mot · G902Jo402 · 1985-01-01 00:00:00 — m. fl. (s, m, fp, c) Ålfiske med ål järn Enligt fiskeristadgan av , 6 §, är fiske med ljuster förbjudet i . Undantag från detta förbud har enligt kungl, kungörelse 1974:852 i kunnat ge tillåtelse för fiske med ljuster efter ål utanför länets kust mellan longituderna genom Göudde i väster och udde i öster. Tillstånd har endast kunnat beviljas för fiske från is och endast till person bosatt vid den angivna kuststräckan och för vars försörjning ljusterfiske är av betydelse. Denna kungörelse upphörde att gälla vid utgången av mars månad 1980. Framställningar från i , fiskenämnden i , , kommun och om förlängning av giltighetstiden för ovanstående kungörelse, beslutade regeringen i konselj avslå. För aktuellt ljusterfiske används ett speciellt redskap, i kallat nubba eller åljärn. Detta redskap har, till skillnad från tidigare i hela använt ljuster, mellan varje grov ten (leva) en endast ten försedd med hulling i vilken fisken fastnar. De grova tenarna (levarna) på redskapet är inte som tidigare konventionella ljuster försedda med hullingar och är inte heller skarpslipade. Levarna har som uppgift att fånga in fisken och styra denna så att den spetsas på de smala tenarna. Om någon av levarna under fiske träffar en ål utan att styra denna till en smal ten glider fisken undan utan att bli skadad. Träffas däremot ålen av någon av de huilingförsedda tenarna sitter den helt fast och kan avlivas. Åljärn eller nubba" 1985/86 Jo402 Ljusterfiske bedrevs tidigare allmänt i vårt land på ett stort antal fiskearter; exempelvis var det vanligt att man använde metoden vid fiske efter lekande laxartade fiskar i strömmar och bäckar. Vidare användes ljuster vid fiske från båt i skenet av starkt artificiellt ljus. Detta fiske ansågs inhumant då man ofta skadade bytet utan att därefter fånga det. Detta fiske betraktades också, säkerligen med rätt, som rovfiske i många sammanhang. Med hänvisning bl. a. till detta förbjöds ljusterfiske i vårt land , med undantag för visst lokalt ålfiske. Ingen av ovanstående negativa faktorer kan påvisas vid åljärnsfiske från is med s. k. nubba. Att helt undvika att bytet lider innan det dödas vid fiske torde vara helt omöjligt. Lidandet blir med säkerhet mycket kortvarigare vid ålj ärnsfiske än vid nästan alla andra slag av ålfiske. Vid mete får fisken kämpa en ganska lång kamp för livet med en mer eller mindre vass krok i gapet. Vid långrevsfiske, som är mycket vanligt ålfiske, får fisken oftast sitta fast i en fjädrande rev i många timmar. Ofta kämpar den själv till döds genom att sno in sig själv i den hängande revändan och därmed bli strypt. påstående i dess skrivelse till regeringen , dnr: 213-460-80 och dnr: 213-689-80, att fisk vid s. k. blindhuggning i stor utsträckning skadas eller dödas utan att fångas är, enligt vår uppfattning, felaktigt. Ingenting talar för att detta påstående är sant. andra påstående att fisken vid åljärnsfiske tillfogas avsevärt mer lidande än vid flertalet andra fiskemetoder har vederlagts av vad som ovan anförts. Att åljärnsfiske har medverkat till att öka sjukdomsangrepp på ål, s. k. röd böldsjuka, tyder inga undersökningar på. Vi håller däremot med om att åljärnsfiskets ekonomiska betydelse som motiv för dispens har mist en stor del av sin betydelse. Trots att den s. k. ålhuttningen förbättrar några fattiga fiskares ekonomi är inte fiskes ekonomi beroende av detta slag av fiske. Det finns däremot flera andra motiveringar för ett partiellt bevarande av detta speciella slag av ålfiske. Den viktigaste motiveringen torde vara åljärnsfiskets kulturella värde. Av det tidigare allmänt använda ljusterfisket har åljärnsfisket, på grund av sin relativa humanitet, blivit kvar som fångstmetod i östra delen av sydkust. Åljärnsfiske utgjorde tidigare ett ganska betydande inslag i många yrkesfiskares näringsutövning. För många yrkesfiskare, som på grund av hårt, slitsamt arbete och stigande 3 ''({lil ålder övergått till inomskärsfiske, utgjorde åljärnsfiske ett icke oväsentligt inslag i försörjningen. När isarna försvårade det vanliga inomskärsfisket togs åljärnet till. blev fisket från is med åljärn en omtyckt fritidssysselsättning för de få som erhöll tillstånd, men det blev ett uppskattat inslag i kulturliv. Den humanaste delen av ett tidigare allmänt använt sätt att skaffa föda bibehölls på en kvantitetsmässigt mycket låg nivå. beslut och 1982, att avslå tidigare motioner för återupptagande av ett begränsat fiske med åljärn, har upprört en förmodligen stor majoritet av ö- och kustbor i . , som tidigare avstyrkt återinförande av dispenserat ålfiske med åljärn, har sagt sig icke motsätta sig återinförande. I vårt mer och mer mekaniserade och datoriserade samhälle är det vår generations plikt att se till att våra gamla sedvanor och sätt att skaffa den dagliga födan naturligt lever kvar i vårt samhälle. Detta gäller inte minst en sådan här provinsiell specialitet som ålfiske med åljärn från is. Med hänvisning till vad vi anfört hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad vi i motionen anfört om att åtgärder vidtas för att ett begränsat ålfiske med åljärn åter skall tillåtas i östra skärgård. () () 1985/86 Jo402