mot · G8021792 · 1985-01-24 00:00:00 — Motion 1984/85:1792 m. fl. Socialtjänstreformen utgör en milstolpe i strävandena att förverkliga ett samhälle som är tryggt och rättvist för alla. Lagen stärker i hög grad utsatta gruppers ställning. Den har sin utgångspunkt i socialdemokratins positiva människosyn som innebär att alla människor har lika värde. Vaije människa är enligt vår uppfattning en tänkande, kännande och handlande individ som har förmåga att utvecklas och fatta egna beslut. Denna utveckling sker alltid bäst i ett samspel mellan jämlika människor. Detta är en frihetsdeklaration som är mycket betydelsefull då den tar sikte på att befria de grupper i samhället som lever under de mest ofria förhållandena, det vill säga de fattiga, de handikappade och de utslagna. Den frihetsdebatt som förs har dess värre oftast helt andra förtecken. Den handlar om de starka grupperna. De skall i kraft av sina pengar eller sin samhällsställning ha ändå mer frihet enligt den konservativa debatten. I den debatten finns det sannerligen ingen plats för ökad frihet för de utsatta eller utstötta grupperna. Tvärtom föreslår man där konsekvent mer kontroll och mer tvångsåtgärder mot dessa grupper precis som man alltid gjort från konservativt håll. Framför allt har debatten om missbruks vården haft denna karaktär. Man tycks därvid i stor utsträckning utgå från förlegade synsätt på missbruk och missbrukets uppkomstmekanismer. Man betraktar missbruk som i huvudsak ett biologiskt betingat problem. Mystiska biologiska krafter tar enligt detta synsätt makten över människan och gör henne till ett viljelöst offer för missbruksmedlet. Följden av detta synsätt är att det anses som nödvändigt att med kontroll, hot om tvång och tvångsomhändertagande ta makten över människan för att hindra henne från att skada sig själv eller andra. Detta är en passiv och destruktiv strategi som har tillämpats i snart med förödande dåliga resultat. Vi vet att missbruk uppkommer som ett resultat av komplicerade processer där samspelet mellan människor, de egna upplevelserna av att inte duga och omgivningens avståndstagande och tendens till att vilja stöta ut den som inte passar in i det givna mönstret är viktiga hörnstenar. Vi vet också att de metoder som fungerar för att befria människor från missbruk i huvudsak går ut på att hjälpa henne att lösa de svårigheter hon har i relation till sig själv och andra människor och att hjälpa henne in i en fungerande vardagsgemenskap där hon får rollen som en omtyckt och värdefull gruppmedlem. Det gäller också att garantera de grundläggande behoven som vaije människa har i form av arbete, bostad och trygg ekonomi. Socialberedningen har tagit fasta på dessa utgångspunkter då de i betänkandet insatser för ungdomar (Ds S 1984:15) tagit upp den viktiga frågan om hur man skall kunna motverka att ungdomar hamnar utanför samhället och fastnar i missbruk och kriminalitet. Man föreslår att socialnämndens skyldighet att engagera sig för ungdomar som visat tecken på ogynnsam utveckling skall klarläggas ytterligare i socialtjänstlagen. Stödarbetet skall ske i nära samarbete med hemmet och inrikta sig på att stödja hela familjen. Vidare föreslår socialberedningen att skall få ökat ansvar för att arbeta med ungdomar som begått brott och att möjligheterna att döma den som är till fängelse radikalt begränsas. Vi anser att socialberedningens förslag är bra och utformade på ett sådant sätt att de solidariska inslagen i socialtjänstlagen utvecklas. Beredningen behandlar också förslagen som kommit upp i PM 7 där man föreslog återinförandet av en rad befogenheter för myndigheterna att använda hot och påtryckningar mot människor. Socialberedningen avvisar bestämt dessa förslag utifrån i huvudsak två starka skäl. Det första skälet till att denna typ av myndighetsåtgärder avvisas är att de visat sig misslyckade de användes och att det helt saknas stöd i behandlingsforskning för att de skulle ha någon rehabiliterande effekt på människor med problem. Det andra skälet är att denna form av myndighetsutövning helt strider mot socialtjänstlagens grundläggande principer om respekt för människans självbestämmanderätt och integritet m. m. Socialberedningen var nästan ense i sitt avvisande av denna form av tvångsåtgärder. Endast den moderate ledamoten ville återinföra bland annat den gamla barnavårdslagens tvångsinslag i form av levnadsföreskrifter och övervakning som tvångsinslag i LVU. Det är inte förvånande mot bakgrund av vad som sagts, att man från det hållet vill ha mer tvång mot socialt svaga. En bred opinion bland dem som aktivt arbetar med människor i sociala svårigheter har också avvisat förslagen om utökade tvångsåtgärder. varnade kraftigt för en återgång till gamla förhållningssätt och tvångsinslag i . Man sade bland annat: Det är därför med djup oro som LO noterar upprepade reaktionära attacker mot . De förslag som framförts i dessa attacker skulle föra åtskilliga decennier tillbaka i tiden till den klasslagstiftning, som varit, men som vi nu till stora delar befriats från. Vi vill därför uttala vårt avståndstagande åtgärder som lydnadsföreskrifter, polishämtning till behandlingssamtal och särskild arbets- och bostadsrättslig lagstiftning för människor med sociala problem ... LO framhåller även med skärpa att deras kamratstödjande verksamhet skulle äventyras om ensidigt skulle kunna utfärda lydnadsföreskrifter ... Ett flertal andra organisationer, bland annat och klientorganisationema, har på samma sätt allvarligt varnat mot olika former av så kallat meliantvång. Vi vill instämma i de bedömningar som bland annat LO och klientorganisationerna gjort. Det finns en uppenbar risk för att ökat tvång från myndigheternas sida kommer att blockera det fina kamratstödjande arbete som bedrivs både i facklig regi och föreningsregi. Den tid är slut när vi tror på att myndigheterna med styrkemarkeringar kan lösa problem för socialt utsatta människor. Lösningen finns i stället i att ytterligare engagera människor att på solidaritetens grund och i sitt vardagsliv bistå medmänniskor som har det svårt. bör utan byråkratiska regler i större utsträckning samarbeta med de positiva krafter som bedriver kamratstödjande verksamhet. Om förslag om övervakning med tvång och lydnadsföreskrifter med behandling skulle genomföras vet vi att dessa i hög grad kommer att användas mot människor med svag ställning i samhället. Dess värre har också denna typ av tvångsmarkeringar från samhället alltid visat sig leda till trots och motstånd från den berörde som i sin tur leder till upptrappat tvång från samhällets sida. Just denna så kallade upptrappningsmetodik var en av de mest destruktiva inslagen i den gamla lagstiftningen. Den hör inte hemma i ett demokratiskt vårdsystem. I ett sådant skall det vara människors behov som avgör inte deras följsamhet mot myndigheternas beslut. Sammanfattningsvis vill vi bestämt ta avstånd från införandet av nya tvångsinslag inom . Vi vill också framhålla att det är synnerligen angeläget att den fortsatta utvecklingen av drivs på i demokratiserande riktning och att de solidariska inslagen i ytterligare förstärks. Det förslag från socialberedningen som vi nämnt ovan är väl ägnade att främja denna utveckling. Med hänvisning till ovanstående föreslår vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om grundsatser och utveckling, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om det oförenliga i en ökad tvångslagstiftning och en demokratisk utveckling av socialtjänstlagstiftningen. () () () i () ()