ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G8021409 · 1985-01-24 00:00:00 — m. fl. Utbyggnad av fiskehamnarna i Tyngdpunkten i landets fiske har förskjutits till ostkusten. av fisken landas numera där. Detta har inneburit att utvecklats i riktning mot att bli ett naturligt centrum för fiske och fiskberedningsindustri på ostkusten. För att ta vara på de möjligheter till ytterligare sysselsättning som detta medför för länet behövs nu en snabb utbyggnad av infrastrukturen kring Fiskenäringen. Särskilt gäller det fiskehamnarna. Ett rationellt fiske kräver modernt utrustade och väl underhållna hamnar. Behovet av förbättringar är stort på det området för att länet på ett bra sätt skall kunna möta den i övrigt positiva utvecklingen inom näringen. Därför bör länets fiskehamnar bli föremål för översyn och genomgripande upprustning och utbyggnad. De statliga fiskehamnarna bör ges hög prioritet i verksamhet. Även de kommunala fiskehamnarna behöver rustas upp. Med hänsyn till den höga arbetslösheten bland länets anläggnings- och byggnadsarbetare bör detta kunna ske genom att dessa arbeten utförs som statskommunala beredskapsarbeten. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om angelägenheten av en snabb upprustning av fiskehamnarna i . () ()
mot · G8021410 · 1985-01-24 00:00:00 — Återbesättande av tjänst som fiskerikonsulent i har tidigare haft två konsulenter på fiskets område. En för havsfisket och en för insjöfisket. , då en konsulent pensionerades, har länet endast en fiskerikonsulent. Med hänsyn till länets och kustens omfattning är det angeläget att den nu vakanta tjänsten återbesätts. Konsulenten för insjöfisket, som har att ansvara för 3 000 sjöar och mängder av rinnande vatten och därutöver skall ge service åt 120 fiskeorganisationer, har hamnat i en ytterst besvärlig arbetssituation då nu även ansvaret för kustfisket tillkommit. Att handlägga låneärenden och licensärenden är av mycket känslig natur och kräver noggranna överväganden och framför allt god kontakt med berörda fiskare. Den rätta handläggningen av dessa ärenden försvåras då de inte ligger hos en handläggare som har kustfisket som sin arbetsuppgift. I rådande läge är situationen i på fiskets område så besvärlig att man har svårt att fungera som fiskerinämnd enligt gällande åligganden. Konsulenttjänsten bör således återbesättas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen framförts om fiskerikonsulenttjänster i .
mot · G8021411 · 1985-01-24 00:00:00 — Industrispår till SARAB:s anläggning i I samband med att fick tillstånd att lokalisera sin destruktionsanläggning till i Kumla kommun beslöts som en av förutsättningarna att industrispår skulle dras fram till anläggningen. Skälet till detta var att järnvägstransporter anses säkrare än transporter med lastbil på väg. Industrispåret till i kommer enligt uppgift att byggas . En viktig förutsättning för att det verkligen skall bli så att så mycket som möjligt av avfallet kommer att transporteras på järnväg är emellertid att även de regionala uppsamlingsplatserna som dels finns, dels kommer att etableras på olika håll också har tillgång till industrispår. De omlastningar som annars krävs innebär förmodligen större säkerhetsrisker än själva transporterna. Benägenheten att utnyttja järnvägstransporter för avfallet till blir dessutom säkert lägre, bl. a. på grund av transportkostnadsfördyringar beroende av omlastning. Enligt uppgift pågår f. n. förberedelser för en uppsamlingsanläggning i . På den aktuella platsen saknas industrispår. Avsikten är att mellanlagra PCB-haltigt avfall i . Det måste anses vara av största vikt att verkligen satsar på lokalisering av regionala uppsamlingsplatser till orter där möjlighet till spåranslutning finns, annars blir kravet på järnvägsspår fram till anläggningen i ett slag i luften. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att som sin mening ger regeringen till känna att även SAKABrs regionala anläggningar för uppsamling av avfall skall ha tillgång till industrispår.
mot · G8021414 · 1985-01-23 00:00:00 — m. fl. Genom att ta till vara grönmassan hos bladrika växter kan man få dels kreatursfoder, dels av grönsaften ett proteinrikt utgångsmaterial för svinfoder och hönsfoder samt ett lämpligt fiskfoder med fleromättat fett. Alla dessa fodertyper importeras f. n., trots jordbrukets allmänna överskottsproblem. Härutöver kan också grönsaften vara råvara för olika livsmedel, innehållande protein och fleromättat fett. Ett sådant livsmedel kan vara hälsotiilsats till mjöl. Lämpliga växter för grönmassa är lusern, klöver, grön havre och gräs samt foderkål och foderraps. Av dessa kan en lämplig växtföljd utbildas för spannmålsjordar, exempelvis i och . Därutöver lämpar sig särskilt bra som en biprodukt blasten från sockerbeta liksom potatisblasten. En bra metod att starta utvinning ur grönmassa vore enligt vår mening att vid Karpalunds sockerbruk öka säsongen och lönsamheten med en industriell process för betblast och annan växtmassa. 1 första hand skulle den inriktas på foder, som importeras. En sådan samdrift förekommer vid sockerbruket i i . att hos regeringen hemställer om att åtgärder vidtas för att få till stånd förädling av grönmasssa, som en första åtgärd genom utveckling av verksamheten vid Karpalunds sockerbruk. (s) () () () () ()
mot · G8021415 · 1985-01-23 00:00:00 — Allemansrätten har inte fastställts av riksdag och regering. har allemansrätten vuxit fram. Den har använts och används allmänt av folket och tillämpas av domstolar och andra myndigheter. En sådan rätt kallas sedvanerätt. Äldre lagstiftning är oftast uppteckning av sedvanerätt. Man kan utan att överdriva påstå att är unikt med allemansrätten. I finns en friluftslag som i mycket liknar vår allemansrätt. är det land som har vad som närmast motsvarar den svenska sedvanan. Vår allemansrätt är således något att vara rädd om. Man måste alltid ha i minnet att den bara gäller om den används med hänsyn till naturen och människorna. När man använder begreppet allemansrätt skall man betona ansvaret. De flesta som vistas i markerna respekterar markägarens gästfrihet, men det finns andra som inte gör det, och då uppstår en intressekonflikt. Det finns också markägare som avsiktligt försöker beskära allemansrätten. Friluftsliv är ett sätt att utnyttja mark och vatten. Det innebär en konkurrens med t. ex. skogsproduktion och jordbruk om stora delar av vårt land. De båda näringarna har alltid kunnat slå vakt om sig och sitt ganska effektivt. Det har friluftslivet på allvar börjat kunna göra först med naturvårdslagen och miljöskyddslagen så sent som . Om vi alla som rör oss ute i markerna med gott samvete skall kunna kräva att andra skall skydda och vårda naturen och miljön, så måste vi själva uppträda så att vi uppfyller vad som menas med allemansskyldighet. Bristen på bestämmelser gör allemansrätten vag och svårtolkad. Det är sällan man kan säga att något förhåller sig exakt på det ena eller det andra sättet. Men man lyckas ändå lösa konflikterna på ett tillfredsställande sätt. Intresset för olika friluftssporter har ökat , bl. a. skidåkning, cykling, löpning och ridning. De flesta av dessa sporter åstadkommer liten eller ingen skada på naturen. Det finns sporter som åstadkommer större skada än andra. Jag syftar då på ridning. Ridsporten är mycket utbredd i . Många kommuner har tagit sitt ansvar och anlagt speciella spår för ridsporten. Det är inte bara allemansrätten som ridsportens utövare kommer i konflikt med utan även motortrafik. Det senare innebär stora risker, både för ryttare och motortrafikanter. För att underlätta för ridsportens utövare borde varje kommun ta sitt ansvar och anlägga särskilda stråk för dessa. Uppstår för många konflikter och incidenter mellan allemansrätten och ridsportens utövare kan kravet komma om en särskild friluftslag, vilket vöre mycket olyckligt. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av kommunalt ansvar för anläggande av särskilda ridstråk.
mot · G8021416 · 1985-01-23 00:00:00 — östrand m. fl. Slopande i av investeringsstoppet för animalieproduktion, m. m. Investeringsstoppet inom animalieproduktionen som trädde i kraft förlängdes att gälla intill utgången av juni månad 1985. Om investeringsverksamheten inte kommer i gång igen kommer detta att få allvarliga regionalpolitiska och därmed sysselsättningsmässiga konsekvenser i , speciellt inom svinproduktionen. Utöver att investeringsstoppet behöver hävas i denna del av landet behövs ökade möjligheter i vissa fall till investeringsstöd. De fem Norrlandslänen har av den totala fläskproduktionen och ungefär lika stor andel av smågrisproduktionen i landet. Dess andel av befolkningen är däremot . Detta innebär att har av den svinstam som är nödvändig för att tillgodose efterfrågan på fläsk i norra . Som exempel kan nämnas att antalet producerade slaktsvin i uppgår till ca 25 000 . Svinproduktionen inom länet motsvarar av det beräknade behovet. Men av länets fodersädsproduktion avyttras ca eller utanför länet, bl. a. för fläskproduktionen i södra delarna av landet. Denna skulle i stället kunna förädlas inom länet, t. ex. genom svinuppfödning. Fodermängden motsvarar behovet för uppfödning av ca 100 000 slaktsvin som i stort sett motsvarar länets behov. Exemplet från gäller flertalet Norlandslän. Ur regional sysselsättningssynpunkt men även ur beredskapssynpunkt är det i högsta grad otillfredsställande att foderöverskottet inte förädlas i norra . Sysselsättning skulle kunna skapas såväl i själva produktionen som i förädlingsledet. I samband med ny- och ombyggnad djurskyddsgranskades i /82 906 slaktsvinsplatser och i övriga landet 29 514. Motsvarande siffror /83 var 528 resp. 38 250 platser. Då den totala produktionen i är av så begränsad omfattning finns det risk för att om den minskar ytterligare både förädlingssidan och servicesidan i övrigt är hotade. Detta kommer att få svåra sysselsättningsmässiga konsekvenser för de människor som arbetar med svinuppfödning, de som arbetar i slakterier och charkuterier samt för veterinärer och husdjursrådgivare samt även inom transportbranschen. Därför är det viktigt att investeringsstoppet inom framför allt svinproduktionen omgående upphävs i de fem Norrlandslänen. Dessutom bör möjligheterna öka att lämna stöd till investeringar så att en viss ökning av fläskproduktionen Detta kan t. ex. ske genom att mot bakgrund av ovanstående åberopa särskilda skäl att lämna avskrivningslån utöver nu gällande regler när det gäller stöd till jordbruket i norra . Med det anförda hemställs 1. att beslutar att investeringsstoppet inom animalieproduktionen skall upphävas för , 2. att beslutar att stödet till investeringar för fläskproduktionen i får öka när särskilda skäl föreligger. () ()
mot · G8021417 · 1985-01-22 00:00:00 — Ändring i lagen om bevakningsföretag Enligt gällande lagstiftning är det tillåtet att företag sköter bevakning, brandkontroll m. m. inom företagets område. Detta görs ofta av en inom företaget uppbyggd bevaknings- och säkerhetsorganisation. Systemet är tillfredsställande då företag på detta vis kan skapa en organisation som väl känner till de problem vilka är särskilda för varje enskilt företag. Dessa interna och till företagen direkt hörande bevakningsavdelningar innebär att man för dessa inte behöver söka auktorisation, vilket de bevakningsföretag måste göra som i huvudsak sysslar med att erbjuda bevakningstjänster på marknaden. Som exempel kan nämnas att ett företag byggt upp en bevakningsavdelning, vilken är avsedd att enbart bevaka det egna företagets anläggningar. Företaget i fråga beslutar att t. ex. låta en maskinverkstad belägen inom företagets område bli ett helägt dotterbolag. Denna förändring innebär att företagets egen bevakningsavdelning inte får lov att sköta bevakningen av dotterbolaget. För att detta fortsättningsvis skall vara möjligt krävs att företaget måste söka auktorisation för sin bevakningsavdelning. Enligt gällande lagstiftning kan dispens inte lämnas. Med stöd av det anförda hemställer jag att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i lagen (1974:191) om bevakningsföretag att ett moderbolags bevakningsorganisation kan bevaka ett dotterbolags lokaler inom moderbolagets område.
mot · G8021418 · 1985-01-23 00:00:00 — 1984/85 1418-1426 Ändring av reglerna för räntestöd till de mindre och medelstora varvsföretagen För att överleva den mycket svåra konkurrensen från utländska varv samt för att få utländska rederier intresserade av att beställa fartyg vid de mindre och medelstora svenska varven är det utomordentligt angeläget att det statliga stödet ändras för att ge utrymme för de villkor som finns i andra länder, framför allt i . För de kvarvarande aktiva mindre och medelstora varvsföretagen i vill vi gärna fästa uppmärksamheten på en mycket besvärlig konkurrensfaktor från bl. a. norska varvs sida. Såväl som tillämpar OECD-villkor för krediter till beställare av fartygsnybyggnader. En betydande skillnad föreligger dock på så sätt att till de norska varven utbetalas vid en kontantaffär vid fartygsleveransen, alternativt , nuvärdet av räntesubventionen som skulle utgått under en alternativ kreditperiod. Som exempel kan nämnas att vid en norsk räntenivå på är nuvärdet av subventionen till OECD-villkor (+ marginal ) lika av kontantpriset. En beställare, inhemsk eller utländsk, kan få nuvärdet utbetalat kontant vid leverans av fartyg (17 milj. kr. eller alternativt (21,5 milj. kr. Ett sådant tillämpande av reglerna i skulle för de mindre och medelstora varven väsentligt öka konkurrenskraften. Konkreta förfrågningar från utländska beställare på fartyg för offshoreindustrin i och nordeuropeisk kustsjöfart skulle med stor sannolikhet tecknas om de norska reglerna kunde erbjudas. Kontantutbetalning av räntesubventionerna skall ske för nybyggen upp till 10 000 dwt /86, under förutsättning att beställaren finansierar sin beställning utan statlig kreditgaranti. Gällande svenska regler kan förändras till oförändrad kostnad för staten. Inte heller uppstår något risktagande i samband med kreditgarantier eftersom sådana ej blir aktuella. Slutligen kan som motiv för en ändring anföras att de mindre och medelstora svenska varven får möjlighet att konkurrera med norska varv på lika villkor. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen begära åtgärder i syfte att motverka de i motionen påtalade konkurrensnackdelarna för de mindre och medelstora varvsföretagen. () () 1 1984/85.
mot · G8021419 · 1985-01-23 00:00:00 — m. fl. Prissättningen på olja och bensin Svensk olje- och bensinhandel domineras av ett fåtal till multinationella ägare knutna distributionsföretag. Fria från detta ägarinflytande är det kooperativa OK. Marknaden präglas f. n. och säkerligen också framgent av en betydande överkapacitet. Detta förhållande har lett till en allt hårdare kamp om marknadsandelar. Ur konsumenternas synpunkt kan detta förefalla positivt, men vid en närmare granskning kan konstateras betydande skillnader i effekt för dessa. Kampanjer och priskrig förläggs som regel till konsumenttäta områden där volymerna betyder mycket för det enskilda företaget. Mindre ofta eller sällan erbjuds konsumenter över hela landet samma prisnedsättning eller rabatter. Bilister i områden där ett enda försäljningsställe är tillgängligt upplever nästan aldrig samma erbjudande. Däremot upplever de att deras pris på varan bidrar till att täcka kostnader eller förluster för bensinhandeln på annat håll. Förhållandet är i längden oacceptabelt och måste förändras så att en enhetlig prisnivå på likvärdiga produkter uppnås för hela landet. Regeringen bör uppta samtal med branschföretagen om en enhetligare prissättning. Därest detta ej leder till önskad effekt bör en översyn av hela olje- och bensinhandeln göras. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behov av mera enhetlig prissättning på olja och bensin. () ()
mot · G8021420 · 1985-01-24 00:00:00 — m. fl. En arbetsgrupp inom industridepartementet har i promemorian Ädelmetallkontroll? DS 1 1984:11 lämnat förslag om minskad statlig kontroll av ädelmetallarbeten. Enligt förslaget skall kontrollstämplingen av ädelmetallarbeten bli frivillig. Vidare föreslås bl. a. att finhalten på guldarbeten skall kunna sänkas till 8K. anför i sitt remissyttrande över promemorian att nuvarande ordning för kontrollstämpling bibehålls, att 18K även framgent skall vara lägsta halten för guldföremål i . Vidare anförs att silverföremål över vikt även framgent skall ansvarsstämplas, att års- och ortsstämplingen bibehålls som . Det är av kulturhistoriskt intresse och även väsentligt ur identifikationssynpunkt i samband med försäkringsfall med mera. anför i sitt yttrande att förslaget till ny lagstiftning på området inte tar hänsyn till att användning av ädelmetallföremål kan medföra hälsorisk. Användning av vissa smycken, framför allt örhängen, i ädelmetall kan medföra stor risk för allergi, i de fall smyckena innehåller nickel. Det förekommer att silversmycken är överdragna med nickel. Vitt guld innehåller ofta nickel. Nickelallergi är en form av kontaktallergi, dvs. den uppstår efter direkt hudkontakt med föremål som innehåller nickel. Ungefär var tionde kvinna är nickelallergisk. En undersökning på skolflickor har visat att av dem som hade hål i öronen var nickelallergiska. är kritisk till utredningens förslag. Enligt SP:s mening har den nuvarande kontrollen till syfte att skapa en offentlig kvalitetsgaranti i fråga om ädelmetallarbetets finhalt. SP har genom rationaliseringar av verksamheten lyckats hålla kontrollkostnaden på en så låg nivå som av det färdiga ädelmetallarbetets kostnad. SP har även kunnat hålla taxan oförändrad . Verksamheten finansieras helt genom avgifter. Staten avdelar inga resurser för att täcka kostnaderna för verksamheten. Effekterna på sysselsättningen inom guldvaruproducenterna, handeln och SP är heller inte belysta i utredningen. I utredningen saknas uppgifter om de inom landet yrkesverksamma tillverkarna och deras anställda. Vi motionärer delar den oro som finns inom branschen, och SP. Enligt vår mening bör finhalten på guld vara 18K, och den nuvarande kontrollverksamheten bibehållas. Med det anförda hemställs att hos regeringen ger till känna vad som i motionen anförts om finhalten i ädelmetall och kontrollstämpling. () () () ()
mot · G8021423 · 1985-01-23 00:00:00 — m. fl. Statliga myndigheter och verk är stora uppköpare på den enskilda marknaden. Därtill kommer att flera verk, främst de affärsdrivande, är storproducenter av tjänster till både enskilda och företag. Gemensamt för dessa statliga verks verksamhet är att den delvis är monopoliserad. bedrivs en del av verksamheten främst av de affärsdrivande verken på den allmänna marknaden där den är utsatt för konkurrens. Utan tvekan är det en svår roll att dels driva en skyddad verksamhet som är reglerad från statsmakterna, dels bedriva verksamhet i öppen konkurrens. Frestelsen att utnyttja sina monopol för att vinna fördelar också på den konkurrensutsatta delen av marknaden är stor. Att så också har skett framgår av de anmälningar som gjorts till angående s. k. osund konkurrens från några affärsdrivande verks sida. Anmälningarna gäller bl. a. postverket, och lantmäteriverket. Med jämna mellanrum har affärsverken diskuterats. En översiktlig genomgång av dessa utredningar ger vid handen att utredarna genomgående tycks ha undervärderat de svårigheter som uppstår när myndighetsfunktionen blandas med konkurrensutsatt affärsverksamhet. Därtill tycks man inte ha uppfattat i hur stor utsträckning affärsverksamhetens situation förändrats. Den s. k. monopolutredningen (SOU 1978:48) konstaterade också att statsmakterna inte givit uttryck för en samlad uppfattning om de statliga företagens och myndigheternas plats i det ekonomiska systemet och om, och i så fall på vilket sätt, marknadsekonomi och myndighetsutövning är förenliga. I takt med en minskning av det traditionella arbetsfältet för de affärsdrivande verken söker sig dessa till arbetsområden, vilka ursprungligen inte var avsedda för dessa verk. Någon allvarligare diskussion om nyttan av denna expansion har inte förts av statsmakterna. Risken att enskilda företag kommer i kläm i denna expansion är uppenbar. Den ur marknadsekonomiskt tänkande naturligaste lösningen vore att de affärsdrivande verken helt upphörde med den konkurrensutsatta verksamheten och i stället satte in alla sina resurser att effektivisera den monopoliserade verksamheten. Ett annat alternativ vore att helt avskilja de monopoliserade verksamheterna från de konkurrensutsatta delarna av verksamheten på ett sådant sätt att affärsverken inte har något inflytande över de konkurrensutsatta delarna. Först då kan en konkurrens på likvärdiga villkor uppstå. en översyn av ovan angivet slag genomförs genom en särskild tillkallad utredning är det av yttersta vikt att konkurrensneutralitet råder gentemot enskilda företag. Även om det bör vara en självklarhet att så är fallet bör uttala detta. Med stöd av det anförda hemställs 1. att hos regeringen anhåller om tillsättandet av en utredning med uppgift att komma med förslag i anledning av de affärsdrivande verkens expansion i enlighet med vad som i motionen anförts, 2. att uttalar sig för att de affärsdrivande verken inte får utnyttja sin monopoliserade verksamhet i syfte att vinna fördelar på de konkurrensutsatta delarna av affärsverkens verksamhet i enlighet med vad som i motionen anförts. () () () ()
mot · G8021425 · 1985-01-23 00:00:00 — och av etanoltillverkning till F. n. diskuteras förutsättningarna för och behovet av etanoltillverkning i med inhemsk råvara som bas. Tillverkning av etanol ses som bl. a. ett sätt för jordbruksnäringen att ekonomiskt fördelaktigt inom landet förbruka de spannmålskvantiteter som finns tillgängliga. Den huvudsakliga användning som i ett kortare perspektiv ses som möjlig är låginblandning i motorbränslen. Jordbruket i producerar stora mängder spannmål, som alltså delvis skulle kunna utgöra bas för etanoltillverkning. Spannmålsproduktionen på den närbelägna är också omfattande. Innan tillverkning kan starta i stor kommersiell skala återstår många överväganden; teknikval, samproduktion, ägarstruktur och lokalisering med hänsyn till råvara och avsättning. Ytterligare erfarenheter bör också vinnas från försökstillverkningen i . Enligt vår mening är möjligheterna att förlägga etanoltillverkning till goda. Därvid bör också beaktas att länet har en besvärande befolknings- och sysselsättningsutveckling. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om förläggning av etanoltillverkning till . () ()
mot · G8021428 · 1985-01-24 00:00:00 — m. fl. Olika led av vidareförädling av stålprodukter har diskuterats i många sammanhang. Den tunnplåtsproduktion som sker hos i Domnarvet har föregåtts av jättelika investeringar utan att medföra några väsentliga ökningar av sysselsättningen. Kvar från den tidigare stålindustrin i finns yrkesmedvetenhet och tradition. Dessa förutsättningar borde kunna utgöra grund för framväxten av nya företag. För detta behövs också forskning och teknisk utveckling. Det senare skulle kunna stimuleras genom tillkomsten av ett tunnplåtscentrum i . Ett sådant borde kunna ingå som en viktig del i ett industriellt utvecklingscentrum av liknande typ som i , ett 1UC i Bergslagen. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motio nen anförts beträffande behovet av upprättandet av ett tunnplåtscentrum i . () () BO () () () ()