mot · G802304 · 1985-01-10 00:00:00 — Till främjande av ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning skall varje svensk medborgare ha rätt att ta del av allmänna handlingar. Myndighet får inte på grund av att någon begär att få ta del av handling efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. Så lyder 1 §, 2 kap. tryckfrihetsförordningen, och 14 § sista stycket i samma kapitel. Denna sekelgamla lag är en av de saker vi svenskar har mest anledning att vara stolta och tacksamma över. Den är för oss en i vad vi menar med demokrati. Med denna motion önskar jag påyrka, att tjänstemän i statlig och verksamhet får sådan undervisning om denna lag och dess tillämpning, att de inte hindrar medborgarna från att dra nytta av den. Behöver man verkligen motionera i om detta? Jag skulle inte ha trott det. Men sedan jag hade äran inväljas i styrelsen för en förening som motarbetar plågsamma djurförsök, har jag fått rapporter från föreningens medlemmar om att de tjänstemän de råkar på, inte tycks vara bekanta med ovan citerade paragrafer. I kommunens hälsovårdsnämnd säger man att handlingarna inte kan lämnas ut annat än av en viss person , trots att de otvetydigt är offentliga. Man säger också vad ska ni ha dem till?, och när föreningens medlemmar säger vilken organisation de tillhör, får de veta såna som ni vill vi inte ha att göra med. ringer en oförarglig dam till ett statligt verk (som skall vara onämnt, eftersom generaldirektören beklagat det inträffade) för att få tag på en handling, och blir då avspisad med att hon inte bör ha den, för hon begriper den inte och den kan inte vara nyttig för henne. vill en sökande till en statlig tjänst se medsökandens meritpapper, och får veta att det går inte - det kan han inte få ut förrän tjänsten är tillsatt! De personer som råkar ut för sådant, är inte alltid de som lätt skaffar sig sin rätt och är vana att stå på sig. De blir ofta skrämda av myndighetens tonfall och vågar inte gå vidare. Någon av dem känner en riksdagsman - och då blir saken uppdagad, men rent slumpmässigt. Jag finner detta djupt oroväckande. Offentlighetsprincipen enligt ovanstående paragrafer är en grundlag, och inte svår att tolka. Den kan möjligen vara det när handlingar har satts på data, men där har också lagstiftaren bemödat sig om att klargöra saken och gör så fortfarande. Vanliga enkla handlingar, lika åtkomliga nu som , skall det inte vara någon diskussion om, när medborgaren kommer och vill se dem. Det är otillständigt om han eller hon då skall förhöras om vilket organisation hon företräder, eller vilket syfte hon har. Det är, som ovan synes, helt olagligt. Uppenbarligen behövs en grundlig utbildning av de tjänstemän som skall tillämpa lagen. Om offentlighetsprincipen inte är känd av dem , bör den bli det. Det är regeringens uppgift att se till att denna kunskap sprids, och effektivt. Det är glädjande att regeringen numera åtminstone med läpparna bekänner sig till frihetens , och jag överlämnar därför detta uppslag med varm hand åt den, för att se till att inte en ny, utan en gammal frihet blir fullt gällande till medborgarnas förmån. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om behovet av utbildning m. m. för statliga och kommunala tjänstemän angående tillämpningen av offentlighetsprincipen. minab/gotab 1985