mot · G8023000 · 1985-03-27 00:00:00 — Förbättrade boendeförhållanden för gamla, handikappade och långvarigt sjuka (prop. 1984/85:142) I propositionen anges de riktlinjer som måste bli vägledande för kommuner och landsting när det gäller boendesituationen för äldre, sjuka och handikappade. Ett mångårigt arbete från handikapprörelsens sida om att myndigheterna måste se sambanden mellan vanliga bostäders standard, tillgänglighet i närmiljön, service och institutionsboende tycks äntligen ge resultat. har handikapprörelsen fört fram kraven om att det skulle vara humanare - och billigare för samhället - om institutionsvården minskades och tillgänglighet och service i det normala bostadsbeståndet i stället förbättrades. har de olika huvudmännens ansvarsområden varit alltför åtskilda, varför ett totalt synsätt på handikappades boendesituation inte har kunnat anläggas. Regeringens proposition är därför ett stort steg i rätt riktning. En viktig förutsättning för att propositionens syfte skall kunna förverkligas är att tillgänglighetskraven uppfylls vid ombyggnation. Under punkt 2.3.1 anförs att en flexibel tillämpning av vissa byggbestämmelser måste tillåtas. Man hänvisar till att i förslaget till ny plan- och bygglag finns regler som innebär att kommunen genom bestämmelser i en detaljplan skall kunna ställa lägre krav i skilda avseenden för ombyggnader än vad som följer av de generella byggbestämmelserna. Lägre krav vid ombyggnad förutsätter enligt förslaget att bebyggelsen i området ändå kan anses få långsiktigt godtagbara egenskaper. Tolkningarna av vad som är ett godtagbart stort område för att dispenser skall kunna ges är däremot inte entydiga. Om en områdesplan omfattar ett förhållandevis stort område, så uppfattar antagligen inte alls hyresgästerna i ett speciellt hus att de hör ihop med något hus som blir tillgängligt i en helt annan del av en större stadsdel. Dispensreglerna får inte misstolkas. Om kommunerna tillåter för många dispenser från tillgänglighetskravet, så kommer hela syftet med propositionens fina förslag i övrigt att kraftigt undergrävas. En precisering av hur dispensgivning skall gå till måste därför göras. Om dispenser skall tillåtas så skall tillgänglighet tillgodoses i den närmaste omgivningen, i grannskapet. Under punkt 2.3.2 diskuteras vilka krav som skall ställas för långivning. Utgångspunkten för att bidrag skall erhållas är att bostaden är en fullvärdig bostad med alla primära boendefunktioner. Däremot säger propositionen att viss flexibilitet i tillämpningen av kravet på fullvärdig bostad dock bör medges i fråga om gruppbostäder. Det kan gälla fördelningen av boende 1* 1984/85. funktioner på privat resp. kollektiv del av bostaden. Detta undantag från huvudregeln om att det skall finnas primära boendefunktioner i alla bostäder är olyckligt. Ett gruppboende som inte innehåller t. ex. eget hygienutrymme och pentry kommer i praktiken att bli en institution. Även den som är mycket svårt handikappad har behov av ett eget liv och därmed ett eget, privat utrymme. Detta oavsett om handikappet i övrigt medför att servicenivån är hög och personen själv vill bo i ett kollektiv. När antog regeringens förslag om ett bostadsförbättringsprogram framhöll bostadsutskottet (1983/84:11) att man förutsatte att regeringen och AMS skulle uppmärksamma behovet av utbildning i tillgänglighetsfrågor för yrkesarbetare och tekniker. Man hänvisade till att AMS enligt uppgift utarbetade kursplaner för kompletteringsutbildning av yrkesarbetare och tekniker med inriktning på reparation, underhåll och ombyggnad. Styrelsen uppgav sig ha hög beredskap för att vid behov utveckla kursutbudet. För att ombyggnadsverksamheten verkligen skall fungera ur både varsamhetssynpunkt och tillgänglighetsaspekter krävs kunskaper. Det råder fortfarande stora brister i kunskap om tillgänglighet och handikappaspekter. Under punkt 2.2.2 diskuteras samråd med landstingen. En förutsättning för att boendeförhållandena skall kunna förändras är att samråd och samverkan verkligen kommer till stånd mellan kommuner och landsting, framhålls i propositionen. Däremot framförs inte kravet att denna samrådsskyldighet skall bli lagreglerad, något som arbetsgruppen föreslagit. Det är dock den bristande samordningen mellan kommuner och landsting som försenat ett självständigt boende för handikappade och långvarigt sjuka. Trots att alla berörda parter egentligen varit medvetna om att gällande ordning varit dålig, både ur mänsklig och ekonomisk aspekt. Det är därför nödvändigt att lagreglera denna samrådsskyldighet, eftersom det är den springande punkten för att propositionens förslag skall kunna fungera. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att alla gruppbostäder måste innehålla en privat del som uppfyller alla primära boendefunktioner, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att samrådsskyldighet mellan kommuner och landsting angående bostadsförsörjningen lagregleras, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att utbildningsinsatser måste göras för att handläggande tjänstemän skall få kunskaper i varsam upprustning och tillgänglighetsaspekter, 4. att uttalar att en förutsättning för att propositionens syfte skall kunna förverkligas är att kommunernas dispensgivning, i enlighet med motionens förslag, blir sällsynt.