mot · G8022236 · 1985-01-24 00:00:00 — Och snabb handläggning och snabba beslut i så stora ärenden det här är fråga om går inte att förena med bra beslutsunderlag. En prövning enligt miljöskyddslagen borde därför vara tillräcklig. Den kan ändå ske i särskild ordning genom ett tillägg i miljöskyddslagen 10, 12a, 13 och 14 §§ om att vissa verksamheter som är av betydelse för landets samlade naturresurser inte får avgöras förrän kommunen har tagit ställning till lokaliseringen. 1 departementsförslaget betonas på flera ställen vikten av ökat kommunalt inflytande. När det gäller industriprövningen är kommunernas inflytande inte särskilt markerat. Utredningen av miljöstörande industri (SOU 1975:44) har särskilt uppmärksammat kommunernas roll eller snarare bristande inflytande i frågor om industrietablering. För att öka kommunernas inflytande föreslog utredningen några konkreta åtgärder för att vidga underlaget och skapa förutsättningar för en breddad, mer djupgående och öppen behandling av sådana ärenden. Utredningens förslag kan tjäna som riktlinjer för prövning av större miljöfarliga anläggningar. Prövningen bör formaliseras enligt följande. Industriföretag, som önskar starta verksamhet som har betydelse för hushållning med landets samlade naturresurser, lämnar efter sedvanliga samråd in ansökan till koncessionsnämnden. inhämtar under hand kompletterande material från myndigheter m. fl. och tar eventuellt initiativ till ytterligare utredningar. I företagets ansökan bör ingå en miljökonsekvensutredning av större omfattning än vad brukligt är i samband med prövning enligt miljöskyddslagen. Denna miljökonsekvensbeskrivning bör följa en bestämd mall. Erfarenheterna av nuvarande prövning enligt miljöskyddslagen är att miljökonsekvensbeskrivningarna är synnerligen dåliga. Flera alternativa lokaliseringar bör anges av företagen och konsekvenserna av respektive beskrivas. Nästa skede är att kommunen sammanställer ett underlagsmaterial för prövningen som överlämnas till koncessionsnämnden. Företagets ansökan och kommunens underlagsmaterial skickas sedan ut på remiss. Företagets ansökan och kommunens underlagsmaterial förs sedan ut tillsammans med remissvaren till offentlig debatt i kommunen. Först därefter tar kommunen ställning till om den vill utnyttja sin vetorätt. Kommunen kan således avvisa lokalisering till kommunen. Om kommunen säger nej till lokaliseringen, avskriver koncessionsnämnden det lokaliseringsalternativet från vidare behandling. Om kommunen tillstyrker lokalisering, behandlas frågan i vanlig ordning av koncessionsnämnden. tar då ställning till vilket av de kvarvarande lokaliseringsalternativen som är bäst. Nämnden tar även ställning till om något av alternativen är acceptabelt ur miljöskyddslagens synpunkt. I övrigt behandlas ärendet som ett vanligt koncessionsärende. Om man trots allt ändå vill att regeringen skall pröva denna typ av anläggningar är det bättre att ta in som 6a § i miljöskyddslagen att vissa industrianläggningar som är av betydelse för landets samlade naturresurser skall prövas av regeringen. Efter koncessionsnämndens beslut underställs ärendet regeringen för prövning. sörjer då för att frågan blir fullständigt utredd och regeringen har ändå möjlighet att beakta även andra faktorer, såsom energihushållning och hushållning med andra naturresurser. Flera utredningar, Hushållning med mark och vatten 1 och 2, Etablering av miljöstörande industri 1 och 2 och Naturresurser, nyttjande och hävd, har visat på hot mot miljön och bristande hushållning med naturresurserna. Utredningarna har pekat på behovet av lagstiftning. Vissa riksdagsbeslut har fattats om områden som är av riksintresse, men de har till stor del visats vara verkningslösa och nonchalerats. De hotbilder som utredningarna har målat upp har till stor del besannats och t. o. m. förstärkts (försurningen) och nya har kommit till (fiskdöd i havet). Departementets förslag utgår inte från dessa hotbilder och är till stor del verkningslöst eller åtminstone otillräckligt för att avhjälpa eller förhindra de stora hoten mot naturresurserna. Nuvarande lagstiftning, miljöskyddslagen, naturvårdslagen, skogsvårdslagen etc. har visat sig vara otillräckliga för att avhjälpa hoten. Ny lag behövs som slår fast grundläggande principer för människors förhållande till naturen, lag som alla andra lagar och regler underordnas. Denna grundlag utgår från miljön och dem som drabbas av hoten. Den bör bygga på solidaritet med kommande generationer och utgå från de fem etiska normer som naturresurs- och miljökommittén upprättat. Om man anser att en sådan miljökvalitetslag inte kan införas , bör i stället införas miljökvalitetsnormer i olika speciallagar som miljöskyddslagen, hälsoskyddslagen etc. Vissa myndigheter ges i uppdrag att upprätta en plan för att uppnå dessa kvalitetsnormer. Myndigheterna skall i planen anger vilka åtgärder som skall vidtas för att uppnå normerna och tidpunkten för när de skall vara uppnådda. Tillägg görs i speciallagar som miljöskyddslagen om att prövning enligt lagen och tillämpning i övrigt skall syfta till att uppnå kvalitetsnormerna. De myndigheter som skall upprätta planer för att uppnå normerna kan begära ingripanden enligt speciallagarna för att kvalitetskraven skall uppfyllas. Naturresurslagen bör omfatta hushållning med luft, mark och vatten. I lagen införs regler om att beslut om markanvändning inte får leda till att de uppsatta miljökvalitetsnormerna kränks eller att det blir svårare att uppnå eller sedan hålla dem. Miljökvalitetsnormer införs för luften avseende t. ex. svaveldioxidhalter, kväveoxidhalter, ozonhalter etc. Regler bör införas i naturvårdslgen som möjliggör ökat skydd av växtoch djurarter i jordbrukets restområden och randområden. Regler bör inöras i naturresurslagen som syftar till att förhindra igenväxning av jordbruksmark av beredskapsskäl och för att bibehålla vissa biotoper som hagmarker och ängar. Tillägg bör införas i miljöskyddslagens 8 § om att regeringen kan förbjuda utsläpp i luften av t.ex. försurande ämnen och vissa metaller samt förbjuda deponering av beständiga och långlivade ämnen i en viss del av landet. Prövning av vissa industrier som är av stor betydelse för hushållning med landets samlade naturresurser bör i första hand göras av koncessionsnämnden. Fördelarna med en regeringsprövning är få, men nackdelarna är många. Tillägg kan göras i 10, 12a, 13 och 14 §§ i miljöskyddslagen om att visst slag av miljöfarlig verksamhet skall prövas av koncessionsnämnden först sedan kommunen tagit ställning till lokaliseringen. Miljökonsekvensbeskrivningen formaliseras och görs utförlig. Kommunen tar fram eget underlagsmaterial om etableringens konsekvenser. Företagets ansökan och kommunens underlagsmaterial går ut på remiss . Remisssvaren, kommunens underlagsmaterial och företagets ansökan förs ut till offentlig debatt i kommunen. Först därefter tar kommunen ställning till lokaliseringen. Kommunen har vetorätt vilket innebär att ärendet avslutas om kommunen avstyrker lokaliseringen. Om kommunen tillstyrker lokaliseringen, prövar koncessionsnämnden frågan. Flera lokaliseringsalternativ bör om möjligt redovisas av företaget. Om man trots allt vill behålla regeringsprövningen kan man införa 6a § i miljöskyddslagen. Industrier av det slag som prövas i särskild ordning skall underställas regeringen när koncessionsnämnden fattat beslut. Med stöd av det anförda hemställer jag* att hos regeringen begär förslag om införandet av en miljökvalitetslag. * Se även motion 1984/85:2237.