mot · G8021403 · 1985-01-23 00:00:00 — Den fjällnära naturskogen i vårt land sträcker sig i nästan oavbruten följd längs hela den fjällkedjan. Ovanför skogsodlingsgränsen finns mark med skog, varav betraktas som produktiv skogsmark. De avverkningar i större skala i dessa skogar som skett har starkt ifrågasatts och kritiserats från främst naturvårdshåll och av de renskötande samerna. Det finns flera skilda intressen både för avverkning av delar av dessa skogar och för bevarande av detta för vårt land unika skogsområde. Det är därför svårlösta avvägningsproblem gällande dessa skogar. De som företräder naturvårdssynpunkter anser att bevarandeintresset är synnerligen stort eftersom dessa skogar utgör vårt sista större ursprungliga barrskogsområde. Skogen där har varit orörd och praktiskt taget opåverkad av människan under årtusenden. Det naturliga växt- och djurlivet har där kunnat utvecklas och bevaras fram till vår egen tid och det finns därför speciella skäl för bevarande för framtiden. har därför uttalat sig för ett permanent skydd för de fjällnära skogarna genom inrättande av en särskild naturvårdsgräns. Samerna har på olika sätt protesterat mot avverkningar eller planer på avverkningar av fjällnära skogar. För rennäringen har nämligen vissa av dessa och angränsande områden stor betydelse, ja, anses vara en förutsättning. På grund av att marken är skogsbärande och ej kal lägger sig snön så att det är lättare för renarna att där komma åt den lav som växer på marken. Lyckas renarna ändå på grund av snödjup eller snöns hårdhet inte nå laven på marken är hänglaven på träden renarnas räddning under svåra förhållanden. Det är därför mycket förståeligt att de renskötande samerna motsätter sig avverkning av berörda skogar, särskilt som det är synnerligen ovisst om marken någonsin kan återfå samma vegetation och samma betydelse för rennäringen. För skogsbruket är det ett intresse att denna mark utnyttjas för virkesproduktion i den mån det är möjligt. För skogsindustrin är virket därifrån ett välkommet tillskott. Därför har avverkningar i större skala börjat ske inom områden där skogsbruk i vart fall enligt moderna metoder aldrig förekommit tidigare. Ur turistsynpunkt finns starka intressen för att dessa delar av vårt land, kanske sista vildmarksområde, bevaras opåverkat i så stor utsträckning som möjligt. Stora kalhyggen torde varken locka svenska eller utländska turister, medan däremot den orörda naturen blir alltmer eftertraktad att få vistas i. Intresset för att detta väldiga område bidrar till sysselsättning främst för dessa bygders befolkning är självklart mycket framträdande. Härvid är att märka att modernt skogsbruk inom området inte är någon garanti för att det skall ge underlag för största möjliga sysselsättning för ortsbefolkningen. Även goda förutsättningar för renskötsel och turism ger värdefulla sysselsättningstillfällen. Eventuell avverkning måste följas av föryngringsåtgärder. Bland många skogsexperter och även bland andra råder stor ovisshet om det är möjligt att få ny skog på kalhyggen i dessa områden. Det är även osäkert hur kanske som fordras innan områdena om det över huvud taget är möjligt åter blir som de varit före avverkningarna. Utan att det verkat störande eller har kritiserats av andra intresseföreträdare har tidigare främst enskilda skogsägare bedrivit traditionellt skogsbruk även i delar av den skog som är fjällnära. Blädningsmetoden eller upptagande av mycket begränsade kala ytor har varken väckt protester från naturvårdsföreträdare eller samer och heller inte ansetts föranleda problem med föryngringen. Det är efter övergången till moderna avverkningsformer som kritiken och ifrågasättandena kommit. I olika utredningar har delar av fjällskogsproblematiken behandlats. 1981 och 1982 genomfördes en inventering av urskogsartad fjällnära skog. gjordes även inventering av de hänglavbärande lavskogarna. prövas metoder för framställning av markanvändningsplaner i fjällnära skogar. bedriver alltsedan 1970 en fjällutredning. Av stor betydelse för belysning av samernas behov av skydd för rennäringen inom dessa områden kan samerättsutredningens arbete bli. Enligt direktiven skall denna bl. a. utreda möjligheterna att stärka samernas rättsliga ställning i frågor som rör rennäringen. I direktiven sägs bl. a. att sorn en utgångspunkt för kommitténs överväganden bör kommittén redovisa de förutsättningar som gäller för rennäringen. Särskilt i fråga om de lagregler och andra föreskrifter som rör rennäringen på olika sätt . En väsentlig uppgift för kommittén bör vara att undersöka i vilken utsträckning rennäringens intressen har fått träda tillbaka för andra samhällsintressen vid markanvändning av olika slag och i vilken utsträckning hänsyn har tagits till den samlade effekten för rennäringen av olika exploateringar. Hur utfaller med andra ord intresseavvägningen mellan å ena sidan rennäringens intressen och å andra sidan andra samhällsintressen? Avsikten är att kommittén skall göra en översiktlig genomgång av sådana beslut i markanvändningsfrågor som är av särskild betydelse för rennäringen. Mot bakgrund av sina undersökningar skall samerättsutredningen överväga om det finns behov av att stärka skyddet för rennäringen och i så fall hur och i vilken utsträckning. Med hänsyn till detta utredningsarbete är det väsentligt att det, innan dess eventuella förslag lett till beslut, iakttas återhållsamhet så att inte områden som man finner bör bevaras av hänsyn till rennäringens intressen då redan är avverkade. Det finns en alldeles speciell anledning att gå mycket hänsynsfullt fram i de områden som är av stor betydelse för rennäringen. Samerna är en ursprungsbefolkning och en minoritet i sitt område. Både med hänsyn till vår grundlag och allmänna folkrättsliga grundsatser skall samerna ha möjlighet att bevara och föra vidare sin kultur till kommande generationer. Eftersom rennäringen är en förutsättning för och en del av deras kultur måste alltså avverkningarna i de fjällnära skogarna även ses mot den samiska kulturens överlevnadsmöjligheter. har (JoU 1984/85:20) behandlat de väckta sju motionerna, bland dessa vår motion 1983/84:452 om de fjällnära skogarna och deras bevarande. Åtskilliga i bedömde de skrivningar som utskottet enats om att ge regeringen till känna mycket positivt. Även andra gjorde detta, t. ex. (), som i likhet med vad utskottets ordförande framhållit i ett massmediauttalande betecknade utskottsbetänkandet som "en seger för naturvården och rennäringen. Tyvärr tolkade inte regeringspartiets talesmän i debatten utskottsbetänkandet lika positivt ur dessa intressens synpunkt. Med anledning av SSR:s skrivelse anförde nämligen () att han måste nog göra samerna besvikna i fråga om den här tolkningen. Det visar att kampen för att tillgodose olika intressen gällande fjällnära skogar måste gå vidare och att risk föreligger för att de som har att handlägga ärenden angående dessa skogar inte gör den positiva tolkning av utskottsbetänkandet som bl. a. SSR och vi som motionärer gjorde. Enligt vår uppfattning är det synnerligen viktigt att kunskaperna om följderna av olika utnyttjanden av de fjällnära skogarna vidgas och fördjupas. Det är av största vikt att beslut med kanske flerhundraåriga följder inte fattas om inte tillräckligt säkert kunskapsunderlag finns. Vi har nämnt de olika intressen som finns i detta fall. Det är enligt vår uppfattning av största betydelse att finna lösningar som gör att motsättningar undviks och att skogsområdena kan nyttjas så att naturvårdshänsyn tas, samerna kan fortsätta sin traditionella näring och att sysselsättning kan ges åt bygdernas befolkning samt att möjligt virkesuttag görs inom ramen för dessa avvägningar och förutsättningarna att få ny skog. Med hänvisning till det anförda hemställs att angående fjällnära skogar beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om vikten av hänsynstagande till olika intressen med särskilt beaktande av bevarandeintresset, samernas rättigheter, långsiktigt utnyttjande, anpassning av skogsbruksmetoder och behovet av sysselsättning för bygdens befolkning.