mot · G8022756 · 1985-01-24 00:00:00 — 1984/85 2756-2759 m. fl. Fornminne»- och byggnadsvård budgetproposition (bilaga 13, D 3) redogjorde bostadsministem utförligt för de förslag och överväganden om en långsiktig politik för den allmänna kartframställningen, som grundades på lantmäteriverkets utredning Kartpolitik 85, framlagd . Departementschefen föreslog därvid att huvudalternativet i Kartpolitik 85 i sina huvuddrag bör ligga till grund för kartverksamheten /85-1993/94 samt bedömde en med anledning härav erforderlig medelstilldelning för tioårsperioden. godkände den långsiktiga planen för lantmäteriets arbete med kartor och annan landskapsinformation samt anvisade de nödvändiga medlen för första årets arbete enligt denna. I detta sammanhang uppmärksammades dock inte att en del av innehållet i de allmänna kartorna är beroende av anslagstilldelning till en annan myndighet, nämligen och statens historiska museer. Detta gäller i första hand den ekonomiska kartans redovisning av fasta fornlämningar och andra kulturhistoriska landskapsdata men i andra hand också motsvarande redovisning på andra allmänna kartor, t. ex. den topografiska. Denna redovisning grundas på en allmän inventering av fornlämningar, som har lång tradition i vårt land och som inte sällan också åberopas som föredömlig ur internationell synpunkt. Fornminnesinventeringen för den ekonomiska kartan återgår ursprungligen på ett riksdagsbeslut . fick då i uppdrag att utföra en sådan inventering i samarbete med dåvarande rikets allmänna kartverk, som fick i uppdrag att framställa en ny ekonomisk karta, grundad på flygfotografiskt underlag. Ämbetet har därefter genom årliga anslag under huvudtitel beretts möjlighet att utföra denna inventering och har således svarat för underlaget till kart innehållet i denna del. Man kan således säga att kartframställningen under hela finansierats genom anslag under två huvudtitlar. Motiveringen för fornminnesinventeringen har varit tvåfaldig. Genom redovisningen på kartan skulle markägare, exploatörer, kommuner, andra myndigheter och allmänheten kunna få information om fornlämningar och andra kulturhistoriska landskapsdata för att kunna iaktta fomminneslagens bestämmelser om skydd för fomlämningama i egenskap av ett allmänt, vetenskapligt och socialt intresse. Genom det upprättade fomlämningsregistret skulle därutöver en vetenskaplig grund erhållas för forskning i landets äldre bebyggelsehistoria. En sådan forskning har också förekommit i stor utsträckning, och den ökade kunskapen har också bidragit till ett ökat levandegörande av kulturarvet. 1 1984/85. ingick produktionen av den ekonomiska kartan successivt i ett skede med utgivning av en andra kartgeneration. Som belyses i Kartpolitik 85 fick även denna på grund av kulturlandskapets och teknikens snabba utveckling karaktären av nyproduktion. På underlag från beslutade att fornminnesinventeringen skulle fortsätta också för denna kartgeneration. Kulturlandskapets förändring, inventeringsstandarden för tidigt genomgångna områden samt det enligt fomminneslagens förutsättningar kontinuerligt förändrade och utvidgade fomlämningsbegreppet krävde nämligen en nyinventering för att kartans och fomlämningsregistrets standard skulle bibehållas och alljämt kunna tjäna samhällsplanering och forskning. och fram till innevarande år har närmare ekonomiska kartblad nyutgivits eller reviderats. Den förnyade fornminnesinventeringen har därvid i betydande omfattning skapat en helt ny bild av den förhistoriska bebyggelseutvecklingen och tagit fram ett tidigare helt okänt bestånd av fornlämningar från medeltid och senare historisk tid. Ett flertal remissistanser - framför allt på regional nivå - belyste enhälligt värdet av att denna verksamhet får fortsätta i samband med svaren på granskning av den kulturhistoriska centralmyndigheten /83. Samma uppfattning har framförts av lantmäteriverket i Kartpolitik 85. Där betraktar man numera de allmänna kartornas kulturhistoriska innehåll som ett starkt försäljningsargument. Genom tvånget att ta ställning till årliga 2-procentiga nedskärningar av verksamheten har i likhet med andra myndigheter förutsättningslöst fått pröva möjliga besparingar. I samband med årets anslagsframställning har man därför genomfört en långsiktig konsekvensplanering av fornminnesinventeringen i anslutning till Kartpolitik 85, som belyser kostnadskonsekvensema . Det framgår bl. a. att kostnaderna för ämbetets deltagande i kartproduktionen endast utgör en relativt obetydlig del av samhällets totala kostnader för denna. Samma aspekter för samhällsnyttan kan anföras för dessa kartdata som dem LMV anfört beträffande kartdata i allmänhet i Kartpolitik 85 och som tagit ställning till i fjolårets, inledningsvis nämnda beslut. De allmänna kartorna måste anses om en enhetlig produkt, som måste framställas enligt samma planeringsförutsättningar, oavsett vilken myndighet som deltar i eller utför arbetet. Enligt sammanfattningen i anslagsframställning vill myndighetens styrelse: med bestämdhet avvisa det presenterade besparingsaltemativet (dvs. en besparing innebärande en successiv nedläggning av fornminnesinventeringen), som i praktiken innebär en oåterkallelig nedrustning av samhällets uppbyggnad av kunskap om det arkeologiska kulturarvet. Vi vill här också erinra om det massiva stöd för en oförändrad fornminnesinventering som den regionala organisationen givit i svaren på RRV:s revisionsrapport. anser vi det vara en nödvändig grund för kulturminnesvårdens långsiktiga planering, att statsmakterna nu tar ställning till frågan om fornminnesinventeringens framtid. I årets budgetproposition (bilaga 10 s. 485) är emellertid den föredragande fackministem inte nu beredd att ta ställning till frågan i ett längre tidsperspektiv än de två närmast följande åren, dvs. budgetåren 1986/87 och 1987/88. Vi finner att denna skrivning inte tar hänsyn till den helhet, som kartproduktionen utgör och vars huvuddrag bundit sig för inför den närmaste tioårsperioden genom fjolårets beslut. bör därför enligt vår mening nu ta ett långsiktigt beslut för fornminnesinventeringens framtid enligt myndighetens förslag. Vården av landets fasta fornlämningar har ett samarbete kring vården av kulturminnen byggts upp mellan kulturminnesvården och arbetsmarknadsmyndigheterna. Det gäller fornlämningar och kulturbyggnader som restaureras och vårdas genom beredskapsarbeten. års byggnadsvårdsreform, då fick särskilda medel (1984/85: 13,8 milj. att förmedla till byggnadsvård, utgjorde dessa arbeten i stort sett den enda kanalen för statens stöd till denna typ av byggnadsvård. Vården av fomlämningama, dvs. främst insatser för röjning och slåtter på fomminnesplatser som annars växer igen, baseras dock fortfarande helt och hållet på beredskapsarbetena. Fr. o. m. 1984/85 har länsarbetsnämndernas anslag för beredskapsarbeten kraftigt skurits ned. De medel som bevilj ats till fomvård har därigenom minskat från 38,6 milj. kr. 1983/84 till 25,8 milj. kr. enligt aktuella uppgifter från länsarbetsnämnderna. Siffrorna avser hela landet exkl. där särskilda förhållanden gäller utifrån sysselsättningsläget i länet. Den länsvisa medelsfördelningen innebär att fomvården /85 bl. a. blir utan anslag i , , , , och sannolikt även . I tio andra län genomförs kraftiga nedskärningar medan resten får oförändrade anslag eller () någon ökning. I perspektivet av statens samlade satsningar på sysselsättningsskapande åtgärder och beredskapsarbeten utgör arbetena inom kulturminnesvården en mycket marginell andel. När riktlinjerna för länsarbetsnämndernas verksamhet lagts fast har därför sannolikt effekterna för fomvården inte beaktats. Årets nya anslagsprofil innebär dock att förutsättningarna för en viktig kulturverksamhet med en gång förändrats. Det är därför angeläget att åtgärder snabbt vidtas som korrigerar dessa effekter och förhindrar att de resultat som nåtts i fråga om vård av landets fornlämningar spolieras. Som en ytterligare bakgrund till problemen kring fomvården kan följande omständigheter redovisas. Det finns omkring 350000 kända lagskyddade fomminnesplatser i landet. Många av dessa, t. ex. boplatser från stenåldern och framåt, är svåra att iaktta i terrängen medan andra -1, ex. järnålderns gravfält med högar och resta stenar eller de muromgärdade fomborgama - är påtagliga och välkända sevärdheter i det svenska kulturlandskapet. förändras dock landskapet mycket snabbt genom bl. a. de areella näringarnas utveckling. Sedan efterkrigstiden förbuskas eller beskogas hagar och andra tidigare öppna områden i snabb takt. Det är ofta i dessa marker som fomlämningama finns antingen det rör sig om gårdsgravfält eller andra anläggningar. Många fomminnesplatser, även sådana som är av intresse för t. ex. turismen, hotas därför av en successiv igenväxning, och en viktig del av det svenska kulturarvet blir på så sätt inte tillgängligt och döljs för allmänheten. Det är bara en bråkdel av landets fomminnesplatser som kan hållas öppna genom särskilda markvårdsinsatser men dessa insatser för att göra kulturarvet levande blir därför så mycket viktigare. Tack vare koordineringen mellan beredskapsarbeten och kulturminnesvård har en verksamhet kunnat byggas upp vilken som mest omfattat ca 2500 fomminnesplatser landet över som röjts, vegetationsgallrats och slagits. Platserna har försetts med informationsskyltar och blivit viktiga utflykts- och turistmål. Arbetet har utförts i skogsvårdsstyrelsemas regi med arbetslag i beredskapsarbeten. Länsarbetsnämnderna beviljar medel efter länsstyrelsernas och ansökningar och projekteringar. Koordineringen sysselsättning-kulturminnesvård har aldrig varit helt problemfri - det är inte alltid som de viktigaste fomlämningama ligger i områden med hög arbetslöshet - men har medelstilldelningen gjort att förhållandevis stabila vårdprogram har kunnat byggas upp i de flesta län. Stabiliteten är särskilt viktig då det är genom årligt återkommande markvårdsinsatser som den önskvärda vegetationen stabiliseras och befästs. Många fomminnesplatser som framstår som mycket besöksvärda är sålunda resultatet av arbeten. Sysselsättningspolitiskt betingade fluktuationer i verksamheten på länsnivå har förekommit tidigare och detta har utgjort ett problem för fomvården. Variationerna i anslagsnivåerna till de enskilda länen har dock aldrig varit så omfattande som årets drastiska nedskärningar. De särskilda effekterna av årets nedskärningar kan belysas i några diagram där fig. 1 visar länsarbetsnämndernas anslag till fomvården fr. o. m. 1971/72 i löpande priser. Fig. 2 visar samma uppgifter men här är siffrorna omräknade i fasta priser enligt konsumentprisindex med 1980 som indexår. Här framgår att anslagen i ett slag skurits ned med från det senare 1970-talets och tidigare 1980-talets jämna volymer och därmed återförts uppbyggnadsskede för verksamheten. De minskade anslagen till beredskapsarbeten under innevarande högkonjunktur berör givetvis inte enbart fomvården, och förhållandena torde vara Kostnader för fomvård i beredskapsarbeten 1971/72-1984/85. Beviljade medel (övre stapel) resp. för faktiskt utförda arbeten. Arbeten i inkluderas ej i redovisningen. I har kostnaderna för arbeten ökat från mycket blygsamma nivåer /81 till 5,7 milj. kr. 1984/85. likartade t. ex. beträffande insatser för naturvård och skogsvård. Specifikt för fomvården är dock att den enbart är baserad på beredskapsmedel och att den därför är särskilt känslig för störningar. Länsarbetsnämnderna strävar som regel också efter att fördela medel i första hand till arbeten där en intressentandel från ägare eller annan offentlig verksamhet kan bidra till kostnaderna. Detta är säkerligen riktigt i de flesta fall. Genom koordinationen med de sysselsättningsfrämjande åtgärderna har dock statsmakterna kunnat undvika att avsätta ordinarie anslag för fomvården. Effekterna kan därför antas bli att fomvården nedprioriteras särskilt hårt i en åtstramningssituation för beredskapsarbetena. Regeringen behandlar i årets budgetproposition (bil. 10, s. 487 f.) en framställan från om att 10 milj. kr. förs över från sysselsättningsmedlen till en fast anslagspost. En sådan post skulle enligt ämbetet medföra att vården av de mest exklusiva fomlämningama kunde garanteras, oavsett sysselsättningsläget och plötsliga fluktuationer i tilldelningen av beredskapsmedel. 23.5 23. i S 29. : ! i 1 ' ! 15 1;.-I 25, d U ILi H 5L2 Kostnader för fomvård i beredskapsarbeten (exkl. ). Kostnader för beviljade medel resp. faktiskt utförda arbeten i fasta priser. Indexerat efter konsumentprisindex utifrån penningvärde. Regeringen hänvisar därvid till att länsarbetsnämnderna erhållit ytterligare 500 milj. kr. till beredskapsarbeten samt att den avser att ge en arbetsgrupp inom i uppdrag att se över formerna för den framtida finansieringen. Enligt uppgifter har ytterligt marginella andelar av decemberanslaget (inkluderade i diagrammen ovan) avsatts för fomvård. Ämbetet uppger också att man inte heller anser sig kunna räkna med någon nivåhöjning genom beredskapsmedel 1985/86.1 den mån inga åtgärder vidtas synes därför problemen för verksamheten bli bestående. Det torde bl. a. innebära att effekterna av många gjorda vårdinsatser spolieras och att en viktig del av det svenska kulturarvet blir allt mindre tillgänglig för den breda allmänheten. Med hänvisning till ovanstående är det av vikt att regeringens översyn av problemen kring fomvården drivs med stor skyndsamhet och med målsättningen att skapa en finansieringsform som säkerställer en rimlig nivå och en rimlig kontinuitet för statens insatser inom denna del av kulturminnesvården. Genom beslut års riksmöten infördes på grundval av förslag års byggnadsvårdsutredning ett statsanslag för bidrag till de s. k. antikvariska överkostnadema vid upprustning av kulturhistoriskt intressanta byggnader i enskild eller ägo. De belopp som ställts till förfogande härför skall även utnyttjas för vården av Gotlandskyrkor som tidigare underhållits med insatser genom beredskapsmedel. Den bidragsresurs som sålunda ställdes till förfogande kom 1982 upp till en summa av 16,5 milj. kr., vilket bedömdes som en mycket blygsam dimensionering i förhållande till av byggnadsvårdsutredningen redovisade behov och av utredningen framlagda förslag. 1 budgetproposition uppgår resursen till 16,9 milj. kr. Enligt bedömningar i budgetpropositionen bil. 13 s. 15 och övriga tillgängliga källor har byggkostnadernas utveckling kännetecknats av en betydande stegring inte understigande . Om resursen för byggnadsvård skulle bibehållit sitt realvärde skulle anslaget /86 ha höjts med närmare 3 milj. kr. I stället har en påtaglig urholkning av resursen ägt rum, och i budgetpropositionen pekar föredraganden på att fortsatta besparingsåtgärder kan komma att riktas mot anslaget då besparingen på andra områden inom kulturminnesvårdssektom är möjliga. Den minskning av insatsen som blir följden av denna utveckling synes inte stå i rimlig överensstämmelse med den målambition som statsmakterna tidigare angivit för byggnadsvården. Ansträngningar görs med viss framgång för att nu så långt möjligt begränsa omfattningen och konsekvenserna av besparingsåtgärderna inom statsbudgeten vad beträffar stora delar av kulturområdet. Någon sådan begränsning har inte kunnat göras i fråga om anslaget till som därför tvingats bära en oproportionellt stor del av bördorna vid de omprioriteringar som skett inom kultursektorns budget. Insatser för byggnadsvården sker emellertid även inom anslag för bostadslånegivning. Inte heller här har det statsfinansiella läget möjliggjort en vidgning av tillstyrkanderamen för de särskilda lånen till kulturhistoriskt värdefull bebyggelse så att dessa kunnat öka i proportion till den utvecklade efterfrågan som uppstått sedan institutet prövats och introducerats över hela landet. Eftersom anslaget för byggnadsvårdande insatser inte bara kan ses som ett instrument för att från kulturhistoriska utgångspunkter bevara viktiga delar av kulturarvet utan även till stor del måste ses som en investering i vården av vår offentliga miljö, således också i bostadssocialt motiverade åtgärder, synes det rimligt att någon del av de mycket stora belopp som under huvudtitel uppförts för anslag till förbättring av boendemiljön i allmänhet utnyttjas för bibehållande av bi dragsnivån när det gäller verksamhet att stödja upprustning av äldre värdefull bebyggelse. Det kan t. ex. ske när regeringen reglerar utnyttjande av anslaget B 9 i bil. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi* om fornminnesinventeringens framtid 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fullföljande av fornminnesinventeringen enligt hittillsvarande principer som ett led i produktionen av ekonomiska kartan enligt kartpolitik 1985, 2. att ger regeringen till känna att den i propositionen aviserade översynen bör bedrivas med stor skyndsamhet. HANS () () * Se även motion 1984/85:2757.