ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G802966 · 1985-01-22 00:00:00 — m. fl. Nämndemans juridiska ansvar m. m. De politiskt valda nämndemännen vid våra domstolar utgör ett väsentligt inslag i demokratin. I olika sammanhang framhålls vad nämndemännens medverkan i rättsskipningen betyder för opartiskhet och rättrådighet. Men det finns enligt vår uppfattning brister som borde åtgärdas för att få demokratin mera fullständig. Nämndemännens rättigheter och skyldigheter regleras i lag, och i skrift Information till nämndeman vid tingsrätt kommenteras reglerna. Där beskrivs vad som gäller vid omröstning och möjligheten att framföra skiljaktig mening. Beträffande det sistnämnda påpekas att det är nämndemannens skyldighet att formulera avvikelsen. Eljest utformas den skriftliga domen av yrkesdomaren utan någon medverkan av nämndemännen. trädde förändrade regler i kraft som innebär individuell rösträtt och annat juridiskt ansvar för nämndemännen. Detta resulterade dock inte i någon nyordning beträffande domens avfattning. Lagmannen vid framhöll också i sina kommentarer av att man inte skulle förändra det nuvarande arbetssättet vid utformningen av den skriftliga domen. Den skall alltså utformas av yrkesdomaren ensam i enlighet med de domskäl som överenskommits vid överläggningen. På olika sätt understryker man således nämndemannens juridiska ansvar för en skriftlig handling som vederbörande helt saknar insyn i. Det kanske gäller en dom som tillkommit efter långa diskussioner och svåra avväganden och som drastiskt ingriper i många människors liv. Detta är inte tillfredsställande. Olika sätt kan tänkas som bättre överensstämmer med vad som gäller för medborgare med liknande förtroendeuppdrag i samhället. Man kan jämföra med en styrelse eller en nämnd. Där utses alltid protokolls justerare. Dessa vidimerar att utformat protokoll överensstämmer med fattade beslut. Ett liknande förfaringssätt skulle kunna tillämpas även för domstol där nämndemän deltar. Det finns ju alltid en sekreterare i varje rättegång som kan utforma ett beslutsprotokoll för ändamålet, vilket blir justerat. En annan möjlighet är att samtliga domare inkl. nämndemännen undertecknar domen. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen beträffande dom i mål med nämndemannamedverkan. () ()
mot · G802967 · 1985-01-22 00:00:00 — Ändrade regler för huvudförhandling i hovrätt trädde ett flertal ändringar på processlagstiftningens område i kraft (prop. 1983/84:78, JuU 15, rskr 152). a. infördes vidgade möjligheter för överrätterna att avgöra mål på handlingarna. I fråga om brottmål finns för hovrätternas del den aktuella bestämmelsen i 51 kap. 21 § . Enligt nu gällande lydelse av lagrummet får hovrätt avgöra brottmål utan huvudförhandling bl. a. om det inte finns anledning att döma den tilltalade till annan påföljd än böter eller villkorlig dom eller sådana påföljder i förening. I paragrafens tredje stycke infördes vid lagändringen en regel som saknade motsvarighet ; där sägs nu att om en part har begärt huvudförhandling skall sådan hållas, om det inte är uppenbart obehövligt. Paragrafens lydelse före lagändringen gav inte parterna något inflytande över valet av handläggningsform. Det torde dock ha varit så att hovrätterna tog stor hänsyn till om någon part önskade huvudförhandling. I den proposition som låg till grund lagstiftningsärende (s. 51 och s. 85) fördes ingen närmare argumentation för förslaget att ge part en mer eller mindre ovillkorlig rätt till huvudförhandling även i enkla bötesmål. I det bakomliggande utredningsförslaget av rättegångsutredningen (Ds Ju 1983:1, s. 65 f.) uttalades att en part i brottmål i princip borde ha rätt till huvudförhandling i hovrätt, något som borde komma till uttryck i lagtext och som i stort sett endast torde innebära en kodifiering av praxis. Sedan den nya lagstiftningen nu har tillämpats har det visat sig att parterna även i enkla bötesmål i ganska stor omfattning begär huvudförhandling i hovrätten. Med lagtextens utformning är det svårt för rätten att ens i de enklaste mål gå emot partens begäran; av naturliga skäl drar sig domstolen i det längsta för att säga att huvudförhandling är uppenbart obehövlig. Antalet huvudförhandlingar i mål av enkel beskaffenhet har därför ökat. Detta förhållande har lett till en olycklig ökning av hovrätternas redan alltför stora arbetsbörda. En återgång bör ske till den tidigare ordningen, som innebar att hovrätten på sakliga grunder bestämde handläggningsformen och som gav parten en rimlig möjlighet att påverka beslutet genom styrkan i sina argument. Det bör ankomma på regeringen att utarbeta förslag till lagtext och förelägga förslaget. Med hänvisning till det anförda yrkas att hos regeringen hemställer om förslag till ändring av 51 kap. 21 § i enlighet med vad som sägs i motionen. HANS () i
mot · G802969 · 1985-01-23 00:00:00 — skyldighet att betala underhåll till frånskild make I den lag om ändring i som trädde i kraft begränsades makes skyldighet att efter skilsmässa betala underhållsbidrag. Lagen anknyter till den praxis som utvecklats vid domstolarna. Utgångspunkten är att var och en av makarna efter skilsmässan skall svara för sin egen försörjning. Underhållsbidrag skall dock kunna förekomma under en övergångstid och - om det finns synnerliga skäl - även för efter skilsmässan. I 10 kap. 14 § i lagen om ändring i (SFS 1978:854) sägs följande: Efter äktenskapsskillnad svarar varje make för sin försörjning. Är make under en övergångstid i behov av bidrag till sitt underhåll har maken rätt att få underhållsbidrag av den andra maken efter vad som är skäligt efter makens förmåga och övriga omständigheter. Har make svårigheter att försörja sig själv efter upplösning av ett långvarigt äktenskap eller finns det synnerliga skäl har maken rätt till underhållsbidrag än som anges i andra stycket. Vad gäller synnerliga skäl nämns i propositionens specialmotivering (prop. 1978/ 79:12) bl. a. hög ålder, bristande utbildning och sjukdom. Den nya lagen synes förnuftigt utformad. Den ansluter till en modern syn på jämställdheten mellan könen. Vidare har den undanröjt sådana oformligheter som att maken ofta tvingades att betala ett livslångt underhåll till sin f. d. hustru. lagändring gäller av naturliga skäl inte de underhållsbidrag som fastställts före . I dessa fall förutsätter lagstiftningen att jämkningar i underhåll fastställs vid domstol i de fall där omständigheterna motiverar detta. Även denna ordning kan väl anses godtagbar dock med följande ändring. När den som är skyldig att betala underhåll uppnått pensionsåldern kan det inte anses rimligt att underhållsskyldigheten skall fortsätta. Det förefaller inte vara rimligt att den som är pensionär skall dra sin f. d. maka inför domstol i syfte att få nytt underhåll prövat. En ändring bör därför komma till stånd. Socialvårdsmyndigheterna kan exempelvis träda i den betalningsskyldiges ställe när denne uppnår pensionsåldern. Därvid kan regelmässigt myndigheten också genomföra en förnyad prövning av behovet och omfattningen av det fortsatta underhållet. Betalningsförmågan hos den underhållsskyldige sjunker normalt vid pensioneringen. I praktiken inträffar det därvid att den underhållsskyldige tvingas att leva på en lägre standardnivå än den som uppbär underhållet, därför att vederbörande inte vill eller inte kan genomföra förnyad prövning av underhållsskyldigheten. Den ändring som här förelagits överensstämmer också bättre med den modernare syn på jämställdheten mellan könen som präglar nuvarande lagstiftning. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till lagändring i enlighet med vad som anförts i motionen om pensionärs skyldighet att betala underhåll till frånskild make.
mot · G802970 · 1985-01-23 00:00:00 — Den tekniska utvecklingen inom handeln sker i mycket snabb takt. Inom partihandelsledet började man att ta datatekniken till hjälp för bl. a. styrning av lagerredovisning och beställningssystem. har en intim sammankoppling mellan stora delar av detalj- och partihandeln skett. Datoriseringen av utgångskassorna i dagligvaruhandeln innebär att stora delar av varusortimentet förses med en produktkod, den s. k. EANkoden. Det är en streckkod som läses av i datakassan med hjälp av läspenna eller scanner. Datateknikens definitiva intåg i handeln kan medföra riskmoment för konsumenternas möjligheter att hävda sina rättigheter. Prismärkning kommer endast att behövas för att ge konsumenterna information om varans pris. Prislappsmärkningen, som är den dominerande informationsformen om varans pris, kan komma att alltmer ersättas av hyllkantsetiketter. Ur konsumentsynpunkt innebär detta flera nackdelar. Det blir t. ex. svårare att följa prisutvecklingen samt att kontrollera om det pris man fått betala i kassan stämmer med informationen på hyllkantsetiketten. Konsumenten är helt hänvisad till sitt minne eftersom någon individuell prismärkning av varan inte sker i butiken. De studier som gjorts angående prisinformationens form till konsumenterna har, enligt vår uppfattning, inte påvisat några fördelar med hyllkantsetiketter jämfört med traditionell prislappsmärkning. De svaga konsumentgruppernas behov av prisinformation har inte heller tillräckligt uppmärksammats. Det vore därför på sin plats att objektivt och vetenskapligt få belyst konsumenternas åsikter om hur prisinformationen skall utformas vid införandet av datakassor. har en grupp bestående av representanter för dagligvaruhandeln, SPK och diskuterat prisinformation i samband med datoriserade utgångskassor. resulterade dessa överläggningar i ett ställningstagande i styrelse, som innebar att man hävdade att den individuella prismärkningen skall behållas till dess att en för konsumenterna tillfredsställande prisinformation och kontroll säkerställts. För att uppnå detta krävs, enligt vår uppfattning, ytterligare undersökningar och utvecklingsarbete av mera djupgående natur än vad som skett. Det framstår som alltmer uppenbart att de parter som diskuterat denna fråga inte kan lösa uppgiften. Rekommendationer på området kan knappast anses som tillräckligt bindande. I det läget finns det en uppenbar risk för att man genom ensidiga beslut tar bort prisinformationen på varje enskild vara. För att säkerställa konsumenternas rätt till god prisinformation, vilket innebär individuell prismärkning, måste denna fråga bli föremål för utredning där även de svaga konsumenternas intresse för prisinformation tillvaratages. I ett sådant utredningsarbete bör inte lagstiftningsalternativet uteslutas. Med hänvisning till vad som här anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande hur prisinformationen i dagligvaruhandeln skall utformas vid införande av datakassor. minab/gotab 1985
mot · G802971 · 1985-01-22 00:00:00 — Motion 1984/85:971 Ökat konsumentskydd vid förvärv av fastighet m. m. Boendet för en person eller dess familj är oftast den största kostnaden, oavsett om man valt att bo i eget hem eller att hyra sin lägenhet. Att köpa ett eget hus är oftast den största investering och den ojämförligt största skuldsättning som en familj gör i sitt liv. har byggnationen varit hög speciellt då inom egnahemssektom. Byggkvaliteten har alltmer satts under diskussion och då speciellt över byggföretagens och/eller försäljarnas ansvar för skador av exempelvis fukt-, läckage- och mögeltyp. Familjer, som i detta fall är konsumenter, ställs oftast helt utan rätt eller möjlighet att hävda sig gentemot producent eller säljare. Stora summor får satsas i rättsväsendet för att hävda konsumentens rätt att få uppenbara bristfälligheter tillrättalagda. upplevs diskussioner, tekniska undersökningar och processer som en fördröjande aktivitet, där konsumenten får allt svårare att hävda sig. Inte minst är detta svårförståeligt då exempelvis möglet och andra fuktskador ökar dag för dag samt att huset är obeboeligt och omöjligt att sälja. Familjens ekonomi och psykosociala situation är oftast därmed totalt förstörd. Med anledning av vad som ovan anförts hemställs att beslutar att hos regeringen begära skyndsamma åtgärder med syfte att öka konsumentens/köparens skydd vid förvärv av hus eller lägenhet. 1 1984/85.3 sami.
mot · G802972 · 1985-01-21 00:00:00 — Per Stenmarck och ändring i 6 kap. 15 § har följande lydelse: Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet särskilt nära så långt möjligt tillgodoses. Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av en förälder som inte är vårdnadshavare, beslutar rätten på talan av denna förälder i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnet. Motsätter sig barnets vårdnadshavare det umgänge som begärs av någon annan än en förälder, beslutar rätten på talan av socialnämnden i frågan om umgänge efter vad som är bäst för barnet. Principen i lagen är att båda föräldrarna skall ha umgängesrätt till barnen. I flertalet fall fungerar detta säkert smärtfritt. Trots skilsmässan kommer föräldrarna, för barnens bästa, överens. Detta innebär också att föräldrarna, via avtal, har kommit överens om att på något sätt dela på den kostnad som umgängesrätten innebär. Det finns emellertid situationer då detta inte fungerar. Det finns inget avtal, och föräldrarna kommer inte överens om en rimlig fördelning av kostnaderna för umgängesrätten. Långa resor kan därmed komma att innebära dryga kostnader för den av föräldrarna som inte har vårdnaden om barnen. Eftersom främsta princip är att sätta barnens bästa i centrum har avsikten varit att trygga umgänget med båda föräldrarna. Till 6 kap. 15 § bör därför fogas en regel med innebörden att om ej annat avtalats skall kostnaderna för umgänge delas lika mellan föräldrarna. Det är av största vikt för barnet att det har en fortlöpande kontakt med båda sina föräldrar. Det föreslagna tillägget till lagtexten har till syfte att underlätta relationerna mellan föräldrarna och att därigenom möjliggöra för barn att på ett naturligt sätt ha kontakt med båda. Det bör ankomma på utskottet att utarbeta erforderlig författningsändring. Med stöd av vad som ovan framförts hemställs att beslutar om ett tillägg till 6 kap. 15 § av innebörd att kostnaderna för umgänget med barn skall delas lika mellan föräldrarna om ej annat avtalats. PER STENMARCK (m) ()
mot · G802973 · 1985-01-18 00:00:00 — I bilaga 5 till regeringens proposition 1984/85:100 erinrar föredragande statsråd om att den bundna delen av bistånd till ursprungligen omfattade endast det bilaterala varubiståndet. har även livsmedelsbiståndet kommit att räknas in det bundna biståndet, och genom tillkomsten av u-kreditsystemet och det tekniska samarbetet genom BITS 1981 har andelen bundet bistånd ytterligare ökat, varför det bundna biståndet nu är högre . Detta anser vi är en positiv utveckling som bör fortsätta. Föredragande statsråd är av motsatt uppfattning. Under hänvisning till bl. a. behovet av att säkerställa största möjliga affärsmässighet i upphandlingen inom biståndet, förordar han därför en mindre sänkning av andelen bundet bistånd inom det landinriktade biståndet. Detta anser emellertid vi vara en icke önskvärd utveckling. Vi kan heller inte dela statsrådets argumentering för minskat bundet bistånd. Det finns ingenting som säger att man nödvändigtvis uppnår större affärsmässighet vid upphandlingen genom att minska andelen bundet bistånd. Däremot är det mycket som talar för att affärsmässigheten ofta lyser med sin frånvaro vid användningen av det obundna biståndet, över vilket vi har begränsade kontrollmöjligheter. Dessutom anser vi att biståndsverksamheten bör bygga på de resurser vårt land faktiskt har, på vad vi med egna insatser av arbete och kapital producerar. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening uttalar att våra biståndsinsatser för i huvudsak skall utgöras av s. k. bundet bistånd. () ()
mot · G802975 · 1985-01-22 00:00:00 — m. fl. I budgetpropositionen för har anvisats 42 milj. kr. Från sida har vi tidigare ifrågasatt rimligheten i att delta i ett forskningssamarbete som rör fusionsforskning eftersom kärnkraften endast övergångsvis skall utnyttjas för vår energiförsörjning. Användning av fusionsreaktorer för kommersiell drift torde dessutom ligga mycket långt fram i tiden, förutsatt att det över huvud taget går att lösa de tekniska problemen kring utnyttjande av fusionskraften. Dessa reaktorer kommer även att vara i en storleksklass och ha en produktionskapacitet som innebär att hela elbehov skulle kunna täckas med några få reaktorer. Centraliseringen och sårbarheten skulle bli avsevärt mycket större även i jämförelse med de reaktorer som f. n. utnyttjas. bör därför avveckla sitt internationella samarbete på fusionsforskningens område, och några medel bör således inte anvisas för detta ändamål. Dessa medel bör i stället utnyttjas för satsningar på bioenergi m. m. Vi återkommer med förslag om detta i annat sammanhang. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att beslutar att avslå regeringens förslag om medel till Forskningssamarbete med Europeiska gemenskaperna för /86. () ()
mot · G802976 · 1985-01-21 00:00:00 — Motion 1984/85:976 Avbrytande av de ekonomiska förbindelserna med , m. m. meddelas i världspressen att efterlyser frivilliga för terroruppdrag även utanför gränser och för särskilt farliga uppgifter i krigföringen mot grannlandet . Som jag visat i en interpellation om ekonomiska utbyte med kränker den nuvarande regimen i alla mänskliga rättigheter på ett sätt som äger få motstycken i historien. Enbart de otaliga offentliga avrättningarna och användandet av barnsoldater i kriget borde vara tillräcklig anledning för att bryta alla förbindelser med . Det är ingen tvekan om att det enda som kan bidraga till befrielse för det iranska folket från den nuvarande skräckregimen är sanktioner utifrån. All handel och all ekonomisk hjälp befäster det ohyggliga tillståndet i landet. Detta är oförenligt med vårt lands demokratiska principer och vårt stöd för de mänskliga rättigheterna. bör därför kräva att de ekonomiska förbindelserna med avbryts och att vidtar åtgärder i internationella organ i syfte att på olika sätt isolera och lamslå regering för att möjliggöra befrielsen av det iranska folket. Med stöd av vad som i motionen anförts hemställs att hos regeringen begär att ekonomiska förbindelser med och dess regering bryts och att aktioner i syfte att främja de mänskliga rättigheterna för folk initieras i FN och andra internationella fora.
mot · G802977 · 1985-01-18 00:00:00 — och inriktning av u-iandsbiståndet Med stöd av vad som anförts i motion 1984/85:1090 av och hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ändrad inriktning av det svenska u-landsbiståndet. () ()
mot · G802982 · 1985-01-22 00:00:00 — m. fl. Blodgivning utgör en viktig behandlingsmetod vid många sjukdomstillstånd. I vissa fall ges patienter enbart plasma, och blodgivaren får sina blodkroppar tillbaka efter tappningstillfället. Män med blödarsjuka är den främsta mottagargruppen av plasma, som då ges med regelbundna intervaller. Kravet på god kvalitet av de blodprodukter som erbjuds för behandling är högt ställda. Blod ges ju även vid en lång rad andra tillfällen, inte minst föreligger ett stort behov av blod vid stora operativa ingrepp. Trots kampanjer ute i landet saknas i en självklar inställning till blodgivning. Detta har medfört att blodplasma måste importeras för att behovet skall tillgodoses. Plasmagivande blodgivare kan tappas oftare än givare av helblod, och därför föreligger en risk att vissa grupper av missbrukare utnyttjar detta som en möjlighet till extrainkomst. Risken för att sprida gulsot från narkomaner via blodgivning har medfört skärpta kontrollåtgärder av blodgivare. har en ny sjukdom, AIDS (Acquired Immune Deficiency Syndrome), debuterat. Den kan spridas genom blodgivare som är smittade av det virus som orsakar sjukdomen. Här finns inte någon möjlighet att enkelt och billigt spåra eventuella smittade blodgivare. Detta föi hållande har inneburit att plasma från länder som exempelvis , och ej skall importeras längre. I dessa länder är antalet AIDS-patienter relativt stort. Plasma från kan fortfarande accepteras för bruk inom den svenska sjukvården, och den import av plasma som är nödvändig sker då från . Där är det en mera naturlig och förväntad insats man gör som medborgare genom att lämna blod, än vad förhållandet är i vårt land. Behovet av ett ökat antal blodgivare har tidigare behandlats i . Någon större förändring har ännu ej kunnat noteras, frånsett vissa lokala framgångar. Detta att behov av blodtransfusion kan uppstå akut hos oss alla eller hos nära anhöriga borde innebära ett ansvar att också ge blod regelbundet. Vid blodgivartillfället ges ju också en viss hälsokontroll som också har sitt värde. Den stora gruppen av värnpliktiga och repetitionstjänstgörande utgör inom försvaret en lämplig målgrupp för att inprägla ett regelbundet blodgivande. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att hos regeringen begär förslag som gör det möjligt att i större utsträckning utnyttja värnpliktiga och repetitionstjänstgörande på våra förband som blodgivare. () ()
mot · G802985 · 1985-01-23 00:00:00 — och svenska balternas dubbla medborgarskap Balterna i vårt land har påtvingats ett kränkande sovjetiskt medborgarskap. De sovjetiska myndigheterna betraktar nämligen balterna i som sovjetiska medborgare om de eller deras föräldrar befann sig i då sovjetisk lagstiftning infördes där. Det påtvingade sovjetiska medborgarskapet har tidigare införts också i svenska kyrkböcker. Så skall inte längre ske. Men fortfarande har man från svensk sida inte lyckats få de sovjetiska myndigheterna att överge sin syn på balterna i som sovjetiska medborgare som kan befrias från sovjetiskt medborgarskap enbart av Högsta presidium. En sådan lösning har balterna i vägrat att godta av flera skäl. De vill inte be att bli befriade från något som de aldrig velat kännas vid. Att ansöka om befrielse från det påtvingade medborgarskapet hos Högsta känns för många av dem som att godkänna den sovjetiska erövringen av det gamla hemlandet. Att ansöka om befrielse kostar pengar. Balterna i har ingen större åstundan att skänka pengar till den sovjetiska ockupationsmakten genom att betala en expeditionsavgift för att försöka bli av med sitt påtvingade sovjetiska medborgarskap. Sovjetiska myndigheter har i flera fall vägrat att ens besvara sådana ansökningar. Den som ansöker om befrielse måste fylla i ett detaljerat formulär med närgångna frågor om sig själv och sina släktingar i hemlandet och i landsflykten. Många exilbalter är rädda att svaren kan skada släktingarna där hemma. Den som besvarar frågorna om sina värnpliktsförhållanden i kan också tvingas att bryta mot den tystnadsplikt som den svenska krigsmakten ålagt honom. I fråga om balters dubbla medborgarskap har lyckats uppnå en överenskommelse med . Den senaste sovjetiska medborgarskapslagen som antogs innebär ingen förändring för Sverigebalternas del. På diplomatisk väg bör därför fortsätta ansträngningarna att nå en överenskommelse med . Den bör gå ut på att personer som erhåller svenskt medborgarskap automatiskt befrias från sitt påtvingade sovjetiska medborgarskap. Med det anförda hemställer vi att begär att regeringen fortsätter och intensifierar ansträngningarna att nå en överenskommelse med sovjetiska myndigheter om att svenska medborgare av baltiskt ursprung skall slippa sitt påtvingade sovjetiska medborgarskap.