mot · G802649 · 1985-01-16 00:00:00 — Det avgörande nettotillskottet i nya arbeten måste därutöver ske i sådana verksamheter som är ägnade andra behov än de materiella. Dessa behov kan nämligen tillgodoses i ökande utsträckning endast med hjälp av allt större och allt bättre insatser av mänskligt arbete och tänkande. Ett industrisamhälle grundat på kommersialism och vinststrävan skapar oundgängligen massarbetslöshet och utslagning. Endast genom att utveckla ekonomin vidare i en icke-kommersiell riktning kan arbetslöshetsproblemet lösas. Kortare arbetsdag för fler jobb är inom varu- och tjänsteproduktionen den totala arbetstiden för liten för att medge ekonomisk försörjning för alla som behöver och vill ha arbete. En förkortning av den allmänna arbetsdagen är därför ett oundgängligt komplement i en politik som siktar till att långsiktigt avskaffa arbetslöshet och undersysselsättning. Det är således angeläget att en nyorientering av industrin och en utbyggnad av viktiga delar av den offentliga sektorn sker i kombination med en övergång till sex timmars arbetsdag. Arbetstidsförkortningen bör ske före 1980-talets utgång, bl. a. för att nya verksamheter och nya arbeten skall kunna organiseras på basis av den kortare arbetsdagen. Skälen för övergång till sex timmars arbetsdag är många och berör vitt skilda sidor av det samhälleliga och personliga livet. I en särskild motion i frågan till årets riksdag har vårt parti utvecklat dessa skäl. Såsom en åtgärd för att bekämpa arbetslösheten får sex-timmarsdagen inte ses som enbart en delning av en viss, befintlig mängd arbetstid. Vore sambandet så enkelt, skulle sex-timmarsreformen snabbt neutraliseras av den ständigt fortskridande utslagningen av mänskligt arbete i den kapitalistiska produktionsprocessen. Sex-timmarsdagen står i samband med den nya roll som den av oss här förordade utvecklingen av ekonomin ger åt det mänskliga arbetet. En starkt höjd kvalitet på de mänskliga arbetsinsatserna förutsätter en kortare arbetsdag. En förskjutning av ekonomins mål och produktionsresultatets användning i riktning mot icke-kommersiella värden gör det också naturligt, att livsvillkorens förbättring tar formen av minskad arbetstid, ökad personlig frihet och möjligheter till en allmänt höjd kulturoch civilisationsnivå. Dagens svenska arbetsmarknadspolitik är från början organiserad för att möta tillfälliga vågor av begränsad arbetslöshet. Den är inte relevant i massarbetslöshetens epok. Långsiktiga, kroniska problem i ett samhälle kan inte lösas med improvisatoriska och - sett i förhållande till problemens svårighetsgrad - primitiva medel. Arbetsmarknadspolitiken är en del av regeringens nyliberala ekonomiska politik. Den skyler över och döljer det kapitalistiska systemets sönderfall, och dess syfte är att jämna vägen för kapitalets strukturomvandling. Därmed blir arbetsmarknadspolitiken ett verksamt medel för att effektivisera och bevara kapitalismen. AMS är förvaltaren av dagens arbetsmarknadspolitik. Den s. k. serviceinriktningen av AMS verksamhet, som mottagits med förtjusning av de borgerliga partierna, är en strikt serviceåtgärd för företagens och det kapitalistiska systemets fortlevnad och inte i första hand en service åt de arbetslösa eller en åtgärd för att skapa arbete åt alla. Därför underlättas flyttlasspolitiken, därför underordnas arbetsmarknadsutbildningen näringslivets kortsiktiga behov, därför skapas det få fasta jobb genom arbetsmarknadspolitik, därför införs arbetsmarknadspolitiska åtgärder, typ ungdomslag, som är tillfällighetsjobb med fyra timmars lön, därför ges lönesubventioner direkt till det privata näringslivet och därför medverkar arbetsmarknadspolitiken i att anpassa människan till maskiner och kapitalistisk arbetsorganisation. En rad förändringar i arbetsmarknadspolitiken måste därför genomföras. Den måste knytas till den nya industripolitiken och till utbyggnaden inom den offentliga sektorn. Den måste aktivt utveckla människors kompetens inför det nya industrisamhället, i stället för att som alltför mycket tjänstgöra som förvaringsplats för växande kategorier människor, vilka den kommersiella ekonomin utdömt som överflödiga. Nya riktlinjer för arbetsmarknadspolitiken måste därför formuleras i enlighet med följande: En särskild sysselsättningsbudget bör upprättas vid sidan av det traditionella budgetarbetet. Den bör innefatta såväl den statliga som den kommunala sidan. Arbetsmarknadspolitiska åtgärder bör organiseras och budgeteras på flerårsbasis för att möjliggöra bättre framförhållning och säkrare anställningsformer. Kommunerna bör erhålla ramanslag, som de friare kan disponera. Detta underlättar för dem att kombinera olika åtgärder efter de behov som regionalt föreligger. Arbetsmarknadsåtgärdernas innehåll och syfte bör förändras i betydelsefulla delar. De bör bättre utveckla människors kunnande och ansluta till deras yrkesskolning, överallt där så är möjligt. De arbetandes rättsliga ställning bör stärkas och tvångsmomenten avvecklas. Rätten till understöd vid arbetslöshet skall inte villkoras med ett tvång att ta vilket arbete som helst. Rättssituationen för arbetande inom arbetsmarknadspolitikens ram skall inte generellt vara sämre än i övriga arbetslivet. Arbetsmarknadsåtgärder skall kopplas till bl. a. utbyggnaden inom den offentliga sektorn. Inriktningen bör vara, att ett första steg av arbete och/eller studier skall på ett organiserat sätt leda över i fastare anställningsformer. Ungdomens rätt till arbete Ca 100 000 ungdomar behöver ett fast arbete som de kan försörja sig på. Ungdomsarbetslösheten är akut, trots att den öppna arbetslösheten minskat. I stället har ungdomar hänvisats till tillfällighetslösningar som ungdomslag med arbete och till rekryteringsplatser i privata företag lönesubventioner till företagen, en anställning , vilket i bästa fall kan leda till ett fast arbete. En huvuduppgift är därför att planmässigt skapa meningsfullt och varaktigt arbete för ungdomen. Vpk:s politik vad gäller ekonomi, näringspolitik, offentlig sektor, arbetstid och arbetsmarknadspolitik innebär fler arbetstillfällen och en ljusare framtid för ungdomen. På kort sikt krävs det att ungdomslagen förändras, att en ungdomsgaranti införs och att vuxenutbildning utvecklas inom det tekniska området. Grundorsaken till ungdomens arbetslöshet står att finna i det kapitalistiska systemet som inte förmår skapa arbete åt alla. Regeringspolitikens satsning på en effektivare kapitalism är inte någon lösning på ungdomens arbetslöshet. Det är snarare tvärtom, därför att kapitalismens omdaning sker genom investeringar för att undvara mänsklig arbetskraft, som resurserna i samhället inte omfördelas till andra sektorer, där arbete kan skapas. När inte det kapitalistiska systemet kan garantera arbete åt alla, utan alstrar arbetslöshet och undersysselsättning, döljs detta med en ideologisk offensiv om den starkes rätt och ett klara dig själv-budskap. Den ideologiska högervinden sätter aldrig in arbetet i någon social roll. Arbetets meningsfullhet avgörs av profiten, och arbetslivets utslagning och utsortering talas det inte om. Vpk:s krav på arbete åt alla utgår från jämlikhet, solidaritet och en kollektivistisk syn på samhället. Arbetet är grunden för människors sociala liv innefattande en rimlig konsumtion. Arbetet skall vara meningsfullt sett ur hela samhällsperspektivet. Det skall ge människor, i synnerhet ungdomar, en social integration, en egen identitet och utveckling i gemenskap. Alla behöver ett arbete, och alla skall ha rätt till ett arbete med lön att leva på. Ungdomslagen skall leda till nya jobb Bristerna i ungdomslagen skall rättas till. Utökningen av ungdomslagen , vilket regeringen föreslår, är helt otillräcklig. Full tid i form av arbete och utbildning skall erbjudas alla enligt den s. k. Örebromodellen. Ungdomslagen skall vara ett offensivt verktyg och utgöra ett trappsteg till fasta arbeten och knytas till den långsiktiga utbyggnaden av den offentliga sektorn. Nya jobb kan skapas genom att även omvandla arbetsuppgifter i ungdomslag och beredskapsarbeten till fasta arbetstillfällen. Ungdomsgaranti i stället för lönesubventioner Rekryteringsplatserna i de privata företagen bör avskaffas. De är en direkt subvention till näringslivet, och deras betydelse för nyanställningar är begränsad. I stället bör ställas större krav på de större företagen, de som gör vinster på omfördelningen i ekonomin, att de garanterar anställning till arbetslösa ungdomar i proportion till den egna arbetsstyrkan - s. k. ungdomsgaranti. Finansieringen av ungdomsgarantin bör främst ske genom avgifter på de större företagen. Vuxenutbildning ger nya jobb Många inom arbetslivet har bakom sig en kortvarig skolgång. De som en gång lämnat skolan brukar vanligtvis ej heller senare i livet ta del av samhällets utbildningsresurser. Det finns klara samband mellan skolbakgrund och arbetslöshet. Kort sagt: en dålig skolutbildning ger sämre möjligheter att ta till vara de rättigheter man har,,det ger sämre möjligheter att påverka samhällsutvecklingen och ovanpå allt ökad arbetslöshet. därför ur demokratisk synvinkel mycket viktigt att alla med kort skolgång får möjligheter att komplettera sin bristfälliga utbildning. Ökad vuxenutbildning är också motiverad utifrån den snabba tekniska utvecklingen. Kunskap om den nya tekniken måste ges till så många som möjligt. Denna kunskap skall inte få bli ett privilegium för några få tekniker och ingenjörer. Detta är viktigt inte minst ur demokratisk synvinkel. Den som har kunskap om den nya tekniken är också den som har den största möjligheten att påverka hur tekniken skall användas och utformas. Vpk föreslår därför att alla som har mindre än skolgång får rätt till vuxenutbildning. Utbildningen skall innehålla allmän utbildning, utbildning om data och teknik samt facklig partsutbildning kring den nya tekniken. För att denna reform skall få ett verkligt innehåll för arbetare och låginkomsttagare måste full lönekompensation utgå. Genom ett rullande utbildningsprogram skall alla med mindre än skolgång få rätt till vuxenutbildning. Ersättare för dem som går till denna vuxenutbildning skall i första hand vara ungdomar . Att gå in som ersättare för vuxenstuderande skapar heller inga konstgjorda jobb som konkurrerar ut ordinarie arbetskraft. Lönekostnaderna till vuxenstuderande och ersättare bör fördelas jämnt mellan företagen - annars finns risk att många företag blir ovilliga att anställa arbetskraft med kort skolgång. Vuxenutbildningen i denna form bör påbörjas . Den bör stegvis byggas ut, och målsättningen bör vara att ge var och en som önskar det möjlighet att gå igenom den skisserade utbildningen. Kostnaderna för en sådan här satsning med vuxenutbildning och ersättare, kommer att bli avsevärt mindre än för andra åtgärder för utbildning och arbetsmarknadspolitiska satsningar. Räkna upp anslaget till sysselsättningen I vpk:s alternativ för att bekämpa arbetslösheten föreslås en långsiktig planering där ekonomi, näringspolitik, offentlig sektor, arbetstid och arbetsmarknadspolitik inriktas på att skapa arbete åt alla. I annan motion till årets föreslås att 4 miljarder satsas på att påbörja en inriktning som bekämpar arbetslösheten. I budgetpropositionen /86 föreslås att 2 695 milj. kr. anslås till sysselsättningsskapande åtgärder. Det är en prutning med ca 1,7 miljarder mot innevarande budgetår. Bakgrunden till detta synes vara att sysselsättningen skall öka, en felsyn som kan drabba de arbetslösa hårt. Erfarenheten är att nedgången i den öppna arbetslösheten främst är en följd av olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Behovet av nya fasta jobb är fortfarande mycket stort. överenskom vpk och regeringen att skulle satsas på sysselsättningen. För /86 prutar regeringen bort samma summa som de finansieringsåtgärder som överenskom melsén innebar fortsätter att gälla även 1985/86. Skälen för arbetsskapande åtgärder kommer att vara lika starka det kommande budgetåret som hösten Vpk föreslår därför att anslaget till sysselsättningsskapande åtgärder räknas upp med 1 750 milj. kr. och att dessa medel skall gå till kommuner och landsting för att skapa nya och fasta arbetstillfällen. Mot bakgrund av det ovan anförda föreslås 1.att hos regeringen begär förslag till en långsiktig förnyelse av industrin och industriarbetet enligt de riktlinjer som anförs i motionen, 2. att hos regeringen begär förslag till ett program för utbyggnad av den offentliga sektorn enligt de riktlinjer som anförs i motionen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs i fråga om arbetsmarknadspolitikens innehåll och inriktning, 4. att hos regeringen begär förslag om arbete och utbildning i ungdomslag i enlighet med vad i motionen anförs, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om att rekryteringsplatser bör upphöra och hos regeringen begär förslag om s. k. ungdomsgaranti enligt vad i motionen anförs, 6. att hos regeringen begär förslag om ökad vuxenutbildning inom det tekniska området med ersättarsystem enligt vad i motionen anförs, 7. att beslutar att anslaget B 5, Sysselsättningsskapande åtgärder, i proposition 1984/85:100 bilaga 12 räknas upp med 1 , i förhållande till regeringens förslag och att dessa medel anslås till kommuner för skapande av nya fasta arbeten. (vpk) (vpk) (vpk) minab/gotab 1985 79657