mot · G8023213 · 1985-05-09 00:00:00 — Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /86, m. m. (kompletteringsproposition) (prop. 1984/85:150) Regeringen begär i bilaga 1 under hemställan punkt 2 att skall godkänna de allmänna riktlinjerna för budgetpolitiken. I dessa riktlinjer ingår bl. a. avsnittet 5.3 om den offentliga sektorns effektivitet, och tydligen även den överst på s. 35 åberopade regeringsskrivelsen /85:202 om den offentliga sektorns förnyelse. Den offentliga sektorn bifinner sig i kris, inte minst en identitetskris. Alla förslag om dess effektivisering och förnyelse måste prövas noga. Dessa delar av regeringens förslag till riktlinjer kan, enligt min mening, inte ställa sig bakom. En svår sjuka inom den offentliga sektorn är att dess myndigheter försöker fylla olika roller inom samma myndighetsorganisation. I en skepnad är de reguljära förvaltningsmyndigheter eller domstolar, i en annan samtidig skepnad avgiftsfinansierar samma myndigheter någon del av sin verksamhet som vore myndigheten ett företag. Det har blivit allt vanligare att tillsynsmyndigheterna till någon del konkurrerar med dem de övar tillsyn över eller fördelar anslag till. Besparingskraven lockar till påhittiga försäljningar av tjänster, böcker, författningar och datauppgifter för att dryga ut de beviljade anslagen. är ett exempel på en myndighet med tvetydiga roller. I västerort har verket till övriga funktioner också börjat agera som uppbördsmyndighet. Det installerar inte telefon hos nystartade småföretagare som enligt mening ligger efter med inbetalning av skatter och arbetsgivaravgifter. Dess lokala administration kräver bevis för att allt är betalt. är inte en organisation förberedd för hantering av sådana ärenden under full rättssäkerhet. Några fall tyder på att dess tjänstemän knappast förstår skillnaden mellan skatt och avgift resp. uppbörd och indrivning. Men det finns givetvis en del småföretagare som behärskar sådant. Deras frågor har teletjänstemännen inte klarat av och förklarat detta med den, om man så vill, rimliga ursäkten att inte är någon skattemyndighet. De har inte kunnat visa upp några författningar som stöder eller styr denna fiskala verksamhet förklädd i affärsverksform. Regeringen har endast två åtgärder att komma med. Tillämpade på exemplet skall i fortsättningen denna uppbördskontroll ske i den nya mjuka serviceandan. skall inrätta konsumentnämnder, tydligen utan representation av företagare. Då fått denna nya fiskala roll, kommer dessa nämnder också att fungera som något slags taxeringsnämnder när det gäller att pröva om en småföretagare erlagt sina skatter och avgifter. En aviserad omarbetning av förvaltningslagen kommer "" enligt regeringens skrivelse 1984/85:202 s. 27. Det är veterligt första gången en sådan proposition anmäls. Då det kommer att ske "" avser regeringen tydligen inte att remissbehandla justitie- och civildepartementens förslag till ny förvaltningslag. Det är anmärkningsvärt med tanke på att det kommer att påverka arbetet i samtliga myndigheter inom hela den offentliga sektorn. Dessa två åtgärder är helt otillräckliga. Serviceanda, hur mycket den än förbättras, kan aldrig ersätta rättssäkerhet. Och de allmänna reglerna i förvaltningslagen blir meningslösa när, som skett i detta fall, börjat agera som fiskal myndighet utan någon författningsreglering med speciella regler som styr just detta agerande. Myndigheterna måste ha var sin huvuduppgift. Får de flera, vilka i allmänhet dessutom är motstridiga, kommer de förr eller senare i svårigheter att prioritera. De hamnar i en identitetskris. Ett försök att kringgå Ett annat belysande exempel: förvaltningsdomstolarna borde rimligen vara exempel på myndigheter som har sig förelagt en enda entydig samhällsroll. Trots detta har de dragits in i en affärsverksliknande (för övrigt förlustbringande) verksamhet när det gäller deras diarier. "i fråga heter Rättsdata och idégivare och administratör är planeringsenhet. Skälet till sådana, numera vanliga, konstruktioner är sannolikt att en förment självfinansiering antas vara ett hjälpmedel att kringgå den vanliga, kritiska anslagsprövningen. Regeringens och särskilt civilminister idéer om den offentlig sektorns effektivisering och förnyelse framstår som amatörmässiga när de konfronteras med sådana exempel. Det strider faktiskt mot grundlag att sälja myndighetsdata i kommersiella former. I detta fall finns visserligen ett ramlagsliknande författningsstöd, men det är planeringsenhet själv som konstruerat detta. När orsaken till att grundlagen kringgås kan sökas inom kanslihuset självt, vad nyttar då fromt tal om en bättre serviceanda med s. k. charmkurser? Av outgrundlig anledning tar kompletteringspropositionen (bilaga 1 s. 36) upp den angelägna avbyråkratiseringen av myndigheternas kontakter med företagare, medan alla andras lika berättigade krav på samma sak i stället nämns i den skrivelse som texten hänvisar till på sidan innan. Regeringens förslag är helt otillräckliga. Det är inte en minskad detaljreglering landet behöver utan en kraftigt minskad total reglering. Den offentliga sektorns makt och omfång måste minska. Det totala antalet regler är för stort. Inte ens byråkratin själv behärskar regelverken. En vanlig medborgare förutsätts behärska samtliga lagar och författningar; staten godtar inte okunskap som ursäkt när någon överträder en lag. Allt oftare måste också myndigheternas tjänstemän ursäkta sig med de inte behärskat alla lagar. Det finns myndigheter, exempelvis skattemyndigheterna, som anser det dels naturligt att kräva att medborgarna känner till hela lagstiftningen, dels lika naturligt att myndigheten själv får göra fel utan påföljd eller skadeståndsskyldighet. Endast en kraftig, målmedveten minskning av antalet regler och av myndigheternas rätt att fortlöpande utfärda nya anvisningar löser upp den offentliga sektorns kris i detta avseende. Regeringen föreslår också här endast ytliga förändringar såsom enklare myndighetsspråk och en skyldighet som redan finns - att hjälpa medborgarna och företagarna med förklaringar. Familjen i protesterade mot sina telefonräkningar. Med massmedias hjälp lyckades de få på reträtt. Ärendet ligger just nu hos JK för granskning. I de dit överlämnade handlingarna förekommer en nedteckning av ett uttalande av en tjänsteman i lokala förvaltning: Det spelar ingen roll vad Du säger , Du skall betala räkningen. Det är alltså version. Journalister har sedan ringt denna tjänsteman och frågat om hon anser att de kan återge citatet som autentiskt. Tjänstemannen har då vägrat svara och hänvisat till centralförvaltningens jurister, som om de kan minnas något av ett samtal mellan denna tjänsteman och . säger regeringen i sin skrivelse 1984/85:202 att den s.k. nya mjukisserviceandan skall lösa dessa problem. Dessutom skall myndigheterna hjälpa medborgarna. förväntas alltså ge familjen tips om hur de bäst skall protestera mot att betala , alltså kraven på betalning oavsett vad säger. Regeringens ståndpunkt är verklighetsfrämmande. Dessutom finns redan regler om service men de fungerar inte. Tjänstemannen har skyldighet att besvara den enkla frågan om hon anser att citatet korrekt återger hennes uttalande. Det skall ske därför att är Att så inte sker tycks bero på en rollkonflikt: övergår till att jämställa sig med ett privat företag och betraktar konflikten med familjen som ett civilrättsligt tvistemål där verket får hemlighålla fakta efter eget val. Pröva att rensa bort Rättssäkerhet förutsätter överblickbarhet. Regelverken har vuxit sig för stora. bara gamla, inaktuella lagar måste bort. Vi måste noga pröva också de som fortfarande har betydelse och rensa också bland dem. Vi skall inte övergå till det franska eller amerikanska systemet där både småföretagare och vanliga medborgare ständigt måste ha en familjeadvokat till reds för att klara sig mot byråkraterna. Skall vi undvika det, måste antibyråkrativerksamheten förutsätta dels minskning av antalet regler, dels omläggning av kontrollmetoderna, av sättet att utöva offentlig makt. De olika metoderna belastar på olika sätt. Exempelvis har metoden med en ramlag plus ett centralt ämbetsverk som kontinuerligt, för att motivera sin existens och markera sina revir, utfärdar författningar och anvisningar visat sig vara en farlig metod. Den ger många och dåliga regler. Rättsstatens klassiska metod är bättre: normativa lagar som tolkas och tillämpas i efterhand av domstol. Prejudikatsbildningen ersätter ämbetsverkens författningar och anvisningar. Ämbetsverken utfärdar i förhand, oavsett om den situation författningen söker parera uppkommit i verkligheten eller inte. Regelverket kommer att blandas upp av många sådana regler som utfärdats för säkerhets skull. Alternativet med domstolarnas tolkning i efterhand är på denna punkt överlägset: prejudikaten bildas enbart på faktiskt uppkomna behov av lagtolkning. Den totala mängden regler småföretagare och andra medborgare behöver ha i minnet blir mindre. De kan dessutom lättare förstå och få en överblick av gällande regler via en normativ lag än via en ramlag. Enkla, snabba insatser behövs också Regeringen tycks inte ens ha försökt inventera möjligheterna att lägga konkreta avbyråkratiseringsförslag, alltså sådana som upphäver mindre väsentliga regler. Avbyråkratiseringspropositionen visade att sådant arbete kräver tid, men också att det ger goda resultat. Det långsiktiga arbetet kan mycket väl kombineras med kortsiktiga, anspråkslösare förslag. Sådant arbete bör åter komma i gång departementsvis i kanslihuset. Socialförsäkringsområdet är i stort behov av förenklingar i regelverket. Föräldraförsäkringen är så ogenomtränglig att inte ens föredraganden lyckas skriva propositioner som överblickar alla konsekvenser. Här finns dock (SOU 1979:94) förslag om en förenkling till fyra stödformer med åtföljande fyra lagar och fyra dataregister för inkomstförsäkring, barnstöd, bostadsstöd och handikappstöd. Det är ett bra exempel på den långsiktigt arbetande avbyråkratiseringen under förutsättning att de fyra lagarna blir normativa och inga ramlagar, att spärras från att utge metervis med anvisningar, och att försäkringsrätterna genom prejudikatsbildning ersätter verkets lagtolkningsverksamhet. Det väl genomtänkta SSU-förslaget återtogs av den socialdemokratiska regeringen och har sedan inte avhörts. Här har en borgerlig regering en utmärkt plattform för en verksam avbyråkratisering av socialförsäkringssektorn. Jag anser således sammanfattningsvis 1. att bör uttala att regeringens riktlinjer i kompletteringspropositionen bilaga 1 avsnitt 5.3 och i på s. 35 omnämnd skrivelse 1984/85:202 om den offentliga sektorns effektivisering och förnyelse inte kan av godtas såsom varande till fyllest underlag för den offentliga sektorns fortsatta rationaliserings- och reformarbete. Att bör ge regeringen till känna att i stället för i kompletteringspropositionen bilaga 1 s. 36 omnämnda riktlinjer för reformering av den statliga normgivningen gentemot näringslivet, följande riktlinjer bör gälla för det fortsatta reformarbetet: Ett nytt grundlagsfäst skydd mot att tillsynsmyndigheter tillåts konkurrera med dem de har tillsyn över. Ett nytt grundlagsfäst skydd av den personliga integriteten på samma sätt som de grundläggande fri- och rättigheterna är grundlagsfästa. En återgång till den rättsstatsprincip som säger att domstolar och inte ämbetsverk i första hand skall svara för den slutligt giltiga tolkningen av lagar och för medborgarens yttersta skydd mot tjänstemannabyråkratierna. En övergång från ramlagar tolkade i förhand av tjänstemän i omfattande myndighetsanvisningar till normativa lagar tolkade av domstolar i efterhand genom normal prejudikatsbildning. En snabb, målmedveten och kraftfull minskning av totalantalet författningar och centrala ämbetsverks anvisningar, således inte enbart en minskad detaljreglering utan en minskad reglering över huvud taget. f. En skarp organisatorisk och ansvarsmässig skiljelinje mellan myndighetsutövning i egentlig mening och samma myndigheters icke förvaltningsmässiga, oftast konkurrensutsatta sidoverksamheter, och g. särskilt ett ovillkorligt stopp för s. k. datanaseri, dvs. den nu snabbt spridda, grundlagsstridiga tendensen att förvaltningsmyndigheterna bedri ver inte författningsreglerade registerutdragsförsäljningar för att finansiera sin verksamhet. En genomgripande översyn av dels sanktionssystemet mot myndigheter och tjänstemän som begår fel, dels myndigheternas skadeståndsskyldighet till medborgarnas förmån när de begår fel. En ny, fördomsfri och mångsidig verksamhet där privata, kooperativa, samfundsstyrda och ideella organisationer tillåts testa sin förmåga att sköta det som , av dogmatiska skäl förbehållits den offentliga sektorn. Att bör begära att regeringen parallellt med detta mer långsiktiga arbete återkommer med förslag av samma typ som antibyråkratiproposition, dvs. en inventering av tänkbara mindre förenklingsförslag som inte kräver mer ingående utredningsarbete och som kan genomföras oberoende av varandra. Med hänvisning till det anförda hemställs att , med avslag på regeringens förslag i motsvarande del, godkänner de riktlinjer för budgetregleringen såvitt avser den offentliga sektorns effektivitet som förordas i motionen.