mot · G9025 · 1985-10-07 00:00:00 — Motion till 1985/86:5 m. fl. Närvarorätt för personalföreträdare i kommunala nämnder (prop. 1984/85:200) I propositionen föreslås att det införs en permanent lagstiftning som ger kommunernas och landstingskommunernas anställda närvaro- och yttranderätt vid sammanträden med andra nämnder än styrelsen. Det kan sättas i fråga om närvarorätten är förenlig med grundlagen. En sådan inställning har bl. a. regeringsrätten tidigare redovisat. Genomförs förslaget får berörd personal en särställning jämfört med övriga medborgare. Därmed bryts den demokratiska principen om lika stora möjligheter till inflytande för alla röstberättigade medborgare. Principerna om allmän och lika rösträtt kan inte förenas med närvarorätt, som därför kan betecknas som ett steg i riktning mot ett korporativt samhälle. Införs permanent närvarorätt för personalföreträdare kan också andra grupper av medborgare komma att kräva motsvarande förmån under åberopande av att de är särskilt berörda av nämndens verksamhet. Kommunalrätten rymmer restriktiva regler vad gäller närvaro- och yttranderätt för utomstående vid nämndsammanträden. Anledningen är att beslut skall kunna fattas utan påtryckningar och efter fritt meningsutbyte. Dessa förutsättningar rubbas genom närvarorätt. Det uppstår en risk för att nämndernas oberoende ställning går förlorad och därmed deras förmåga att agera utifrån ett helhetsintresse. kan de politiskt valda och de fackligt utsedda representanterna sammansmälta. Därmed försvåras medborgarnas möjlighet att utkräva politiskt ansvar. Värdet av den allmänna rösträtten minskar. I sitt remissvar har regeringsrätten efterlyst en analys av hur de allmänna intressena gagnas av de kommunal- och landstingsanställdas möjligheter att i sitt eget intresse utöva inflytande på denna del av den offentliga sektorn. Konflikter kan uppstå då de fackliga intressena inte sammanfaller med de politiska. Som exempel anför regeringsrätten att det i tider av bristande ekonomiska resurser kan ligga i de anställdas intresse att värna om en bestämd gren av verksamheten, medan den politiska ledningen önskar prioritera en annan. Enligt propositionen skall närvarorätt inte föreligga bl. a. beträffande ärenden som gäller myndighetsutövning mot enskild. Undantaget skall dock inte omfatta sådan myndighetsutövning som sker genom s. k. normbeslut. Personalen kommer därmed att kunna utöva inflytande exempelvis över föreskrifter som riktar sig till en obestämd krets av adressater. Det kan ifrågasättas om kommuninvånarna kommer att kunna känna fullt förtroende för en sådan myndighetsutövning. Den är kanske inte utformad för det allmännas bästa utan för att tillgodose en viss grupps särskilda intressen. Uppenbarligen har även regeringen insett att permanent närvarorätt kan utgöra en fara för den kommunala demokratin. Med direkt hänvisning till skyddet för den politiska demokratin uttalas i propositionen att närvarorätt inte skall omfatta kommunstyrelser. Vi menar att blotta möjligheten av att demokratin hotas i något avseende borde ha avhållit regeringen från att föreslå permanent närvarorätt. Närvarorätt är inte nödvändig för att garantera de anställda inflytande i frågor som rör förhållandet mellan kommunen eller landstingskommunen som arbetsgivare och dess arbetstagare. Det finns redan tillräckliga medel för medbestämmande genom om förhandlingar och information samt möjligheten att inrätta partssammansatta organ. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att avslår propositionen såvitt avser att kommunernas och landstingskommunernas anställda ges en rätt att närvara och yttra sig vid sammanträden med andra nämnder än styrelsen. () () () (m)