mot · G802794 · 1985-01-17 00:00:00 — m. fl. Migrationen eller folkomflyttningen i orsakas av den ojämna ekonomiska och industriella utvecklingen i den kapitalistiska världen. Världsekonomin kännetecknas av en global arbetsdelning mellan fattiga och exploaterade, råvarurika å ena sidan och rika, högindustrialiserade och exploaterade länder å den andra. Denna strukturella obalans skapar migrationstryck. Människor söker sig från arbetslöshet och fattigdom till ekonomier i tillväxt eller söker asyl undan terror och förföljelser. Bakgrunden är det utvecklingsskede då Nord- och fick ett ekonomiskt övertag i världsekonomin. Denna del av utvecklades till ett kommersiellt centrum, medan länderna i periferin tilldelades uppgifter som passade detta centrum. Detta förlopp av tillväxt och utarmning förklaras av att kapitalismens utveckling kännetecknas och främjas av produktionskrafternas rörlighet. Kapitalet rör sig mot områden där förutsättningarna för vinsten är bäst. Dessa områden utmärks av hög investeringstakt, snabb teknisk utveckling och hög vinstnivå. Till dessa områden dras följaktligen också arbetskraften och råvarorna. Den höga sysselsättningen höjer inkomsten och efterfrågan hos befolkningen. Ännu fler investeringar kommer i gång osv. De ekonomiska aktiviteterna förstärker varandra inbördes, och området utvecklas till en s. k. tillväxtpool. Denna blir ett ekonomiskt centrum medan omgivningen förvandlas till en periferi, ett utkantsområde. När kapitalet rör sig mot centrum upphör investeringarna i periferin. Folk blir arbetslösa och börjar flytta till centrum. Inkomster och efterfrågan minskar, skatteunderlaget viker och verksamheter måste läggas ner. Detta leder i sin tur till att investeringarna minskar ännu mer osv. Det är alltså marknadskrafternas fria spel som leder till stora och växande obalanser mellan olika länder och regioner i . Det är denna mekanism som ligger bakom den växande klyftan mellan dagens industri- och utvecklingsländer. Den tekniskt avancerade produktionen koncentreras till världsekonomins centra. Kapitalet, forskningen, de tekniska nydaningarna, planeringsbesluten och konsumtionen samlas där, medan periferin i motsvarande grad utarmas. Arbetskraftsutvandringen minskar trycket av missnöje inom länder, eftersom de grupper vilkas missnöje annars kunnat bli hotande lämnar landet. Men därmed försvinner även grupper vilkas kvalifikationer och kraft kunnat bidra till landets utveckling. Migrationen bidrar sålunda till att bevara och förstärka obalansen i den globala utvecklingen. Det är denna mekanism som skapar de stora arméerna av billig och rörlig arbetskraft, bestående av arbetare och proletariserade bönder. Dessa kallas gästarbetare eller invandrare, men det är de som städar, det är de som diskar, det är de som arbetar i gruvorna i , det är de som arbetar inom stålverken, bilindustrin och annan verkstadsindustri i . Det är de som bor i olika getton. De drabbas särskilt hårt av det kapitalistiska samhällets orättvisor. De förnekas demokratiska, medborgerliga rättigheter. De förnekas tillgång till sitt språk, sin kultur och sin historia. De förnekas rätten till en likvärdig utbildning. Arbetslösheten slår särskilt hårt mot invandrarungdom. Barnen slås ut redan i förskolan. De drabbas hårt av arbetslöshet, social otrygghet, utslagning och misär. Men det är också så att den flernationella mångmiljonhövdade armén, som har skapats av de fria marknadskrafternas profithunger, utgör en del av den europeiska arbetarklassen. När dessa människor inte kan påverka den politiska beslutsprocessen i de länder där de arbetar och bor så är det arbetarklassen som blir proportionellt underrepresenterad i de europeiska parlamenten. När de inte heller kan delta i den fackliga verksamheten och det politiska livet på grund av språksvårigheter, så är det arbetarklassen som håller på att passiviseras. När invandrarbarnen slås ut redan i förskolan, får en bristfällig utbildning och delvis dras in i drogmissbruk och kriminalitet, så är det arbetarklassens barn som drabbas. På samma sätt har förhållandena utvecklats på den amerikanska kontinenten, mellan å ena sidan och å andra . Motsättningarna har där tagit sig ännu brutalare uttryck än i , och förhållandet mellan exploatörer och exploaterade upprätthålls sedan snart med ren vapenmakt. Vpk understryker vikten av att hålla i minnet ovan beskrivna orsakssammanhang och klassmässiga bakgrund. Risken är annars stor att invandrarproblem blir feldefinierade. Nya tendenser i kapitalismens utveckling har emellertid starkt påverkat invandrarnas situation och framtid. På grund av expansionsbegränsningar på den internationella marknaden har industrikapitalet mer (och i många fall uteslutande) inriktat sig på att höja sina profiter genom att minska produktionskostnaderna. I denna strävan satsar man merparten av sina investeringar på en rationalisering av produktionsprocessen med ökad mekanisering, automatisering och robotisering. De nya produktionssystem som växer fram kommer bl. a. att medföra en hårt styrd och kontrollerad produktion med extrem arbetsuppdelning i datorstyrda processer. Ökad automatisering med hjälp av seriekopplade numeriskt styrda maskiner och robotar innebär t. ex. att den typ av arbete försvinner som många invandrare på grund av bristande språkkunskaper och utbildning nu är hänvisade till. De stora vetenskapliga landvinningarna på mikroelektronikens område får en alltmer växande marknad i industriproduktionen. Effekterna av den accelererande strukturella omvandlingen, som den kapitalistiska produktionen genomgår, blir ett stadigt minskat behov av arbetskraft, och allt större grupper av människor slås ut ur produktionen. Hårdast drabbad blir den okvalificerade arbetskraften, till vilken större delen av invandrarna hör. Industrins strukturella omvandling ställer dessutom helt nya och annorlunda krav på arbetskraften, med ökad yrkesutbildning, ökad allmän kunskapsnivå samt ökade språkfärdigheter. Det innebär större svårigheter för invandrarna att komma in på arbetsmarknaden och stanna där. På så sätt har den pågående strukturella omvandlingen ändrat förutsättningarna för invandrarna. Från att ha varit önskvärda och nödvändiga i produktionsprocessen, håller invandrarna på att omvandlas till en svårplacerad grupp människor, som konkurrerar med den inhemska arbetskraften om de tillgängliga platserna. Som en följd härav kan man iaktta en ökad segregation när det gäller yrkesutbildning, sociala förhållanden och bostadsförhållanden för den invandrade befolkningen. Målet för invandrarpolitiken, dvs. invandrarnas funktionella integrering i det svenska samhället, blir mer avlägset än någonsin och motsättningarna skärps. Målsättningen med invandrarpolitiken är en långsiktig process som kan påverkas. Den kan påskyndas eller fördröjas beroende på de insatser man är beredd att göra i . Sådana insatser som ökar invandrarnas sociala rörlighet, ökar deras bildnings- och kunskapsnivå, ökar deras rörlighet vad gäller yrke, inkomst och bostad, är insatser som påskyndar processen. De är helt nödvändiga för målsättningens uppfyllande, men de utesluter varje form av kortsiktigt ekonomiskt tänkande som enbart utgår från bedömningar av budgetunderskottet. Av allt att döma kommer kapitalismens strukturella omvandling att fortsätta också , med medföljande arbetslöshet och utslagning. Invandrarnas situation kommer att förvärras i samma takt som konkurrensen om de befintliga arbetsplatserna skärps och arbetslösheten breder ut sig. Därför är det helt nödvändigt att göra någonting , annars kommer de samhälleliga konsekvenserna att bli förödande - perspektivet är skrämmande. Invandrarpolitiken måste utgå från att det inte finns några motsättningar mellan de grupptillhörigheter som dominerar invandrarnas identitet nationell grupptillhörighet, invandrartillhörighet och klasstillhörighet. I stället råder mellan dessa tillhörigheter ett dialektiskt förhållande av ömsesidighet och påverkan. Det innebär att invandrarnas anpassning, välbefinnande och harmoniska 1* 1984/85. utveckling enbart kan garanteras med en politik, som utgår från ovannämnda grupptillhörigheter och syftar till att verka för dessas allsidiga utveckling. En invandrarpolitik som genom olika åtgärder försöker tvinga invandrarna att förneka och undertrycka någon av de ovan nämnda grupplojaliteterna försvårar och fördröjer invandrarpolitikens målsättningar och är dömd att misslyckas. Frågorna om hur stor invandringen kommer att bli och hur den skall kontrolleras hänger uppenbarligen samman med frågan om hur mycket man vill satsa på invandrarpolitiken och hur relationerna mellan befolkningsmajoriteten och invandrarna kan komma att utvecklas. Behovet av en reglerad invandring och motsvarande utlänningslagstiftning bygger på det faktum att måste säkerställa en inflyttning, som svarar mot landets förmåga att på ett tillfredsställande sätt ta emot invandrare och garantera deras funktionella integrering i samhället. Det i sin tur är ett resultat av den förda invandrarpolitiken, vilken återspeglar regeringens vilja och förmåga att på ett planmässigt och målmedvetet sätt tillsätta nödvändiga resurser för invandrarnas anpassning och välbefinnande. kommunisterna anser att rösträtt för invandrare i riksdagsval är en viktig politisk fråga. Dess betydelse stannar inte vid de svenska gränserna. Frågan har en internationell aspekt som alltför litet har uppmärksammats. invandrade ca 18 miljoner människor till de arbetskraftimporterande länderna i . Av invandrarna tillhörde arbetarklassen. Orsakerna till den mycket kraftiga migrationsvågen har vi beskrivit i tidigare avsnitt av motionen. Situationen kan liknas vid den som rådde under industrialismens stora expansionsperiod, men då gällde flyttning från land till stad, nu går den över nationsgränserna. Anledningen är emellertid densamma - en flykt undan arbetslöshet, fattigdom och ett liv utan framtid, dit där det går att få ett arbete att försörja sig på. Förutom de klassmässiga, kulturella, språkliga och sociala förändringar folkomflyttningen har inneburit för såväl utvandrar- som invandrarländer, har den också på ett radikalt sätt förändrat förutsättningarna för demokratin och parlamentarismen. Rösträttsbestämmelserna i hemländerna och invandrarländerna har gjort att flyttningen i allmänhet också inneburit förlust av rösträtten. Även i de fall där formella möjligheter till rösträtt funnits, har den mycket sällan i praktiken kunnat utövas. Miljoner invandrares förlust av rösträtt är i första hand en allmändemokratisk fråga. Men det är också en klassfråga, eftersom den helt övervägande majoriteten bland invandrarna tillhör arbetarklassen. Detta har haft som följd att arbetarklassen genomgående har varit kraftigt underrepresenterad i allmänna val både i utvandrings- och invandringsländer . Vi har den mycket vanliga situationen att människor arbetar på samma arbetsplats och har gemensamma sociala och ekonomiska intressen, men en del av dem är utestängda från möjligheten att politiskt påverka dessa intressen på grund av att de är utländska medborgare. Rösträttsbestämmelserna och framför allt kopplingen mellan medborgarskap och rösträtt härstammar från den tid då stora arbetskraftsomflyttningar mellan olika länder var ett okänt fenomen. Befolkningssammansättningen i de olika länderna var mer enhetlig och medborgarskapsmässigt homogent. I det läget framstod sambandet mellan rösträtt och medborgarskap inte som ett problem för demokratin, eftersom de som bodde och arbetade i ett land också var medborgare i det landet. Under de förutsättningarna kom inte rösträttsbestämmelserna att strida mot rösträttsreformens syfte, nämligen att ge alla människor möjlighet att påverka det politiska skeendet och samhällslivet i det land där de lever och arbetar och att den politiska ledningen och de beslut som bestämmer landets utveckling skall motsvara invånarmajoritetens intressen och vilja. är situationen annorlunda. Invandringen har för del inneburit att befolkningen är lika enhetlig som . Det finns flera hundra tusen invandrare och invandrarättlingar som inte är svenska medborgare och därför saknar rösträtt. Den helt övervägande delen av dessa verksamma människor som i är berövade sin rösträtt tillhör arbetarklassen. Den politiska diskrimineringen av invandrarna innebär således att arbetarklassen i inte har en politisk representation som svarar mot dess egentliga styrka. De borgerliga skikten är i motsvarande grad överrepresenterade i . Invandringen har på så sätt radikalt förändrat förutsättningarna för demokratin i . De nuvarande rösträttsbestämmelserna är inte i överensstämmelse med de stora demokratiska reformernas syfte utan kan t. o. m. sägas utgöra hinder för demokratins utveckling. kommunisterna har under en följd av år ställt krav om att rösträtt för invandrare i riksdagsval måste införas. Den bör i princip utformas efter samma regler som gäller för rösträtt vid kommunalval. har avslagit vpk:s krav. Frågan har diskuterats och debatterats , en utredning blev tillsatt, vars betänkande man har stoppat i en byrålåda i . Orsaken till det är att de borgerliga skikten oroas av att deras maktställning kan hotas om rösträtten för invandrarna utsträcks även till dem som inte har svenskt medborgarskap. Borgerligheten åberopar och använder i sin argumentation rösträttsbestämmelser som inte motsvarar de faktiska förhållandena i landet och motverkar därmed, nu som tidigare, de grundläggande demokratiska reformernas syfte, för att slå vakt om sina klassintressen. Rösträtten visar sig nu återigen vara en klassfråga. Det tog den svenska arbetarklassen flera decennier av kamp för att uppnå de politiska rättigheter som gäller . Målet är fortfarande att uppnå allmän och lika rösträtt. gäller kampen invandrarnas rösträtt. Kulturen och de moralbegrepp, attityder, värderingar och allmänt accepterade sanningar som innefattas i begreppet kulturellt arv och som kulturen vidareförmedlar utgör den grund som varje människa bygger och utvecklar sin personlighet och identitet på. Det handlar både om individuell identitet - känslan av att jaget har ett visst värde, att man duger till något, känsla av självrespekt och självförtroende och om gruppidentitet medvetenheten om att höra samman med andra människor, att se sina livserfarenheter inramade av och ingående i en kollektiv historia, insikten om att ens liv har sammanhang med sådant som har hänt tidigare. Att man är bärare av en grupps språk och kultur, att man har kunskaper om gruppens villkor, att just de villkor som gäller för gruppen och som utgör ramarna för gruppens situation i samhället och gruppens framtida utveckling också bestämmer ens egna personliga utvecklingsmöjligheter. På den medvetenheten grundar sig självtilliten, känslan av egenvärde, lust att pröva egen förmåga som bärare av gruppens samlade kunskaper och erfarenheter, för att föra vidare, utveckla och förbättra, styrkt av den samlade kraft som gruppen har. Medvetenheten består också av vetskapen att en del av de egna problemen och svårigheterna inte är personliga, utan härstammar från de villkor som hela gruppen lever under. Endast genom en utvecklad personlighet och självständigt tänkande blir det möjligt för invandraren och framför allt invandrarbarnet att kritiskt granska, utveckla, förkasta eller behålla, delvis eller helt, och konstruktivt påverka sitt eget kulturella arv. Bara under sådana förutsättningar blir det möjligt för invandrarbarnen att kritiskt granska och sortera det svenska kulturella utbudet; annars blir invandrarbarnen hänvisade till den kommersiella skräpkulturens perspektivlösa djungel. Förutsättningen för invandrarbarnen att skaffa sig en gruppidentitet som är sammansatt av både nationell identitet och klassidentitet är språket, dvs. Ingen ifrågasätter modersmålsundervisningen för de svenska barnen, alla är medvetna om dess helt avgörande betydelse. Det är en självklarhet att svenskundervisningen skall vara obligatorisk för svenska barn. Inga avsteg från den kan tillåtas, eftersom det skulle uppfattas som ett grovt åsidosättande av barnets intressen och rättigheter. Men det tycks vara oerhört svårt att sprida insikten om att invandrarbarnen är lika beroende av sitt språk som de svenska barnen. Det man gör genom att år avslå vpk:s krav att utvidga modersmålsundervisningen och göra den obligatorisk för invandrarbarnen, är att förneka dessa barns rätt till en skolgång som fyller deras behov av undervisning. Att de borgerliga regeringarna inte kunnat inse modersmålets betydelse för invandrarbarnen, dess samband med gruppidentiteten och dess klassmässiga aspekter, är i och för sig inte förvånande. Det är snarare en logisk följd av den ideologiska grundinställning som borgerligheten har och som återspeglas i den skolpolitik den allmänt bedriver. Det är en politik som syftar till att utplåna barnets gruppkänsla och klasstillhörighet, omvandla barnen till enskilda individer utan samband med de reella klassförhållandena i dagens samhälle och omvandla de klassorättvisor som återspeglas i barnens situation i skolan till individuella problem. Med andra ord: borgerligheten slår vakt om de klassintressen den representerar. Men det är förvånande att man nödgas konstatera, att socialdemokraterna sluter upp bakom de borgerliga partiernas politik på detta område och därmed medverkar till den alarmerande situation invandrarbarnen befinner sig i . Vpk har tidigare belyst invandrarbarnens situation i skolan och i samhället i övrigt. Vi har tidigare talat om att invandrarbarnen riskerar allvarliga störningar i språkutvecklingen, psykisk instabilitet och kluven identitetsutveckling, att de får sämre utgångsläge för utbildning, att de får ärva sina föräldrars låga socioekonomiska ställning, att de riskerar att drabbas av arbetslöshet i långt större utsträckning än andra. Vi har talat om att den utslagning som invandrarbarnen drabbas av och som börjar redan i förskoleåldern försiggår med ökad intensitet. Vi är övertygade om att om dessa förhållanden tillåts fortsätta, så kommer det att få mycket allvarliga följder, inte bara för de drabbade invandrarbarnen utan också för den fortsatta samhällsutvecklingen. Som argument för att tillbakavisa alla krav på en obligatorisk modersmålsundervisning har anförts följande: Deltagande i hemspråksundervisning inkl. studiehandledning på hemspråk är frivilligt för eleverna. Denna princip fastlades av 1975 i samband med att tre mål för invandrarpolitiken fastställdes, nämligen jämlikhet, valfrihet och samverkan. Valfrihetsmålet innebär valfrihet för språkliga minoriteter att själva välja i vilken grad de vill behålla och utveckla sin ursprungliga kulturella identitet inkl. sitt språk. Till det vill vpk anföra att var och en som har en ärlig avsikt och inte använder sig av demagogiska knep för att förvanska verkligheten vet att det måste finnas vissa objektiva förutsättningar för den enskildes fria val. Valfriheten blir en demokratisk rättighet bara under förutsättning att det finns verkliga möjligheter att välja mellan olika alternativ. Friheten för invandrarbarnen att välja i vilken utsträckning de vill behålla och utveckla sin ursprungliga kulturella identitet blir reell bara med den nödvändiga förutsättning som ligger i att ha ett utvecklat modersmål. Förnekas man rätten till sitt språk, så förnekas man också möjligheten att välja. Den valfrihet man här talar om blir till ett tvång, som för in invandrarbarnen i förhållanden som vi redan har berört och vars yttersta konsekvens är social utslagning. Därför hävdar vpk att modersmålsundervisningen skall göras obligatorisk för invandrarelever. bedrivas i enspråkiga klasser så långt detta är möjligt. Där detta inte är möjligt på grund av bristande elevunderlag skall invandrarelever garanteras minst fem timmars modersmålsundervisning . Dessutom bör begreppet hemspråk bytas ut mot modersmål. Målsättningen bör vara den aktiva tvåspråkigheten, och svenskundervisningens omfattning i de enspråkiga klasserna bör anpassas därefter. Man bör eftersträva större flexibilitet vad gäller skolformerna och språkinlärningen och därmed ta hänsyn till barnens objektiva förutsättningar. Detta med tanke på att språkinlärningen är i allra högsta grad beroende och påverkas av barnens omgivning utanför skolan. Rätten till den egna kulturen I den av fastställda målsättningen för invandrarpolitiken uppställs valfriheten som ett huvudmål vid sidan av jämlikhet och samverkan . Även om det ibland förekommer olika uppfattningar mellan de politiska partierna om hur dessa huvudmål skall tolkas, råder det i alla fall total samstämmighet på en punkt. Nämligen att om mycket litet eller ingenting görs för att ge dessa målsättningar ett konkret innehåll, kommer de att förbli tomma fraser, avsedda att användas i högtidliga sammanhang, i stället för konkreta förslag till åtgärder. Valfrihetsmålet innebär bl. a. på kulturens område att invandrarna tillerkänns rätten att behålla och utveckla sin egen kultur. Men detta mål kommer att förbli en tom fras så länge samhället inte är berett att skjuta till de för ändamålet nödvändiga resurser som gör det möjligt för invandrarna att förverkliga sin rätt. har under en följd av år begärt särskilda medel för kulturverksamhet bland språkliga minoriteter. fann detta angeläget eftersom man vet att inom de generella bidragen har invandrarändamålen svårt att hävda sig i den hårda konkurrensen. Det har betonats förut och det torde numera vara allom bekant att det kulturella arvet utgör den grund varpå människan bygger sin personlighet och sin nationella och klassmässiga identitet. Det utgör också grunden för den nationella gemenskapen. Det är därför uppenbart att möjligheterna för invandrarna att ta del av och utveckla sin kultur är nödvändiga för att stärka framför allt invandrarbarnens och -ungdomens identitet och självkänsla. Självfallet måste invandrarorganisationerna med sin kulturella och sociala verksamhet bland både barn, unga och äldre inta en central roll för att ge invandrarna tillgång till sin kultur och sin historia. Invandrarorganisationerna är dessutom ofta den enda länken mellan invandrarna som grupp och det svenska samhället. Det är också där invandrarna har möjlighet att känna sin nationella grupptillhörighet. Därför är det nödvändigt att kraftiga insatser görs för att stödja invandrarorganisationernas kulturella verksamhet. I sammanhanget är det nödvändigt att komma ihåg att invandrarna i mycket hög grad saknar möjlighet att tillgodogöra sig samhällets övriga kulturutbud på grund av språket, men framför allt på grund av att ett levande kulturliv måste utgå ifrån egna behov och förutsättningar. Svårigheterna gäller i särskilt hög grad det seriösa kulturutbudet, varför i synnerhet barnen och ungdomarna bland invandrarna blir lätta offer för kommersiella massprodukter i kulturens utmarker - ett förhållande som både riksdag och regering i olika sammanhang sagt sig vilja motverka. Ett särskilt bidrag för kulturverksamhet bland språkliga minoriteter är nödvändigt för att skall kunna stödja sådana projekt och verksamheter inom invandrarorganisationerna som inte ryms inom nuvarande bidragsformer. har betonat betydelsen av att detta bidrag inrättas. Vpk ser det också som angeläget att invandrarna själva genom sina organisationer får ett avgörande inflytande över medlens användning. Vi anser därför att de föreslagna medlen bör fördelas av en särskild nämnd inom där invandrarorganisationerna finns företrädda. Invandrar- och minoritetsorganisationerna utgör en allt viktigare del av folkrörelserna i . Förutom att de fungerar som intresseorganisationer för invandrares och minoriteters strävan att behålla och utveckla den egna kulturen och språket i det svenska samhället, har de en särskilt viktig funktion för kvinnorna, barnen och ungdomarna. I föreningarna träffas man, pratar om de problem man har, hjälps åt och, framför allt, känner sig som hemma. Här träffas man familjevis och umgås över alla åldersgränser.