mot · G8022334 · 1985-01-25 00:00:00 — Utredning om handikappades informationssituation Ett av de största problemen när det gäller att skapa en dempkratisk utveckling i ett samhälle är att garantera medborgarna jämlika förutsättningar att ta del av information och kunskaper. Påståendet att kunskap ger makt är riktigt. Lika riktigt är att brist på information och kunskap skapar maktlöshet och isolering. Isoleringen skapar uppgivenhet hos den handikappade, som har många olika hinder att forcera i samhällssamvaron. Tillgänglighet till olika former av utbildning blir inte verklighet om inte viljan finns hos utbildningsanordnaren att undanröja svårigheter som grundar sig på funktionsnedsättningen. Det kan exempelvis gälla tekniska anordningar för den synskadade, tolkar som kan vara med i undervisningen på ett bra sätt eller lokaler inom utbildningen tillgängliga för dem som drabbats av nedsättning i rörelsefunktionen. Det finns många problem i det här sammanhanget, men ett av de mest påtagliga gäller de människor som på grund av sina funktionsnedsättningar inte utan särskilda åtgärder kan ta del av den information som på olika vägar når allmänheten. Detta gäller exempelvis synskadade, döva och hörselskadade, utvecklingsstörda och dövblinda. Gruppen omfattar också talskadade, afatiker och vissa grupper rörelsehindrade. har också problemen för den stora gruppen människor med läs- och skrivsvårigheter uppmärksammats. Tillsammans utgör dessa grupper en betydande del av befolkningen. tog handikapputredningen upp de här problemen och lanserade då bl. a. några grundläggande principer om ansvar och finansiering i fråga om särskilda åtgärder för handikappade inom informationsområdet. Utredningen eftersträvade en normalisering och menade att den som svarar för informationen till allmänheten har ett naturligt ansvar för att se till att informationen också når de grupper som erfordrar särskilda åtgärder. Kostnaderna för sådana åtgärder borde enligt utredningen ses som en naturlig del av den aktuella informationsverksamheten och finansieras på samma sätt som denna. Dessa allmänna principer vann allmänt accepterande, och inom handikapprörelsen fanns stora förhoppningar om att dessa viktiga klarlägganden på informationsområdet skulle leda till avgörande förbättringar. Så har emellertid inte skett. Tvärtom har det visat sig vara utomordentligt svårt att på frivillighetens väg få massmedia och andra informationsdistributörer att ta ansvaret för att handikappade blir delaktiga av den information man distribuerar. Som exempel härpå kan nämnas att det varit utomordentligt svårt att förmå utgivarna av dagstidningar att göra taltidningsversioner för synskadade. åtgärder som krävs för att göra handikappade delaktiga av olika statliga utredningar ifrågasätts gång på gång inom kanslihuset. Olika statliga och kommunala myndigheter betraktar det fortfarande inte i tillräcklig utsträckning som en naturlig uppgift att tillse att deras information till allmänheten också blir tillgänglig för olika handikappgrupper. Med hänsyn till den stora betydelsen som dessa frågor har från demokratisk synpunkt förefaller det nödvändigt att införa en allmän lag om tillgängliggörande av viktigare former av allmän information någon form av informationssektorns paragraf 42 a som gäller beträffande byggnaders tillgänglighet. Just nu pågår en omvälvande utveckling inom informationsområdet. På snart sagt alla samhällsområden gör datorerna och den nya informationsteknologin sitt intåg. Stora satsningar görs från samhällets sida i syfte att på olika sätt förbereda befolkningen för denna utveckling. För människor med olika slag av informationshandikapp gäller det att dels utnyttja den nya tekniken i syfte att utveckla nya och bättre hjälpmedel, dels att göra de framväxande nya informationsmedierna tillgängliga. Både datadelegationen och dataeffektutredningen har behandlat dessa frågor. När det gäller möjligheterna att utnyttja den nya tekniken för hjälpmedelsutvecklingen på handikappområdet tas just nu en del initiativ av stort intresse. a. tog regeringen initiativ till en ny organisation för teknikupphandling på handikappområdet. Både inom och styrelsen för teknisk utveckling prioriteras dessa frågor. När det gäller den viktiga frågan om tillgång till den information som kommer att distribueras genom nya medier som kabel-TV, videotex och teledata finns stark anledning till oro. 1 massmediakommitténs avslutade arbete behandlades handikappfrågorna ytterst perifert, och några som helst förslag om åtgärder för att göra handikappade delaktiga i det framtida informationsutbudet genom dessa medier presenterades inte. Inom postverket utvecklas just nu ett mycket stort, databaserat informationssystem POSTEL som enligt uppgift inte alls handikappanpassas trots att möjligheten uppenbarligen föreligger. Både inom postverket och inom , som har utomordentligt viktiga roller inom informationsområdet, verkar det som om man avvisar ansvaret för handikappåtgärder med hänvisning till den affärsdrivande verksamheten. Tyvärr måste vi således konstatera att det finns mycket stora brister i samhällets åtgärder för att göra handikappade delaktiga i det allmänna informationsflödet i samhället. Ett ytterligare och uppseendeväckande exempel på den brist på engagemang i handikappades informationsproblem som tycks råda kan nämnas att informationsdelegationen, som avslutat sitt arbete, trots den allvarliga situation som råder inte lägger fram några som helst förslag på handikappområdet. Om den här utvecklingen får fortsätta blir följden att de informationsklyftor som är mycket påtagliga kommer att öka katastrofalt. För att detta inte skall ske är det enligt vår uppfattning nödvändigt att nu ta ett samlat grepp på de olika informationsproblem som finns på handikappområdet. En utredning bör tillsättas med uppgift att analysera de olika ansvarsfrågorna på området och studera de olika möjligheter som finns till åtgärder i syfte att göra handikappade delaktiga i olika former av allmän information. Särskild uppmärksamhet bör därvid ägnas de nya medierna och möjligheterna att göra det genom dem förmedlade utbudet av information tillgängligt för handikappade. Av särskilt stor betydelse är därvid att klargöra de olika ansvarsfrågorna, inte minst beträffande olika myndigheter och verk. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen sagts beträffande en särskild utredning om handikappades informationssituation.