mot · G802295 · 1985-01-10 00:00:00 — m. fl. Viss ändring i lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare Lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare (1984:292) infördes enligt riksdagsbeslut (prop. 1983/84:92, LU 1983/84:30). Initiativet som ledde till denna lag togs av . m. fl. (c, m, fp) genom motion 1977/78:1476. Denna lag ger möjlighet att förbjuda oskäliga avtalsvillkor efter ansökan av en näringsidkare eller en organisation av näringsidkare. Vid bedömning av om ett avtalsvillkor skall anses som oskäligt skall särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. Från sida fann vi det värdefullt att näringsidkare - och då främst de mindre - fick ett skydd mot oskäliga avtalsvillkor motsvarande vad som konsumenterna redan tidigare hade. En avsevärd inskränkning i lagens tillämpningsområde finns dock. Lagen gäller nämligen endast mot annan näringsidkare och därmed inte vid upphandling för offentligt ändamål. Med hänsyn till lagens syfte borde den enligt vår uppfattning inte ha begränsats till avtal mellan två parter som betecknas som näringsidkare. Även då den ena parten är stat, landsting eller kommun borde lagen gälla för att de mindre näringsidkarna skall få den förbättring av sin ställning i avtalsförhållandena som lagen avsåg att ge. Såsom lagen är utformad faller all offentlig upphandling som inte anses vara näringsverksamhet utanför lagens tillämpningsområde. Det innebär exempelvis att lagen tillämpas på verksamhet som drivs i kommunalt bolag men inte på verksamhet som drivs direkt av en kommun. Inom konsumentköpsutredningen framförde två av de sakkunniga i ett särskilt yttrande kravet på att lagen även skulle omfatta stat och kommuner (landsting ingår här i begreppet kommun). Bland remissinstanserna uttalade sig (), () och LRF för dessa sakkunnigas förslag. RRV ansåg att principiella skäl talar för att låta den tilltänkta regleringen, om den kommer till stånd, bli tillämplig även på avtalsvillkor som används av staten och kommunerna och där det inte är fråga om näringsverksamhet. NO delade inte utredningens bedömning att man kan utgå från att myndigheterna undviker att tillämpa oskäliga avtalsvillkor. Med tanke på den starka ställning som staten och många kommuner har som köpare kan det enligt NO:s mening ifrågasättas om en eventuell lagstiftning i den utsträckning utredningen anger bör undanta statlig och inköpsverksamhet, framhölls i NO:s remissyttrande. LRF framhöll att det inger vissa betänkligheter att stat och kommun delvis föreslås stå utanför lagens tillämpningsområde och LRF fann skäl tala för att avtalsvillkor som används av myndigheter bör omfattas av lagen. Lagrådet motsatte sig den av regeringen föreslagna begränsningen av tillämpningsområdet för den nya lagstiftningen. Lagrådet anförde bl. a. att av likformighetsskäl bör en lagstiftning om förstärkt skydd mot oskäliga avtalsvillkor göras tillämplig inom i princip alla områden där avtal om sådana villkor kan ifrågakomma. Med hänsyn både till vad som framkommit i utredningen och under remissbehandlingen ställde sig lagrådet tveksamt till riktigheten i att begränsa tillämpningsområdet på det sätt som propositionens förslag innebar. Lagrådet befarade även att begränsningen kan medföra tillämpningssvårigheter i och med att man skall skilja mellan offentlig upphandling som utgör led i näringsverksamhet och annan upphandling. Som exempel nämndes att om en sjukvårdshuvudman handhar upphandlingen genom ett särskilt kommunalt bolag är det näringsverksamhet medan om upphandlingen sker direkt av kommunalt organ faller den utanför den föreslagna lagen. Lagrådet erinrade även om att möjligheterna att genom kommunalbesvär komma till rätta med oskäliga avtalsvillkor är mycket begränsade. Det finns även anledning att nämna att ledning, sedan propositionen hade avlämnats, framhöll att man av motsvarande skäl som lagrådet ansåg att den offentliga upphandlingen ej borde undantas. Vi delar de i utredningen och av de nämnda remissinstanserna samt av lagrådet och framförda synpunkterna på vikten av att undantag i lagen icke bör göras för stat, landsting eller kommuner. För att utesluta den offentliga sidan borde det ha dokumenterats att det på detta område inte finns något behov av lagstiftning. De båda nämnda sakkunniga i utredningen hade - liksom bl. a. RRV och NO - utifrån sina erfarenheter inte kommit till att ett sådant undantag är motiverat. Med den offentliga verksamhetens avsevärda omfattning och den offentliga upphandlingens stora betydelse för många näringsidkare anser vi det vara dels inkonsekvent, dels en stor brist att lagen inte kan tillämpas på offentlig upphandling. Likformighetsskäl och undvikande av gränsdragningsproblem är även viktiga skäl för att låta lagen tillämpas även på offentlig upphandling. Det bör även påpekas det mindre lämpliga i en ordning som innebär att en näringsidkares möjligheter att komma till rätta med oskäliga avtalsvillkor skall vara beroende av i vilken form upphandlingen sker. Av nämnda skäl samt för att stärka främst de mindre företagarnas ställning även vid offentlig upphandling bör enligt vår mening hos regeringen begära förslag till sådan ändring i lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare att undantaget för offentlig upphandling avskaffas . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring av lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare (1984:292) att lagen även skall kunna tillämpas på upphandling för offentligt ändamål. () () () () () () () () () () () minab/gotab 1985 79591