mot · G8022392 · 1985-01-25 00:00:00 — Bötesverkställighetslagen (1979:189) stadgar om bötesstraff och dess verkställighet. Av lagen framgår bl. a. att bötesstraff verkställs genom uppbörd eller indrivning. Uppbörden sker genom att den bötfällde mot faktura betalar till den myndighet som regeringen bestämmer. Av bötesverkställighetsförordningen (1979:197) framgår att böter, som någon åläggs att betala genom strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot, skall erläggas till såsom central uppbördsmyndighet. För sådana böter som ådömts någon i domstol, s. k. domstolsböter, finns det däremot ingen central uppbördsmyndighet. Dessa böter skall i stället erläggas till kronogfogdemyndighet. upprättar en gång saköreslängd och indrivningshandlingar som väsentligen omfattar dels sådana personer med böter som kvarstår obetalda och därför skall indrivas och dels sådana personer med böter som ådömts av någon av våra domstolar. Saköreslängden översänds på magnetband till datamaskincentralen för administrativ databehandling (DAFA) i dess egenskap av servicebyrå för kronofogdemyndigheterna. Informationen läggs i en databas och är sedan åtkomlig för resp. kronofogdemyndighet beträffande de personer som har hemvist inom kronofogdemyndighetens distrikt. Av uppgifterna i saköreslängden framgår bl. a. den brottsbenämning eller det lagrum enligt vilket den tilltalade har dömts. När dom i brottmål meddelas och böter ingår i påföljden kan den dömde/gäldenären inte betala direkt vare sig till domstolen eller till någon särskild uppbördsmyndighet. Bötesskulden registreras och indrivs i stället av kronofogdemyndigheten, alldeles oavsett om den bötfällde både velat och kunnat betala tidigare. Gäldenären registreras i utsökningsregistret hos kronofogdemyndigheten i det distrikt där han bor, det s. k. . En betalningsuppmaning, med angivande av brottsbenämning eller lagrum, framställs hos och sänds av DAFA i kronofogdemyndighetens namn. Gäldenären har - vilket förtjänar att understrykas - efter domens meddelande inte haft någon möjlighet-att betala till annan, icke exekutiv, myndighet. När någon, med stöd av offentlighetsprincipen, vill ta del av allmänna handlingar hos kronofogdemyndigheten sker detta via terminal genom en särskild fråge- och bearbetningsrutin. För den som tar del av kronofogdemyndighetens registeruppgifter kommer den gäldenär som ännu inte är föremål för indrivning att framstå som vilken annan normal betalningsovillig eller betalningsoförmögen gäldenär som helst. Endast den som är väl förtrogen med kronofogdemyndighetens handläggningsrutiner kan av diarienumret sluta sig till när ärendet gäller uppbörd av domstolsböter och inte indrivning. I tidigare motion (1983/84:1307 och 1984/85:341) har jag beskrivit att kronofogdemyndigheternas register över gäldenärer har, sedan dessa register datoriserats, blivit särskilt intressanta från kreditupplysningssynpunkt. (Jag har pekat på de faror som därigenom uppkommit för den enskilde från integritetssynpunkt.) Sålunda inhämtar kommunerna i många fall uppgifter direkt från utsökningsregistren i en situation när någon persons vederhäftighet i ekonomiskt hänseende skall bedömas. Detsamma gör inkassoföretagen. Det lär även vara så att utarbetat särskilda datorprogram, inte för kronofogdemyndigheternas egna myndighetsverksamhet, utan för att kunna fullgöra kommersiell försäljningsverksamhet (se närmare de angivna motionerna). Det torde vara väl känt att kronofogdemyndigheterna är hårt belastade av sina exekutiva uppgifter. Det synes därför vara rimligt att kronofogdemyndigheterna avlastas uppgiften att vara uppbördsmyndighet för domstolsböter, särskilt som en annan myndighet, , redan har den uppgiften i fråga om böter som tillkommit annorledes än genom domstols dom. Även hänsynen till den enskildes integritet talar härför. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos regeringen begär sådan ändring av regelsystemet beträffande domstolsböter att uppbörden sker som uppbörd och icke som indrivning direkt.