mot · G8022570 · 1985-01-24 00:00:00 — Hans Nyhage och inom taxirörelsen antog proposition 1979/80:142 om vissa taxifrågor. Riksdagsbeslutet medförde ändringar i yrkestrafiklagen (YTL) och yrkestrafikförodningen (YTF). Dessa förändringar trädde i kraft och finns intagna i SFS 1980:397 och 1980:643. Enligt beslutet skall begreppet trafikområde tillämpas i stället för stationsort. Taxibilarna skall ha bestämda uppställningsplatser. En kommenderingsplan skall fastslå trafikeringsplikten och skyldighet föreligga för den som har tillstånd till taxitrafik att vara ansluten till en beställningscentral. I regeringens proposition framhålls, att länsstyrelserna i enskilda fall kan medge att frågan om beställning av taxibilar löses på annat lämpligt sätt än genom en gemensam beställningscentral. I riksdagsbeslutet fastslås att länstyrelserna äger rätt att medge undantag från skyldigheten att vara ansluten till en beställningscentral. I transportrådets cirkulärskrivelse, , till samtliga länsstyrelser anges otvetydigt dessa undantagsmöjligheter. anser att undantag från anslutningsskyldigheten bör medges om starka skäl talar för detta. Av propositionen, riksdagsbeslutet och transportrådets skrivelse framgår klart, att det inte föreligger en absolut skyldighet för taxiinnehavaren att tillhöra en beställningscentral. Tvärtom fastslås med all tydlighet att länsstyrelserna äger rätt att besluta på annat sätt. Det går således inte för länsstyrelserna att hävda, att för att erhålla tillstånd till taxitrafik föreligger tvång att tillhöra beställningscentral. Vissa länsstyrelser, t. ex. i , har till fullo insett detta och handlat därefter. Andra åter, t. ex. länsstyrelserna i och har tyvärr inte velat ta fasta på detta. Undantag från anslutningsskyldigheten skall kunna medges när starka skäl föreligger, heter det i flera sammanhang. Kan det verkligen finnas starkare skäl än vad människorna i en hel bygd anser, vad kommunstyrelse, skolstyrelse, socialnämnd, fritidsnämnd, sjukvårdsansvariga, kyrkliga företrädare m. fl. Bevisen från skilda delar i vårt land om en total uppslutning tvärs över alla partigränser bakom kravet att tvång ej skall föreligga i detta sammanhang är många och klarläggande. Exempel på detta är och i . Konsekvenserna av ett vidhållande av tvångsanslutningen är många och negativa. Uppenbar risk föreligger att taxiägare i glesbygden av kostnadskäl upphör med sin verksamhet. Självfallet går detta ut över människorna i 1 1984/85. Ett antal arbetstillfällen försvinner. Servicen blir klart försämrad. Ökade kostnader genom längre framkörningssträckor blir följden. I glesbygderna är taxirörelsen ofta ett familjeföretag, ej sällan i kombination med annan närliggande verksamhet såsom bensinstation, serviceverkstad m. m. Tjänster av skilda slag utförs av familjemedlemmarna själva, vilket håller omkostnaderna nere och påverkar lönsamheten i gynnsam riktning. Mottagande och förmedling av taxibeställning hör till dessa tjänster. Genomgående fungerar detta på ett fullgott sätt. För särskilt människorna/kunderna i närområdet utgör det en trygghet att ha en personlig kännedom om taxiägaren och hans/hennes familj och veta att det normalt inte föreligger några svårigheter för vederbörande att hitta till beställaren. Genom tvånget att tillhöra en gemensam beställningscentral rycks grunderna för denna positiva verksamhet undan och förbytts till något i de flesta avseenden sämre. Det finns många exempel från de områden, där tvånget segrat över förnuftet, att orimliga konsekvener uppstått för den enskilde. Kostnaderna för framkörningen har kraftigt överstigit vad transporten som sådan har kostat. Väntetiderna har blivit långa därför att taxiföraren i fråga saknat lokalkännedom. För enskilda taxiägare har kostnaderna sprungit i höjden på grund av höga anslutningsavgifter m. m. Vad är det för mening att med tvång genomdriva åtgärder av den karaktären? Varför inte respektera vad alla i en kommun/bygd anser vara rätt och riktigt och bäst? Så mycket mer som riksdagsbeslutet otvivelaktigt öppnar möjligheterna för detta! Det är anmärkningsvärt att vissa länsstyrelser fäster större avseende vid en generell tilläpning av en paragraf i yrkestrafikförordningen än vid de möjligheter som enligt riksdagsbeslutet föreligger att ta hänsyn till de direkt berördas uppfattning och vilja. Andra länsstyrelser är förvisso inte lika låsta i sina ställningstaganden. Där låter man respekten för bygdens, människornas, myndigheternas och de enskilda taxiföretagarnas inställning och önskemål väga tyngst. Ingen lär med bästa vilja i världen kunna hävda att en sådan generös hantering av frågan varit till skada i någon nämvärd omfattning. Däremot har den varit till gagn för det stora flertalet av alla direkt berörda. Enligt vår mening måste hela frågan om tvångsanslutning omprövas. Tillstånd att utöva taxitrafik får inte kopplas till tvånget att tillhöra en beställningscentral. Anslutningen skall vara frivillig. Utebliven anslutning får ej innebära indraget tillstånd. Det bör ankomma på utskottet att utarbeta erfoderlig författningsändring. Åberopande det anförda hemställs att beslutar att skyldigheten att tillhöra beställningscentral för att få tillstånd att utöva taxitrafik skall upphöra. HANS NYHAGE (m) () 1* 1984/85.