mot · G8022590 · 1985-01-25 00:00:00 — Vårt lands naturmiljö omvandlas f. n. i snabb takt, framförallt som en följd av rationaliseringar inom jord- och skogsbruk. Värdefull natur går förlorad. Växt- och djurlivet utarmas. Mot denna bakgrund framstår den allmänna naturvården som en allt viktigare del av miljövården. Arbetet med allmän naturvård inriktas till stor del på två mål, som är lika viktiga, nämligen att få till stånd naturvårdshänsyn vid verksamhet som påverkar naturen och säkerställa särskilt värdefulla och känsliga naturvårdsobjekt. Denna motion behandlar endast den sistnämnda delen av naturvårdsarbetet. Det urval naturvårdsobjekt som bör säkerställas - dvs. bevaras under vissa rättsliga garantier - omfattar allt från hela älvsystem och obrutna fjällområden till olika slags natur- och landskapsvärden inom mer begränsade områden, t. ex. i det mellansvenska jordbrukslandskapet. Landskapsomvandlingen går allt snabbare och tar sig allt mer genomgripande och oåterkalleliga former. Arbetet med att söka säkerställa särskilt skyddsvärd natur blir alltmer en kapplöpning . I den kapplöpningen är naturvårdssidan i hög grad handikappad av brist på medel för inlösen av mark och brist på personal för det omfattande administrativa arbetet att skydda värdefull natur. Här kommer endast den förstnämnda frågan att diskuteras. Problemen med personalbrist tas upp i en annan folkpartimotion. Markägarersättning skall utgå bl. a. vid bildande av naturreservat, om föreskrifterna avsevärt försvårar pågående markanvändning, i flertalet fall främst jord- och skogsbruk. Antingen förvärvas marken eller betalas ersättning för det intrång i förfoganderätten som naturreservatet innebär. Ersättningen utgår normalt som ett engångsbelopp. Anslaget för detta ändamål föreslås i årets budgetproposition bli fördubblat till 40 milj. kr. men är trots detta helt otillräckligt för ett säkerställandearbete av rimlig omfattning som bl. a. inkluderar våra mest skyddsvärda och hotade urskogar. I praktiken bestäms ambitionsnivån i naturvårdsarbetet f. n. av kortsiktiga budgettekniska överväganden. är det fråga om investeringar för i princip all framtid som inte kan skjutas framåt i tiden. Den reella kostnaden för nationalhushållet är inte markägarersättningarna utan framtida produktionsbortfall och fördyringar. Det är mot dessa senare kostnader vi måste väga naturvårdsintressena när ambitionsnivån i säkerställandearbetet läggs fast. Det är svårt att få gehör för det här redovisade långsiktiga synsättet på skydd av natur i det trängda läge naturvården f. n. befinner sig i genom att så mycket av säkerställandearbetet - om det över huvud taget skall kunna genomföras - måste ske (och därmed också finansieras) . Den springande punkten är om det verkligen kan vara befogat att hålla fast vid dagens ordning, där markägarersättningar belastar statens budget. Är det rimligt att ett eller annat årtiondes skattebetalare skall stå för huvuddelen av kostnaderna för att slå vakt om ett naturarv som förhoppningsvis ett oräkneligt antal framtida generationer skall ha nytta av? Svaret på frågan är nej. I stället bör markägarersättningar betraktas som en sorts investeringskostnad för objekt med i princip obegränsad livslängd. Man bör då också tillämpa ett avskrivningstänkande - med en avskrivningstid av exempelvis - liknande det för andra långsiktiga samhällsinvesteringar. Former för en sådan utspridning i tiden av kostnaderna för markägarersättningar bör utredas. I vart fall beträffande intrångsersättning kan en enkel lösning vara ett årligt belopp som binds till fastigheten och utgår under en lång, avtalad tid. Beloppet borde normalt sättas så att intrånget blir fullt kompenserat för alltid . När det är fråga om inlösen av mark är det svårare att komma ifrån engångsersättningen, men även i detta fall kan kostnaden i princip fördelas på genom att lånefinansieras. För många markägare torde - i vart fall med nuvarande skatteregler ersättning som utgår vara ekonomiskt fördelaktigare än engångsersättning. Riksdagsmotioner angående formerna för markägarersättningar har väckts tidigare, senast av m. fl. 1981 (1980/ 81:1358). I jordbruksutskottets betänkande över denna motion (JoU 1981/ 82:15) framhålls att en vidgad möjlighet att periodisera markägarersättningen skulle kunna innebära vissa fördelar i naturvårdsplaneringsarbetet. I första hand bör dock ankomma på att ta initiativ till de ändringar i ersättningssystemet som befinns nödvändiga. Eftersom natur_vårdsverket inte har tagit något sådant initiativ och behovet av åtgärder på detta område blir mer uttalat , finns det nu starka skäl för att göra ett uttalande i frågan. Med hänvisning till vad som ovan anförts föreslås att hos regeringen hemställer om en översyn av formerna för säkerställandet av naturvårdsobjekt enligt vad som i motionen anförts i syfte att möjliggöra avsättningar i en omfattning som svarar mot samhällets långsiktiga intresse.