mot · G90226 · 1985-10-07 00:00:00 — Motion till 1985/86:26 1984/85:220) Introduktionen av datorer och modern informationsteknologi har gått snabbare och fått ett större genomslag än vad de flesta bedömare trodde för ett tiotal år sedan. Företag, myndigheter och organisationer har fått informationssystem som bygger på en integrerad användning av datorer. Allt fler befattningshavare använder persondatorer, terminaler till större system eller ordbehandlare. Denna utveckling har skett som informationsteknologin inom andra områden tagit snabba steg. Ny kommunikationsteknik växer fram genom satelliter, utvecklingen av fiberoptik och nya system för datakommunikation genom telenätet. Den allra viktigaste utvecklingen sker dock genom innovationer, nytänkande och utvecklingen av metoder för att använda den nya tekniken. Nya informationssystem bygger på befintlig teknik. Genom nya metoder för att utnyttja tekniken skapar man möjligheter till ett närmare samarbete mellan människor i olika funktioner. Den moderna informationsteknologin sätter mycket konsekvent den enskilda individen i centrum. Den nya tekniken är individrelaterad även på andra sätt. Inom industrin ger numerisk styrning och industrirobotar möjligheter till en produktion i långa serier men med korta upplagor, en produktion som kan uppfylla en lång rad olika specifika önskemål och värderingar från enskilda människor. Inom produktionen ger de nya systemen en överblick och en kommunikation med andra som inte tidigare funnits, som den nya tekniken skapar ett större utrymme för den enskildes kreativitet och kompetens. För ett land som innebär genomslaget för modern informationsteknologi spännande och fascinerande möjligheter. Den öppenhet för ny teknik som länge karaktäriserat det svenska samhället är en styrka. är också ett av de länder som kommit längst i utnyttjandet av industrirobotar och vi ligger bland de främsta när det gäller datortäthet. På en avgörande punkt skiljer sig däremot från andra västländer. Ingen annanstans finns en motsvarighet till storleken på den svenska offentliga sektorn. De farhågor som har funnits i gentemot den nya tekniken har besannats när det gäller myndigheters sätt att använda den. En stor del av den offentliga sektorns användning av data har kommit att handla om registrering av uppgifter om enskilda människor. Till en del har detta varit en konsekvens av hur välfärden har utformats, till en annan del ett resultat av att olika myndigheters intressen för information och kontroll tillåtits gå före den enskildes integritet. 1 1985/86.3 sami. Enligt en undersökning som presenterade uppgav av de tillfrågade att de var skrämda av myndigheternas möjligheter att med hjälp av datauppgifter kontrollera medborgarna. På samma sätt som den omfattande offentliga sektorn skapar betydande risker för att den nya informationsteknologin utnyttjas till att stärka den offentliga makten på de enskilda medborgarnas bekostnad innebär dess dominans en begränsning av vår förmåga att tillgodogöra oss den mångfald av möjligheter som den nya informationsteknologin ger. Den nya informationsteknologin ger möjligheter till en förnyelse av traditionell industri och öppnar för nya branscher och nya företag. Det moderna industrisamhället kommer att vara också ett informationssamhälle. Den nya informationsteknologin ger den enskilde medborgaren möjligheter till företagande och nytänkande som inte funnits. Genom att öppna vårt samhälle för dessa möjligheter kan vi lägga en grund för att skall kunna ligga i täten för den utveckling som sker genom hela västvärlden. Det är mot denna bakgrund som det kan konstateras att i regeringens propositioner 1984/85:220 om datapolitik och 1984/85:225 om statsförvaltningens användning av ADB m.m. inte finns några förslag till hur det svenska samhället skall öppnas för de möjligheter den nya informationsteknologin ger, lika litet som propositionerna bär fram några förslag med anspråk på att lösa de problem, t. ex. vad gäller den enskildes integritet, som modem informationsteknologi skapar för ett samhälle av svensk modell. Till en del är propositionerna ett uttryck för ett socialdemokratiskt dilemma inför framtidens samhälle. Personlig kreativitet och engagemang som är en avgörande förutsättning för att den nya tekniken skall kunna utnyttjas - kan inte kommenderas fram genom statliga åtgärder och politiska beslut. De växer bäst i frihet. Till en annan del är propositionerna ett uttryck för svårigheterna i begreppet datapolitik om man med det menar en politik utgående från vissa centrala värderingar av tekniken. Datatekniken måste liksom andra tekniker bedömas och prövas utifrån de kriterier som är aktuella och relevanta inom olika samhällsområden. En politiserad syn på tekniken som sådan leder antingen till stelhet, baserad på den felaktiga föreställningen att den tekniska utvecklingen förutsätter politiska beslut eller att det politiska beslutsfattandet blir maktlöst genom en teknisk utveckling som ändå inte kan kontrolleras politiskt. Till skillnad från en datapolitik i denna bemärkelse behöver däremot en politik som inom olika samhällsområden bygger på en medvetenhet om de förändrade villkor och nya möjligheter datatekniken ger. Den medvetenheten saknas i den datapolitiska propositionen. I stället bygger den på funderingar om vad som kan åstadkommas genom statens egna åtgärder i stället för på en politik som mobiliserar även den del av samhället som inte är stat och kommun. Några förslag som reglerar det offentligas hantering av enskildas personuppgifter finns däremot inte. Propositionen är fylld av snusförnuftiga utfästelser om vad regeringen skall göra: Ett mål för regeringen måste vara att datateknikens användning för samköming och kontroll utformas med full respekt för den enskildes integritet (s. 26). Jag anser att samhället bör satsa på en systematisk och långsiktig forskning och utveckling inom detta område (s. 23). Om vi utvecklar ett särskilt kunnande på detta område är det möjligt att våra datatekniska produkter kan finna avsättning på den internationella marknaden. Jag vill dock framhålla att det på lång sikt är viktigt att skolan ger barnen tillräcklig utbildning i de naturliga mänskliga uttrycksformerna, såsom språk, konst och musik (s. 30). Ingen kan ha något emot vare sig långsiktigheten, systematiken, respekten för den enskildes integritet eller de naturliga mänskliga uttrycksformerna. Försäkringar om att samhället, dvs. staten, dvs. oftast i de här fallen regeringen, skall agera kompetent och långsiktigt är därför föga meningsfulla. Regeringens förslag till riktlinjer för den framtida datapolitiken är i konsekvens med detta innehållslösa men framför allt fokuserade på statens egna åtgärder i stället för på förslag som ökar förutsättningarna för vårt samhälle i sin helhet att möta dataåldern. När det gäller användningen av datatekniken i arbetslivet, sätter regeringen sin tillit till att staten skall kunna uppträda som kompetent och krävande kund. Behovet är däremot snarare att vi får en svensk programvaruutveckling som baserar sig på de vitt skilda arbetssituationer och marknadsvillkor som finns på den svenska arbetsmarknaden. Regeringen söker inte ens analysera vilka åtgärder detta ställer krav på. För att fördjupa demokratin och förnya den offentliga sektorn vill regeringen använda datatekniken. Det är angeläget men regeringen säger inget om vad datatekniken skall användas till och vilka mål den skall uppfylla. Regeringen anger heller inga gränser eller hänsyn som det offentliga skall ta vad gäller användningen av datatekniken. Både vad gäller myndigheternas försäljningsverksamhet och hanteringen av offentlighetsprincipen hänvisar man till data- och offentlighetskommittén. Detta är något paradoxalt eftersom man föreslår inrättandet av en ny av information och låter myndigheternas datauppbyggnad fortgå innan det finns några utredningsresultat eller ens en laglig reglering av deras försäljningsverksamhet. Vad gäller utbildningen diskuterar regeringen inte den dominerande delen av utbildning inom dataområdet som finns inom den privata sektorn. Vad gäller utbyggnaden av data- och telekommunikation sitter regeringen fast i det monopoltänkande som försvårar konkurrens t. ex. vad gäller höghastighetsmodem och abonnentväxlar. Det finns över huvud taget ingen öppenhet för privata initiativ och andra tekniska lösningar än dem som föreslår. Vad gäller forskning bortser regeringen från den forskning som sker inom den privata sektorn som man inte nämner det internationella samarbete som är aktuellt. Vad gäller den enskildes integritet lämnar regeringen inga förslag men hävdar allmänt att frågan om den enskildes integritet är en avvägningsfråga. Detta är i princip en deklaration om att regeringen inte anser att den enskildes integritet har ett värde i sig. Uppenbarligen anser regeringen att mycket långtgående integritetskränkningar är möjliga under förutsättning att det samhälleliga intresset är stort nog. 1 * 1985186. som regeringen säger sig vilja minska sårbarheten föreslår man att sårbarhetsberedningens arbetsuppgifter skall överföras till statskontoret där de knappast kan få den uppmärksamhet de har . Regeringens förslag till riktlinjer för datapolitiken ger inga konkreta besked och bygger på ett tänkesätt som knappast kan vara till gagn för utvecklingen och användandet av informationsteknologin i det svenska samhället. bör därför avslå regeringens förslag till riktlinjer för den framtida datapolitiken. En politik för att på bästa sätt utnyttja den nya informationsteknologin måste i stället bygga på följande riktlinjer. För det första ställer det ökande användandet av datorer och dataregister krav på ett förstärkt skydd av den enskildes integritet. För det andra måste offentlighetsprincipen hållas levande även i då en stor del av offentliga uppgifter registreras på data. För det tredje måste sårbarheten i olika register och olika system beaktas. För det fjärde måste strävan vara att med största möjliga frihet öppna för att skall bli ett land som på bästa sätt, inom olika samhällsområden, tar till vara de fördelar och möjligheter som den nya teknologin ger. I regeringens proposition 1984/85:220 angående datapolitik och i proposition 1984/85:225 om statsförvaltningens användning av ADB m. m. hävdas ett flertal gånger att myndigheter måste ta hänsyn till den enskildes integritet, att den enskildes integritet är en avvägningsfråga och att integritetsdebatten i själva verket gäller hur långt man skall acceptera myndigheternas kontroll av medborgare. Detta synsätt är i sig alarmerande. Den enskildes integritet får inte vara en relativ sak, som kan förskjutas beroende på hur stor myndigheternas kontrolliver är. Utnyttjandet av datorer måste utgå ifrån att den enskildes integritet skall respekteras. Data- och informationssystemen måste byggas upp kring detta. som regeringen föreslår att de statliga myndigheterna på olika sätt skall gå vidare i sin uppbyggnad av olika datasystem hänvisar man vad gäller integriteten till det arbete som pågår inom data- och offentlighetskommittén. Man lämnar inga förslag till hur integriteten skall skyddas utan förutsätter att myndigheterna på egen hand skall bygga upp systemen med full respekt för den enskildes integritet. Mot bakgrund av vad som har skett den senaste mandatperioden är detta föga imponerande och illavarslande för den enskildes integritet. Under den gångna mandatperioden har antalet personregister vuxit snabbt. Samkörningar i kontrollsyfte har blivit vanligare. som regeringen har uppdragit åt data- och offentlighetskommittén att utreda en begränsning av personnummeranvändningen har man genom sitt förslag om en förenklad självdeklaration tvingat fram den största utökningen av personnummeranvändningen som någonsin gjorts i . Enskilda myndigheter har inte det intresse att ta till vara människors integritet som regeringen i sin proposition tycks förutsätta. ex. lämnat förslag till en ändring i datalagen Mot. 1985/86:26 som väsentligen skulle ha ökat myndigheternas möjlighet till kontroll. Hanteringen av kronofogdemyndighetsregistret har heller inte tytt på något större intresse att slå vakt om den enskildes integritet. Andra framstötar, från och andra myndigheter, tyder inte på att respekten för den enskildes integritet står i förgrunden när företrädare för regering och myndighet vill effektivisera sin verksamhet. Uppbyggnaden av slutenvårdsregister är ett annat exempel på hur en myndighet tillåts arbeta vidare med ett register utan att frågan om sådana register skall ha särskilt lagstöd eller stöd i särskild författning är utredd, liksom frågan om tillgängligheten i landstingens databaser. Det bristande intresset för den enskildes integritet gäller också det förslag som regeringen för fram i sin proposition 1984/85:225 vad gäller inrättandet av en särskild myndighet som skall svara för den aktiva statliga informationsförmedlingen. Detta är knappast förenligt med att data- och offentlighetskommittén skall utreda myndigheternas försäljning av insamlade uppgifter. Den sammantagna bilden av regeringens arbete med data och integritet är att man släpper fritt fram för en utbyggnad av olika dataregister innan integritetsfrågorna är lösta. Det naturliga hade varit att hänvisningarna till data- och offentlighetskommitténs arbete också hade lett till en återhållsamhet i registeruppbyggnaden. Någon sådan återhållsamhet finns inte. Denna attityd understryker behovet av en ny politik för den enskildes integritet. För det första måste det vara en rimlig utgångspunkt att information om den enskilde i första hand tillhör den enskilde. För det andra bör det finnas stöd i lag eller författning om det, trots detta, finns skäl för att den enskilde skall lämna ut personliga uppgifter om sig själv till det offentliga. För det tredje bör utlämnade personuppgifter så långt möjligt vara en sak mellan den enskilde och myndigheten. Det växande behovet av att samla in uppgifter från enskilda människor sammanhänger med hur olika välfärdssystem utvecklas. Det blir helt enkelt en nödvändighet att samla in information om enskilda människor för att systemen skall fungera. tenderar de politiska intressena i olika sakfrågor att sätta sakfrågorna före den enskildes integritet. Olika myndigheter tenderar att ha samma attityd. Det är mot denna bakgrund som det är angeläget att den enskildes integritet ges ett särskilt grundlagsskydd. Detta kan ske genom att rätten till ett skyddat privatliv förs in tillsammans med frioch rättigheterna i grundlagen. Det kan också ske genom att delar av datalagen ges ett grundlagsskydd eller genom att man på annat sätt ger den enskildes integritet grundlagsskydd. Regeringen bör därför ge data- och offentlighetskommittén tilläggsdirektiv att utreda frågan om hur den enskildes integritet skall kunna ges grundlagsskydd. bör ge regeringen detta till känna. En fråga som utreds inom data- och offentlighetskommittén är huruvida stora offentliga register skall kunna inrättas utan särskilt lagstöd eller författningsstöd. Det rimliga är att offentliga register konsekvent skall ha sådant stöd för att kunna föras. Det är mot den bakgrunden otillfredsställande att nu håller på att bygga upp ett stort slutenvårdsregister, omfattande samtliga patienter 5 intagna på landstingens slutenvård. Det är ett register som otvivelaktigt borde ställas under särskilda prövning. Frågorna om tillgängligheten i landstingens databaser och sekretessen i patientjournaler är också under utredning i data- och offentlighetskommittén. Ett så omfattande register som slutenvårdsregistret borde, om det över huvud taget skall byggas upp, baseras på utredningens resultat och inte byggas ut . bör ge regeringen detta till känna. En fråga som sammanhänger med uppbyggnaden av de stora registren är den enskildes rätt att kunna stå utanför dataregistrering. Inom sjukvårdens område kan detta anses vara särskilt viktigt, med anledning av att de uppgifter som här är aktuella kan anses vara särskilt känsliga. Det är därför rimligt att det finns en möjlighet för den enskilda patienten att begära att den egna patientjournalen ej förs på data. Den mängd av uppgifter som samlas om enskilda medborgare är stor. Det gör det nödvändigt att olika myndigheters uppgiftsinsamlande granskas kritiskt. Myndigheters rätt att insamla, registrera, lagra och vidarebefordra uppgifter bör begränsas. Regeringen bör till återkomma med förslag till åtgärder för en sådan begränsning. En lång rad olika myndigheter sysslar med försäljning av de uppgifter som de har insamlat. Detta är betänkligt av olika anledningar. För det första kan man fråga sig om offentliga myndigheter skall finansieras på annat sätt än genom de anslag som beviljar. För det andra måste det anses vara principiellt felaktigt att uppgifter som inhämtas av en myndighet, för dess myndighetsutövning, sedan sprids vidare till andra genom aktiv marknadsföring. För det tredje saknar, i de flesta fall, myndigheterna stöd i lag eller författning för denna verksamhet. Offentlighetsprincipen innebär att alla sådana uppgifter som är insamlade av en myndighet, som inte är sekretessbelagda, är tillgängliga för offentligheten. Detta faktum legitimerar inte att man aktivt genom försäljning sprider uppgifter om den enskilde. I avvaktan på resultaten från data- och offentlighetskommittén bör regeringen tillse att myndigheter som saknar lagstöd eller författningsstöd inte säljer personuppgifter. bör ge regeringen detta till känna. I konsekvens med detta bör avslå regeringens förslag om att inrätta en särskild myndighet med uppgift att svara för huvudmannaskapet för SPAR och att undersöka formerna för den aktiva, statliga informationsförmedlingen. Det är orimligt att, som man utreder frågan om myndigheter skall sälja sin information, inrätta en ny myndighet för att detta skall göras. Huvudmannaskapet för SPAR kan i avvaktan på utredningens resultat tilldelas statskontoret. Offentlighetsprincipen är från början utformad med tanke på att de aktuella uppgifterna fanns på papper. Datatekniken har förändrat omständigheterna kring offentlighetsprincipen avsevärt. För den normale medborgaren är det svårare att tillgodogöra sig information som finns lagrad på data. För den kunnige finns däremot utomordentligt goda möjligheter att få en massiv information genom att utnyttja offentlighetsprincipen tillsammans med de möjligheter som modern datateknologi ger. Datateknologin kan också, t. ex. i form av terminalanknytning, ge en betydligt vidare spridning av i och för sig offentliga uppgifter än vad som ursprungligen varit möjligt. tolkas offentlighetsprincipen vad gäller ADBbaserad information till att gälla också vad som har kommit att betecknas som potentiell handling, dvs. en handling som i och för sig inte finns men som kan framställas med hjälp av datateknik. Myndigheternas försäljningsverksamhet har aktualiserat frågan om massuttag enligt offentlighetsprincipen skall vara tillåtna. Det problemet kan endera lösas genom att massuttag görs mer komplicerade och mindre attraktiva, eller genom att man differentierar offentlighetsprincipen så att den inte gäller för vissa definierade situationer. Enligt min mening är det farligt att differentiera offentlighetsprincipen. Offentlighetsprincipen bör inte skilja på olika medborgare eller olika medborgare i olika funktioner. Däremot finns det skäl till en striktare tillämpning av de förpliktelser offentlighetsprincipen ger myndigheterna. I avvaktan på data- och offentlighetskommittén bör därför den statliga förvaltningen iaktta återhållsamhet med formerna för hur information distribueras i enlighet med offentlighetsprincipen. bör ge regeringen detta till känna. I takt med att olika informationssystem baseras på datateknologin blir vårt samhälle alltmer sårbart för störningar i datasystemen. Ur totalförsvarssynpunkt är detta en allvarlig fråga men den berör också i vidare bemärkelse hela vårt samhälles sätt att fungera. Att väcka till medvetande om sårbarheten och bidra till ett ökat säkerhetstänkande hos alla parter är därför en viktig samhällelig uppgift. Sårbarhetsfrågorna är ofta komplicerade och står ofta i strid med andra intressen som påverkar uppbyggnaden av olika datasystem. Det är därför av vikt att sårbarhetsfrågorna behandlas av ett organ som kan samla olika intressen i vårt samhälle och som kan vara fristående från andra. Sårbarhetsberedningen (SÅRB) har alltsedan sin tillkomst 1981 svarat för uppgiften att genom utredningsverksamhet och information verka för en minskad sårbarhet. Det är allmänt omvittnat att SÅRB lyckats etablera ett förtroendefullt och fruktbart samarbete mellan myndigheter och näringsliv, som alla parter haft stor nytta av. Uppslutningen från näringslivets sida med såväl ekonomiskt som personellt stöd har också medfört att många omfattande projekt kunnat genomföras till en för statskassan blygsam kostnad. Så har t. ex. den s. k. SBAmetoden till övervägande del finansierats utanför statsbudgeten. I proposition 1984/85:225 angående statsförvaltningens användning av ADB föreslås att statskontoret får ett sammanhållet ansvar för sårbarhetsfrågorna inom den civila statsförvaltningen, som regeringen bekräftar att SÅRB och dess verksamhet skall upphöra. Detta torde leda till att sårbarhetsfrågorna drunknar bland de frågor som statskontoret i övrigt ansvarar för. Det finns också betydande risker för intressekonflikter. Till detta kommer att sårbarhetsfrågorna som nämnts inte enbart är en fråga om statens ADB-verksamhet utan gäller ADB-hanteringen i vårt samhälle i sin helhet. Det föredragande statsrådet påpekar i sitt övervägande att sårbarhetsfrågorna inte är begränsade till den försvarsanknutna verksamheten. De omfattar också frågor som arbetsmiljö och rättssäkerhet. Detta är korrekt. Det faktum att sårbarhetsfrågorna dessutom omfattar inte bara den offentliga sektorn utan samhället i sin helhet talar för att de inte skall beredas inom en myndighet som hanterar den statliga ADB-hanteringen. Konsekvensen av regeringens förslag blir ju att näringslivet samt kommuner och landsting ställs utanför och risken finns att ett begynnande säkerhetsmedvetande försvagas. Det faktum att det finns en allmän enighet om värdet av de insatser SÅRB gjort talar för att SÅRB och dess verksamhet bör bestå även i fortsättningen. Detta bör lämpligen kunna ske i form av en nämnd knuten till försvarsdepartementet. Informationsteknologin ger möjlighet till ett mångskiftande samhälle, där utrymmet för enskilt nytänkande är stort. Behovet av att samhället är öppet för människors nytänkande är därför också i motsvarande mån stort. Föränderligheten och komplexiteten i ett samhälle där informationsteknologin spelar en allt större roll är sådan att politiker måste inta en mer ödmjuk hållning till vad man kan styra och dirigera. Förutsättningen för att skall vara framgångsrikt att utnyttja de nya teknologierna är att en betydande avmonopolisering sker i det svenska samhället. Mot bakgrund av ovanstående hemställs 1. att avslår regeringens förslag till riktlinjer för den framtida datapolitiken, 2. att i frågan om grundlagsskydd för den enskildes integritet som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående tilläggsdirektiv till data- och offentlighetskommittén, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående slutenvårdsregister, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående rätten att begära att den egna patientjournalen ej förs på data, 5. att hos regeringen begär förslag till åtgärder för att begränsa myndigheters rätt att insamla, registrera, lagra och vidarebefordra personuppgifter, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i Mot. 1985/86:26 motionen anförts angående myndigheters försäljning av personuppgifter, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående en striktare tillämpning av de krav offentlighetsprincipen ställer.