mot · G8022657 · 1985-01-25 00:00:00 — Tre storföretag och har enats om att AMS går in och betalar halva lönen för 1 200 ungdomar för att lönen skall bli avtalsenlig. Totalt ger företagen på så sätt 7 000 ungdomar arbete . Att AMS bidrar till att lönen blir avtalsenlig motiveras av bl. a. att det är arbetsplatser som erbjuds utöver vad företagen normalt erbjuder ungdomarna. Om ett företag nyanställer personal sker detta på grund av att det föreligger behov av arbetskraft. Om företagen inte är beredda att betala ungdomarna avtalsenlig lön betyder inte detta att samhället skall gå in och betala mellanskillnaden utan vad det egentligen handlar om är att AMS söker sätta marknadskrafterna ur spel. Kännetecknande för en blandekonomi som vår är att tillgång och efterfrågan tillåts verka prisbildande även på lönesidan. Om staten skall börja betala mellanskillnaden mellan arbetskraftens marknadsvärde och kollektivavtalen, är risken stor att arbetsmarknadsparternas avtal kommer att sakna en fast förankring hos såväl arbetsgivare som löntagare. Från fackets sida är man mån om att undvika konkurrens på arbetsmarknaden. Om man avtalar att nybörjare skall ha lika mycket betalt som yrkesutlärd arbetskraft, kan man ju alltid hävda, att man gjort detta av omtanke om de unga så att de får rejält betalt. Att arbetsgivarna då förlorar intresset för att anställa ungdomar och väljer yrkeskunnig personal kan jämföras med att de får en kraftig rabatt om de anställer kompetent personal. Genom att falskt påstå att de är måna om ungdomarna kan etablerade fackliga förtroendemän skydda nuvarande medlemmar och få konkurrens från ungdomar. Dessa får därigenom i växande utsträckning gå arbetslösa och leva på samhället. Ungdomsarbetsplatser har inneburit att samhället påtagit sig att kompensera ungdomarna för skillnaden mellan marknadsvärdet och det myndigheterna ansett att ungdomarna behöver för att leva utan behov av arbetslöshetsstöd. För att gå med på ungdomsarbeten tilltvingade sig arbetsmarknadsparterna SAF och LO att arbetsgivaren skulle teckna AMF-försäkring för ungdomarna. av lönesumman ålades av SÖ som villkor för att företag skulle få statligt bidrag för att anställa ungdomar. Av dessa utgjorde av lönesumman tilläggspensionsavgift för den anställda unga personen. Problemet är att SÖ ålade arbetsgivaren att betala AMF-försäkring men ingen av ungdomarna kunde komma i åtnjutande av tilläggspension då de är berättigade till tilläggspension först efter fyllda . Det LO-SAF-ägda försäkringsbolaget tog med andra ord betalt för att tillåta ungdomsarbete. Har arbetsmarknadens parter ingått sådana avtal att de leder till att företagen inte vill anställa ungdomar beror detta främst på att arbetsgivarna inte är beredda att betala en enligt deras uppfattning för hög lön, alternativt anser kanske ungdomarna att lönen är för dålig och väljer därför att stå utanför arbetsmarknaden. När samhället går in med stöd blir helt plötsligt en rad arbetstillfällen lönsamma för företaget att besätta - eljest olönsam tillverkning och service blir lönsam och företagen har lockats hålla i gång olönsam produktion, som man från politiskt håll betonar vikten av lönsam företagsamhet. Vill man från berörda företags sida hävda att ungdomarna anställs för kvalificerad och lönsam verksamhet, bör rimligen dessa företag svara för hela lönekostnaden, dvs. själva bidra till att täcka utrymmet mellan faktisk lönsamhet och den lönenivå man ingått kollektivavtal om. Det är otillfredsställande när tre av landets mest vinstrika företag måste erhålla samhällsstöd för att bedriva nyrekrytering av unga arbetare. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar begära att regeringen ger AMS instruktioner om att rekryteringsstöd ej skall utgå till vinstrika storföretag. minab/gotab 1985 79928