mot · G8022734 · 1985-01-25 00:00:00 — Egna bostäder till unga människor Dagens svenska samhälle erbjuder barn och ungdomar en materiell trygghet som är unik. står det klart att det svenska samhället kännetecknas av en betydande offentlig sektor och av omfattande regleringar. För unga människor innebär detta att känslan av att kunna göra något själv, att kunna påverka sitt liv och göra en insats för andra är liten. Sådant påverkar både framtidstron och känslan av delaktighet i samhället. Inte minst inom arbetsmarknaden och bostadsmarknaden har regleringsivern kommit att drabba de ny tillträdande, dvs. oftast unga människor. Föreningslivet omfattas av en offentlig välvilja, som tar sig uttryck i en rad olika bidrag, som i stället för att stimulera till frimodighet och ideella insatser i praktiken styr en stor del av ungdomsorganisationernas arbete. Inom utbildningsområdet leder bristen på ett fungerande antagningssystem till att unga människor har små möjligheter att genom egna insatser påverka sina möjligheter att bli antagna till en viss utbildning. Därigenom tvingas den enskilde på en maktlöshet vad gäller valet . Detta är desto allvarligare som det nuvarande antagningssystemet i praktiken tvingar de flesta unga till att söka jobb innan de har den utbildning som krävs för att få jobb. Vad som är särskilt oroande är att de lösningar som debatteras inom regeringspartiet tenderar att snarare öka byråkratin än minska den. I stället för att underlätta för unga människor att etablera sig i samhällslivet skapar man en sektorisering av samhället, där unga människor ges särskilda villkor. Det i sin tur kommer ytterligare att försvåra för unga människor att komma in i vuxensamhället. Speciellt märkbart har detta varit inom bostadspolitiken och arbetsmarknadspolitiken. Vad gäller bostäder har det inom socialdemokratin förts en debatt om ett särskilt ungdomsboende. Detta har på regeringens uppdrag varit föremål försärskild utredning. Bostadsministem konstaterar i budgetpropositionen dock att flertalet remissinstanser är kritiska till förslagen om särskilda ungdomskontrakt och lättnader i normkrav. Principiellt sett är det allvarligaste med förslaget att det skulle hänvisa unga människor till en typ av andrahandslägenheter. Det finns därför anledning att välkomna att bostadsministem inte lägger fram något förslag om ett särskilt ungdomsboende. Tyvärr menar dock bostadsministern att en försöksverksamhet rörande de ursprungliga idéerna i diskussionen om ett särskilt ungdomsboende skall stimuleras med ett tillfälligt statligt bidrag. Unga människor skall inte hänvisas till en bostadsmarknad vid sidan om den ordinarie. Genom att bostadsmarknaden avregleras och genom att m?n i större utsträckning bibehåller mindre lägenheter, skapas i stället större möjligheter för unga människor att på likvärdiga villkor med andra medborgare skaffa sig en egen bostad. Av detta skäl finns det anledning att motsätta sig förslag eller försöksverksamhet som i praktiken syftar till att sektorisera bostadsmarknaden, till unga människors nackdel. bör ge regeringen detta till känna. Inom arbetsmarknadspolitiken finns samma tendenser. Framför allt har de s. k. ungdomslagen kommit att spela en betydande roll i regeringens försök att hantera ungdomsarbetslösheten. Ungdomslagen, tillsammans med andra åtgärder för unga människor på arbetsmarknaden, tenderar att skapa en särskild arbetsmarknad för unga människor vid sidan om den ordinarie. Eftersom framför allt ungdomslagen har kommit att sättas in i ett mycket tidigt skede av unga människors arbetslöshet, har det i praktiken inneburit att man minskat möjligheten att få ett ordinarie arbete. Ungdomslagen skapar dessutom en falsk känsla av att man har gjort någonting åt ungdomsarbetslösheten. Detta är inte fallet. är man fortfarande arbetslös, utan att någonting egentligen har hänt, utom att man har blivit äldre. Detta är en farlig utveckling. Det är en farlig utveckling också eftersom regeringen räknar in dem som är engagerade i ungdomslag som sysselsatta. På detta vis skapas en falsk bild av att ungdomsarbetslösheten är lägre än den egentligen är. Strävan bör vara att unga människor skall få jobb på den ordinarie arbetsmarknaden. Detta kan bl. a. ske genom att en differentiering av arbetsgivaravgifterna under villkor av att arbetsmarknadens parter är återhållsammare med ungdomslöner. Därigenom får unga människor en större möjlighet att komma ut på arbetsmarknaden. Detsamma gäller även lärlingsutbildningen. Den ger unga människor en direkt kontakt med arbetslivet. För att inte situationen för unga människor på arbetsmarknaden skall framstå som bättre än vad den är bör de som är sysselsatta i ungdomslag redovisas som arbetslösa. Logiken i detta understrykes av att regeringen i sin budgetproposition anvisar särskilda förslag till att ungdomar sysselsatta i ungdomslag skall stimuleras att söka arbete. bör ge regeringen vad som här anförts om unga människor på arbetsmarknaden till känna. När det gäller ungdomsorganisationer har bidragen kommit att spela en betydande roll för organisationernas verksamhet. Detta är negativt av många skäl. Det tenderar att göra ideella organisationer mer byråkratiskt inriktade. En större del av arbetet riskerar att förläggas till kontor och riktas in mot det som är önskvärt med tanke på bidragsreglerna. Detta föder inte engagemang. Mycket riktigt har också medlemsantalet i de flesta ungdomsorganisationer sjunkit, ett fåtal undantagna. Så länge det offentliga ger bidrag till olika ungdomsorganisationer bör strävan vara att det offentliga inte styr eller påverkar verksamhetens inriktning. Av detta skäl bör bidrag inte utgå för olika typer av projekt. Genom ett sådant bidragsförfarande styrs ungdomsorganisationerna på ett felaktigt sätt. I stället skall bidrag utgå enbart efter antalet medlemmar. Vad som här anförts angående bidrag till ungdomsorganisationer bör ge regeringen till känna. Antagning till högskolan är ytterligare ett exempel på hur unga människor diskrimineras i det svenska samhället. I praktiken måste en ung människa bli något äldre för att kunna få den utbildning som krävs för att få ett jobb. Eftersom man då tvingas ut på arbetsmarknaden utan utbildning underlättar detta inte sökandet efter arbete. Detta är inte ett särskilt socialt sätt att behandla unga människor. Det är i högsta grad diskriminerande. Av detta skäl är det viktigt att direktövergången från gymnasium till högskola ökas radikalt. Detta bör lösas inom ramen för ett nytt antagningssystem till högskolan. Vad som här anförts angående antagningssystem bör ge regeringen till känna. 1985 är av FN förklarat vara ett ungdomsår. Ett av syftena med ungdomsåret är att göra ungdomar mer delaktiga i samhället. De tendenser som finns i det svenska samhället till att på olika sätt öka sektoriseringen och ge unga människor särskilda villkor innebär en utveckling mot att unga människor görs till ett slags andrahandsmedborgare. En sådan utveckling måste avvisas. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställs* att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om särskilda bostäder för unga människor. * Se även motionerna 1984/85:2735-2737.