mot · G8022834 · 1985-02-07 00:00:00 — m. fl. Konsumenttjänstlag (prop. 1984/85:110) Propositionen har lagts fram trots att förslaget till ny allmän köplag ännu inte offentliggjorts. Vidare har remissbehandlingen av förslaget till konsumentköplag avslutats. Sådana synpunkter på konsumentköplagsförslaget som bort föranleda ändringar även beträffande förslag till konsumenttjänstlag har således inte kunnat beaktas vid sammanställandet av propositionen. Vi finner detta tillvägagångssätt otillfredsställande. Denna uppfattning har också framförts av ett stort antal remissinstanser. Även lagrådet har vid sin granskning av detta lagförslag betonat det nära sambandet med köprätten och ansett det naturligt att en lagstiftning rörande konsumenttjänster skall få sin utformning i anslutning till lagstiftningen på konsumentköpsområdet. Lagrådet framhåller att rättssystemet annars blir onödigt komplicerat. Den riktiga ordningen hade varit att först revidera den grundläggande allmänna köplagen och därefter lagstifta om konsumentköp och konsumenttjänster. Den köprättsliga regleringen måste ligga fast innan man övergår till tjänsteområdet. Flera skäl talar starkt härför. Köp är den dominerande prestationsformen och är reglerad i lag, medan tjänster utgör obeträdd mark från lagstiftningssynpunkt. De lagstiftningsprinciper som utbildats för köpen måste därför vara vägledande för tjänsterna - inte motsatsen. Vidare talar såväl praktiska som konsumentpolitiska skäl mot att först lagstifta om konsumenttjänster. Vid s. k. blandade avtal kan ofta svårigheter uppkomma för säljare och köpare att avgöra om prestationen är ett köp eller en tjänst. Näraliggande situationer kan således komma att bedömas ena gången enligt köprättsliga regler, andra gånger enligt konsumenttjänstlagen. Det vore olyckligt om avtal som i praktiken uppfattas sorn likartade skulle komma att regleras enligt skilda regelsystem. Om en lag om konsumenttjänster träder i kraft före det att den köprättsliga regleringen ligger fast kommer följden sannolikt att bli att konsumenttjänstlagen måste revideras på flera punkter . En sådan ordning är givetvis otillfredsställande för såväl konsumenter som näringsidkare. På området för konsumenttjänster har inte påvisats sådana missförhållanden att den nya konsumentköplagen inte kan avvaktas. Enligt vår mening finns inte heller tillräckliga skäl att genomföra reformer på konsumentköp/ tjänstområdena innan man tagit ställning till den grundläggande frågan om en ny köplag. Vi menar därför med hänvisning till ovanstående att förslagen till köplag, konsumentköplag och konsumenttjänstlag bör slutbehandlas i ett sammanhang. För det fall att inte finner skäl att uppskjuta behandlingen av förslaget till konsumenttjänstlag vill vi särskilt framhålla följande. Arbete på fast egendom Enligt propositionen skall lagen gälla avtal om en tjänst som en näringsidkare i sin yrkesmässiga verksamhet utför åt en konsument i fall då tjänsten bl. a. avser arbete på fast egendom, byggnader och andra anläggningar på mark. Undantag görs för arbete som avser uppförande av byggnader för bostadsändamål eller annat arbete som den som uppför byggnaden har åtagit sig att utföra i samband därmed. Detta innebär att man från lagens tillämpningsområde undantar nyproduktion av bostadshus. Departementschefen har i denna del uttalat att man inte bör föregripa det resultat som småhusköpsutredning kan komma fram till. Enligt direktiven skall utredningen lägga fram ett förslag till en civilrättslig reglering av konsumentskyddet vid avtal om köp eller uppförande av småhus. Vad vi ovan framfört angående värdet av att samordna lagstiftning om konsumentköp med övrig köprättslig lagstiftning är av särskild betydelse i detta sammanhang. Det är uppenbart att den nu föreslagna regleringen kommer att leda till avsevärda tillämpningsproblem. I synnerhet torde gränsdragningen mellan uppförande av byggnad för bostadsändamål och annat byggnadsarbete på fast egendom bli förenad med stora svårigheter. De båda kategorierna av byggnadsarbeten kan vara så lika att det kan tänkas vara lämpligt att samma regler får gälla båda typerna av tjänster. Denna reglering kräver således ytterligare övervägande, varvid även resultatet av småhusköpsutredningens arbete bör finnas tillgängligt. i propositionen föreslås också att preskriptionstiden för arbete på fasta saker blir . Förslaget i denna del har tillkommit under departementsbehandlingen och har således inte remissbehandlats. Denna tvingande bestämmelse skulle innebära mycket långtgående förändringar i vad som är gällande standardavtalsrätt inom byggbranschen. Vi finner således att propositionen inte heller i denna del kan ligga till grund för lagstiftning . Näringsidkarens ansvar för tjänster i strid mot vissa säkerhetsföreskrifter Enligt 5 § i förslaget skall näringsidkaren särskilt iaktta att tjänsten inte utförs i strid mot sådana författningsföreskrifter eller myndighetsbeslut som väsentligen syftar till att säkerställa att föremålet för tjänsten är tillförlitligt från säkerhetssynpunkt eller i strid mot förbud enligt 4§ marknadsföringslagen. I motiven förklarar departementschefen: kan alltså åberopa att tjänsten är felaktig, även om han hade det nämnda förhållandet fullt klart för sig när avtalet om tjänsten träffades. Lagrådet har reagerat mot detta uttalande och framhållit att i sådana fall då konsumenten beställt tjänsten med full insikt om att den står i strid mot ett förbud och därför är felaktig torde det böra anses att felaktigheten beror på ett förhållande på konsumentens sida. Vi delar lagrådets uppfattning i denna fråga. Visserligen har departementschefen i anmälan om lagrådsyttrandet tillagt att näringsidkaren kan undgå felansvar om han varken har känt till eller borde ha känt till förbudet. Det torde dock regelmässigt komma att anses att en näringsidkare bör ha kunskap om förbud som berör hans eget arbetsområde. Resultatet kommer därför att bli att näringsidkaren kan hållas ansvarig för felet. Det är troligt att detta felansvar inte kommer att aktualiseras så ofta. Inte desto mindre är regleringen av sådana situationer principiellt mycket viktig. Att låta näringsidkaren svara för en handling som skett på direkt uppmaning från konsumenten, dvs. beställaren, är stötande. Det är en orimlig fördelning av ansvaret parterna emellan. Det är emellertid också ett exempel på klandervärd lagstiftningsteknik. Vad som sker är att en privaträttslig sanktion - hävande av köp, skadeståndsskyldighet m. m. - av lagstiftaren utnyttjas för att upprätthålla offentligrättsliga intressen, dvs. att vissa säkerhetsföreskrifter i olika författningar inte skall överträdas. Propositionens förslag innebär privaträttslig strafflagstiftning, vilket är oacceptabelt. Anses vissa handlingar straffvärda bör påföljder för dem stadgas i vederbörande författning. Men att låta överträdelse av vissa säkerhetsföreskrifter följas av exempelvis ett skadeståndsansvar gentemot en motpart i ett civilrättsligt förhållande är förkastligt. Ansvaret för uppgifter som lämnats vid marknadsföringen (10 §) Enligt vad som föreslås i propositionen skall en tjänst anses felaktig bl. a. om resultatet inte överensstämmer med sådan uppgift av betydelse för bedömningen av tjänstens beskaffenhet eller ändamålsenlighet, som kan antas ha inverkat på avtalet och som vid marknadsföring har lämnats av näringsidkaren eller av någon annan för dennes räkning eller av en materialleverantör eller annan i tidigare led. Den utformning av regeln som föreslås och som innebär en väsentlig utvidgning av ansvaret har inte remissbehandlats. Det är därför inte möjligt att till fullo överblicka de praktiska konsekvenserna av förslaget. Så mycket kan dock sägas att det inte torde vara förenligt med grundläggande avtalsrättsliga principer att näringsidkaren skall svara för uppgifter som han inte känner till eller rimligen bort känna till. Att tjänsten anses felaktig innebär att konsumenten i princip kan göra samtliga felpåföljder gällande. Det torde inte vara helt ovanligt att en näringsidkare använder sig av ett blandat eller omfattande sortiment av produkter - t. ex. olika typer av reservdelar - vid utförandet av sina tjänster. Att skaffa sig kännedom om de uppgifter som lämnas om varje enskild produkt måste vara mycket svårt. Beträffande importerade produkter kan det vara fråga om marknadsföringsuppgifter som har lämnats utomlands. Det förefaller inte rimligt att kräva att näringsidkaren i sådana lägen måste försäkra sig om vilka uppgifter som tidigare kan ha lämnats om produkten. Det är orimligt att en näringsidkare skall kunna drabbas av att tjänsten anses felaktig, trots att han inte haft någon möjlighet att ens räkna med risken att någon annan lämnat felaktiga uppgifter om varan eller tjänsten. Vad som ovan sagts leder till att den föreslagna regeln bör jämkas så att en uppgift måste ha åberopats för att kunna läggas till grund för felbedömningen. För det fall inte bifaller vårt yrkande om avslag på propositionen torde det ankomma på utskottet att utforma erforderliga lagtexter i enlighet med vad som i motionen anförts. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1.att avslår proposition 1984/85:110, 2. att hos regeringen begär nytt förslag till konsumenttjänstlag i samband med förslag rörande ny köplag och konsumentköplag, 3. att för det fall yrkandena 1 och 2 inte skulle bifallas beslutar att konsumenttjänstlagen inte skall omfatta arbete på fast egendom, 4. att för det fall yrkandena 1 och 2 inte skulle bifallas beslutar sådan ändring i förslaget till konsumenttjänstlag att en tjänst skall anses behäftad med fel i fall då tjänsten strider mot en offentligrättslig föreskrift och konsumenten vid beställningen varit medveten härom, 5. att för det fall yrkandena 1 och 2 inte skulle bifallas beslutar sådan ändring i 10 § lagförslaget att uppgifter som lämnats vid marknadsföring måste ha åberopats av näringsidkaren för att kunna läggas till grund för felbedömning. () () () () () ()