra byggnadsmaterial ur allergisynpunkt, lämpliga förrådsutrymmen, etc. är alltför opreciserade. Sådana krav och normer bör skrivas in i lagen, alternativt ges regeringen till känna för exempelvis uppdrag till statens planverk om tillämpningsföreskrifter. I det följande kommer vi att ge motiv för våra förslag till förändringar av innehållet och söka precisera detta i anslutning till aktuella kapitel och paragrafer i lagtexten. Vi förutsätter att bostadsutskottet kommer att utarbeta förslag till förändringar och alternativ lagtext. Hänsyn måste enligt vår mening tas även till behovet av markreservationer för sol- och vindenergianläggningar och detta bör då anges. Vi föreslår att ett tillägg med denna innebörd införs i uppräkningen av de olika punkterna, exempelvis i anslutning till punkt 6. Behovet av gemensamma lokaler har haft svårt att göra sig gällande eftersom det saknas ekonomiska krafter som har intresse av att driva sådana frågor. Här handlar det om ett betydelsefullt tillgänglighetskrav som måste uppfyllas. Då statliga bostadslån kan erhållas för gemensamma lokaler bör det vara möjligt att tillgodose ett sådant krav. Vi föreslår att i sista stycket mellan orden anordna och en rimlig tas in orden gemensamma lokaler. 3 kap. 5,7,10och 15 §§ Kvalitetskrav m. m. Möjligheten till trevnad, god arbetsmiljö osv. måste även innefatta mera preciserade krav och uttalanden om tillämpningsföreskrifter då det gäller tillgänglighet för den som bor och arbetar inom ett område. Det som sägs är otillräckligt och ger utrymme för tolkningar som kan försvåra eller omöjliggöra berättigade tillgänglighetskrav från funktionshindrade. Man får inte lämna öppet för mer eller mindre godtyckliga skälighetsbedömningar eller kompromisser så att dessa krav kan sättas lägre än grundläggande tillgänglighetskrav. Till de kvalitetskrav som bättre måste preciseras i PBL hör utemiljöns utformning, underhållsåtgärder, bra byggmaterial ur allergisynpunkt, lämpliga förråd för förvaring av rotfrukter, sylt, saft etc. Varsamhetsaspekten i 10 § första stycket bör inte gälla endast byggnader utan även de människor som bor eller arbetar i byggnaden. Den i olika sammanhang uttalade förståelsen för det kraftigt ökade antalet människor med allergiproblem måste på ett bättre sätt återspeglas i PBL eller uttalanden till lagen. Samma gäller frågan om tillämpningsföreskrifter när det gäller orienterbarheten för synskadade och andra i bostadsområden, på arbetsplatser osv. Handikapptillgänglighet m. m. Förslaget att endast förbereda för hiss är en halvmesyr. Att i efterhand göra kompletteringar är dyrare. Det finns stor risk för att de inte kommer till stånd. Det är också ett grundläggande fel att endast göra de bostäder tillgängliga som bebos av personer med funktionshinder. Möjligheten att besöka släkt, vänner och grannar måste också finnas. Kostnaden för de relativt enkla lyftanordningar som det är fråga om behöver inte heller bli så hög om det blir en viss volym. En lämpligt avvägd statlig subvention bör övervägas i syfte att förbättra de ekonomiska förutsättningarna för att bygga låga hus med hiss. Kravet på tillgänglighet har fått dålig genomslagskraft vid ombyggnad. Moderniseringsstatistiken visar att endast av trevåningshusen försågs med hiss 1984 i samband med ombyggnad. Av fyravåningshusen hade hiss efter ombyggnad. Statistiken visar också på stora lokala variationer. Medan samtliga ombyggda tre våningshus i hade hiss efter ombyggnad försågs endast ett av drygt 50 ombyggda trevåningshus med hiss i . Hisskravet m. m. Avstegen från hisskravet har således snarare blivit regel än undantag i de flesta kommuner. Mycket tyder på att detsamma gäller tillgängligheten i andra avseenden. Den utvecklingen stämmer dåligt med flera beslut som fattat, bl. a. det handlingsprogram i handikappfrågor som antog 1983 och beslutet om förbättrade boendeförhållanden för äldre, handikappade och långvarigt sjuka . För att uppnå de mål som anges i dessa beslut måste en väsentlig skärpning av kravet på tillgänglighet vid ombyggnad ske. Det måste komma till uttryck i föreskrifter i SBN. Förslaget att kommunen skall kunna ställa lägre krav på tillgänglighet än som är skäligt är förvånande mot bakgrund av de mål fastlagt för tillgängligheten för funktionshindrade. Det innebär en väsentlig nedtrappning av ambitionsnivån. Den omständigheten att det finns andra hus i området med god tillgänglighet minskar inte betydelsen t. ex. av att installera hiss och därmed ta ett steg mot målet. I praktiken ges kommun full frihet att knappast ställa några krav alls på tillgänglighet. Det är sannolikt att byggherreintressena kommer att påverka kommunen till en mycket låg ambitionsnivå. Förslaget är inte förenligt med det handlingsprogram i handikappfrågor som antagit. Merparten av bebyggelsen med dålig tillgänglighet är inte aktuell för ombyggnad. De åtgärder som är mest aktuella i 1950-1960-talsbebyggelsen kan ofta genomföras utan byggnadslov. En kommun med en ambitiös planering för ökad tillgänglighet har små möjligheter att få planeringen genomförd. I handlingsprogrammet för handikappfrågor som antagit sägs att en möjlighet bör öppnas för kommunerna att även när ombyggnad inte planeras, beträffande befintliga byggnader ställa krav på tillgänglighet i flagranta fall av gensträvighet från fastighetsägarens sida. I linje härmed bör PBL kompletteras med en sådan möjlighet. av ett sådant krav kommer att öka när hissbidraget upphör efter utgången av Mot. 1985/86:73 1986. Närmiljön m. m. I byggnadslagstiftningen har införts bestämmelser som syftar till att skapa en god närmiljö, inte minst för barnen. 153 § 4 mom. BS stadgas att tillräckligt stor och för lek och utevistelse lämpad friyta skall finnas på tomt. 155 § 1 mom. BS krävs att sådana ytor liksom parkeringsytor m. m. skall redovisas på situationsplan som skall bifogas ansökan om byggnadslov. I föreliggande proposition skärps å ena sidan kraven på utemiljön i förhållande till ovannämnda stadganden genom förslaget i 3 kap. 15 § om tomter. Naturförutsättningar skall tas till vara, och friytor skall prioriteras framför parkeringsutrymmen. Å andra sidan har de stycken i aktuella paragrafer i 3 kap. som berör utemiljöns utformning undantagits i det uppdrag som regeringen givit planverket att utforma föreskrifter för tillämpningen av PBL. Härigenom kommer kommunerna att sakna stöd att hävda specifika krav på utemiljöns utformning, som annars skulle skärpas enligt intentionerna med PBL. minskar kommunernas möjlighet att i byggnadslovsprövningen hävda kvalitetskraven på utemiljön. Som nämns ovan föreskrivs bl. a. krav på situationsplan som visar utemiljöns utformning. I propositionen föreslås mer allmänt hållna bestämmelser om vad som behövs för att pröva den sökta åtgärden och att kommunerna själva skall få avgöra vilka handlingar som skall begäras. Motivet för detta anges vara ett led i att ge kommunerna större ansvar för tillståndsprövningen. Detta innebär emellertid att möjligheterna för tillståndsprövning vad beträffar friytor för lek och utevistelse helt kommer att försvinna om förslaget genomförs enligt propositionen. Inte heller vid ombyggnad föreligger tillståndsplikt för fri ytor, och planverket har inte heller uppdrag att utfärda föreskrifter för utemiljön vid ombyggnader. När det gäller utemiljön, kommer PBL således att ge kommunerna mindre stöd att hävda kvalitetskrav än vad gällande lagstiftning ger, vilket innebär ett steg tillbaka till 1960-talets förhållanden. Vpk föreslår därför att kraven på redovisning av utemiljöns utformning i situationsplan skall ställas för prövning av bygglov samt att regeringen utvidgar sitt uppdrag till planverket att jämväl omfatta utarbetandet av föreskrifter för utemiljöns utformning i svensk byggnorm. Vi anser att 8 kap. 20 § första stycket skall ersättas av följande lydelse: När ansökan görs, skall en situationsplan lämnas in, som visar både de befintliga byggnadernas och tillämnade byggnaders läge. Om ansökningen avser en byggnad som inrymmer en eller flera bostadslägenheter, skall situationsplanen dessutom visa utrymmen för lek och utevistelse, för parkering samt för tillfartsvägar för biltrafik. Därutöver skall de ritningar, beskrivningar och uppgifter lämnas in som behövs för prövningen. Vidare föreslår vi att som sin mening ger regeringen till känna att uppdraget till statens planverk att utfärda föreskrifter rörande tillämpningen av bör utvidgas till att omfatta jämväl 3 kapitlets bestämmelser om friytor i 15 § rörande nybyggnad, i 10 § rörande ombyggnad, i 2 § rörande terrasser samt i 14 § om övriga anläggningar och anordningar. Bostadskvaliteter m. m. Vi föreslår i anslutning till 3 kap. att skall uttala att större hänsyn måste tas och tillämpningsföreskrifter utfärdas när det gäller allergiproblem, orienterbarhet och lämpligt förråd för förvaring av rotfrukter m.m. Vi föreslår även att skall uttala att möjligheten till avsteg från kravet på tillgänglighet vid ombyggnad utnyttjas mycket restriktivt. Vi föreslår vidare ett uttalande beträffande bostadskvaliteten. Sålunda bör klart sägas ut behovet av tillräckligt stora bostadsrum och att tvättstuga och balkong/uteplats skall nämnas som exempel på vad man kan ställa krav på. I lagtexten föreslår vi förändringar i följande hänseenden: 3 kap. 7 §: Krav på hiss eller annan lyftanordning ställs även i tvåvåningshus. 3 kap. 10 §: Möjligheten för kommuner att i detaljplan eller områdesbestämmelser ställa lägre krav på tillgänglighet utgår (näst sista stycket) och kommunen ges möjlighet att ställa krav på tillgänglighet även när ombyggnad inte planeras. I första stycket tillförs orden: samt så att stor hänsyn tas till dess brukare. 5 kap. 20 och 25 §§ Underrättelser m. m. Här föreslår vi i 20 § att efter orden hyresgäster och boende tillförs orden: samt arbetande. (Samma förändring gäller för övrigt även 8 kap. 22 §.) 125 § föreslår vi ett tillägg i punkt 1, efter orden kända sakägare tillförs: och med dem jämställda som avses i § 20. Med hänsyn till att man inte skall kunna hänvisa till bristande ekonomi då det gäller underrättelser föreslår vi att hela sista stycket i 25 § utgår ut lagtexten (av detta följer även konsekvensändring i 27 §). 8 kap. 2,20,22 och 29 §§ För att säkerställa hyresgästernas ställning vid ombyggnad föreslår vi att uttalar att hyresgästinflytandet enligt 8 kap. 31 § skall gälla samtliga punkter i 1 §. För att skall ha möjlighet att bevaka kvaliteten på de friytor som skall anordnas enligt 3 kap. föreslår vi att i 2 § införs en ny punkt i uppräkningen angående bygglov enligt följande: anordna friytor för lek och utevistelse. Beträffande innehållet i 20 § hänvisar vi till vad vi föreslagit i föregående avsnitt till 5 kap. I 22 § införs det av oss tidigare nämnda (5 kap. 20 §) tillägget: samt Mot. 1985/86:73 arbetande. Bygglov m. m. Den föreslagna 29 § har en utformning som innebär att det grundläggande kravet om att alla skall behandlas lika inför lagen kan ifrågasättas. Om en subjektiv bedömning av en byggherres kvalifikationer skall ligga till grund för i vilken utsträckning granskning av ritningar och övriga handlingar skall ske, kan det ge utrymme för godtycke och svågerpolitik och tvivelaktiga äranden kan släppas igenom. Vi föreslår att i 29 § första meningen skall följande ord utgå: och till byggherrens kvalifikationer. Vi har i ett inledande avsnitt tagit upp och sökt belysa några problem som kan uppstå för fattiga kommuner - främst i glesbygd - gällande de krav på ökad kompetens som ställs då det gäller PBL och naturresurslagen (NRL). Vi föreslår nu i anslutning till 4 § att skall uttala att särskilt ekonomiskt stöd skall kunna utgå för planering till kommuner med liten befolkning och stor yta. Vpk anser inte att någon särskild ersättning i princip alltid skall kunna utgå till fastighetsägare som åläggs att riva eller skydda särskilt värdefulla byggnader. Även en fastighetsägare skall kunna tåla ett visst mått av förändringar som kan medföra viss förlust i ekonomisk mening. Vi föreslår att punkterna 1 och 2 utgår ur lagtexten. Under hänvisning till det anförda och med anledning av proposition 1985/86:1 föreslås 1. att med ändring i regeringens förslag 2 kap. 4 § beslutar att även behovet av markreservationer för sol- och vindenergianläggningar skall tillgodoses, 2. att med ändring i regeringens förslag 2 kap. 4 § beslutar att begreppet gemensamma lokaler skall tillföras på sätt som anges i motionen, 3. att med ändring i regeringens förslag 8 kap. 20 § första stycket beslutar anta i motionen angiven lydelse, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen sägs om att utfärdande av föreskrifter rörande plan- och bygglagen jämväl bör omfatta 3 kapitlets föreskrifter om friytor i 15 § rörande nybyggnad, i 10 § rörande ombyggnad, i 2 § rörande terrasser samt i 14 § om övriga anläggningar och anordningar, 5. att i anslutning till 3 kap. uttalar att större hänsyn måste tas och tillämpningsföreskrifter utfärdas vad gäller allergiproblem, orienterbarhet och lämpliga förråd för förvaring av rotfrukter m. m., 6. att uttalar att möjligheten till avsteg från kravet om tillgänglighet vid ombyggnad endast får utnyttjas ytterst restriktivt, 7. att beträffande bostadskvaliteten uttalar att tillräckligt stora bostadsrum, tillgång till tvättstuga och balkong/uteplats är normala standardkrav, 8. att med ändring i regeringens förslag 3 kap. 7 § beslutar i enlighet med motionens förslag om hiss eller lyftanordning även i tvåvåningshus, 9. att med ändring i regeringens förslag 3 kap. 10 § beslutar a) att orden samt så att stor hänsyn tas till dess brukare tillförs första stycket, b) att tredje stycket skall utgå, c) att kommunen skall ha möjlighet att ställa krav på åtgärder för att åstadkomma tillgänglighet även när ombyggnad ej planeras, 10. att med ändring i regeringens förslag 5 kap. 20 § beslutar att även arbetande som berörs av förslaget skall beredas tillfälle till samråd, 11. att med ändring i regeringens förslag 5 kap. 25 § beslutar a) att till första stycket punkt 1 tillföra och med dem jämställda som avses i 20 §, b) att tredje stycket skall utgå, 12. att uttalar att hyresgästinflytandet enligt 8 kap. 31 § bör avse samtliga åtgärder som avses i 1 § punkterna 1-6, 13. att med ändring i regeringens förslag 8 kap. 2 § beslutar tillföra en ny punkt som lyder anordna friytor för lek och utevistelse, 14. att med ändring i regeringens förslag 8 kap. 22 § beslutar att även arbetande som berörs av förslaget skall beredas tillfälle till samråd, 15. att med ändring i regeringens förslag 8 kap. 29 § första stycket beslutar att orden och till byggherrens kvalifikationer skall utgå, 16. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen sägs om ekonomiskt stöd till planering till kommuner med liten befolkning och stor yta, 17. att med ändring i regeringens förslag 14 kap. 8 § första Mot. 1985/86:73 stycket beslutar att punkterna 1 och 2 skall utgå. (vpk) (vpk) (vpk)