mot · G8021500 · 1985-01-22 00:00:00 — Ändrade regler för ledamotskap i löntagarfondernas styrelser Jag har den principiella uppfattningen att grundlagens bestämmelser skall följas. Om det visar sig att en grundlagregels innebörd är oklar eller tvister uppstår om dess tillämpning är det viktigt att detta reds ut. I annat fall är det stor risk att en oriktig praxis utvecklas vid sidan om grundlagsbestämmelsen, kanske i direkt strid mot den. Detta kan också få till följd att oenigheten kvarstår och att nya tvister blossar upp när tillämpningen aktualiseras i konkreta fall. Vi har i en annan motion till årets närmare utvecklat vår allmänna syn på dessa frågor, samt föreslagit översyn av vissa grundlagsbestämmelser som rör skatte- och finanspolitik. 1 denna motion behandlar jag vissa grundlagsfrågor som särskilt aktualiserats genom införandet av löntagarfonder. I sakfrågan har jag den uppfattningen att löntagarfonderna skall avskaffas. Förslag om detta har från vårt partis sida framlagts också vid årets riksdag och jag tar för den skull inte upp detta i denna motion. Den debatt som förts om löntagarfondernas förvaltningsrättsliga status har emellertid visat att det tydligen kan råda delade meningar om vad som är att betrakta som en offentlig myndighet. Från regeringens sida främst från och dess chef samt från företrädare för löntagarfonderna hävdades länge, att fonderna och deras styrelser inte var myndigheter. Därmed skulle de också bl. a. vara undandragna de regler som helt allmänt gäller för myndigheter vad beträffar så viktiga ting som offentlighet och insyn enligt regeringsformen, tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen. De som hävdade denna ståndpunkt kunde dock inte närmare ange vilken position löntagarfonderna skulle ha i det statliga förvaltningssystemet eller hur de skulle betraktas ur förvaltningsrättslig synpunkt. Genom domstolsutslag i kammarrätter och regeringsrätt är det numera fastlagt att löntagarfonderna är myndigheter. Utslagen innebär således att regeringen och företrädare för fondstyrelserna hade fel. Detta var enligt min mening en rätt självklar ståndpunkt. Jag förutsätter att fondstyrelser och handläggare vid fonderna fortsättningsvis lever upp till de krav som domstolsutslagen ställer. Det är regeringens ansvar att övervaka att så sker. Frågan skulle med detta kunna synas vara utagerad. Men så är det inte enligt min mening. Jag anser det helt allmänt olyckligt att man skall tvingas gå till domstol för att få fastlagt att ett statligt organ är en myndighet och att därmed vanliga förvaltningsrättsliga regler skall gälla för organet i fråga. Vilka rättsregler som skall gälla måste vara helt klarlagt när ett offent ligt organ inrättas. Liknande fall som det här berörda kan komma att inträffa även . Detta bör således förebyggas. Debatten om löntagarfonderna visar också att det kan hävdas olika uppfattning om räckvidden av myndighetsbegreppet. Enligt en uppfattning kan en del av de regler som helt allmänt gäller för myndigheter sättas ur spel om man så önskar. En myndighet kan således vara myndighet styckevis och delt om man bestämmer sig för detta. Man kan t. o. m. härvidlag frångå uttryckliga grundlagsbestämmelser, enligt denna uppfattning. Det är den slutsats man måste dra av bl. a. de uttalanden som gjordes av justitieminister på regeringens vägnar i en frågedebatt i . Bakgrunden var följande: 1 regeringsformens kap. 11, 9 § tredje stycket stadgas det: Endast den som är svensk medborgare får inneha eller utöva domartjänst, ämbete som lyder under regeringen, tjänst eller uppdrag såsom chef för myndighet som lyder under eller regeringen eller såsom ledamot av sådan myndighet eller dess styrelse . Av grundlagsbestämmelsen framgår således helt klart att man måste vara svensk medborgare för att vara ledamot av myndighet och dess styrelse om dessa lyder direkt under regeringen. Men i lagen om reglemente för löntagarfonderna har inte uppställts svenskt medborgarskap som villkor för ledamotskap i styrelserna. Och i motiveringarna till lagen sägs det uttryckligen att utlänningar skall kunna vara styrelseledamöter. Löntagarfonderna och deras styrelser är myndigheter som lyder under regeringen. Något mellanled finns inte och styrelsernas ledamöter utses direkt av regeringen. Reglerna för ledamotskap i fondstyrelserna är således inte i överensstämmelse med den ovan återgivna grundlagsbestämmelsen. Några tolkningssvårigheter föreligger inte härvidlag. 1 den riksdagsdebatt som ägde rum hävdade dock justitieministern att någon motsättning mellan grundlag och vanlig lag inte fanns i det här berörda fallet. Fonderna var enligt justitieministern unikt utformade institutioner. Och även om fondstyrelserna skulle anses ingå i den statliga förvaltningsorganisationen så kunde de inte jämställas med de myndigheter som anges i grundlagsstadgandet. Detta är enligt min mening en helt obegriplig ståndpunkt. Grundlagsstadgandet gäller generellt. Något undantag för unika institutioner görs inte, vad man nu än kan avse med sådana institutioner. Men justitieministerns ståndpunkt innebär uppenbarligen att han anser att man i vissa fall vid stiftandet av vanlig lag kan göra undantag från en grundlagsregel, trots att det inte i den tillämpade grundlagsregeln medges något sådant undantag. Det är enligt min mening en oacceptabel ståndpunkt. Debatten om löntagarfondernas status visar utöver att fonderna även i formellt avseende var synnerligen illa genomtänkta hur viktigt det är att myndighetsbegreppet är klart preciserat och att det respekteras. Det får inte vara så att statliga organ inrättas utan att det är klarlagt vilka rättsliga regler som gäller för organet i fråga. Det får heller inte vara så att reglerna för myndigheter utformas så att de står i direkt strid med bestämmelser i grundlagen. Med hänvisning till redovisningen i motionen hemställer jag* att beslutar att hos regeringen begära förslag till sådana ändringar av reglerna för ledamotskap i fondstyrelserna att dessa blir i överensstämmelse med grundlagen. * Se även motion 1984/85:1501.