mot · G8023238 · 1985-05-28 00:00:00 — Motion 1984/85:3238 m. fl. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m.m. (prop. 1984/85:217) Regeringen målade i kompletteringspropositionen en mycket ljus bild av ekonomiska läge. Denna bild har på avgörande punkter motsagts av verkligheten och av de åtgärder som tvingats vidta. Icke desto mindre återkommer den ljusa bilden även i den nu aktuella propositionen som innehåller förslag om skattehöjningar, skärpta avbetalningskrediter och likviditetsindragningar från näringslivet. Regeringen säger inledningsvis att denna nya information inte ändrar den grundläggande bilden av det ekonomiska läget och att regeringens ekonomisk-politiska strategi såsom den senast beskrevs i kompletteringspropositionen ligger fast. Denna beskrivning är helt missvisande och vi beklagar att regeringen inte även i ord kunnat medge att det ekonomiska läget och utsikterna för framtiden i flera avseenden är mycket oroande. Det torde vara uppenbart för var och en att om det ekonomiska läget vore så ljust som regeringen låtsas, skulle det inte vara nödvändigt med chockhöjning av diskontot, totalstopp på kreditmarknaden, skärpta likviditetsindragningar och avbetalningsregler, nya skattehöjningar m. m. påtalade redan i sin partimotion och upprepade i motionen med anledning av kompletteringspropositionen att det fanns positiva inslag i den gångna utvecklingen men också avsevärda risker . De åtgärder som vidtagits av och föreslås av regeringen har i allt väsentligt givit oss rätt. Vi kan nu med säkerhet konstatera att inflationen kommer att avsevärt överstiga 3-procentsmålet. Redan t.o.m. april hade priserna stigit med 2,5-2,(enligt SCB resp. SPK). Diskontohöjningen och den föreslagna fördubblingen av bilaccisen leder till en prisökning på minst 0,. Därmed uppnås en inflation på 3,. blir därmed en inflationstakt på sannolik. Den senaste uppgiften från SPK anger inflationen till 3,, varav och totalt sedan prisstoppet infördes. Detta skall ställas mot regeringens mål på och innebär således ett kraftigt misslyckande för den inflationsbekämpning som regeringen själv beskrivit som ett huvudmål för den ekonomiska politiken och som en viktig förutsättning även för sysselsättningsutvecklingen, tillväxten och fördelningspolitiken. 11 1984/85. Konkret innebär den misslyckade inflationsbekämpningen att de utlovade reallönehöjningarna uteblir. Detta trots den beslutade skatterabatten och med beaktande av att de faktiska löneökningarna torde nå över 5-procentsramen. En konsekvens därav är att den ökning av den privata konsumtionen som före räntehöjningen m.m. kunde beräknas till ca + 2,nu torde stanna vid ca 1,. Vi pekade redan i vår motion med anledning av kompletteringspropositionen på den försämring som successivt skett av bytesbalansen, i motsats till regeringens skönmålning. Den prognos som regeringen då gav är uppenbarligen överspelad, och någon ny sådan redovisas inte. Enligt vår uppfattning finns det anledning att befara en försämring av bytesbalansen till ca -eller ännu sämre . Orsakerna till detta ligger både i en starkt ökad import och en långsammare exportökning. Den dämpade utvecklingen av exporten är en följd av det höjda kostnadsläget, som medfört både förlust av marknadsandelar och ett ökat utnyttjande inom svensk industri av utländska insatsvaror. Mot denna bakgrund finns det risk för fortsatt uppbromsning av exportökningen. Den försämrade bytesbalansen har givit tydligt utslag i form av utflöde av valuta, i stort sett kontinuerligt . I själva verket motsvaras valutautflödet nästan exakt av försämringen av bytesbalansen, varför de konspirationsteorier som framförts saknar all grund. Statistiken visar också i det närmaste balans på den privata och kommunala kapitalbalansen, varför större delen av valutautflödet måste bero på försämringen av bytesbalansen. Den accelerering av valutautflödet på ca som noterades efter kompletteringspropositionens presentation måste bedömas som en direkt följd av den bristande verklighetsanknytning som regeringen där uppvisade. Tidningen (nr 21) skriver sålunda: En utlösande faktor bakom den akuta valutakrisen var därför säkert regeringens närmast naiva beskrivning av den ekonomiska verkligheten. Den svenska kronan har också utvecklats till en svag valuta inom ramen för den rörlighet som valutakorgen medger. Uppenbarligen hade regeringens politik eller snarare brist på politik skapat en press uppåt på räntenivån. En höjning av det officiella diskontot kunde därför förutses, vilket ytterligare förstärkte pressen mot den svenska kronan. blev tvungen att höja diskontot från 9,till 11,. Avskaffandet av ränteregleringen för banksystemet ses som en tydlig indikation på att ytterligare höjning av affärsbankernas utlåningsräntor var motiverad. En sådan höjning för den oprioriterade utlåningen är också en naturlig följd av den konstlat lägre räntenivån på den prioriterade lånevolymen som bankerna tvingats till på grund av gällande placeringsrestriktioner. Den sänkning som affärsbankerna därefter vidtagit får därför ses som ett utslag av farhågor om en återinförd räntereglering, men torde under rådande kreditmarknadsförhållanden vara omöjlig att upprätthålla utan betydande förluster för bankerna. Kritik av de föreslagna åtgärderna Mot den ovan beskrivna verkligheten borde regeringen ha presenterat en reviderad prognos och en omläggning av den ekonomiska politiken. Detta har man emellertid inte orkat med. Kännetecknande för socialdemokraternas ekonomiska politik torde därför även i fortsättningen blir ryckighet. I så måtto kan man naturligtvis säga att regeringen fullföljer den inledda strategin. Det är emellertid inte en strategi som leder till en positiv utveckling av den svenska ekonomin. Regeringen har sålunda tvingats till det ena panikpaketet efter det andra, o försökte man med prisstopp, hyresstopp, utdelningsstopp, förnyelsefonder, likviditetsindragningar m. m. Det hjälpte inte. o var det dags för skattehöjningar på bl. a. bensin, elektrisk kraft. Det hjälpte inte heller. O drog man till med ett nytt prisstopp. Det hjälpte inte den här gången heller. 0 Och är det för ett nytt paket med räntehöjningar, skattehöjningar och annat. Inte heller det kommer att hjälpa. Regeringens stora strategiska misstag är att den vägrat att ta itu med de offentliga utgifterna. Principiellt har man visserligen sagt att "utgiftsbegränsningar måste åstadkommas på vissa områden. Men det räcker inte med principdeklarationer. I detta Ijärde panikpaket sker hela åtstramningen genom penningpolitiken. Detta innebär i praktiken att en alltför stor del kommer att drabba investeringarna. Framför allt de mindre företagens investeringar torde vara känsliga för de genomförda räntehöjningarna. är det uppenbart för alla att väsentliga fortsatta ökningar av investeringsverksamheten är nödvändiga för att föra den svenska ekonomin mot balans och full sysselsättning. De föreslagna åtgärderna får expansiva effekter på statsbudgeten även bortsett från effekterna av skatterabatten. Framför allt ökar utgifterna för statsskuldsräntorna. Detta innebär att finans- och penningpolitiken verkar 1 olika riktning, trots att en vettig ekonomisk politik rimligen bör bestå av samverkande åtgärder inom dessa båda politikområden. Regeringens bristande konsekvens i den ekonomiska politiken framstår som önskvärd tydligen i det faktum att som man genomför åtgärder i syfte att begränsa den privata konsumtionen beslutar man om en tillfällig skatterabatt och prisstopp. 1 den mån prisstoppet har någon effekt alls på prisnivån torde signalen vara att det gäller att konsumera , eftersom priserna sannolikt stiger ännu mer när prisstoppet hävs. Prisstoppet fungerar med andra ord som en direkt signal till ökad konsumtion . Den utlovade skatterabatten kommer löntagarna till del först eller och den fungerar alltså som en direkt uppmaning till konsumtion på kredit. Regeringens egna åtgärder även på det finanspolitiska området ger således signaler som är precis motsatta de som förs fram genom skärpta avbetalningsregler, skattehöjningar etc. Vi anser att det i ett sådant ekonomiskt läge som vi nu befinner oss är rimligt att genomföra en ofinansierad skatterabatt. bör således besluta att denna ej skall utgå. De skärpta avbetalningsreglerna vad gäller bilar bör således inte genomföras och självfallet inte heller fördubblingen av bilaccisen och stämpelskatten på fastighetsinteckningar. Det är bara drygt en månad sedan finansministern i kompletteringspropositionen skrev: "Vidare förutses inga höjningar av indirekta skatter och arbetsgivaravgifter. föreslås en höjning av två indirekta skatter. I propositionen föreslås ytterligare kraftiga likviditetsindragningar från näringslivet. Enligt förslaget skall företagen åläggas att på konto i inbetala ett belopp motsvarande på lönesumman över 20 milj. kr. Medlen skall hållas bundna t.o. Detta innebär att likviditetsindragningarna ökar med ca . Vi har tidigare motsatt oss denna typ av åtgärder, som regeringen utnyttjat med viss entusiasm. Det förefaller oss klart ologiskt att försöka åstadkomma en kraftig investeringsökning genom en god vinstsituation och dra in dessa vinster till så att de inte skall kunna användas. I propositionen sägs också att vissa statliga utgifter skall senareläggas. Några konkreta förslag läggs emellertid inte fram. Det enda som står är att senareläggningen skall omfatta bl. a. transfereringar till näringslivet och vissa statliga inköp av materiel och utrustning". Detta synes oss vara enbart ett slag i luften. Man anger inte vilka utgifter det är fråga om och man anger inte hur de skall senareläggas man påstår bara att budgeteffekten 1985/86 blir ca . Bristen på långsiktig strategi och konsekvens i den ekonomiska politiken innebär på viktiga områden att problemen enbart skjuts framåt i tiden. Det gäller i fråga om kostnadsutvecklingen, i fråga om bytesbalansen och statens upplåning utomlands, och det gäller i fråga om budgetunderskottet. Det allvarligaste problemet som rullas framåt i tiden gäller kostnadsutvecklingen. Vi har tidigare påtalat och regeringen har också själv i en bilaga till kompletteringspropositionen beskrivit hur avgörande det är att få ned pris- och kostnadsutvecklingen till den nivå som råder i vår omvärld. Det mest slående är emellertid att det arbete som påbörjats med att avveckla följsamhetsklausuler fick ett abrupt slut . gick då med på en sådan klausul utan att först göra några försök att undvika den. Man kan konstatera att detta förmodligen var priset för att sluta avtal först på arbetsmarknaden och att sluta ett tvåårsavtal. Det var detta beteende som ledde års konflikt på det statliga avtalsområdet. Enligt vår uppfattning måste det vara en viktig del i en framtida strategi att undvika följsamhetsklausuler, priskompensationsklausuler och liknande. Detta bör således ingå i regeringens direktiv till SAV . Regeringens agerande har inte medverkat till att lösa utan snarare försvårat problemen års avtalsförhandlingar. Frågor om överhänget är ej lösta utan kvarstår som förhandlingsfrågor. är det uppenbart att ett återinförande av det fulla inflationsskyddet i skatteskalan skulle medverka till att underlätta de kommande avtalsförhandlingarna. Likaså skulle en budgetpolitik utan skattehöjningar men med utgiftsbegränsningar göra det lättare att uppnå reala förbättringar genom avtalsförhandlingarna. Det står nu klart att man inte klarar målsättningen från regering och riksbank att staten inte skall låna utomlands. Den statliga upplåningen utomlands har bara under den gångna delen av 1985 uppgått till , och detta beror i allt väsentligt på det höga underskottet i bytesbalansen. kan den statliga utlandsupplåningen väntas uppgå till . framöver kommer de internationella utsikterna för vår export att vara betydligt mer dämpade än . Både tillväxten i OECD-området och den totala världshandeln väntas sålunda öka med bara hälften så mycket som *. Det innebär att eventuella konkurrenskraftsförbättringar måste åstadkommas genom låga kostnadsökningar här hemma. Budgetunderskottet ser enligt de senaste siffrorna ut att bli något högre än vad som tidigare angivits. På grund av de nu föreslagna åtgärderna kommer underskottet 1985/86 att bli ytterligare högre, jämfört med prognosen i kompletteringspropositionen. Den höjda räntan leder till ökade räntekostnader för staten i storleksordningen . *Ytterligare devalveringar är inte möjliga. saldoeffekten ännu högre. Genom bristen på konkreta förslag skjuter regeringen problemet med det stora budgetunderskottet framför sig och resultatet, riskerar att bli detsamma som tidigare, nämligen att skattehöjningar i ett trängt läge blir det enda möjliga alternativet. har vid en rad tillfällen presenterat de viktigaste inslagen i den ekonomiska politik som vi anser nödvändig för att föra till ekonomisk balans och full sysselsättning, o Budgetunderskottet måste minskas för att dämpa inflationsförväntningar och inflation. o Denna minskning måste ske dels genom den ekonomiska tillväxten, dels genom utgiftsnedskärningar. o Utgiftspolitiken måste planeras långsiktigt. Om samhällsekonomin av konjunkturskäl behöver stimuleras bör detta ske genom skattesänkningar. o Skatteskalan måste ges ett fullt inflationsskydd. o Marginalskatterna måste sänkas så att nästan alla får behålla åtminstone hälften av en inkomstökning, o Inga klausuler som knyts till andra avtalsområden eller den allmänna prisutvecklingen får skrivas in i de statliga löneavtalen, o Avtalen inom den konkurrensutsatta sektorn måste vara löneledande. o Arbetslöshetsförsäkringen måste reformeras genom att avgifterna höjs och genom att försäkringsmedel får finansiera andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder än arbetslöshetsersättning, o De kollektiva löntagarfonderna måste avskaffas. Detta bör ske snabbt för att markera vikten av en återställd marknadsekonomi, o Offentliga monopol måste brytas upp och regleringar avskaffas. Vi har också fört fram konkreta förslag i anslutning till de enskilda punkterna ovan. Med en sådan långsiktigt inriktad ekonomisk politik skulle det nu aktuella krisläget inte uppkommit. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att med avslag på proposition 1984/85:217 godkänner den inriktning av den ekonomiska politiken som förordas i motionen, 2. att avslår de i propositionen upprättade lagförslagen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vikten av att snabbt avveckla de kollektiva löntagarfonderna, 4. att beslutar upphäva sitt tidigare beslut om en skatterabatt på . för juni månad 1985. () () () ()