mot · G8022805 · 1985-01-25 00:00:00 — Den frihet och mångfald som finns i den västliga världen har ett nära samband med vårt ekonomiska system, med marknadsekonomin. Denna är för liberaler den självklara grunden för samhället. Marknadsekonomin är mer än bara ett medel för att effektivt utnyttja knappa resurser och skapa välstånd. Marknadsekonomin ger konsumenterna en stark ställning. Inget annat system ger beslutsfattarna och konsumenterna så god och direkt information om produktions- och avsättningsmöjligheter. Inget annat system ger sådana signaler till var, när och hur framtida investeringar kan ge upphov till lönsam produktion. Inget annat system ger i sin mångfald ett sådant skydd mot felsatsningar. Alternativet till marknadsekonomi är en centralstyrd planekonomi. En sådan domineras i praktiken av byråkrater och producentintressen och ökar risken för mygel och korruption. Marknadsekonomin förutsätter att det finns konkurrens mellan fristående företag. Konkurrensbegränsningar och monopol av skilda slag måste därför motverkas. Fri etablering är en nödvändig förutsättning för marknadsekonomin. Ett decentraliserat och enskilt ägande och en mångfald självständiga beslut är en nödvändig del av en väl fungerande marknadsekonomi. En fri internationell handel är en väsentlig del av en väl fungerande marknadsekonomi. Ett ökat varuutbyte länder emellan medför att konsumenterna får en större mängd varor och tjänster att välja bland. Konkurrensen på utlandsmarknaden är också ett fortgående effektivitets- och produktivitetshöjande inslag i den svenska ekonomin. Marknadsekonomin löser förvisso inte alla problem. Det krävs politiska beslut bl. a. för att omfördela resurser, stärka konsumenternas ställning och skydda miljön. Lika viktigt är att skydda marknadsekonomin själv. Starka krafter i samhället - och inom näringslivet - söker ständigt, medvetet eller omedvetet, slå sönder den känsliga marknadsmekanismen. förordar en socialt styrd marknadsekonomi där samhället anger spelreglerna för den fria marknaden. beskrev detta som en ramhushållning där samhället anger de generella ramar inom vilka företag och andra har att hålla sig. Det finns ingen knivskarp gräns, där en marknadsekonomi går över i en planekonomi. Men det finns en gråzon, där marknadsekonomin börjar 1 1984/85. fungera allt sämre och där kraven på centralisering, reglering och förhandling växer sig starkare. Marknadsekonomin är en skör planta. Fortsätter vi på den väg vi nu länge vandrat, med subventioner, orimligt höga marginalskatter, monopoltendenser, regleringar och andra ingrepp, kommer denna sköra planta att sakta men säkert förtvina. Det är vår uppgift att kämpa för att marknadsekonomin åter ges rimliga chanser att fungera. Avskaffa de kollektiva löntagarfonderna Det fattade beslutet att införa kollektiva löntagarfonder i är ett hot mot marknadsekonomins framtida fortbestånd och utveckling. Vi anser att de kollektiva löntagarfonderna kommer att leda till mindre konkurrens, större inflytande för producentintressen på bekostnad av konsumentintressena, en ineffektivare produktion och en koncentration av ägandet av företagen till dessa löntagarfonder. Därigenom skulle vårt ekonomiska system förändras och försämras. Den viktigaste näringslivsfrämjande åtgärd som f. n. kan vidtas vore således att avskaffa de kollektiva löntagarfonderna. Vi föreslår i en annan partimotion, gemensam med moderata samlingspartiet och , att fonderna avskaffas och att medlen används för ett särskilt sparstimulanssystem. Det är av stor principiell betydelse att kommuner och landsting avstår från att driva en egen näringspolitik med regionalt protektionistiska inslag. Tendenser till sådan utveckling har kunnat noteras i vissa kommuner och landsting. Vi anser att detta måste motverkas, för att bevara marknadernas möjlighet att fungera. Exempel på sådan näringspolitik som vi anser vara negativ för samhället som helhet och för marknadsekonomins funktionssätt är att företag och kommun kommer överens om att kommunen övertar ägandet av vissa fastigheter som företaget sedan hyr, som det förbinder sig att behålla viss sysselsättning i kommunen . Fri etableringsrätt är en nödvändig förutsättning för marknadsekonomin. anser därför att det måste till mycket starka skäl om man skall acceptera olika former av tillståndstvång inom näringslivet. Sådana innebär ingrepp i näringsfriheten, som vi menar bör vara grundlagsskyddad i likhet med andra grundläggande friheter. Vi avvisar således etableringskontroll som ett medel inom den ekonomiska politiken. De åtgärder som är nödvändiga för att komma åt den ekonomiska brottsligheten - företag som t. ex. struntar i att betala avgifter och skatter - får således inte bestå av generella regleringar av hela branscher. I stället måste motåtgärderna sättas in mot dem som missbrukar näringsfriheten. Vi anser inte att det är genom minskad konkurrens de svenska företagen kan öka sin effektivitet. Om politiker och myndigheter genom olika former av administrativa regler och bestämmelser får delansvar i nästan allt nyföretagande leder det både till lägre konkurrens och till ytterligare byråkratisering av näringslivet. För att stärka marknadsekonomin är det nödvändigt att den allmänna ekonomiska politiken liksom näringspolitiken utformas med så generella medel som möjligt. De motiv som från andra håll ofta framförs för en mer selektivt inriktad politik går ofta ut på att försöka få företagen att vid olika strategiska beslut välja andra alternativ än dem marknadsutvecklingen pekat på. Ofta sägs det i sådana sammanhang att samhällsekonomiska kalkyler ger vid handen att den företagsekonomiska kalkylen är ofullständig. Detta kan naturligtvis i vissa fall vara riktigt, men sådana samhällsekonomiska kalkyler är behäftade med mycket stor osäkerhet, framför allt i fråga om de dynamiska framtida effekterna. De kan därför bara i undantagsfall ligga till grund för selektiva ingrepp av olika slag. Företagaren som person bör mötas med mera uppskattning. Vi måste få ett samhälle där initiativ och skapande uppmuntras och där toleransen mot enstaka misslyckanden blir större. En effektiv service med vänligt bemötande och snabb handläggning av ärenden är en viktig förutsättning för nyföretagandet. För att de enskilda företagens unika egenskaper inom de olika branscherna skall kunna tillvaratas på bästa sätt får branschstrukturerna inte störas av selektiva åtgärder annat än under mycket speciella omständigheter, t. ex. för att kompensera geografiskt betingade skillnader i förutsättningarna. Detta innebär att om staten finner det befogat att stödja företagen helt eller inom viss bransch, bör detta ske med generella metoder. Inom den sociala servicesektorn finns en rad etableringshinder som försvårar enskilda initiativ för exempelvis läkare och tandläkare samt inom skolor, vårdhem och daghem. Sådana etableringshinder är till skada för samhället och måste därför undanröjas. Konkurrens måste bli mer dominerande i den offentliga sektorns upphandling. Frihandel är och har varit basen för ett litet, utlandsberoende land som . Vi har i olika internationella sammanhang verkat för ett ökat varuutbyte länderna emellan. Utan ett sådant fritt utbyte mellan länderna skulle vårt välstånd vara avsevärt lägre. Konkurrensen på utlandsmarknaden är ett fortgående effektivitets- och produktivitetshöjande inslag i den svenska ekonomin. har ett oroande inslag av protektionistiska tendenser kunnat noteras i vår omvärld. anser att det är av största vikt att på alla sätt försöker motverka sådana tendenser. Regeringen bör i alla internationella sammanhang aktivt verka för en fri internationell handel och slopande av allehanda handelshinder. F. n. syns s. k. icke-tariffära handelshinder vara det största problemet på många marknader och den bör ta initiativ till bredare internationellt samarbete för att eliminera sådana. En mycket stor del av det svenska näringslivet verkar med framgång på utlandsmarknaderna. Ekonomin, sysselsättningen och levnadsstandarden i är beroende av fortsatt frihandel och av att svenska företag inte diskrimineras på utlandsmarknaderna. Men frihandel har också inneburit att vissa svenska näringar fått problem. De nya industrialiserade länderna påverkar oss. Den indiska textilindustrin har konkurrerat med bl. a. tekoföretagen i , de japanska varven och stålindustrin har drabbat både och andra delar av . Den lägre lönenivån är en viktig orsak till konkurrensframgångarna för dessa länder. har vår export till industrialiserade länder, s. k. NIC-länder, ökat mer än vår import från dessa länder. har ingen anledning att försöka hävda sig på de områden där andra klarar sig bra eller bättre. För att skapa en långsiktigt konkurrenskraftig ekonomi och en på egna ben tryggad arbetsmarknad måste vårt näringsliv anpassa sig till de yttre villkoren och utnyttja de relativa fördelar vi har jämfört med andra. Denna anpassning har varit ett av de fundamentala problemen i vårt samhälle . De nuvarande strukturproblemen är särskilt påtagliga därför att den negativa utvecklingen i vissa företag och branscher inte balanseras av en lika positiv utveckling på andra håll. För den nödvändiga industriella utvecklingen krävs en kraftigare expansion i nya branscher och i redan etablerade friska företag. I detta sammanhang är speciellt tjänstesektorn av mycket stor betydelse. Fri handel med tjänster Den potential som finns inom tjänstesektorn, både för inhemsk sysselsättning och för produktion för export, måste mobiliseras. F. n. går ungefär hälften av varuproduktionen på export, medan exportandelen av den privata tjänsteproduktionen bara är . Av den offentliga tjänsteproduktionen är det ännu mindre eller bara som gått till export. Av den totala världshandeln med varor svarar för , medan vi däremot endast har av världshandeln av tjänster. ligger vi klart under genomsnittet för tjänsteexporten inom de västliga industriländerna. Det är anmärkningsvärt att inte ens devalveringarna 1981 och 1982 har medfört någon större andelsökning för svensk tjänsteexport. Även i fråga om de internationella kapitalrörelserna finns möjligheter till liberaliseringar. Den svenska valutaregleringen är f. n. under utredning av den s. k. valutakommittén. bör valutaregleringen kunna avvecklas. som en enhetlig marknad I internationella sammanhang är ett mycket litet land. De nordiska länderna tillsammans är emellertid av inte oväsentlig betydelse. Samarbetet mellan de nordiska länderna, t. ex. i olika internationella diskussioner och förhandlingar inom internationella organ av skilda slag, är därför till stor fördel för . De nordiska länderna utgör också varandras viktigaste handelspartner inom ett flertal områden. Ett intensifierat samarbete skulle även i detta avseende vara av stort värde. De hinder som finns på de olika ländernas kreditmarknader och aktiemarknader för medverkan från andra länders företag bör tas upp till förnyad diskussion, t. ex. inom . Den bör där spela en pådrivande roll. Den internationella handeln på tekoområdet och även andra för uländerna speciellt betydelsefulla områden begränsas av ett antal handelshinder. Även har infört icke obetydliga sådana hinder. anser att ambitionen måste vara att successivt minska sådana handelshinder, både för att bredda internationella marknader, för att främja de svenska konsumenternas intressen av billiga produkter och för att tillse att de svenska produktionsresurserna används på effektivaste möjliga sätt. Artificiella handelshinder innebär i praktiken en begränsning av effektiviteten inom det svenska näringslivet. I en annan motion föreslår vi att handelsrestriktionerna gentemot i fråga om tekoprodukter avvecklas successivt . I en liberal ekonomi är det av värde att ha flera olika slags företagsformer existerande sida vid sida. För konkurrensen är det viktigt inte bara att det finns många fristående företag utan också att det finns många olika typer av ägarformer som konkurrerar med varandra. Då blir mångfalden i ekonomin - och i samhället över huvud taget - större. I svenskt näringsliv finns många olika slags företag företrädda. De ägs av privatpersoner, institutioner, stiftelser, stat och kommuner. Det finns starka producent- och konsumentkooperativa företag. Vad som är mera ovanligt är löntagarägda företag. Vi anser att det finns anledning att underlätta för anställda som vill överta ett företag. Om löntagarna fick större chans att ta över det egna företaget, skulle det sannolikt innebära en viss önskvärd broms på tendenser att små företag köps upp av stora. En stimulans till löntagarägda företag skulle kunna ges genom lättnader i arvs- eller gåvoskatten, i realisationsvinstbeskattningen, genom konsuitservice eller genom införandet av en särskild bolagsform. De förslag regeringen lagt i dessa avseenden har tyvärr gått i motsatt riktning, dvs. inneburit skärpt beskattning. Vi anser det emellertid väsentligt att reglerna inte utformas så att någon särskild ägandeform prioriteras, så att konkurrensen därigenom snedvrids. Erfarenheterna har visat att det finns speciella problem förknippade med statliga företag. Statens roll som ägare till företag kommer lätt i konflikt med statens huvudsakliga roll i övrigt i samhället. Det har i själva verket blivit en sammanblandning mellan statens båda roller, en sammanblandning som är till nackdel för de statliga företagens möjlighet att utvecklas. Staten har inte kunnat fungera som enbart ägare, och den egentliga ägarfunktionen har därför inte blivit tillgodosedd. liksom andra företag måste utvecklas och expandera på grundval av egen lönsamhet och vinstutveckling, inte med hjälp av statliga kapitaltillskott för s. k. rekonstruktion. Det bästa testet på att framtida expansion baseras på egen lönsamhet är att det nödvändiga kapitalet anskaffas på kreditmarknaden i konkurrens med andra företag. anser sålunda att de statliga företagen behöver ett tillskott av andra tänkbara ägare för att över huvud taget få ägarrollen uppfylld. Ett antal statliga företag bör kunna säljas. Vi ser t. ex. ingen anledning till att staten bedriver restaurangrörelse (SARA-bolagen). Vi anser dessutom att en utförsäljning av statliga företag bör kunna medverka till en rensning i statens balansräkning i enlighet med de principer för en aktiv finansförvaltning som vi beskrivit i partimotionen om den ekonomiska politiken. bör uppmana regeringen till försäljning av statliga företag med sikte på att få in ca under framöver. Marknadsekonomin fungerar bäst om det finns god konkurrens och stor makt- och ägarspridning. Vi har tidigare bl. a. på dessa grunder avvisat de kollektiva löntagarfonderna som skulle innebära ett omfattande maktövertagande av det privata näringslivet. För att åstadkomma denna maktspridning är det nödvändigt med aktiva åtgärder, och har tidigare pekat på ett antal sådana förslag. Särskilt förslaget om hur de kollektiva löntagarfonderna skall avvecklas innehåller stimulanser till kraftigt breddat enskilt medägande i näringslivet. Tanken att företagens ägare skall kunna dela med sig av vinsten till de anställda är mycket gammal. var det dock egentligen bara och som hade infört vinstdelningssystemet. har emellertid olika typer av vinstandelssystem upplevt litet av en renässans. Det finns nu troligen några hundra företag som har sådana system. Vinstdelningssystem kan motiveras med många skäl. Vi menar att de viktigaste är att de kan öka vinsttoleransen och stärka de anställdas engagemang i det egna företaget. Det handlar helt enkelt om att öka samhörighetskänslan mellan företagets ägare och anställda. Det är inte ovanligt att löntagare ser med misstänksamhet på stora företagsvinster. Allt som kan motverka detta är av godo. Det är nämligen bara vinstgivande företag som ger trygga jobb, och det är bara vinstgivande företag som gör investeringar för framtiden. Det är en vanlig fråga i dagens ekonomiska debatt hur sysselsättningsproblemen skall kunna lösas. Därom kan mycket sägas, men ett är säkert: utan vinstgivande företag kommer det aldrig att lyckas. Eftersom ett och samma system knappast passar alla företag finns det många sätt för vinstandelarnas utbetalning till de anställda. Huvudalternativen är årsvis utbetalning av en bonus, eller fondering av medlen t. ex. i en stiftelse med individuella andelar för aktieplacering. Det senare är i flera avseenden attraktivt, inte minst därför att det medverkar till ett breddat ägande i svenskt näringsliv. Det betyder att de anställda blir medägare i det egna företaget. I andra länder har statsmakterna skattevägen stimulerat medägande för de anställda. Det gäller t. ex. och . Det tyska systemet har t. ex. medfört att inte mindre än var femte anställd i västtyska aktiebolag blivit medägare i det egna företaget. Så sker emellertid inte i . Regeringen förefaller vara ganska ointresserad av anställdas individuella medägande. är det t. ex. oklart om vinstandelar som delas ut från en personalstiftelse skall beläggas med arbetsgivaravgift eller inte. I en departementspromemoria från har man föreslagit att en arbetsgivaravgift på skall utgå redan när vinstandelar delas ut till t. ex. en personalstiftelse. Vi anser att man i stället borde gå motsatt väg och besluta att vinstandelar inte skall beläggas med arbetsgivaravgifter. Även i övrigt måste klara skatteregler utformas, så att nuvarande osäkerhet försvinner. Därtill bör man kunna införa någon form av generell stimulans. De mindre och medelstora företagen För dem som startar och driver ett litet företag blir dess problem och möjligheter en del av dem själva. Företagets och företagarens öden vävs samman och de är ofta helt beroende av varandra. Naturligtvis finns det problem förknippade med att en verksamhet blir så beroende av en familjs eller en enskild människas idéer och engagemang. Men de stora värden som ligger i att människor satsar sitt kunnande, sin förmåga och sin ekonomi i ett eget företag överskuggar helt dessa problem. återfinns ungefär varannan anställd inom näringslivet, eller ca 1 miljon personer, i småföretag, dvs. företag med färre än 200 anställda. Det är emellertid inte bara ur sysselsättningssynpunkt som de mindre företagen är intressanta. är ofta flexibla och anpassningsbara till förändrade marknadsförhållanden. I många fall är en mindre och obyråkratisk organisation en förutsättning för att nya idéer skall utvecklas. Småföretag är därför viktiga för att näringslivet ständigt skall förnyas. Man kan se småföretagen ur en rad olika aspekter. De kan ses som ett viktigt fundament på vilket en stor del av vår välfärd vilar, beroende på deras sysselsättningsmässiga betydelse. De kan ses som marknadsekonomins smörjmedel, tack vare deras flexibilitet. De kan också ses som samhällets uppfinnarverkstad, eftersom de är så viktiga ur förnyelsesynpunkt. Mot den bakgrunden borde den mindre företagarens situation bli föremål för samma omsorg och intresse som vi visar t. ex. de stora exportföretagen. Servicesektorn och handeln har inte uppmärksammats i den näringspolitiska debatten i samma omfattning som den tillverkande industrin. Dessa sektorers effektivitet och kompetens har emellertid en stor och växande betydelse såväl för den varuproducerande industrins utveckling som för konsumentens omvårdnad och trivsel. För en fortsatt positiv utveckling av service- och tjänsteproduktionen krävs bl. a. att den offentliga sektorns omfattande egenregiverksamhet begränsas och i större utsträckning än nu tvingas konkurrera med privata företag, att den offentliga upphandlingen sker på affärsmässiga villkor och att möjlighe ten till export främjas. avvisar ytterligare regleringar inom handeln i form av etableringskontroll och begränsning av öppethållandet. Den pågående koncentrationen inom dagligvaruhandeln, som domineras av några få företagskedjor, måste uppmärksammas ur konkurrenssynpunkt. Prisregleringar och långvariga prisstopp får negativa effekter för konsumenten och måste undvikas. Vi anser att service- och hantverksföretag bör ingå bland de regionala utvecklingsfondernas målgrupp. En av de viktigaste åtgärderna som kan stimulera de mindre företagen och underlätta för dem att expandera och öka produktion och sysselsättning är enligt mångas åsikt ett slopande av förmögenhetsskatten på det i företagen arbetande kapitalet. har tidigare framfört ett sådant krav, och vi upprepar det . Det i företagen arbetande kapitalet är inte en förmögenhetstillgång som kan konsumeras eller på annat sätt förbrukas. Det består av byggnader, maskiner och inventarier, varor i lager och liknande tillgångar. Det finns ingen möjlighet att frånskilja en del av detta kapital för att kunna betala den skatt som utgår, speciellt inte efter de senaste höjningarna. Det sannolika resultatet blir i stället att småföretagaren kan tvingas avyttra företaget till en större koncern. anser att en sådan utveckling skulle vara mycket olycklig. Vi har i vår partimotion om den ekonomiska politiken (motion 1984/ 85:2295) föreslagit en minskning av dubbelbeskattningen av företagens vinster. Det skulle innebära minskad inlåsning av vinst- och investeringsmedel i de företag som gjort historiskt goda vinster. Det betyder att en större mängd investeringsprojekt skulle prövas på kreditmarknaden, vilket är till fördel för de mindre företagen och för de nystartade företagen, som ofta saknar egna finansieringsmöjligheter. Till detta kommer att det är alldeles nödvändigt att fortsätta att sänka marginalskatterna. Våra förslag i fråga om skattepolitiken presenteras i vår partimotion om den ekonomiska politiken. Myndigheters och förvaltningars omfattande egenproduktion av varor och tjänster bör begränsas. Inom områden där det finns en fungerande konkurrens skulle effektivitet och service påverkas positivt om privata företag anlitades i större utsträckning än . Det gäller t. ex. transporter, renhållning, byggnation och underhåll av fastigheter samt restaurangverksamhet. Men också när det gäller mer traditionella samhällsuppgifter som vård och utbildning borde privata initiativ tas till vara mer än vad som sker. Ett större inslag av privata företag, som alltid har eller riskerar att få konkurrens, skulle också här kunna innebära förbättrad service, mångfald och kostnadssänkning. Det är viktigt att all offentlig upphandling sker på affärsmässiga grunder och att man har tillgång till kalkylsystem som möjliggör rättvisa jämförelser mellan egenregi och entreprenad. Bestämmelserna för mervärdeskatten, som i vissa fall ger konkurrensnackdelar för de privata företagen, bör ses över. När det gäller samhällets stöd till mindre och medelstora företag spelar de regionala utvecklingsfonderna en viktig roll. Fonderna skall arbeta dels med kreditgivning, dels med service både till existerande mindre företag och till nyetableringar. Enligt uppfattning bör utvecklingsfondernas kreditverksamhet vara ett komplement till bankernas och huvudsakligen användas där formella säkerheter inte räcker till för bankkredit. Det är viktigt att serviceverksamheten inriktas mot de små företagen och att stor vikt läggs vid att främja nyföretagande. Fonderna har också en väsentlig uppgift som kontaktförmedlare mellan mindre företag och olika myndigheter. Också när det gäller serviceverksamheten bör utvecklingsfonderna sträva efter samarbete t. ex. med företagens egna organisationer, inte minst för att undvika dubbelarbete. Lagar skall skrivas så att de kan förstås och tolkas utan omfattande juridisk utbildning. De skall vara grundade i allmänt rättsmedvetande och sunt förnuft. Enligt en undersökning anser tre av fyra företagare att deras verksamhet försvårats av nya regler och lagar som tillkommer . Det medför att företagandet inte upplevs som så fritt och självständigt som många tror. De hävdar också att myndigheter oftare slår till mot små företag än mot stora. Oberoende av om sådana påståenden är riktiga eller inte, är det ett problem om verkligheten upplevs på detta sätt.