ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G8022611 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. I budgetpropositionen /85 föreslog regeringen att djursjukvårdsavgiften skulle fördubblas för att uppnå en intäktsnivå på 30 milj. kronor samt att ett reservationsanslag skulle uppföras med . avseende djurens hälso- och sjukvård. bslöt att avslå höjningen av djursjukvårdsavgiften och istället höja reservationsanslaget till . Utskottet erinrade om att det redan vid föregående års budgetbehandling framförs farhågor att den i budgeten aviserade höjningen av djursjukvårdsavgiften kunde få vissa negativa konsekvenser. Enligt utskottets mening innebär den nu aviserade höjningen av djursjukvårdsavgiften en fortsatt övervältring av kostnadsansvaret på djurägarna vilken - förutom att den ytterligare understryker de farhågor som redovisats - inte står i överensstämmelse med tidigare ställningstaganden i frågan. Utskottet tog även upp frågan om formerna för näringens kostnadsbidrag till veterinärverksamheten på något . Sorn inledningsvis anförts har i budgetpropositionen aviserats en översyn av avgiftsfinansieringen genom lantbruksstyrelsens försorg. Utskottet förutsätter att regeringen vid de överväganden som görs i anslutning till bl. a. denna översyn beaktar även de synpunkter på finansieringen som framförs i motionerna 453 och 1817. Kraven i dessa motioner och i motion 1851 innebär att lantbruksstyrelsens översyn skall utgå från förutsättningen oförändrad kostnadsfördelning mellan staten och djurägarna, där de senare redan nu bär huvuddelen av kostnaderna. Trots dessa uttalanden från jordbruksutskottets och sida innehåller regeringens direktiv till lantbruksstyrelsen anvisningar som får anses strida mot beslut. I direktiven till lantbruksstyrelsen står bl. a. att: Utgångspunkten skall vara att finansieringen av djurens hälso- och sjukvård i ökad utsträckning bör bli en angelägenhet för djurägarna. Styrelsen bör redovisa olika alternativ för uttaget av djursjukvårdsavgifter bl. a. varierande uttag med hänsyn till förrättningens art och med hänsyn till speciella glesbygdsförhållanden. Styrelsen bör även överväga alternativa finansieringskällor, exempelvis mervärdesbeskattning av veterinära tjänster och avgifter på läkemedel för veterinärmedicinskt bruk. Under anslaget Bidrag till djurens hälso- och sjukvård anmäler 1* 1984/85. jordbruksministern att särskild proposition kommer att föreläggas med anledning av lantbruksstyrelsens översyn. Av denna anmälan och av regeringens direktiv framgår klart att regeringen avser att vältra över kostnader på djurägarna. Detta kan vi inte acceptera. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna att någon ytterligare omfördelning av kostnadsansvaret mellan staten och djurägarna inte får äga rum avseende finansieringen av distriktsveterinärorganisationen. () () () () ()
mot · G8022613 · 1985-01-25 00:00:00 — En av de viktigaste basnäringarna längs och Hallands kuster är fisket. I en utredning vid tidigare tillfälle har man kommit fram till att en fiskare ger 9 arbetstillfällen i olika kringnäringar, såsom isbolag, vadbinderi, nätfabriker, varv, distributörer osv. Mänga av dessa människor finns på den ort där fisket finns. Man kan klart konstatera hur hela samhället har drabbats av nedgång där fisket har blivit mycket mindre till sitt omfång. Därför är det särskilt angeläget att slå vakt om fisket och värna om dessa möjligheter till utveckling. Många fiskare behöver nu investera i nya båtar eller, som för nya yngre fiskelag, i sin första båt, som då mycket väl kan vara en bättre begagnad båt. På grund av jordbruksministern statsverksproposition föreslagit en omläggning av de statliga fiskerilånen, innebär detta på grund av försämrade ränte- och lånevillkor att många fiskare inte har möjlighet att byta ut sin gamla båt mot en ny. Detta i sin tur innebär att nybeställningar och förnyelse av fiskeflottan kommer att kraftigt försvåras och standarden på den svenska fiskeflottan kommer att försämras. De försämrade villkoren innebär att räntan som är i fortsättningen fördubblas, samt att det gällande lånet med ränteoch amorteringsfrihet försvinner. De statliga fiskerilånen blir därmed inte fördelaktigare än vanliga banklån. Möjlighet bör också finnas att få använda de statliga fiskerilånen även vid inköp av begagnad fiskebåt, speciellt kanske för nya och unga fiskare som köper sin första båt. För att en förnyelse av fiskeflottan skall kunna äga rum och sysselsättningen vid våra kuster behållas är det angeläget att villkoren för fiskerilånen inte försämras utan att lån kan erhållas på samma villkor som . Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att beslutar att de statliga fiskerilånen skall beviljas på samma villkor som gäller , 2. att hos regeringen begär en undersökning om möjlighet finns att även vid köp av bättre begagnad fiskebåt de statliga fiskerilånen kan få utnyttjas med de gällande lånevillkoren. () ()
mot · G8022615 · 1985-01-25 00:00:00 — De senaste årens miljödebatt har skapat en allmän medvetenhet om behovet av miljö- och naturvärd. En effektiv sådan kräver både ekonomiska resurser och stora arbetsinsatser på olika samhällsområden. är ansvaret för naturvården uppsplittrat mellan naturvårdsverk. länsstyrelser, skogsvårdsstyrelse, länsarbetsnämnder och domänverkskontor. Det är särskilt viktigt att framhålla allt det ideella arbete som naturvårdare i hela landet utför året om. Men naturvården kan inte göras ensidigt beroende av frivilligt arbete. Det praktiska naturvårdsarbetet måste organiseras och garanteras resurser så att vi kan bevara värdefulla naturmiljöer liksom sällsynta djur- och växtarter. Länsstyrelsernas naturvårdsenheter har på grund av underbemanning svårt att fylla sina uppgifter. borde förvaltningen av naturvården organiseras regionalt och innebära inrättande av fasta jobb för att t. ex. klara skötseln av landets naturreservat. Det är ett välkommet förslag i årets budgetproposition att öka anslag för inlösen av värdefull natur - annars blir ju de vackra målsättningarna för miljöarbetet bara tomma ord. En bättre samordning och arbetsfördelning av samhällsinsatserna för miljö- och naturvård kräver i första hand en översyn av den aktuella situationen. Det påstås t. ex. att skapandet av ungdomslag har medfört minskade möjligheter för AMS att bidra med folk till naturvårdsarbete. Översynen bör genomföras snart och ha som mål att föreslå åtgärder som kan förbättra och effektivisera naturvården i landet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen hemställer om en översyn av naturvårdens organisation i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · G8022618 · 1985-01-17 00:00:00 — m. fl. Ändrade bidragsvillkor beträffande vissa skogar Skogen är en av vårt lands värdefullaste naturtillgångar. Den ger det svenska landskapet dess karaktär. Barrskogen dominerar men lövskogen ger ett värdefullt komplement som avbrott och viltbiotop. Med de ökade risker för försurning av mark och vatten som vi nu står inför är lövskogen en buffert. beslöt att anslå 200 milj. kr. för att avveckla lågproducerande bestånd, dvs. Pengarna går i huvudsak till bidrag för återplantering. Beslutet grundar sig på skogsvårdslagens 5 §. Där sägs att ny skog i regel gran, tall, skall anläggas när skogen är gles eller består av olämpligt träslag. satte programmet i gång. Det var framför allt avsett för glesa och dåliga barrskogar, och då närmast i . Det är också Norrlandslänen och som får mest pengar. Åren 1983 gick dock 53 milj. kr. till de syd- och mellansvenska länen och där är det framför allt lövträd som faller och ersätts med gran. Här är det närmast behovet av betesmark som har förändrats. När betesmarken upphör så förslyas snabbt den hagmark som används som bete, och efter en period framstår det ofta som ekonomiskt gynnsamt att överföra den begynnande lövskogen till en mera ekonomiskt avkastande granskog. De svenska skogarna är till mer än hälften enskilt ägda. Den enskilde skogsägaren bör ha så stor frihet som möjligt att bestämma över hur skogsbruket skall bedrivas. De åtgärder han bör vidta skall inte styras av statliga bidrag. därför att bidragen till avveckling av lågproducerande bestånd, s. k. 5:3skogar, bör utgå. Att plantera skog och att utveckla livskraftiga bestånd är en åtgärd som åtminstone ger god ekonomi. Den bör inte styras av åtgärder från samhällets sida. Vårt förslag innebär en betydande statsfinansiell besparing på 138 milj. kr. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla om förslag till ändrade bidragsvillkor för de s. k. 5:3-skogarna i enlighet med vad som i motionen anförts. () ()
mot · G8022621 · 1985-01-24 00:00:00 — Ett institut för instrumenthantverk I vårt land finns ett levande och omfattande intresse för musikutövning. Enligt insiktsfulla bedömare har det förmodligen funnits så många musikinstrument i omlopp som . Till detta har bl. a. bidragit de kommunala musikskolornas utbyggnad och den ökande fritidens möjligheter till hobbyverksamhet. Annorlunda förhåller det sig med tillgången till instrumenthantverkare, som kan reparera och vårda olika musikinstrument. a. med tanke på musikskolornas och orkesterverksamhetens behov är det påkallat att göra särskilda insatser för att säkra tillgången till musikhantverkare. fanns det musikverkstäder som bildade en särskild hantverksmiljö och som kunde möjliggöra utbildning av nybörjare/lärlingar. Eftersom denna typ av reparationsverkstäder numera är i det närmaste försvunnen är det nödvändigt att i mer skolmässiga former ordna utbildning av blivande instrumenthantverkare. Vid Hantverkets folkhögskola i har som en försöksverksamhet skapats en utbildning i stråkinstrumenthantverk. Denna unika utbildning har väckt ett berättigat intresse. Utbildningen, som är 4-årig, är den första i sitt slag i landet och i . En utbildning med denna inriktning är kostnadskrävande och det torde erfordras extra insatser från olika intressenter för att verksamheten skall kunna få en säkerställd framtid. Enligt min uppfattning bör det undersökas om det finns förutsättningar att med utgångspunkt från försöksverksamheten vid Hantverkets folkhögskola i bilda ett . Ett dylikt institut skulle ha till uppgift att såväl ombesörja utbildning inom olika instrumentområden som svara för utvecklingsarbete som berör olika delar av det svenska musiklivet. Med hänsyn till att ingen liknande institution torde existera i våra grannländer bör övervägas om ett dylikt institut skulle kunna få en nordisk inriktning. Det synes lämpligt att får i uppdrag att genomföra den föreslagna utredningen och framlägga ett konkret förslag till lösning på det här skisserade problemet. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär att får i uppdrag att utreda och komma med förslag om bildandet av en stiftelse för intrumenthantverk i .
mot · G8022622 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. Omlokaliseringskostnader m. m. för I tilläggsbudget II till statsbudgeten för /85, under anslag B 20, Industridepartementet föreslår departementschefen att SIFU som en engångsinsats beviljas bidrag med 3,7 milj. kr. för att täcka omlokaliseringskostnader m. m. Det kan erinras om att SIFU, vars verksamhet varit föremål för flera utredningar, haft olägenhet av ett riksdagsbeslut om utlokalisering till . beslutade att en del av SIFU:s dåvarande verksamhet, omfattande ca 100 personer, skulle lokaliseras till omkring 1976/77. SIFU disponerade en av förvaltad fastighet i kvarteret på i . principbeslut fullföljdes först . Huvuddelen av SIFU:s personal är verksam i samma fastighet i , i kvarteret , där och en rad andra institutioner har lokaler. Det kan också erinras om att beslutet om utlokalisering av huvuddelen av SIFU:s verksamhet har varit starkt omdiskuterat, vilket bl. a. manifesterats i en moderat motion 1979/80:1786 med förslag att skulle ompröva beslutet om flyttning av SIFU. Som motiv härför har bl. a. anförts att SIFU som en central utbildningsinstitution har behov av nära kontakter med myndigheter och organisationer i huvudstadsområdet och att en stor del av institutets målgrupp har sin verksamhet förlagd till . Lokaliseringen till kvarteret i har medfört starkt förhöjda lokalkostnader för SIFU. Paradoxalt nog är hyresnivån på lokalerna i kvarteret betydligt högre än i den förutvarande lokalerna i . SIFU har således genom beslut om utlokalisering av verksamheten åsamkats betydande merkostnader enbart för lokalhyrorna. Därtill kommer att omlokaliseringen medfört en rad kostnader i samband med personalens flyttning till och att kostnader för transport, telekommunikationer etc. har ökat genom den dubbla lokaliseringen till och . Det ter sig rimligt att staten gottgör SIFU för de ackumulerade kostnaderna för förhöjda lokalhyror och andra omlokaliseringskostnader. Vi anser emellertid inte att denna kompensation i form av en engångsersättning bör belasta statsbudgeten. Bidraget bör i stället tas ut genom en omfördelning inom anslagsramar. är som nämnts lokalhållare för SIFU såväl i som i . har därmed ett ansvar för att man upplåtit lokaler i , vilkas hyror kraftigt överstiger den hyresnivå som SIFU skulle ha kunnat klara om SIFU hade haft möjlighet att själv skaffa lokaler i . Enligt vår principiella syn måste det finnas valfrihet för olika institutioner, där staten har ett huvudmannaintresse, att på eget ansvar välja lokallösningar som är anpassade till vederbörande organs ekonomiska bärkraft. Vi anser att SIFU genom beslut om utlokalisering och hänvisning till högskolans lokaler i blivit offer för ett system som är moget att reformeras. Med åberopande av vad ovan anförts hemställer vi 1. att beslutar att avslå regeringens hemställan att till Bidrag för omlokaliseringskostnader m. m. till för Företagsutveckling på tilläggsbudget II till statsbudgeten för /85 anvisa ett reservationsanslag av , 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om omfördelning inom befintliga anslagsramar. . () () () () () PER () () () () ()
mot · G8022625 · 1985-01-24 00:00:00 — De svenska konsumenterna söker kunskap och vill ha information om de varor de köper. har företag och myndigheter prövat olika typer av varubeskrivningar - från den gamla VDN-märkningen till dagens konsumentfakta. Medan staten å ena sidan försöker förbättra konsumentskydd och produktkontroll, arbetar man också på att ta bort en av de äldsta och bäst fungerande formerna för konsumentupplysning och konsumentskydd. I en PM föreslår industridepartementet att arbeten i ädelmetaller med hur låg finhalt som helst skall accepteras på den svenska marknaden. Där föreslås också att den obligatoriska kontrollstämplingen skall bli frivillig och för guld förbehållas arbeten ända ned till en tredjedel inblandning. Trots den avsedda liberaliseringen skall statens speciella kontroll och övervakning av branschen intensifieras på så sätt att statliga tillsynspersoner skall övervaka ute i företagen att handeln går rätt till. I en av opinionsinstitutet genomförd intervjuundersökning av 1 000 slumpmässigt utvalda personer i åldern ges klara besked om konsumentens inställning till ändringsförslaget. av de tillfrågade uppfattar kattfoten som en garanti för äkthet och är rädda för att bli lurade om de köper arbeten som saknar den. Det vore ett svek mot konsumenterna att ta bort den obligatoriska kontrollstämplingen och tro att en tillsyn av branschen i efterhand kan ge konsumenttrygghet i samma utsträckning som dagens obligatoriska system. Undersökningen visar också att konsumenterna inte efterfrågar en sänkning av finhalterna. Detta visar att de är rationella. Konsumenterna vet att smycken av låg finhalt färgar av sig, smutsar kläder och kan ge allergi. Det syns inte utanpå varan förrän att den innehåller för litet ädelmetall. Industridepartementets förslag innebär i realiteten att man ersätter en reglering med en annan reglering. IMU:s attitydundersökning ger nämligen klara indikationer på att guldsmedsbranschen även fortsättningsvis tvingas kontrollstämpla, om än frivilligt, i samma utsträckning som f. n., om den skall kunna sälja sina varor. Resultatet av utredningsförslaget blir därmed dyrare produkter för konsumenten. Skälen för att inte ta bort den nuvarande kontrollstämplingen av ädelmetaller är alltså goda. Självfallet bör staten eftersträva att avreglera och ta bort dåliga regleringar. Det kan emellertid vara ett misstag att ta bort regleringar som skyddar allmänheten från köp av värdelösa eller underhaltiga produkter. Väljer man nu det alternativ till ändrad lagstiftning som övervägs i industridepartementet, blir förlorarna i första hand de svagaste och sämst utbildade konsumentgrupperna. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen sägs om den obligatoriska kontrollstämplingen av ädelmetaller.
mot · G8022628 · 1985-01-25 00:00:00 — Motion 1984/85:2628 Handläggningstiden för ansökningar om mönsterskydd Enligt mönsterskyddslagen (1970:485) skall ansökan om mönsterskydd inges till patent- och registreringsverket. Hos patentverket handläggs ansökningarna av avdelningen för mönsterskydd. En sökande av mönsterskydd kan från den dag ansökan inkommit till patentverket och registrerats ansöka om mönsterskydd i andra länder och därvid få prioritet från ansökningsdagen i . Emellertid är handläggningstiden vid patentverket f. n. . behandlas mönsteransökningar som inkommit till patentverket . När i sinom tid sökanden fått besked om att hinder ej föreligger har således tiden överskridits och sökanden förlorat möjligheten att ansöka om mönsterskydd i andra länder. Den enda möjligheten för den som ansöker om mönsterskydd att försäkra sig om att inom lagstadgad tid kunna ansöka om mönsterskydd även i andra länder är att begära att ärendet behandlas med förtur. Det får anses från näringssynpunkt otillfredsställande att företags och privatpersoners idéskapande riskerar att begränsas och stanna inom landet på grund av otillräckliga resurser vid patentverkets mönsterskyddsavdelning. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar hos regeringen begära att åtgärder vidtas så att handläggningstiden för ansökan om mönsterskydd förkortas och inte överskrider .
mot · G8022630 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. tillbaka har utvecklingsfondernas roll varit föremål för en viss diskussion. Debatten har kommit att handla om vilken roll utvecklingsfonderna spelar samt vilken roll de skulle kunna spela . Fonderna har direktiv som i vissa avseenden är otidsenliga. I korthet kan direktiven sammanfattas på följande sätt: Utvecklingsfonderna kan lämna utvecklingskapital för bl. a. produktionsutveckling och stöd till marknadsföring av nya produkter, processer eller system för industriell produktion. Stödet är knutet till ett visst projekt och ges av beräknad projektkostnad. Beloppet är dock maximerat till 3 milj. kr. Återbetalningsskyldigheten är i princip kopplad till projektet och kan ske genom erläggande av ränta och amortering eller royalty. Skulle projektet misslyckas, kan återbetalningsskyldigheten efterges. En ytlig beskrivning på inriktningen av verksamheten är alltså att det enbart är industriell produktion som stöds och underbyggs från utvecklingsfondernas sida. En lång rad undersökningar har givit vid handen att den industriella produktionen knappast kommer att klara sysselsättningsbehoven . Eventuella produktionsökningar kommer inte att ge fler arbetstillfällen, utan ökningen kommer till stånd genom ett större ianspråktagande av den nya teknik som står till buds. Det är därför viktigt att söka efter andra områden där sysselsättningen kan öka. Vi kan märka en klar kooperativ tendens bland många ungdomar. Många s. k. kommunala ungdomsarbetslöshetsprojekt har övergått till att bli arbetskooperativa företag. Regeringen har visat sitt gillande genom ekonomiskt stöd i olika former. på konkreta företagsidéer är stor bland ungdomarna. Problemet är således inte idéer utan snarare finansieringen av verksamheten - framför allt i startfasen. Man saknar ibland hjälp och stöd. Ofta blir man inte tagen på allvar. Exemplen är många, då ungdomar har mött en rent negativ attityd från utvecklingsfondernas sida. Man har sagt att idén är bra, men starta ett aktiebolag i stället. Kunskapsbristen är stor från utvecklingsfonderna när det gäller arbetskooperativ. Man hävdar också, vilket är riktigt, att man inte kan stödja företagssidor som är inriktade på annat än industriproduktion. Om inte utvecklingsfonderna blir öppnare och mer positivt inställda till den här typen av företag, riskerar vi att tappa möjligheterna till många nya arbetstillfällen. Mot bakgrund av det ovan nämnda bör initiativ tas för att i olika avseenden underlätta och skapa bättre möjligheter för arbetskooperativa företag att erhålla stöd och hjälp från utvecklingsfonderna . Med hänvisning till det anförda hemställer vi att uttalar att direktiven för utvecklingsfonderna bör ändras för att bättre stödja arbetskooperativens verksamhet. () ()
mot · G8022631 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. Såväl som har tecknat kollektiv hemförsäkring i för sina medlemmar. Beslut om försäkringarna har fattats av förbunden i den ordning stadgarna föreskriver. På olika vägar har ifrågasatts om ett fackförbund har rätt att fatta beslut som rör kollektiv sakförsäkring för medlemmarna. De berörda förbunden har utsatts för omfattande och nedsättande kampanjer, iscensatta främst av försäkringsbolag som ansett sig ställda utanför en angelägen utveckling av de vanliga sakförsäkringarna, i riktning mot ett rationellt och billigt skydd som även kommer de oförsäkrade till del. I en så vital fråga får det inte råda någon tvekan om att ett fackförbund har full kompetens att i demokratisk ordning fatta beslut om försäkringsskydd av detta slag. Ett förtydligande av föreningsrättens innehåll på denna punkt är av största intresse. Frågan om ett sådant förtydligande bör utredas. Lämpligen bör den utredningen anförtros åt försäkringsverksamhetskommittén inom ramen för pågående arbete på ett delbetänkande om kollektiv sakförsäkring. Mot bakgrund av det anförda yrkar vi att begär att regeringen låter utreda och förtydliga frågan om organisationers rätt att efter demokratiska beslut teckna kollektiva försäkringar för sina medlemmar. () () () () ()
mot · G8022632 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. Regeringen föreslår i proposition 1984/85:101, tilläggsbudget II, industridepartementet att beviljar medel för en förstudie till en återställningsplan för . Vi delar regeringens bedömning att det f. n. saknas förutsättningar för framtida brytning. Det är därför väsentligt att inleda återställningsarbetena. Vi vill för vår del dock understryka att uran- och mineraltillgångarna i åter kan komma att bli ekonomiskt brytvärda. Det är därför väsentligt att återställningsplanen utformas på ett sådant sätt att handlingsfriheten bevaras. Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om en återställningsplan för . () () minab/gotab 1985 79896