mot · G90267 · 1985-10-24 00:00:00 — Motion till 1985/86:67 till ny plan- och bygglag (prop. 1985/86:1) Enligt 5 § byggnadslagen gäller att mark för att få användas till bebyggelse skall vara från allmän synpunkt lämplig för ändamålet. Innebörden av stadgandet är, att den enskilde markägaren icke anses ha någon självständig rätt att bebygga sin mark utan sådan rätt uppkommer först om offentlig myndighet finner den från allmän synpunkt lämplig att bebyggas. En bestämmelse av enahanda lydelse har intagits i lagförslaget under 1 kap. 6 §. Bestämmelsen finns således redan i gällande rätt. Det finns likväl anledning att ompröva stadgandets lydelse med hänsyn till tolkning av artikel 1 i första tilläggsprotokollet till angående skydd för de mänskliga rättigheterna. Enligt artikeln skall envar fysisk eller juridisk persons rätt till sin egendom lämnas okränkt (natural or legal person is entitled to the peaceful enjoyment of his possessions). I dom i Sporrong- och Lönnrothmålet, som gällde långvariga expropriationstillstånd och byggnadsförbud beträffande två fastigheter i , tolkas artikeln sålunda att den i själva verket garanterar äganderätten; p. 57 (By recognising that everyone has the right to the peaceful enjoyment of his possessions, Article 1 is in substance guaranteering the right of property). Enligt den bedömning som lagrådet gör (bilagedelen s. 220) bygger artikeln liksom hela konventionen på förutsättningen att rimlig avvägning skall göras mellan samhällets intressen och kravet på skydd av den enskildes grundläggande rättigheter; jfr p. 69 i domen. Äganderätten utgör - som framgår av artikeln - en av de grundläggande rättigheterna i rättighetssystem. Äganderätten till mark har som två främsta komponenter dels rätten att bruka marken t. ex. för odlingsändamål, dels ock rätten att bebygga den. Det är denna senare rätt som här är av särskilt intresse. Med hänsyn till att genom att ratificera tilläggsprotkollet godtagit den syn på äganderätten som sålunda gett uttryck för synes avfattningen av den föreslagna regeln i 1 kap. 6 § ej invändningsfri. Regeln framhäver nämligen det allmänna intresset som den enda avgörande faktorn för markägarens rätt att begagna sin mark för bebyggelse. syn är mera nyanserad: den rätt att bebygga marken som ingår i äganderätten kan inskränkas eller helt bortfalla, om allmänt intresse så fordrar. Enligt artikel 6:1 i skall envar, när det gäller att pröva hans civila rättigheter och skyldigheter eller anklagelse mot honom för brott, ha rätt till en opartisk och offentlig rättegång inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol som har upprättats enligt lag (In the determination of his civil rights and obligations or of any criminal charge against him, everyone is entitled to a fair and public hearing within a reasonable time by an independant and impartial tribunal established by law Lagrådet har pekat på att överklagandereglerna i PBL-förslaget icke synes förenliga med ifrågavarande artikel1. Med hänsyn till att reglerna i sina huvuddrag överensstämmer med svensk rättstradition och med grunddragen av vår stats- och förvaltningsrätt har lagrådet dock godtagit den föreslagna ordningen med följande tillägg (här kursiverat av mig): Frågan vilka ändringar i reglerna som kan aktualiseras av att vårt land har biträtt hör samman med det större spörsmålet om införande av en generell domstolskontroll av förvaltningen. Vad lagrådet sålunda uttalat ger ökad tyngd åt den av mig tidigare motionsvägen väckta frågan om införande i vår rättsordning av generell talerätt till domstol i rättsfrågor, ett institut som av medborgarrättsrörelsen kallats för rättsbesvär (motion 1984/85:1178). Mitt förslag innebär i korthet, att den som är missnöjd med ett administrativt avgörande, som icke kan överklagas till allmän domstol eller förvaltningsdomstol och som alltså tillhör den rent administrativa sektorn där regeringen nu är slutinstans, skall ha rätt att till hovrätt eller kammarrätt anföra rättsbesvär. Besvärsgrunden skall efter mönster av kommunalbesvärsinstitutet i 7 kap. 1 § kommunallagen vara, att det överklagade beslutet strider mot lag eller annan rättsregel eller innebär att den beslutade myndigheten överskridit sin kompetens. Det är desto angelägnare att uppta frågan till allvarlig prövning som redan fällts såväl av (och ) som av (Pudas) för brott mot sagda artikel2. Vad lagrådet uttalat understryker det berättigade i min tidigare motion. I partimotion har moderata samlingspartiet yrkat avslag på propositionen i sin helhet, främst på den konstitutionella grunden att lagförslaget kränker regeringsformens normgivningskapitel; kränkningen består härutinnan i att kommunernas befogenheter att i planbestämmelser reglera markanvändning och bebyggelse i själva verket utgör del av normgivningskompetens (8 kap. 3 §) och att icke grundlagsenlig! kan avhända sig (delegera) denna kompetens till kommunerna utan särskilt författningsstöd som emellertid saknas i detta fall (lagrådet s. 209 ff.). Jfr LU 1984/85:8 och KU 1984/85:1 y. För den händelse icke skulle bifalla partimotionen blir det aktuellt att bringa förenämnda stadgande i lagförslaget (1 kap. 6 §) i bättre 1 En särskild fråga är huruvida partssammansatta domstolar såsom bostadsdomstolen och arbetsdomstolen uppfyller kravet på opartisk domstol enligt artikeln (jfr min motion 1984/85:2976). 21 Sporrong- och Lönnrothmålet fälldes för brott mot såväl artikel 1 som artikel 6:1. Den förordade omformuleringen, som ej innebär någon ändring i sak, ansluter dessutom bättre till det i propositionen föreslagna stadgandet i 1 kap. 5 §. Med hänvisning till det anförda hemställer jag 1. att beslutar ge 1 kap. 6 § förslaget till plan- och bygglag följande ändrade lydelse: Rätten att använda mark för bebyggelse kan av hänsyn till allmänt intresse inskränkas eller helt bortfalla. Erforderlig intresseavvägning sker vid planläggning eller i ärenden om bygglov eller förhandsbesked, 2. att begär att regeringen närmare utreder hur genom ett enkelt rättsmedel skall kunna bota den brist i den svenska rättsordningen som ligger däri att ej beträffande alla tvister om civila rättigheter och skyldigheter har tillgång till sådan domstolsprövning som föreskrivs i artikel 6 i konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.