mot · G8022306 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. För utgår det invandrar- och minoritetspolitiska arbetet från principen om alla människors lika rätt och värde. Det har tagit sig uttryck i att slår vakt om en fortsatt generös flyktingpolitik och en strävan att genom kontinuerligt reformarbete nå de mål uppställt för invandrarpolitiken; jämlikhet valfrihet samverkan. Det var också efter dessa riktlinjer som invandrarpolitiken vidareutvecklades hade ansvar för den i regeringen. En bärande tanke i det arbetet var att främja barnens och ungdomens situation särskilt i deras utveckling mot aktiv tvåspråkighet, bra utbildning och fotfäste på arbetsmarknaden. En snabb och positiv utveckling av invandrarbarnens undervisning skedde också . Regeringen lade fram ett särskilt handlingsprogram för att möta invandrarungdomens problem. Detta antogs av . beviljade regeringen 3,2 milj. kr. via Allmänna arvsfonden till för ett fyraårsprojekt med syfte bl. a. att skapa kontakter mellan invandrarungdomar och svenska ungdomar i fritidsverksamhet. Stor uppmärksamhet ägnades åt relationerna mellan invandrare och den svenska majoritetsbefolkningen. erhöll särskilda resurser för att öka invandrarkunskapen bland svenskar. Invandrare fick också ett rättsligt skydd mot diskriminering genom ändringar i lagen om hets mot folkgrupp. Ett intensivt utrednings- och beredningsarbete pågick eller igångsattes 1982. Bland viktiga utredningar som tillsattes och som kan läggas till grund för fortsatt reformarbete kan nämnas språk- och kulturarvsutredningen, utredningen om tolk- och översättningsservice samt utredningen om invandrings- och minoritetspolitiken. Den sistnämnda utredningens uppgifter blev dock genom "tilläggsdirektiv starkt begränsad. Så t. ex. blev den viktiga frågan om invandrarungdomarnas situation i olika avseenden och åtgärder för att förbättra den inte behandlad, vilket vi starkt beklagar. 1 det följande ges kortfattat syn på ett antal aktuella frågor på invandrarpolitikens område. Konkreta förslag med eller utan anknytning till budgetpropositionen läggs fram. Forskning och praktiska erfarenheter visar att det är av stor vikt att 1* 1984/85. invandrarbarn får stöd i att utveckla det egna språket. Barn som får sådant stöd skaffar sig ett bättre ordförråd i såväl sitt eget språk som i svenska språket, de förlorar inte sitt modersmål, de känner en större emotionell trygghet. Modersmålsundervisningen och hemspråksundervisningen, som den sedermera kommit att kallas, har och utvecklats mycket snabbt. Det kan noteras att i deltog /84 av de berättigade eleverna i hemspråksundervisning som ges i ett sextiotal språk. 1 gymnasieskolan var detta procenttal 43. har formerna för undervisningen utvecklats i riktning mot ett allt större hänsynstagande till de språkliga minoriteternas egna önskemål. Ett exempel är att antalet hemspråksklasser och förberedelseklasser med gemensamt hemspråk ökade från 162 stycken /76 till 741 stycken /82. Denna utveckling, som enligt mening är positiv, har bl. a. möjliggjorts genom att regeringen fr. o. m. medgav försöksverksamhet med jämkade timplaner på låg- och mellanstadium. Enligt budgetpropositionen har antalet hemspråksklasser och förberedelseklasser med gemensamt hemspråk sjunkit till 600. Regeringens ambivalenta inställning i frågan kan vara en anledning till detta. Frågan om den fortsatta utvecklingen av den särskilda undervisningen för invandrarbarn och barn från språkliga minoriteter har behandlats av språk- och kulturarvskommittén (SKU), som tillkallades av förra regeringen och som fick sina direktiv av dåvarande utbildningsministern . Kommitténs förslag behandlas i budgetpropositionen. Vi tar här upp några viktiga delförslag. SKU föreslog att utgångspunkten för åtgärder inom utbildningsområdet skulle vara en interkulturell syn och att borde göra ett principuttalande av denna innebörd. SKU menade att det mot bakgrund av den utveckling mot ett flerspråkigt och mångkulturellt samhälle som invandringen och den förda invandringspolitiken inneburit var nödvändigt att förändra skolans arbete. Det måste anpassas till den förändrade situationen för att bl. a. bidra till att förhindra och förebygga negativa attityder och för att åstadkomma positiva attitydförändringar. 1 budgetpropositionen ansluter sig det ansvariga statsrådet till denna grundsyn men föreslår inga åtgärder för att förverkliga den, inte heller något uttalande. I och för sig kan det vara riktigt att ett interkulturellt synsätt inte förutsätter särskilda resurser eller ett eget ämne eller ändringar i kursplanen. Vi vill emellertid understryka att det förutsätter stor medvetenhet hos skolans personal av alla kategorier, en medvetenhet som knappast kan uppnås utan ökade kunskaper. Vi tror att också dessa ökade kunskaper hos lärare och andra personalkategorier inom skolan kan meddelas utan särskilda resurser. Det är i stället en fråga om prioritering inom givna ramar av tid och ekonomiska resurser. Det gäller självklart grundutbildningen för lärare men kanske framför allt fortbildningen av lärare och andra personalgrupper. Som stöd för en sådan prioritering föreslår vi i enlighet med SKU:s förslag att gör ett principuttalande om interkulturell undervisning som grund för åtgärder i utbildningsväsendet. Försöksverksamhet med frivillig kompletterande hemspråksundervisning Många elever och föräldrar anser med rätta att det antal timmar som kan anslås till hemspråksundervisning inom ramen för den ordinarie skoldagen är för litet för att uppnå den aktiva tvåspråkighet som är målet med undervisningen av invandrarbarn. De elever som inte kan påräkna ett aktivt stöd från sina hem drabbas särskilt. Ett problem är emellertid att en utökning av hemspråksundervisningen med nuvarande regler oftast förutsätter att invandrareleverna måste välja bort andra ämnen och därmed inte får samma undervisning i övrigt som sina svenskspråkiga kamrater. Detta kan vara ett problem . SK.U föreslog att elever som önskar detta som ett alternativ skulle kunna få hemspråksundervisningen utanför den schemalagda undervisningen. Statsrådet säger att han delar kommitténs uppfattning i denna fråga men hänvisar den för avgörande på lokal nivå. Vi har väckt denna fråga i och får alltså nu stöd för vår uppfattning vilket är tillfredsställande. I pågår av skoldirektion administrerad och finansierad frivillig hemspråksundervisning för vissa språkgrupper. Verksamheten tycks vara uppskattad av både barn och föräldrar och har ett stabilt elevunderlag. Vi anser emellertid att det finns skäl att genom en av SÖ initierad försöksverksamhet ge kommunerna ett bättre underlag för hur verksamheten bäst kan organiseras. Vi begär att regeringen ger SÖ i uppdrag att initiera en försöksverksamhet med frivillig hemspråksundervisning utanför schemalagd skoltid i ett antal kommuner. Pedagogiska utvecklingsenheter för finskspråkiga elever har föreslagit en försöksverksamhet med särskild grundskoleenhet där undervisningen bedrivs på ett invandrarspråk. Senast väcktes frågan i motion 1983/84:2534 ur vilken vi citerar: Enligt mening skulle det vara av värde med en försöksverksamhet med särskild grundskolenhet där undervisningen bedrivs på ett invandrarspråk. Det synes lämpligt att i första hand beakta behoven på det finska språkområdet. Skolan skulle ha formen av en vanlig grundskoleen het inom den svenska och omfatta samtliga årskurser. Försöksverksamheten kan förläggas till en eller flera lämpliga kommuner. Syftet skulle bl. a. vara att ta fram metoder i undervisningen som kan användas inom övrig undervisning av invandrarbarn inom det svenska skolväsendet. Ett annat viktigt syfte är att finna former för undervisningen som innebär att eleverna verkligen blivit aktivt tvåspråkiga. SKU gick i sitt betänkande i huvudsak på samma linje och föreslog att pedagogiska utvecklingsenheter inrättas i några kommuner men direkt med tanke på finskspråkiga elever. I budgetpropositionen läggs nu fram förslag i enlighet med SKU:s intentioner. Det är glädjande att socialdemokraterna nu äntligen tycks ha gett upp sitt tidigare benhårda motstånd mot denna utveckling som har stark förankring i den finskspråkiga minoriteten i . Det är svårt att av propositionens ganska knapphändiga redovisning få ett klart begrepp om hur verksamheten kommer att läggas upp. Vi kommer att med uppmärksamhet följa frågans utveckling och vid behov återkomma. vill vi bara med tillfredsställelse notera att vi äntligen i varje fall till en viss grad vunnit gehör för vårt tidigare förslag i detta avseende. SKU föreslog att benämningen hemspråksklasser inte längre skulle användas i officiellt sammanhang. Kommittén föreslog i stället den mer adekvata benämningen tvåspråkig klass. Föredragande statsrådet kommenterar inte detta SKU:s förslag. Vi anser att det är viktigt att de s. k. hemspråksklasserna där undervisningen ges på ett invandrarspråk och på svenska får en mer adekvat bedömning och vi föreslår att terminologin ändras i enlighet med SKU:s förslag. Enligt mångas utsago har hemspråksundervisningen många brister bl. a. till följd av att många lärare saknar behövlig kompetens. I ett uppbyggnadsskede var det nödvändigt att ta vara på alla tillgängliga resurser för att kunna möta den stora efterfrågan på personer som kunde undervisa i hemspråk. Många har också under svåra förhållanden gjort betydelsefulla insatser. Om inte invandrarbarnen skall komma i ett sämre läge än sina svenska kamrater är det emellertid nödvändigt att snabbt förbättra hemspråkslärarnas kompetens. UHÄ har i skrivelse till regeringen lagt fram förslag till ny utbildning. Vi tar inte nu ställning till detta förslag men vill understryka att en kompetenshöjning av hemspråkslärarna är nödvändig. Stor vikt måste fästas vid invandrarelevernas undervisning i svenska i ungdomsskolan. Goda kommunikationsfärdigheter i svenska är nödvän diga för att klara fortsatt skolgång efter den obligatoriska skolan samt i yrkeslivet. Många lärare som undervisar invandrarbarn i svenska saknar dock såväl erfarenhet av, som utbildning för, att ge undervisning i svenska som andra språk. Dessutom är bristen på läromedel ett stort problem. Kurser i svenska som andra språk ges f. n. endast inom de resurser som anvisas för personalutbildning för skolväsendets behov. I SÖ:s rapport försöksverksamhet med jämkade timplaner () slås behovet av en förbättrad lärar utbildning fast liksom betydelsen av att lärare i ämnet svenska som andra språk har vissa speciella kunskaper. SÖ fann att lärarsituationen var otillfredsställande. Vi noterar att problemet fortfarande inte är löst. I budgetpropositionen sägs inget direkt om frågan. En proposition om lärarutbildning för m. m. aviseras i budgetpropositionen. Vi utgår från att frågan om kompletteringsutbildning för lärare som undervisar i svenska som andra språk blir löst i samband med denna. Arbetsmarknadsstatistiken visar att invandrarna har högre arbetslöshet än svenskarna. Detta gäller alla åldersgrupper men har varit särskilt märkbart bland ungdomen. har dock märkts viss förbättring beträffande invandrarungdomen framför allt till följd av ungdomslagen. () behandlade denna fråga och belyste de svårigheter som många invandrare möter vid sitt inträde på arbetsmarknaden och på arbetsmarknaden. När det gäller åtgärder för att förbättra situationen, säger kommittén att det inte bara är inom arbetsmarknadspolitiken åtgärder behövs sättas in. är åtgärder inom utbildningspolitiken minst lika nödvändiga. Vi vill starkt understryka detta. Alldeles särskilt gällder detta invandrarungdomen. Vi har tidigare behandlat detta område. Här vill vi lyfta fram några av de åtgärder IPOK föreslog. att AMS i hela sin organisation tillämpar sådana åtgärder som genom försöksverksamhet visat sig ge resultat, t. ex. och för invandrare; att AMS ger sin personal utbildning i invandrarkunskap dvs. kännedom om invandrarnas bakgrund och kulturella särart och om deras hemländer etc.; att den undervisning i svenska som kommer att ges i samband med arbetsmarknadsutbildning görs så fackinriktad som möjligt. Många invandrare klagar över att det är svårt att förstå svenska facktermer utan att utgå från det egna språket. Många invandrare är intresserade av att starta egna företag men möter svårigheter i den svenska byråkratin. De kan behöva en annan och mer grundläggande information än svenskar eftersom deras utgångspunkt är annorlunda. De regionala utvecklingsfonderna börjar få god erfarenhet av kampanjer om starta eget. Vi vill föreslå att utvecklingsfonderna i invandrartäta områden ser invandrarna som en speciell målgrupp i detta avseende och ordnar kurser för dem. Tvåspråkighet som merit vid utbildning och anställning budgetproposition (1981/82:100; bil. 15, s. 14) anmäldes att ett arbete har initierats i i syfte att kartlägga möjligheterna att ge tvåspråkighet ett meritvärde vid anställning samt vid antagning till viss utbildning. Detta arbete avslutades och redovisades i en rapport (Ds A 1982:9). Av rapporten framgick att inneburit något av ett genombrott för tanken att kunskaper i ett invandrarspråk faktiskt är en merit. Arbetsgruppen konstaterade att de statliga myndigheterna redan nu torde vara rättsligen skyldiga att beakta kunskaper i invandrarspråk som en merit vid tillsättning av statliga tjänster där sådana kunskaper behövs. Det noterades att flera myndigheter redan nu anger att kunskaper i finska och andra språk räknas som ett meritvärde vid anställning. Vidare kan invandrare, som har ett minoritetsspråk sorn modersmål, tillbaka få företräde till utbildningsplats inom vissa av de allmänna utbildningslinjer till vilka UHÄ svarar för antagningen. Det finns flera skäl till att uppmärksamma de språkkunskaper som invandrarna besitter. Av särskild vikt just nu är att en satsning på tvåspråkighet medför att invandrarnas arbetsmarknad vidgas. Det ökade behovet av samhällsservice på invandrarspråk är ett annat viktigt skäl som vi också understryker i andra sammanhang i denna motion. Därför är det beklagligt att frågans lösning fördröjs. I budgetpropositionen sägs att den är föremål för beredning i departementet. Det har den tyvärr varit alltför . bör därför uttala att det är av synnerlig vikt att frågan om meritvärde för invandrarspråk vid anställning och utbildning löses. Värdering av utländsk utbildning Många invandrare som kommit till har genomgått högskoleutbildning eller delar därav i sitt ursprungsland. Särskilt gäller detta förhållande för invandrare i vissa flyktinggrupper. erkänns emellertid inte deras utbildning utan de hänvisas i normalfallet till att göra om hela utbildningen i vårt land. Deras sociala och ekonomiska situation möjliggör oftast inte detta. UHÄ tillsatte en arbetsgrupp för att utreda och föreslå åtgärder för en smidigare och mer ändamålsenlig hantering av frågor rörande värdering av utländsk högskoleutbildning. I 1983:19 föreslog arbetsgruppen att UHÄ, utom i vissa särskilt specificerade undantag, skulle få ansvaret för hanteringen av dessa frågor. Arbetet skulle organiseras så, att UHÄ skulle ta emot ansökningar, låta göra värderingar, lämna besked resp. utfärda utlåtande. Vidare skulle en dokumentationsbank rörande utländsk högskoleutbildning systematiskt byggas upp. UHÄ:s förslag redovisades i budgetpropositionen 1984 och fattade beslut om en försöksverksamhet under föregående . pågår på försök denna värderingsverksamhet. Hitintills har försöksverksamheten främst bestått i att inventera och kartlägga var och vilken kunskap om utländsk högskoleutbildning som finns främst i men även i utlandet. Det är synnerligen viktigt att den nu påbörjade försöksverksamheten bedrivs på ett sådant sätt att en permanent lösning i enlighet med UHÄ:s förslag kan komma till stånd möjligt. Vid uppbyggandet av en svensk dokumentationsbank rörande utländsk högskoleutbildning bör man undersöka möjligheterna att utnyttja den kunskap som finns samlad i hos Zentralstelle fur ausländisches Bildungswesen, , och hos de norska universiteten. Värderingen av utländsk utbildning är inte bara en betydelsefull invandrarfråga utan är också en fråga för det svenska samhället då det gäller att ta till vara invandrarnas utbildning och kunskaper. Detta bör ges regeringen till känna. Invandrarkvinnor är ingen enhetlig grupp. Kvinnor från de nordiska och västeuropeiska länderna har samma kulturbakgrund som vi. Sydeuropeiska kvinnor kan ha sinsemellan helt olika bakgrund beroende på om de kommer från stad eller landsbygd. Det finns ändå något som invandrarkvinnorna har gemensamt. De har ett annat språk, en annan bakgrund och andra referensramar än vi som är födda i . De har också sina traditionella roller med sig från de kulturer de kommit ifrån. Det kan för en del kvinnor betyda att de inte tillåts delta i samhällslivet utanför hemmets dörr. Detta leder till språklig och social isolering. Statistiken visar att invandrarkvinnor i större utsträckning förvärvsarbetar, har tyngre jobb och obekvämare arbetstider än svenska kvinnor. har gjort en rapport om Invandrarkvinnor. En rad kvinnoprojekt har också med stöd från bedrivits. rats och en lång rad viktiga slutsatser har dragits som mynnar ut i förslag till kommuner, landsting och inte minst till regeringen. Det är angeläget att förslagen förs ut till de olika instanserna och i möjligaste mån genomförs. Alla invandrarkvinnor har stort behov av utbildning i språket, om rättigheter och skyldigheter i sitt nya hemland, för arbetslivet och över huvud taget för att kunna fungera som fullvärdiga medlemmar i det svenska samhället och fylla sina viktiga uppgifter i hemmet som fostrare av nästa generation. Kommunerna har fått huvudansvaret för svenska för invandrare. Det är viktigt att ordentliga satsningar görs på uppsökande verksamhet så att man verkligen når också kvinnorna. Det är också viktigt att barnomsorgen ordnas för kvinnor som deltar i undervisningen så att de utan oro för barnen kan följa undervisningen. Kommunerna bör i detta avseende vara flexibla och utgå från invandrarkvinnornas egna önskemål t. ex. om närhet till sina barn. Praktiska lösningar kan vara både bättre och billigare än byråkratiska. Ekonomiskt stöd till invandrarkvinnors organisationsarbete I arbetet på att nå invandrarkvinnor med information och utbildning kan invandrarkvinnornas organisationer spela stor roll. för invandrarkvinnor (Riffi) har redan statligt stöd som kvinnoorganisation. IPOK föreslog att också de särskilda kvinnokommittéer eller kvinnosektioner som finns inom invandraroganisationerna skulle få del av detta stöd. Vi finner detta rimligt och föreslår att anslaget under G 1 i budgetpropositionens bilaga 15 räknas upp med . En förutsättning är att detta stöd går direkt till kvinnokommittén eller sektionen och inte blandas ihop med det statliga stödet till huvudorganisationen. Andelen separationer mellan makar är mycket hög i invandrarfamiljer. Den svåra omställningsperiod som omflyttning från ett land till ett annat alltid innebär utgör naturligtvis påfrestningar i ett äktenskap. Nödvändigheten av att arbeta utanför hemmet kan för kvinnor från andra kulturer ge sjukdomssymtom. För männen kan den jämställdhet vi i betraktar som naturlig utgöra ett hot mot den familjesituation man alltid levat i. Behovet av språkkunnig familjerådgivningspersonal är därför stor, men kravet på den familjerådgivning som skall ges till invandrarfamiljer är större än så. Det krävs medvetenhet som de värderingar som invandrarfamiljerna lever med och som de kan trygga sig till i sin nuvarande Även i familjer där den ena parten är svensk krävs speciella insatser från familjerådgivningen. Kriser på grund av kulturkonflikter är speciellt vanliga i blandäktenskap. 1981 var vart tolfte äktenskap ett blandäktenskap men var femte skilsmässa ca 3 000 gällde sådana äktenskap. Kvinnomisshandel utgör också en inom invandrargrupperna känd problematik. Svårigheter som inte reds upp och bristande förmåga att respektera varandra är bl. a. orsak till att kvinnor misshandlas. För invandrare föreligger också som skäl den kulturchock dessa befinner sig i. Sjukvårdens och ansvar att spåra och upptäcka misshandel är fastlagd. Men här saknas ofta tillräcklig kompetens för att möta problemet. Språksvårigheter och bristande möjligheter att nå invandrarfamiljerna gör problemet mer komplext. Också i detta avseende kan invandrarkvinnornas organisationer vara ett medel att nå ut till de kvinnor som är i behov av stöd och hjälp. Den av arrangerade konferensen om kvinnomisshandel och invandrarkvinnor tillsammans med invandrarverket har varit ett första steg att sprida information och erfarenheter. Här krävs dock flera insatser inte minst inom forskningsområdet. Många svenskar upplever svårigheter att hitta rätt när man söker informera sig om rättigheter och skyldigheter. Dessa svårigheter förstärks för de invandrare som söker liknande information. Informationsutbudet är mycket stort och detta i sig medför problem. Att det då även föreligger språksvårigheter för våra invandrargrupper ställer stora krav på berörda myndigheter att utge information som verkligen kan nyttjas. Genom stöd till invandrarnas organisationer kan visst ansvar i detta avseende läggas på dem. Kvinnors möjlighet att tillgodogöra sig den befintliga informationen är lägre. Detta måste beaktas och hänsyn måste tas till under vilka förutsättningar man som invandrare kan tillgodogöra sig den terminologi som används. Såväl IPOK som diskrimineringsutredningen tog upp bristerna i våra myndigheters information till invandrargrupperna. Självklart har myndigheterna samma ansvar för invandrarna som för majoritetsbefolkningen och också ansvar för att nödvändig information når ut till dem. Detta kan inte alltid uppnås med samma teknik som man använder för att nå ut till svenskarna. underströk detta och vi citerar ur utredningen: Det finns risk för att ambitionen att ge invandrare en likvärdig behandling uppfattas som om det vore fråga om en lika behandling. Att inse skillnaden är avgörande för hela frågan om myndigheternas service och den måste därför särskilt framhållas. Utredningen föreslog att myndigheternas informationsansvar gentemot invandrargrupperna skulle genom en ny förordning klarare fastslås än som är fallet i nuvarande förordning. Vi instämmer i detta. Omsorg och sjukvård för invandrare Den nya hälso- och sjukvårdslagen anger som mål att en vård på lika villkor skall erbjudas oberoende av språk, religion och kultur. Vården skall bedrivas med hänsyn tagen till behovet av vård. Det åligger hälso- och sjukvårdshuvudmännen att söka anpassa vården till olika invandrargruppers behov. Även om den svenska sjukvårdens övergripande struktur och organisation är given måste vetskapen om vissa invandrargruppers annorlunda synsätt och förväntningar beaktas i vården. Invandrarnas förväntningar på den svenska hälso- och sjukvården präglas i viss mån av det hälso- och sjukvårdssystem som de är vana vid från sina ursprungsländer. Det har präglats av en större medvetenhet inom hälsooch sjukvårdsområdet om behovet av nödvändiga åtgärder för att kunna hjälpa människor från andra språk och kulturområden på ett bra sätt. Medvetenheten om behovet av tolk, värdering av språk och kulturkompetens vid tillsättning av tjänster inom vårdsektorn har och håller på att växa fram. Invandringen av nya grupper kommer att fortsätta varför kraven på hälso- och sjukvården att möta invandrare med anpassnings- och kommunikationssvårigheter kommer att kvarstå. Dagens problem måste analyseras för att hälso- och sjukvården skall kunna lära och planera för framtiden. För att ge en likvärdig vård, som uppfyller uppställda kvalitetskrav när det gäller medicinskt, tekniskt, psykosocialt, pedagogiskt och kulturkompetent vårdinnehåll krävs dels generella åtgärder, dels invandrarspecifika åtgärder. Sjukvårdspersonalen börjar själv kräva bättre kunskaper om invandrargruppernas bakgrund och kulturmönster för att kunna möta dem på rätt sätt.