mot · G802426 · 1985-01-15 00:00:00 — m. fl. Bil sorn tekniskt hjälpmedel för handikappad Inte heller i årets budgetproposition presenterar regeringen någon lösning på problemet med bilstöd åt handikappade. Man stannar för en ny halvmesyr, där man höjer det maximala bidragsbeloppet till . och förskjuter inkomstgränserna så att högsta bidrag kan utgå upp till en årsinkomst på . för att sedan trappas ner och helt försvinna vid . Hur man avser att lyckas med en rättvis nedtrappning från bidragsnivån . till 0 inom ett intervall på . Hur man än bär sig åt bör slutresultatet bli att den som tjänar . har mer pengar kvar efter bilinkpet än den som tjänar . om de köper likvärdiga bilar. Regeringens ovilja att ta itu med frågan om bilstödet på ett riktigt sätt börjar bli generande. Konsekvenserna av att hänga fast vid de gamla formerna för bilstöd och nöja sig med att justera beloppet blir alltmer absurda. Bidragsbeloppet står dåligt i proportion till kostnaderna för inköp av bil, särskilt mot bakgrund av att den som är rörelsehindrad måste ha ett fordon som det går att lita på. Kostnadsutvecklingen har emellertid tvingat ut allt fler handikappade på begagnade bil-marknaden för att söka nödlösningar och riskera att bli stående på väg utan att kunna få hjälp. En konsekvens av de lågt satta inkomstgränserna är att den som arbetar heltid, knappast kan få något bidrag alls, utan får bekosta hela bilköpet själv, med undantag för handikapputrustningen. Följden kan bli att människor tvingas minska sin arbetstid, för att över huvud taget kunna skaffa sig ett fordon. En ljuspunkt i eländet är att det nu förefaller som om regeringen definitivt har lagt bilstödskommitténs förslag på hyllan. Det bästa sättet att handskas med den produkten är att låtsas som om den aldrig existerat. Vpk har förespråkat att handikappade, som inte kan använda allmänna kommunikationer, skall kunna få bilen som tekniskt hjälpmedel, dvs. utan egen ekonomisk insats. Den hittillsvarande handläggningen av frågan har styrkt oss i uppfattningen att detta ur både principiell och ekonomisk synpunkt är den bästa lösningen. Alternativet till den egna bilen, för den grupp det här rör sig om, är färdtjänst. Men även om färdtjänsten fyller en oerhört viktig funktion, så kan den aldrig ersätta den egna bilen som transportmedel. Därför väljer många handikappade att försöka skaffa en bil trots att detta helt dominerar deras ekonomi och de tvingas avstå från annat som för andra människor betraktas som självklarheter. Bilen är för den handikappade ett i verklig mening tekniskt hjälpmedel. Ofta har det i den här diskussionen framförts att eftersom bilinnehav är i det närmaste allmänt i vårt samhälle, så kan inte handikappade särbehandlas, utan får skaffa sig bil på samma sätt som gäller för andra. Det samhället skall stå för är merkostnaderna som förorsakas av handikappet. Jämförelsen är emellertid inte relevant. Bilar kan se ut på många olika sätt och, som var och en vet, kosta olika mycket. De flesta människor kan välja fordon efter sina ekonomiska tillgångar. Man kan köpa en gammal bil billigt, för om bilen går sönder kan man alltid ta bussen eller kanske åka cykel. Man kan välja en ny bil, men då hålla sig till en liten modell som inte kostar så mycket. Den som har det bra ekonomiskt kan köpa en bil som är både ny och stor. Så här ser emellertid inte valsituationen ut för den handikappade. Denne måste kunna lita på sitt fordon och måste därför ha en relativt ny bil. Storlek och konstruktion är inte en fråga om pengar i första hand utan om det går att ta sig in i bilen, om det går att få in en rullstol, om just den skall ha bilen klarar uppgiften att få in rullstolen osv. Just på grund av sitt handikapp tvingas den handikappade vanligtvis att välja en avsevärt mycket dyrare bil än han/hon hade gjort med hänsyn enbart till sina tillgångar. Ett avgörande argument när det gällt att tillbakavisa kravet om bilen som tekniskt hjälpmedel har varit de kostnader detta skulle innebära för samhället. Till detta finns åtminstone två ting att anföra. För det första innebär denna inställning att man utnyttjar den situation som de rörelsehindrade befinner sig i och som tvingar dem att själva skaffa sig fordon för att kunna leva ett anständigt liv i ett samhälle där de icke rörelsehindrades behov har fått styra hela utvecklingen. För det andra vet vi alltför litet om i vad mån samhällets utgifter för färdtjänst skulle minska om bilen var ett tekniskt hjälpmedel. Särskilt i storstäderna, med långa och dyra färdtjänstresor, är färdtjänsten en klart dyrare lösning än vad den egna bilen är. Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar sig för att bilen skall kunna utges som tekniskt hjälmedel för handikappade och hemställer hos regeringen om förslag i enlighet härmed. INGA (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)