mot · G802447 · 1985-01-16 00:00:00 — och att anlägga ny skog Tillämpningen av 5 § 3 mom. i skogsvårdslagen har behandlats i a. i jordbruksutskottets betänkande nr 1982/83:34 och i jordbruksutskottets betänkande 1984/85:11. I första fallet behandlades därvid en motion som hade väckts av bl. a. undertecknad . I skogsvårdslagens 5 § 3 mom. stadgas att ny skog skall anläggas på skogsmark om skogen är så gles eller till så stor del består av för marken olämpligt trädslag att dess tillväxt är avsevärt lägre än den tillväxt som är möjlig. Därutöver stadgas att åtgärder skall vidtas inom skälig tid. I föreskrifter och allmänna råd till skogsvårdslagen lämnas på s. 9 och 10 anvisning till hur skogsvårdslagens 5 §, 3 mom. skall tillämpas. De aktuella skogarna anses huvudsakligen utgöras dels av giesa barrdominerade skogar, i stor utsträckning uppkomna till följd av misslyckade huggningar , dels till viss mindre del av glest igenvuxna tidigare nedlagda jordbruksmarker. Dessutom föreskrivs: Skyldighet att anlägga ny skog föreligger om tillväxten är mindre än hälften av den tillväxt som redovisas för de s. k. bättre hälftenförråden i riksskogstaxeringens produktionsöversikter (1968:72). Består skogen av trädslag som till stor del inte ger avsättningsbart virke, skall något högre krav på tillväxten tillämpas än vad som i övrigt gäller. I sammanhanget tycks utvecklingsbara lövträdsbestånd vara en nyckelterm, vars innebörd torde vara väl förborgad för den enskilde skogsägaren, som kanske även vill väga in miljövärden som skönhet och goda betingelser för övriga växter och djurliv. Vid riksdagsbehandlingen av jordbruksutskottets betänkande 1984/85:11 anförs i betänkandet på s. 32 med anledning av de väckta motionerna att någon vidare åtgärd inte skulle vara befogad. Man hänvisar därvid bl. a. till den nya ädelskogslagen som trädde i kraft . Man hänvisade också till ett interpellationssvar där jordbruksministern påpekar att hänsyn skall tas till naturvården och andra allmänna intressen vid prövning av en ansökan om statsbidrag för avveckling av 5:3-skogar. Jordbruksministern sade också att bidrag inte skulle få beviljas om åtgärden i fråga står i strid med bestämmelserna om naturvårdshänsyn i skogsvårdslagen. Vidare hävdade jordbruksministern att och presenterat riktlinjerna för skogsvårdsstyrelsernas och länsstyrelsernas samarbete i frågor som rör naturvårdshänsyn i skogsbruket. a. att länsstyrelserna bör förse skogsvårdsstyrelserna med underlagsmaterial i arbetet med 5:3-skogarna. Detta kan låta betryggande. Men verkligheten förefaller dock vara något annorlunda. Exempelvis har ganska hävdat att man borde ordna ett naturreservat för vissa 5:3-skogar som man avsåg borde bevaras. Detta för att slippa att bli utsatt för krav på att man skulle anlägga nya skogar på dessa marker. De aktuella skogsmarkerna var alltså i kommunens ägo. Men kommunen ansåg sig icke med nuvarande lagbestämmelser ha möjlighet att motsätta sig eventuella krav från om att ny skog skulle anläggas på dessa s. k. Vi har också erfarit att enskilda skogsägare har fått påtryckningar att med det snaraste anlägga ny skog på sina 5:3-skogar. När ifrågavarande skogsägare sagt sigvara föga intresserad av detta, bl. a. under hänvisning till miljöskäl, har han informerats om att man har möjligheter att med lagens hjälp tvinga honom till angivna skogs vårdsåtgärder. Enligt vårt förmenande är det uppenbart att man fäster alltför stort avseende på vad den aktuella skogsmarken kan producera om man bedömer skogsdriften ur storskogsbrukets synpunkter. Vi menar med detta ett skogsbruk som drivs med hjälp av stora maskiner och där drivning sker utan hänsyn till tjälsituation och annat. Flertalet jord- och skogsbrukare arbetar efter andra riktlinjer och har i generationer sysslat med att röja sin skog och successivt ta ut mogna och döda träd på ett sätt som har varit skonsamt för såväl växt- som djurliv. Dessa skogar som storskogsbruket betraktar såsom icke lönsamma har ändå givit nuvarande och tidigare ägare en godtagbar försörjning och är en stor tillgång för dem som vill utnyttja allemansrätten. Storskogsbrukets föryngringsytor och därefter följande skogsområden i olika stadier är för den som är intresserad av bärplockning, promenader i skogen och djurlivet där föga njutbara. Under den första vegetationsperioden är ju dessa s. k. föryngringsytor omöjliga att forcera. När skogarna börjar nå upp så är de möjligen lättare att vandra igenom men kronorna står å andra sidan så tätt att det inte blir någon undervegetation i form av gräs, bär och buskar. Därmed har även betande djur svårigheter att livnära sig. Vi menar att storskogsbruket redan har så stora ytor till sitt förfogande att det inte finns anledning att reducera möjligheterna för de mindre skogsägarna att arbeta på sina skogar på hävdvunnet och för miljön skonsamt sätt. Vi anser inte heller att nuvarande lagstiftning ger det skydd som är önskvärt. Vi vill därför förorda att man i 5 § 3 mom. tillfogar orden: såvida icke särskilda skäl föreligger. Genom en sådan komplettering av lagtexten vinner man att den enskilde skogsägaren har lätt att förstå att om han bara har rimliga skäl för sitt sätt att sköta sin skog så kan han motsätta sig kravet om anläggande av ny skog. En sådan text ger också de myndigheter som har att svara för naturvården en möjlighet att hänvisa till den aktuella lagtexten för att stoppa icke önskvärd gallring eller röjning av 5:3-skogar. Vi förutsätter att utskottet utarbetar erforderlig lagtext. Med hänvisning till det anförda hemställs att måtte besluta att skogsvårdslagens 5§ 3 mom. kompletteras med orden såvida inte särskilda skäl föreligger.