mot · G802593 · 1985-01-18 00:00:00 — m. fl. I denna motion redovisar sin syn på och . Detta förhållande spänner över många fält, varav vår handelspolitik och vår biståndspolitik är de viktigaste. 1980-talets utdragna stagnation i världsekonomin har slagit hårt mot . De har drabbats hårt av oljeprishöjningar och i-ländernas handelsbegränsande politik, skuldbörda har ökat kraftigt och följts av en dramatisk nedgång i kreditgivningen till dessa länder. De rika ländernas bistånd till de fattiga har stagnerat och i flera fall minskat. Många har fört en tillväxthämmande ekonomisk politik. Det har rått en övertro på ekonomisk utveckling genom planering. Enbart bistånd skapar inte utveckling men har stor betydelse. Inte minst svenskt bistånd har medverkat till en förbättrad undervisning och hälsovård i många . Därigenom skapas mänskliga resurser för framtida utveckling. Det är ändå främst genom den utvecklingspolitik själva för som resurser skapas för en utveckling. En ekonomisk politik för tillväxt och i marknadsekonomiska former har i åtskilliga fall varit mera framgångsrik än en reglerad planekonomi. Den socialdemokratiska regeringens svek mot att sänka det svenska biståndet av BNI var oacceptabelt. Enprocentsmålet måste återupprättas. Det utgör dock bara ett etappmål. Biståndet till de fattiga länderna måste få växa. De flesta av jordens människor lever under ofrihet och diktatur - kanske fler än någonsin förut. Svenskt bistånd skall främja en demokratisk samhällsutveckling. Bistånd genom svenska organisationer bidrar till det. Frågan bör prövas om bistånd via t. ex. riksdagspartierna närstående stiftelser kan ges. Vårt bistånd bör inriktas på de fattigaste människorna i de fattigaste länderna. Det bör i första hand gå till landsbygdsutveckling varigenom människors grundläggande behov tillgodoses. Det skall anpassas till de mottagande människornas kultur- och livsvillkor och på småskaliga projekt med anpassad teknik. Katastrofförebyggande bistånd är av största vikt för att förhindra katastrofer och bidra till utveckling. Insatser för miljö, markvård och energi måste få stort utrymme och ett särskilt anslag härför inrättas. Svenskt bistånd bör i ökad utsträckning stödja olika projekt som utgör ett led i försöken att i frigöra och skapa resurser. inhemskt enskilt företagande skulle vara av vital betydelse. Det ställs berättigade krav på att biståndet skall användas på effektivast möjliga sätt. En ständig prövning måste därför göras av möjligheterna att förbättra effektiviteten i biståndet. Tekniken med landprogrammering måste modifieras och göras mer flexibel. Den fortlöpande dialogen med mottagarländerna måste i större utsträckning användas till att klargöra förutsättningarna för det svenska biståndet. De fleråriga landrambeloppen bör ha karaktären av maximibelopp som utnyttjas endast om de fylls med biståndspolitiskt motiverade projekt. Ett särskilt anslag för Särskilda projekt skulle möjliggöra satsningar på projekt även i andra länder än våra huvudmottagarländer. Svenskt bistånd måste kunna ges till länder med olika slags regimer om de kan förväntas uppfylla biståndskriterierna. Biståndssamarbetet måste vara långsiktigt och bygga på kontinuitet. En omprövning skall ske om de biståndsmål som uppställts kan uppfyllas. Det bör i första hand ske när ett biståndsavtal har löpt ut. Ideella organisationer har ofta lättare att nå ut till de människor som verkligen behöver hjälp. De har ofta en lokal kunskap som gör insatserna effektiva. Deras administration är liten, obyråkratisk och billig. Enskilda medlemmar gör engagerade insatser både på fältet och på hemmaplan. Systemet med ramavtal med de större enskilda organisationerna bör utvecklas så att en större del av det svenska biståndet kan kanaliseras den vägen utan att växande krav ställs på den statliga biståndsadministrationen. kan en ökad andel av vårt bistånd komma att utgå till betalningsbalansstöd till länder som vidtar program för att ta sig ur skuldkrisen. När det gäller de fattigaste länderna bör medverka till väsentliga uppmjukningar av villkoren vid skuldomförhandlingar. Det finns anledning att pröva om skall medverka till skuldavskrivningar till de fattigaste länderna. Handeln spelar en central roll för möjligheter att åstadkomma en utveckling. De industrialiserade länderna, även , har infört kraftiga begränsningar för tekoexport. bör avskaffa handelsrestriktionerna på tekoområdet. Att verka för frihandel och bekämpa protektionism kan få en avgörande betydelse för egna strävanden att förbättra sin situation. I förhållande till regeringens förslag föreslår vi följande förändringar i anslagstilldelningen: Internationella utvecklingsfonden () + 50 milj. kr. - 10 - 100 + 400 Humanitärt bistånd till Humanitärt bistånd till södra organisationer Miljö, markvård, energi + 10 + 15 + 35 + 100 har präglats av en utdragen stagnation i världsekonomin. Orsak har varit främst de omfattande oljeprishöjningarna och särskilt 1979. Dessa har drabbat de oljeimporterande särskilt hårt. Till detta kommer att i-länderna bedrivit en ekonomisk politik med starka handelsbegränsande åtgärder som slagit hårt mot både råvarupriser och övrig u-landsexport. För har det inneburit vikande exportmarknader, låg tillväxt i produktionen, försämrade bytesförhållanden, allt större betalningsunderskott, en svår knapphet på valutor och växande skuldproblem. sjunkande tillväxt har fortsatt även sedan i-ländernas ekonomier upplevt en viss uppgång. De oljeexporterande ländernas snabbt växande överskott placerades i stor utsträckning i den industrialiserade världens banker. Dessa blev på så sätt likvida som den ekonomiska nedgången gjorde det svårare för bankerna att finna lämpliga placeringsobjekt. Bankernas höga likviditet och flertalet stora lånebehov medförde att skulder och kom att öka mycket snabbt. överstiger samlade utlandsskuld och de årliga räntebetalningarna uppgår till . Höga realräntor, den höga dollarkursen och stagnerande exportintäkter har lett till ett smärtsamt uppvaknande för alla som utnyttjade 1970-talets goda lånekonjunktur till att skuldsätta sig i stor omfattning. har en dramatisk nedgång skett i kreditgivningen till de fattiga länderna. Allt fler har hamnat i akuta betalningskriser och därmed förlorat sin kreditvärdighet. En lång rad har tvingats till omförhandlingar av sina skulder. De mest omfattande skuldkonsolideringarna har gällt stater som t. ex. och . För de många små och fattigaste , särskilt de i , rör det sig om mindre skuldbelopp, men deras betalningssituation är än mer desperat. De är dessutom i stort behov av nya krediter och resurstillflöde. FN:s generalsekreterare gick så långt att han föreslog att lånen till de fattigaste länderna skulle avskrivas. Åtskilliga av programländer hör till denna grupp. De rika ländernas ekonomiska åtstramningspolitik har fått till följd att biståndet till de fattiga länderna har stagnerat. Trots löftena i FN ligger OECD-staternas bistånd kvar på en nivå av endast hälften av de av BNP som utlovats. har endast , och nått upp till. I den nuvarande ekonomiska situationen och genom skuldförhållanden är behovet av biståndsmedel större . Särskilt allvarligt är läget för många av de som valt att föra en starkt planerad och på importsubstitution inriktad ekonomi. Tillväxten har stagnerat. Försörjningen av den moderna sektorn med importerade insatsvaror, olja och reservdelar är hotad. Livsmedelsproduktionen har stagnerat, i många fall rent av sjunkit, till följd av en prispolitik som inte stimulerar jordbrukarnas produktion, stelbenta och ineffektiva distributionssystem och kraftigt övervärderade växelkurser samt en omfattande jordförstörelse. Resurskrävande och centraldirigerade planeringsapparater har vuxit upp som ofta snarare motverkar än främjar ekonomisk utveckling. Socialism och planekonomi har än en gång visat sig vara ineffektiva instrument för ekonomisk utveckling. Den hållna om befolkningsfrågor i har åter lyft fram befolkningsutvecklingen i fokus. Det finns mer än 41/2 miljarder människor på vår jord. Fram , så länge som de barn som föds i vårt land kan förväntas leva, kommer jordens befolkning att växa till 10 miljarder - mer än en fördubbling av vår nuvarande befolkning på jorden. Och detta trots att befolkningspolitiska åtgärder på åtskilliga håll börjat ge resultat. Praktiskt taget hela denna befolkningsökning kommer att äga rum i de fattigaste länderna, de som saknar mat och skola för sina barn. befolkning kommer att växa från 31/2 till 81/2 miljarder. Under en mansålder kommer befolkning att nästan femdubblas. Enligt beräkningar skulle befolkningsökningen i några bli så här: o skulle öka från 700 till 1 600 miljoner, o från 90 till 340 miljoner, o från 85 till 470 miljoner, o från 17 till 120 miljoner. Och allt detta under en mansålder. förmår länderna i tredje världen att förse en allt mindre del av sin befolkning med mat. Det finns länder vilkas livsmedelsproduktion totalt sett sjunker trots att befolkningen ökar. Miljoner människor saknar tillgång till rent vatten. Öknarna breder ut sig bl. a. därför att en växande befolkning i tvingas avverka alltmer av träd och buskar som bränsle för sina hushållsgöromål. Landsbygdens oförmåga att föda och härbärgera den växande befolkningen leder till en urbanisering, som redan före utgången av detta sekel kommer att resultera i en rad befolkningsanhopningar på 20-30 miljoner människor, städer till namnet men inte till sin förmåga att ta hand om de människor som söker sin tillflykt där. Tusentals djur- och växtarter hotas av förintelse, och ekologerna varnar för de katastrofala effekter detta kan få. Hot mot demokrati och mänskliga rättigheter Inför befolkningskonferensen i underströk förre Världsbankschefen en aspekt, som är särskilt viktig att ta fasta på. Visserligen är inte befolkningsexplosionen i den enda orsaken till de krig och oroligheter, de väldiga flyktingströmmar och det ökande antalet militärkupper och diktaturer som präglar . Men det är säkert den främsta enskilda orsaken. Befolkningsexplosionen skapar inte bara konflikter. För totalitära regimer kan den bli en ursäkt för att förhala demokratisk utveckling och för att undertrycka mänskliga rättigheter. Kampen för frihet och rättvisa i de fattiga länderna hotas om inte invånarna ges en dräglig tillvaro. Kampen för demokrati och mänskliga rättigheter hotas i länder som kommer att vara befolkade av tre eller fyra gånger så många människor som . har vi återigen på ett dramatiskt sätt blivit uppmärksammade på den stora roll som katastrofer av olika slag spelar för människorna i de fattiga länderna. Naturkatastrofer förekommer ständigt. Översvämningar, torka, svält och ökenutbredning drabbar miljoner människor. Katastrofer återkommer kusligt regelbundet, men tycks varje gång lika överraskande. Alltmer gör sig kunskapen gällande att många av dessa katastrofer är ett resultat av underutvecklingen själv, miljöförstörelse och överutnyttjande av naturresurser. Mänskliga åtgärder eller ännu oftare bristen på åtgärder ligger ofta bakom eller förklarar den väldiga omfattningen av katastrofer som äger rum. Katastrofinsatser får långsiktig effekt endast om de inriktas på katastrofförebyggande åtgärder, främst på miljö- och naturresursområdet. Mot denna bakgrund finns det all anledning att framhålla att u-landsbistånd, inte minst i åtskilliga av de länder som erhållit svenskt bistånd, haft stor betydelse. Undervisning och hälsovård inkl. familjeplanering har byggts ut och kommer betydligt större del av befolkningen till del. Vattenförsörjningen har förbättrats. Barnadödligheten har sänkts och medellivslängden har stigit. Det rör sig om insatser av omätliga mänskliga värden. Det skapar också mänskliga resurser av stor betydelse för framtida utveckling i många . Skillnaderna är också mycket stora mellan och deras förutsättningar. Olika har också valt olika utvecklingsstrategi. Vid sidan av de oljeexporterande länderna är det framför allt de s. k. NIC-länderna, de industrialiserade länderna, som kan visa upp en god ekonomisk utveckling. Av dessa har de på råvaruexport inriktade länderna, särskilt i , också drabbats hårt av sjunkande råvarupriser. De industrivaruproducerande länderna, främst i , har däremot, trots tilltagande protektionism från de rika länderna, haft större framgångar. Särskilt de senaste NIC-länderna har genom sin exportinriktade och arbetskraftsintensiva industri och marknadsekonomiska politik skapat resurser för en snabb utveckling. Även om förutsättningarna är olika och ett u-lands utvecklingsmodell inte automatiskt kan övertas av ett annat ger detta ändå viktiga lärdomar för många av de fattigaste länderna som uppenbarligen kört fast. Det är som första riksdagsparti krävde att svenskt u-landsbistånd skulle uppgå till av BNP. beslöt 1968 om en plan vars mål var att av BNP skulle anslås till u-landsbistånd /75. Med försening beslöt 1975 om ett biståndsanslag motsvarande , men det var först /78 när tillträtt som biståndsminister som biståndet faktiskt kom att uppgå till . som satt i regeringsställning hölls biståndsanslaget på något . Och detta trots att våra egna och västvärldens ekonomiska svårigheter särskilt tvingade fram en stark sparsamhet med den statliga budgeten. , bara efter det att den nya socialdemokratiska regeringen tillträtt, sänktes svenskt bistånd till . Efter förhandlingar i höjdes den av regeringen föreslagna ramen på tilli . Resterande eller 150 milj. kr. vägrade dock regeringen att gå med på. Socialdemokraterna gjorde sig skyldiga till ett grovt svek mot de fattiga länderna och den svenska biståndsopinionen. slog entydigt fast: Enprocentsmålet måste återupprättas! väg mot enprocentsmålet har utgjort ett internationellt exempel och en påtryckning på andra stater att följa efter. I när de fattiga ländernas situation förvärras och de rika ländernas bistånd stagnerat eller rent av sjunker utgjorde det trots allt välmående beslut att sänka biståndet ett mycket dåligt exempel och rent av ett alibi för andra att också skylla sitt låga bistånd på inhemska ekonomiska svårigheter. Enprocentsmålet utgör dock bara ett etappmål och en undre gräns som biståndet inte bör underskrida. Det har också framhållit. För står det klart att biståndet till de fattiga länderna måste få växa. På lång sikt bör av BNI utgöra ett mål för biståndets storlek. I debatten om biståndets volym har , inte minst som försvar för en sänkning, framhållits att biståndets innehåll är viktigare än dess volym. har i olika sammanhang verkat för ett bistånd som bättre uppfyller de mål som satts upp för svenskt bistånd, liksom att biståndet ges i former som ökar dess effektivitet. I denna motion för vi fram en rad förslag i det avseendet. Men detta kan aldrig vara ett argument för mindre bistånd. För lika mycket bistånd kan vi göra mer. För mer bistånd kan vi göra ännu mer. Demokrati och mänskliga rättigheter De flesta av jordens människor lever under ofrihet och diktatur - ja, kanske fler än någonsin förut i världshistorien. Den enskilda människans rätt åsidosätts allt oftare i stater med politisk enpartiregim eller militär diktatur. Liberaler ser ett starkt samband mellan fred, frihet och rättvisa. Varaktig fred kan endast byggas på jämlika förhållanden mellan olika stater och på respekt för mänskliga rättigheter inom varje stat. Det gäller också uländerna. De inre konflikterna är starkast och den sociala och ekonomiska utvecklingen svagast i de länder där de mänskliga rättigheterna respekteras minst. Det behövs en ny internationalism där frihet från inhemskt våld och förtryck ges lika stor vikt som frigörelse från utländska kolonisatörer och imperiebyggare. Möjligheterna att göra sin stämma hörd - och ha en avvikande uppfattning - eller att kräva sin rätt att utse nya ledare om de gamla missköter sig, kan aldrig betecknas som lyx. Särskilt för de fattigaste grupperna som inte kan få sina krav uppmärksammade genom ekonomisk makt eller speciella kontakter är frihet en central fråga. För en fredlig utveckling i världen är det väsentligt att idéerna om folkstyre, allmän rösträtt och föreningsfrihet får slå igenom. Att bygga upp en demokratisk stat är ett tålamodskrävande och mödosamt arbete. Svenskt u-landsbistånd skall främja en demokratisk Det är ett av de av i enighet fastställda biståndspolitiska målen. Det finns anledning att framhålla detta ytterligare . Det betyder inte att bistånd endast skall ges till färdiga demokratier sådana är det ont om i tredje världen. Men svenska biståndsinsatser skall bidra till en demokratisk samhällsutveckling och till att mänskliga rättigheter respekteras. Biståndsinsatser som bl. a. bygger på en bred medverkan av de människor som direkt berörs, främst i landsbygdsutveckling, kan utformas på ett sådant sätt. Därför måste biståndet i högre grad inriktas på länder med ett sådant samhällssystem där det finns reella möjligheter till en demokratisk samhällsutveckling. Hur mycket det svenska biståndet än stöder projekt med effekter som kan underlätta en demokratisk samhällsutveckling, blir dessa verkningslösa om mottagarlandets politiska struktur är sådan att varje embryo till pluralism inte bara saknas utan även öppet motarbetas. I ett sådant samhällssystem, där ansatser till mångfald betraktas som statsfientlig verksamhet, behöver en framgångsrik utjämningspolitik inte leda till ökad demokratisering. Svenskt bistånd går redan till svenska organisationer för att stärka frivilliga organisationer i . Detta bistånd bör ökas liksom insatser för att bygga upp fria massmedier i . Sådana insatser bidrar påtagligt till en demokratisk samhällsutveckling och bör ökas. Det vore naturligt även för svenska politiska partier att göra en insats för en demokratisk samhällsutveckling i . Stöd till organisationer eller politiska föreningar kan motverka fåtals- eller envälde. Erfarenheter från visar att detta kan vara en framkomlig väg. Frågan bör därför prövas om bistånd till bl. a. politiska organisationer via t. ex. riksdagspartierna närstående stiftelser kan ges. Sådana insatser bör naturligtvis stå i samklang med den övriga svenska biståndspolitiken. Vårt bistånd är endast en del av våra samlade relationer med . För de fattigaste är det en mycket viktig del, varigenom de får tillgång till de resurser med vilka en ekonomisk utveckling kan komma i gång. De fattigaste länderna har en mycket liten andel av världshandeln och har ett skriande behov av nya resurser. Vårt bistånd bör därför även i fortsättningen inriktas på de fattigaste människorna i de fattigaste länderna. Vårt bistånd bör i första hand inriktas på landsbygdsutveckling. Det är på landsbygden de många fattiga människorna finns. Det är på grund av landsbygdens fattigdom som miljoner människor i flyttar till storstädernas misär, sysslolöshet och svält. Det är landsbygden som drabbas hårt av olika katastrofer som torka, översvämningar och ökenutbredning. Det är på landsbygden, och endast där, som åter skulle kunna bli i stånd att försörja sin befolkning med mat för dagen. Det är mat, vatten och bränsle - människors grundläggande behov - som det gäller. En landsbygdsutveckling som blir bestående förutsätter de berörda människornas egen medverkan. För att detta skall vara möjligt måste landsbygdsutvecklingen inriktas på en anpassning till de naturgivna förutsättningarna och de mottagande människornas kultur- och livsvillkor och på småskaliga projekt med anpassad teknik. De fattiga länderna drabbas hårt av ständigt återkommande katastrofer. Det börjar bli alltmer uppenbart att många av dessa katastrofer, och inte minst den omfattning de får, egentligen är ett resultat av miljöförstörelse och överutnyttjande av naturresurser, som i sin tur till stor del är ett resultat av underutvecklingen i sig. Katastrofförebyggade bistånd är därför, vilket på ett utmärkt sätt visats i Röda korsets rapport is better thån cure, av största vikt både för att rädda människor undan kommande katastrofer men också för att bidra till en utveckling som minskar risken för kommande katastrofer. Vårt bistånd bör därför i högre grad inriktas på katastrofförebyggande insatser. Miljö, markvård och energi Insatser för miljö, markvård och energi blir naturliga och viktiga inslag både i landsbygdsutveckling och katastrofförebyggande bistånd. Sådana insatser måste få ett stort utrymme inom ramen för det landsprogrammerade biståndet. har dock förutsättningar att göra ytterligare insatser på dessa områden som inte behöver begränsas till våra huvudmottagarländer. som hade regeringsansvaret för bistånd infördes ett särskilt anslag för miljövård som också inkluderade energi. Detta anslag avskaffades i budgeten /84. anser liksom tidigare att ett anslag för miljö, markvård och energi bör återinföras och omfatta 100 milj. kr. Särskilt inom energiområdet har möjlighet att medverka i arbetet för att kartlägga och utveckla nya och förnyelsebara energikällor. Inriktningen bör vara att förbättra energisituationen på landsbygden - ute hos människorna i byarna. Det är inte bara den allt dyrare oljeimporten det rör sig om utan också den alltmer utbredda bristen på ved för de dagliga hushållsgöromålen. Inom SIDA har detta arbete redan kommit i gång och bör vidareutvecklas. En ökad medvetenhet råder om att kvinnornas medverkan är nödvändig om man skall lyckas öka jordbruks- och livsmedelsproduktion, minska analfabetism och införa primärhälsovård och familjeplanering i . Det har ofta visat sig vara svårt att nå ut till kvinnorna. Inte sällan har biståndsprojekt utformats så att just kvinnornas situation rent av försämrats. Kvinnobistånd måste utgöra en integrerad del av allt bistånd. anordnas i den tredje internationella kvinnokonferensen. bör medverka till att särskilt u-landskvinnornas förhållanden ägnas stor uppmärksamhet. Befolkningsfrågorna måste ägnas större uppmärksamhet i biståndsarbetet. Erfarenheterna från i styrker detta. Ett betydelsefullt inslag i svensk biståndspolitik måste vara att bistå och göra det möjligt för föräldrar i tredje världen att själva planera och ta hand om det antal barn de önskar. måste människorna genom utbildning och information bringas att bättre anpassa sitt barnafödande till samhällets resurser och förmåga att sörja för de nya generationerna. Undersökningar visar att i genomsnitt vart tredje barn som föds i är oönskat av sin moder. Efterfrågan på familjeplanering är stor i flertalet . På få områden har en så lång tradition och god kunskap som på familjeplaneringens område. Det finns därför anledning att prioritera familjeplaneringen i det svenska biståndet. Familjeplaneringen bör heller inte omfattas av länderkoncentrationsprincipen. Främja uppkomsten av inhemskt enskilt företagande, hantverk, småindustri och lantbruk I som förlitat sig på socialistiska och planekonomiska metoder i kampen mot underutvecklingen har den förda politiken snarare hämmat än gagnat möjligheterna att inom landet frigöra och skapa resurser. Den inhemska livsmedelsförsörjningen har ofta drabbats särskilt hårt. Många småbrukare har genom påtvingad kollektivisering eller genom hård prisreglering av jordbruksprodukter förlorat incitament att producera mer än för familjens egna behov. Ökad jordbruksproduktion och framväxt av inhemskt enskilt företagande i är av vital betydelse för ekonomisk utveckling. bör därför i ökande utsträckning ge stöd till projekt som gynnar uppkomsten av inhemskt enskilt företagande, hantverk, småindustri och lantbruk. Stöd bör också lämnas för åtgärder som främjar export av u-landsprodukter. medborgare såväl som människorna i ställer berättigade krav på att biståndet skall användas på effektivast möjliga sätt. En ständig prövning måste därför göras för att effektiviteten i biståndet skall kunna förbättras. Grundprinciperna för landprogrammeringen är att främja långsiktighet och stabilitet i både mottagarlandets och planering av utvecklingssamarbetet och att ge tillfälle till en samlad årlig genomgång av samarbetets innehåll och resultat.