mot · G802372 · 1985-01-14 00:00:00 — Detta innebär att de återstående resterna av naturskogar, urskogar och andra värdefulla områden snabbt håller på att försvinna. Det är nu nödvändigt att en utvärdering görs av bestämmelserna om naturvårdshänsyn och att en skärpning av bestämmelserna kommer till stånd. Det behöver inte nödvändigtvis innebära ändringar i paragraferna i skogsvårdslagen. Snarare gäller det de förordningar och föreskrifter som utfärdas utifrån lagen. Det bör påpekas att de inskränkningar i skogsbruket som här diskuterats är av den karaktären att någon ersättning till markägaren inte skall utgå. Den nu flytande gränsen för när ersättning skall utgå måste preciseras. Om mer omfattande inskränkningar krävs får reservatsbildning ske. bör hos regeringen begära utredning i denna fråga. Av gammelskogen återstår bara mindre fragment. Det är högst angeläget att spara dessa gamla skogar. De utgör hela och relativt opåverkade ekosystem. En rad arter återfinns bara i dessa områden. De behövs som referenser vid skoglig forskning och som genbanker. Vi har ett ansvar för kommande generationer att orörda naturtyper bevaras. Gammelskogens situation är ytterst allvarlig. Anspråken från skogsbruket är stora. Resurserna för att skydda områdena genom att bilda naturreservat är alltför små. Det finns uppenbara risker att också merparten av de små rester som finns kvar av gammelskogen kommer att försvinna medan naturvården inventerar och väntar på bättre anslag. Därför måste samtliga kända sådana områden ges ett tillfälligt skydd mot avverkning i avvaktan på ett ambitiöst bevarandeprogram. Det är inget drastiskt krav att några promille av vår skogsmark bevaras. Ett sådant bevarandeprogram kommer givetvis att dra kostnader, särskilt för att betala skogsägarna för att de låter skogen stå kvar. Med tanke på den betydelse gammelskogen har också för skogsbruket är det dock rimligt att skogsbruket kollektivt finansierar bevarandeprogrammet. En annan hotad naturtyp är ädellövskogarna, som finns i Syd- och . Folkpartiregeringen uppdrog åt och att ta fram ett förslag till skydd för dessa skogstyper. Ett lagskydd har sedermera införts. Vissa ändringar bör därutöver göras i skogsvårdslagstiftningen, som innebär att från naturvårdssynpunkt värdefulla lövskogar undantas från dagens krav på avverkning och barrskogsplanering (5:3skogar). Vidare vill vi understryka att värdefulla lövurskogar måste undantas från skogsbruk och skyddas enligt naturvårdslagen. De s. k. 5:3-skogarna har kommit att diskuteras. 5:3-skogar är områden som inte utnyttjas tillräckligt effektivt ur skoglig synvinkel. Konflikten uppstår i de fall dessa områden också har betydande intresse från natur- och friluftssynpunkt. Olika tvångs- och stimulansåtgärder har införts för avverkning och insatser i syfte att öka skogsproduktionen i dessa områden. Vi ifrågasätter inte behovet av ökade skogliga insatser. Det är dock ytterst angeläget att detta program genomförs så att tillräcklig hänsyn tas till naturvård och friluftsliv. Så sker inte f. n. Det krävs inventeringar av skyddsvärda områden som bör finansieras inom ramen för de anslag som utgår för skogsvård. Dessutom krävs klara instruktioner till skogsmyndigheterna som förhindrar att för naturvården värdefulla 5:3-skogar avverkas innan inventeringarna slutförts och bedömts. bör bidrag endast utgå för barrdominerade skogar. Många av de skogsbruksåtgärder som är mest negativa för naturvården möjliggörs eller stimuleras i hög grad genom statsbidrag. Stödet till skogsbruket bör utformas så att det inte utgår till beredskapsarbeten och skogsbruksåtgärder som strider mot starka naturvårdsintressen. Denna princip har sin betydelse när det gäller 5:3-skogarna och fjällskogarna, dikning av våtmarker m. m. Principen att skogsbruket självt bör finansiera sådana naturvårdsinsatser som i ett långsiktigt perspektiv är till nytta också för skogsbruket bör slås fast. Försurningen börjar nu ge skador på skog och skogsmark även i . En stor del av dessa skador härstammar från utsläpp av svavel och kväveoxider i andra länder. Det är därför synnerligen angeläget att det internationella samarbetet för att begränsa sådana utsläpp intensifieras. Många länder har, inte minst efter svenska påtryckningar, åtagit sig att begränsa sina utsläpp. utgör ett anmärkningsvärt undantag. Vi vill påminna om initiativ att sända en parlamentarisk delegation till i syfte att för den brittiska regeringen och det brittiska parlamentet klargöra svenska folkets inställning och söka påverka den brittiska regeringen och parlamentet att ändra sin inställning. Det är också än mer angeläget än tidigare att skogsbruket omprövar sina metoder så att det inte självt bidrar till försurningen. skogsgödslingen, helträdsutnyttjandet och trädslagsblandningen som är av betydelse för försurningen och måste omprövas. Föreskrifter om en anpassning av skogsbruksmetoderna så att den accelererande försurningen motverkas också denna väg måste utfärdas. Vi återkommer till dessa frågor i samband med regeringens aviserade försurningsproposition. Mineralhanteringen är sannolikt den näring där hänsynen till naturvård är minst. I analogi med vad som gäller för skogsbruket och jordbruket bör regler om naturvårdshänsyn införas också i den lagstiftning som styr mineralhanteringen. Motiven är lika starka. Finansiering av mark för naturvård Det anslag som anvisas i statsbudgeten för förvärv av värdefulla naturområden är av central betydelse för naturvårdsarbetet. Det hölls under den förra socialdemokratiska regeringsperioden på en låg nivå och urholkades successivt. Folkpartiregeringen genomförde 1979 en kraftig höjning av anslaget. Det utgick då med 25 milj. kr. beslutades också att mark för ett sammanlagt värde av 10 milj. kr. skulle överföras från domänfonden till naturvårdsfonden. Denna mark skulle särskilt användas för att möjliggöra markbyten i samband med reservatsbildning, vilket skulle avsevärt underlätta sådan. Socialdemokrater och moderater avskaffade denna överföring. Resurserna för reservatsbildning har legat på en alltför låg nivå. I årets budgetförslag föreslås att anslaget utgår med 40 milj. kr. Höjningen är helt nödvändig efter den eftersläpning som förevarit. Skyddsbehoven är mycket stora. Utvärderingar som gjorts visar att de mål som satts upp vad avser reservatsbildning långt ifrån uppnåtts. Läget är prekärt eftersom ett stort antal naturområden nu hotas av exploatering och måste avsättas som reservat . Det gäller särskilt urskogar och naturskogar. Det höjda anslaget ger bara tillfällig hjälp. Det löser bara några helt akuta problem. Det är nu nödvändigt att ange mer långsiktiga riktlinjer och principer: o Statlig mark av stort naturvårdsvärde bör utan vederlag kunna överföras till naturvårdsfonden. o Skogsbruket bör kollektivt finansiera bevarandet av urskogar o. d. o Möjlighet bör öppnas att utnyttja avbetalningssystem för vissa reservat. Det är inte rimligt att under - då inventeringar är klara finansiera hela bevarande program, o Domänverksmark bör kunna erbjudas enskilda som ersättning för mark som görs till reservat. 0 Anslaget bör behållas på en hög nivå. Vi föreslår i motion 1984/85:370 om miljöpolitiken att överföringen från domänfonden återinförs till ett belopp av 15 milj. kr. Som framgår av motionen är naturvårdslagen i vissa avseenden otillräcklig. Den fyller inte dagens krav. Det är därför tid för en allmän översyn av lagen. Därvid bör man också eftersträva att i en ny naturvårdslag inarbeta bestämmelser och regler från annan lagstiftning, så att man får en samlad naturvårdslagstiftning. Lagen bör också utgå från att regler om naturvårdshänsyn skall införas i den lagstiftning som reglerar verksamheter som påverkar naturen. Härmed kan också naturvårdsarbetet koncentreras och förenklas. Ett mer konkret kommunalt ansvar bör slås fast. I avvaktan härpå vill vi föreslå sådana ändringar i nuvarande lag att får möjligheter att direkt hos regeringen initiera skyddsåtgärder för värdefulla naturområden. Denna möjlighet skulle kunna utnyttjas 1 de fall då länsstyrelserna underlåter att vidta sådana åtgärder. Det finns en rad exempel på att värdefull natur förstörts, därför att berörd länsstyrelse trots påpekanden från inte tagit upp frågan om skydd enligt naturvårdslagen. 1 dessa fall har nu ingen möjlighet att föra upp frågan till regeringen. Den fysiska riksplaneringen är ett utomordentligt viktigt medel också inom naturvårdspolitiken. Den har väsentligt bidragit till att öka kunskapen om naturförhållanden och skapat ökad förståelse för naturvård. Den har också bidragit till att styra olika exploateringsföretag till områden av mindre intresse för naturvården. Flera av riktlinjerna inom den fysiska riksplaneringen syftar till att skydda viktiga naturområden. har riktlinjernas värde urholkats. har länge hävdat den fysiska riksplaneringens betydelse och att riktlinjerna borde ges en ökad tyngd, konkretiseras och lagregleras. Regeringen har avlämnat förslag till lagrådet om en naturresurslag som bl. a. tar upp riktlinjerna. Denna skall samordnas med en ny plan- och bygglag. Vi vill starkt understryka att naturvårdsaspekterna måste ges en framskjuten plats i denna lag. Den lagrådsremiss som regeringen avlämnat har liksom lagrådsremissen om ny plan- och bygglag väsentliga brister från naturvårdssynpunkt. Vi får anledning att närmare återkomma till denna fråga när proposition föreligger. Med hänvisning till ovanstående hemställs* 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om , 2. att hos regeringen begär förslag om inrättande av en nationalpark i Sjaunjaområdet, 3. att hos regeringen begär förslag om inrättande av en nationalpark i Taavavuomaområdet, 4. att hos regeringen begär förslag om inrättande av en nationalpark i Rogenområdet, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i övrigt anförts i motionen om skydd för fjällvärlden, 6. att hos regeringen begär att de fjällnära skogar, för vilka överenskommelser träffats om att avverkning ej skall ske, skyddas som naturreservat samt att i andra områden avverkningar inte tillåts om naturvårdens eller rennäringens företrädare motsätter sig dessa, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om skydd för våtmarker innebärande a) intensifierad inventering av våtmarker, b) klassning av deras skyddsvärde, c) avgränsning och skydd för de våtmarksområden som inte får exploateras för skogsbruk eller energiutvinning, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ökade insatser för flora och fauna, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om förslag om införande av ett uthållighetsoch miljömål i jordbrukspolitiken samt regleringen av jordbrukets hänsyn till naturvården, 10. att hos regeringen begär utredning och förslag om skärpning av gällande regler för skogsbrukets hänsyn till naturvården, 11. att hos regeringen begär att ett program för bevarande av återstående urskogar (gammelskogar) utarbetas och genomförs samt att i avvaktan härpå avverkning av sådana skogar ej tillåts, 12. att hos regeringen begär att kompletterande bestämmelser utfärdas så att programmet för skogsvård i de s. k. 5:3-skogarna bedrivs så att väsentliga naturvårdsintressen inte skadas, * Se även motionerna 1984/85:373-374. 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om principer för finansiering av mark för naturvård, 14. att hos regeringen begär att förslag föreläggs om införande av regler om hänsyn till naturvårdens krav i gruv- och minerallagstiftningen, 15. att som sin mening ger regeringen till känna att statsbidrag inte bör utgå till åtgärder som strider mot starka naturvårdsintressen, 16. att hos regeringen begär en översyn av och ändringar i naturvårdslagen i enlighet med vad som anförs i motionen. () () () ()