mot · G8023058 · 1985-04-15 00:00:00 — och (prop. 1984/85:118) Propositionen om kemikaliekontroll visar i förhållande till de motioner om produktregister m. m. som socialdemokraterna redovisade i opposition en betydande anpassning till realistiska möjligheter samt också tillmötesgående av vissa av de praktiska synpunkter som anförts bl. a. av näringslivet. Propositionen grundar sig på kemikommissionens betänkande Kemikaliekontroll (SOU 1984:77). Vissa förändringar har efter remissbehandlingen gjorts i förhållande till kommissionens betänkande, och lagrådets granskning har medfört ytterligare preciseringar. Huvudförslagen är att en ny myndighet, kemikalieinspektionen, föreslås som ersättning för den tidigare produktkontrollnämnden och att lagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor ersätts av en ny lag om kemiska produkter. Det är mycket angeläget att så långt som möjligt komma till rätta med de risker som föreligger för såväl hälsa som miljö vid hanteringen av kemiska ämnen. Vi har ingen erinran mot de målformuleringar som redovisas i propositionen. Principiellt kan vi också ansluta oss till huvuddelen av de förslag som redovisas. Några förslag kan vi dock inte biträda och dessutom behöver några frågeställningar utredas grundligare. Allmänt om myndighetsutövning för kemiska produkter Det kan konstateras, att ett mycket stort antal myndigheter har delansvar för frågor, som hör samman med hanteringen av kemiska produkter. Förutom den föreslagna kemikalieinspektionen kan nämnas , arbetarskyddsstyreisen, , , , sprängämnesinspektionen, lantbruksstyrelsen m. fl. Även det nya , som föreslås i en redovisad proposition, måste vid katastroftillfällen ha god kännedom om kemiska produkter. Ovan redovisade myndigheter lyder under skilda departement. Även om varje verk har avgränsade arbetsuppgifter finns stora behov av samordning. Enligt vår uppfattning har detta behov inte beaktats i tillräckligt stor omfattning och inte minst gäller detta arbetsuppgifter på den lokala nivån i länsstyrelser, yrkesinspektion och kommuner. Exempel på den splittring som råder inom miljöområdet är att som kemikommissionen arbetar på uppdrag av har en annan utredning på uppdrag av redovisat förslag om samlad tillsyn av arbetsmiljön. Miljöfrågorna måste få en mer central ställning i regeringsarbetet. En miljöminister skulle kunna göra stora insatser för att samordna miljöfrågorna i de olika departementen. har därför framfört behovet av ett särskilt miljödepartement. Ett sådant miljödepartement behöver inte vara ett hinder för att olika myndigheter också kan ha anknytning till olika fackdepartement. bör i samband med behandlingen av denna proposition göra ett uttalande om behovet av samordning av miljöfrågorna genom ett särskilt miljödepartement. I kemikommissionens delbetänkande (SOU 1984:24) finns en omfattande argumentation för att förhandsprövning och anmälan bör avse ämnen i stället för produkter. I propositionen föreslås nu att regeringen skall få fullmakt att införa förhandsgranskning av både ämnen och produkter. Remissbehandlingen redovisar inga bärande skäl att frångå kemikommissionens ställningstagande. Det bör också klart uttalas, att förhandsanmälan skall överensstämma med de regler som gäller för EG. I propositionen föreslås att enheten för toxikologisk informationsservice skall uppgå i kemikalieinspektionen. Flera remissinstanser avstyrker förslaget och anser med olika motiveringar att verksamheten bör vara en från kemikaliemyndigheten fristående serviceinstitution. Enheten inrättades 1982 i enlighet med förslag i proposition 1981/82:48. Med hänvisning till att flera tunga remissinstanser avstyrker överförande till kemikalieinspektionen och att enheten endast fungerat , bör frågan om enhetens placering utredas ytterligare och förslaget om överförande bör avvisas i avvaktan på utvärdering av nuvarande verksamhet. principiella inställning är att miljökostnader så högt som möjligt skall ingå i producerad varas pris och sålunda inte täckas av budgetmedel. Propositionen föreslår att kostnaderna för den nya myndigheten i sin helhet skall täckas genom avgifter. Det kan konstateras att mycket varierande regler gäller för uttagande av miljöavgifter i de myndigheter som handlägger prövning och tillsyn av miljöärenden. Kemikalieinspektionen skall i sin helhet kostnadstäckas genom avgifter. Andra myndigheter täcker sina kostnader endast marginellt eller delvis. har i samband med miljöavgifter i anslutning till annan lagstiftning begärt nytt förslag. Industrin uttrycker i sina remissvar bl. a. farhågor för att få täcka kostnader för ett stort antal tjänster vars inrättande man ej kan påverka. Farhågor uttalas om en ökande byråkrati. Enligt vår uppfattning är det angeläget att få en så likartad hantering av miljöavgifterna som möjligt hos de olika myndigheterna. Det kan diskuteras om viss service skall vara fri exempelvis tillsynsverksamhet. Regeringen bör göra en samlad utvärdering av samtliga gällande miljöavgifter och redovisa förslag om enhetlig tillämpning. I samband med denna utvärdering bör också de företag som har att erlägga avgifter få redovisa sina synpunkter. I avvaktan på en sådan utvärdering kan propositionens förslag om avgifter accepteras. Batterier som innehåller kvicksilver och kadmium begärde förslag till åtgärder mot utsläpp från batterier som innehåller kvicksilver och kadmium. Det är anmärkningsvärt att regeringen behövt för att redovisa förslag till åtgärder. De förslag som redovisas är dessutom enligt vår uppfattning otillräckliga. Det är rimligt och angeläget att batteribranschen tar ansvar för nedbringande av andelen kvicksilver. För kadmium är enligt propositionen prognosen om möjligheterna att nedbringa andelen vansklig. För kadmium hänvisas till ökad återvinning genom samarbete mellan branschen och kommunerna. Återvinningsfrågorna, där dessa batterier endast utgör en mindre del, är emellertid så angelägna att regeringen måste ha kvar det övergripande ansvaret. Vi vidhåller tidigare redovisade förslag att det bör åvila regeringen att redovisa förslag beträffande insamling och återvinning av batterier som innehåller kvicksilver och kadmium. I propositionen föreslås att kommunalt renhållningsmonopol för miljöfarligt avfall införs i samtliga kommuner fr. o. m. . Med hänvisning till vad vi ovan anfört under avsnittet om miljöfarliga batterier får det kommunala renhållningsmonopolet inte innebära att regeringen frånhänder sig det övergripande ansvaret för åtgärder som hör samman med omhändertagande och återvinning av miljöfarligt avfall. Speciellt inom återvinningsområdet är det angeläget att inom marknadsekonomins ram finna modeller för ökad återvinning. Kommunerna har var och en endast ansvaret för sitt verksamhetsområde och kan inte administrera de landsövergripande insatser som behöver genomföras. bör genom ett uttalande fastlägga detta ansvar. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om behovet av ett miljödepartement, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om att förhandsanmälan skall avse ämnen i överensstämmelse med de regler som gäller inom EG, 3. att beslutar att enheten för toxikologisk informationsservice ej uppgår i kemikalieinspektionen, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om utvärdering och förslag om enhetlig tillämpning av miljöavgifter, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om insamling och återvinning av batterier som innehåller kvicksilver och kadmium, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om regeringens övergripande ansvar i samband med att kommunerna får monopol också för miljöfarligt avfall.