mot · G90223 · 1985-10-04 00:00:00 — Motion till 1985/86:23 m. fl. Datapolitik (prop. 1984/85:220) Moderata samlingspartiet har under en följd av år motionsvägen tagit upp väsentliga datapolitiska frågeställningar. I anslutning till att regeringen under förra sista dagar lämnade inte mindre än fyra olika dokument, propositionerna 1984/85:220 om datapolitik och 1984/85:225 om statsförvaltningens användning av ADB m. m. samt skrivelserna 1984/85:202 om den offentliga sektorns förnyelse och 1984/85:218 om ett informationsteknologiskt program, avlämnades motion 1984/85:3243. I denna anmäldes att moderata samlingspartiet avsåg återkomma till hithörande frågor /. De åsikter som framfördes i motionen gäller naturligtvis fortfarande, och vi finner därför ingen anledning att upprepa dem. Vi hänvisar således inledningsvis till motion 1984/85:3243 och vill därutöver anföra följande. Användningen av ADB i statlig verksamhet Den ADB-verksamhet som bedrivs inom statsförvaltningen byggdes i stor utsträckning upp , då ett antal stora ADB-system för olika ändamål inrättades. Exempel på sådana system är RAFA-systemet för socialförsäkringen, SCB:s totalbefolkningsregister, bilregistret, värnpliktsregistret, dets. k. REX-systemet för kronofogdemyndigheterna och skatteadministrationens RS-system. Det finns flera ändamål som kan utpekas som vägledande för användningen av ADB i statlig verksamhet. Det kan gälla t. ex. lägre kostnader, bättre information, snabbare ärendebehandling och bättre arbetsförhållanden. Det kan också vara fråga om sådana mer övergripande faktorer som rättssäkerhet, integritetsskydd samt samhällets och förvaltningarnas sårbarhet. Frågor om sysselsättning, medbestämmande för personalen, decentralisering och insyn i förvaltningarna kan spela en roll. Det är emellertid angeläget att understryka att användning av ADB inte enbart kan ses som ett tekniskt hjälpmedel i för övrigt oförändrad verksamhet. påverkar ADB-tekniken verksamhetens karaktär. Inte sällan har stora centrala systemlösningar inneburit att verksamheten organiserats på ett sätt som enskilda människor uppfattat som byråkratiskt och maskinmässigt. Den teknik som har tagits i anspråk för att förenkla rutinerna och öka servicen har i medborgarnas ögon lett till motsatt resultat. Den hittillsvarande ADB-användningen har i alltför stor utsträckning skapat möjligheter för att bibehålla och bygga ut starkt komplicerade 1 1985/86.3 sami. Den allmänna försäkringen och skattesystemet, för att ta två exempel som berör praktiskt taget hela folket, kan göras - och har gjorts alltmer sofistikerade och svåröverskådliga för den enskilde bl. a. med hjälp av datorerna. Endast med ADB-teknikens hjälp kan dessa komplicerade system administreras och förfinade kontrollmekanismer riktade mot medborgarna åstadkommas. Den fortsatta datoriseringen bör drivas med främst två syften: att minska statens administrationskostnader och att så långt möjligt förenkla olika legala och administrativa system. Strävan att tillgodogöra sig de rationaliseringseffekter som uppstår till följd av en ökad datorisering är naturlig i ett läge där de politiska beslutsfattarna tvingas göra djupgående ingrepp i de offentliga utgifterna. I en situation då bidrag till medborgarna måste skäras ned är det inte bara ekonomiskt nödvändigt utan även en rättvisefråga att administrationskostnader så långt möjligt minskas. Med denna utgångspunkt borde det vara realistiskt att åstadkomma en rejäl minskning av antalet heltidsarbetsinsatser inom statsförvaltningen under resten av 1980-talet. Den hittillsvarande datoriseringen har, som redovisades av SCB, inneburit ett minskat personalbehov av mer än 10 000 personer. Det borde vara rimligt att åstadkomma en personalbesparing av minst denna storleksordning. Denna målsättning utgår då från en snabb datorisering men med ett i väsentliga delar oförändrat regelsystem. Om de grundläggande administrativa systemen förenklas kan rationaliseringsvinsterna bli större. För oss framstår det som ytterst angeläget att en sådan utveckling kommer till stånd, både för att åstadkomma rationaliseringsvinster och för att stärka rättssäkerheten. Statens användning av informationsteknologi och ADB har i viktiga avseenden inte varit särskilt framgångsrik. Betydande kostnadsöverskridanden, förseningar och tekniska problem har snarare varit regel än undantag. Detta beror dock mer på brister i inblandade myndigheters förmåga att utnyttja hjälpmedlet, samt på en förkärlek för komplexa, centraliserade systemlösningar, än på hjälpmedlet som sådant och de möjligheter detta erbjuder. En betydande del av de stora statliga ADB-system som är i drift kommer att behöva genomgå omläggningar i större eller mindre grad under resten av 1980-talet. Flera orsaker kan anges till detta. Systemlösningarna är gamla, i flera fall . Successiva mindre förändringar har medfört höga underhållskostnader. Systemen tillfredsställer inte nuvarande högre krav på användarvänlighet och arbetsmiljö; datorerna är oekonomiska; sårbarhets- och säkerhetsskydd är inte tillfredsställande m. m. Dessa problem har påtalats i en rad motioner och måste nu beslutsamt angripas. Som exempel på ADB-system inom den civila statsförvaltningen som av olika skäl behöver genomgå ganska stora förändringar kan nämnas rättsväsendets informationssystem, skatteadministrationens ADB-system, allmänna försäkringens ADB-system, REX-systemet, System S, centrala bil- och körkortsregistersystemet, studiestödssystemet, invandrarverkets ADB-system, fastighetsdata- och inskrivningsregistersystemet. Flera av dessa krav på förändringar har i och för sig redan behandlats av separata utredningar. Men uppgifter om de sammanlagda insatser som kan bli erforderliga har inte Detta är en allvarlig brist, som bör avhjälpas genom en kartläggning och en redovisning för med förslag till prioriteringar . Främjande av administrativ utveckling Enligt samstämmiga bedömningar är de svåraste problemen inom ADBområdet under överskådlig framtid icke förknippade med datorernas prestanda eller funktioner eller med de tekniska möjligheterna. Det är mycket viktigare att öka effektiviteten i systemutvecklingsprocessen samt att skapa flexibilitet och enkelhet för användarna av de system som utvecklas. Andra frågor av stor vikt är förbättring av styrning, tillskapande av strategier för administrativ utveckling och ADB samt utformning av standarder e. d. som hjälpmedel för att åstadkomma enklare system- och datorkraftsstrukturer än . Det är därför i och för sig positivt att notera att vissa av dessa frågor numera har tagits upp till behandling. Enligt vår mening saknas dock fortfarande en samlad insats, varför dessa åtgärder framstår som isolerade och utan sammanhang med en generell strategi. På det tekniska området har ett flertal insatser gjorts för att stimulera produktutveckling, arbetsmetoder m. m. Styrelsen för teknisk utveckling (STU) är central förvaltningsmyndighet för initiativ och stöd - liksom för planläggning och rådgivning - rörande teknisk forskning och industriellt utvecklingsarbete. Det åligger styrelsen särskilt bl. a. att följa den tekniska forskningen, att organisera och stödja samarbete inom teknisk forskning och industriellt utvecklingsarbete och främja kontakter mellan myndigheter, näringsliv och institutioner samt att planera och fördela statligt stöd i form av lån och bidrag till teknisk forskning och utvecklingsarbete. I regeringens skrivelse 1984/85:218 med redovisning av vissa planerade åtgärder för att effektivisera statens insatser inom informationsteknologiområdet står följande att läsa på s. 23: Med utgångspunkt i programunderlaget och remissbehandlingen gör jag den bedömningen att det ej finns tillräckligt underlag för att nu lägga fast ett informationsteknologiprogram. Jag anser det dock angeläget att ett sådant utarbetas. Med hänsyn till att såväl programunderlag som remissbehandlingen lämnat ett antal centrala frågor obesvarade får arbetet med dessa drivas vidare inom . Vi delar bedömningen att ett antal frågor återstår att besvara. Orsakerna till att regeringen på denna punkt inte förmått uppfylla krav på ett samlat informationsteknologiskt program står enligt vår mening att finna i att myndighetsorganisationen för handläggning av denna typ av frågor är otidsenlig. Eftersom ingen annan myndighet har till uppgift att stödja den administrativa utvecklingen på nationell nivå har STU delvis tagit upp sådana frågor. Exempel på detta är det s. k. ramprogrammet för kunskapsutveckling inom informationsbehandlingsområdet, vissa teknikupphandlingsprojekt samt försöken till framtagning av underlag och förutsättningar för ett informationstekniskt program. Det har tydligt framgått att STU:s intresse är knutet främst till industripolitiska insatser (vilket är helt i överensstämmelse med Mot. 1985/86:23 STU:s uppgift). En rad olika åtgärder behöver vidtas beträffande informationsteknologins och ADB-teknikens användning inom administrationen. Dessa uppgifter bör anförtros åt ett särskilt organ. Det kan i princip ske antingen genom att ett befintligt organ erhåller förändrade, vidgade och delvis nya arbetsuppgifter eller genom att ett nytt organ skapas. Oavsett vilken av dessa metoder som väljs kommer det att påverka arbetsuppgifterna för andra myndigheter och organisationer. De myndigheter, vars organisation främst berörs, och som även av andra skäl behöver ses över, är (), () och (). Bristerna i den nuvarande ordningen har sådana orsaker och är av sådan omfattning att det förefaller ogenomförbart att avhjälpa dem på ett tillfredsställande sätt enbart genom smärre förändringar av något av de befintliga organen. Enligt vår mening talar de starkaste skälen för att ett nytt organ bör bildas för de här avsedda uppgifterna. En framkomlig väg kan vara att bygga upp det nya organet kring vissa personella resurser inom statskontoret, som i övrigt en allmän effektivisering av den statliga rationaliserings- och revisionsverksamheten åstadkoms genom att den redan tidigare väckta tanken om en sammanslagning av (återstående delar av) statskontoret och realiseras. Någon ökning av de totala kostnaderna förutsätts därvid icke ske. Den sålunda sektorsinriktade rationaliseringsverksamheten bör uppdragsfinansieras, vilket även bör påverka dess effektivitet. Det nya organet bör således ges en inriktning mot administrativa tekniker i en vidare mening. Ett lämpligt arbetsnamn på det vi avser kan därför vara styrelsen för administrativ utveckling (SAU) i analogi med styrelsen för teknisk utveckling (STU). Styrelsen för administrativ utveckling skall inte ha sin verksamhet uteslutande inriktad på den statliga sektorn utan även stimulera, stödja och samordna insatserna för administrativ utveckling och forskning inom andra sektorer samt förmedla erfarenhetsutbyte och främja samverkan mellan stat, kommun, landsting och näringsliv, dvs. arbeta på nationell nivå. Statlig verksamhet inom datatjänstområdet I motioner har belysts frågan om statens engagemang inom datatjänstsektorn. Denna fråga har också uppmärksammats i dags- och fackpress samt i remissvar på den utredning som föranleder regeringens förslag i proposition 1984/85:225. Statens engagemang inom datatjänstområdet har en betydande omfattning. Det rör sig om en total omsättning och omkring 3 500 anställda. Staten är helt eller delvis ägare till följande datatjänstföretag (motsvarande): DAFA, Universitetsdatacentralerna, , Ekonomisystem i , , , , , , 4 S V , , , UGT Mot. 1985/86:23 , Satellitbild i , , , Servicecentralen i () AB. Flera av dessa organisationsenheter har en viss hemmamarknad hos sina moderföretag (motsvarande). Dessa enheter bedriver, möjligen med något undantag, serviceverksamhet i större eller mindre grad även utanför den egna hemmamarknaden. I vissa fall är verksamheterna konkurrensskyddade på olika sätt såsom t. ex. , och (vars verksamhet är lagreglerad och har monopol). Inom statsverket finns därutöver serviceinriktade datacentraler inom bl. a. , länsstyrelserna, , , trafiksäkerhetsverket, lantmäteriverket och (med anlitande av DAFA:s driftservice). Dessa har dock sina huvuduppgifter inom bestämda områden och deras serviceuppdrag är vanligen kopplade till framtagning och försäljning av uppgifter i de register som ingår i deras moderorganisations uppgiftsområden. Till gruppen dataservicecentraler kan även räknas delar av de verksamheter som bedrivs inom postverket och . Till datatjänstområdet bör även räknas konsult- och systemutvecklingsverksamhet, där staten bedriver verksamhet (utöver genom de tidigare nämnda) genom och dess närmare tiotalet dotterbolag, AB Teleplan, , , , och . Även den verksamhet som bedrivs av det bildade bör hänföras till detta område. I viss utsträckning är det statliga engagemanget inom datatjänstområdet en följd av näringspolitiska engagemang inom t. ex. varvs- och stålsektorerna. Lokaliseringspolitiska skäl har också föranlett statliga engagemang, såsom t. ex. i . De organisationer som staten har ägarintressen i tillgodoser mer än väl statsförvaltningens behov av dataservicetjänster. har i ringa utsträckning anlitat privata servicebyråer. Så har dock skett då det varit uppenbart att de statliga servicebyråerna inte lyckats tillhandahålla effektiva system till rimliga kostnader. har märkts ett ökat intresse från myndigheternas sida att anlita privata servicebyråer. De flesta av de organisationer som helt eller delvis är statsägda dras med problem av olika slag. Flera av organisationerna tillhandahåller dessutom samma tjänster, dock på olika villkor. Dubbleringen har inte medfört en effektiv konkurrens mellan organisationerna. Snarare har avsevärda resurser inom organisationerna avsatts för att klara ut samarbetsrelationer och gränsdragningar, dvs. i princip en fördelning av den statliga marknaden. Den uppkomna situationen måste ses som ett direkt resultat av att de statliga datatjänstorganisationerna lever skyddade från reell konkurrens från privata servicebyråer. Den statliga datatjänstorganisationen präglas av en mycket hög grad av koncentration. Det bör noteras att har uttalat sig för en decentralisering av dataserviceverksamheten. Den del av administrativ databehandling som statsförvaltningens myn- 5 digheter lagt på servicebyrå ligger till stor del på DAFA. 1* 1985/86.3 sami. den statliga sektorn en monopolliknande ställning. I vissa avseenden är verksamheten även formellt monopoliserad. Privata servicebyråer har som nämnts till mycket liten del kommit i fråga. Erfarenheterna är mycket goda då så har skett. Det är inte uteslutet att statens egen databehandling blivit dyrare än den kunnat vara om konkurrens fått råda. Såvitt vi vet har ingen samlad bedömning gjorts av grunderna för eller inriktningen av statens engagemang inom detta område. Enligt vår mening bör en sådan genomgång göras och redovisas för . I samband därmed bör förutsättningarna för statens engagemang inom datatjänstområdet prövas, såväl beträffande associationsformerna som beträffande omfattningen. Enligt vår mening kan fler datacentraler än DAFA med fördel ombildas till aktiebolag och drivas på affärsmässiga grunder och i konkurrens. Vi tillstyrker förslaget i proposition 1984/85:225 att ombilda DAFA till ett aktiebolag. Det borde ha skett såsom vi även tidigare föreslagit i motioner. Vi är däremot tveksamma till de i propositionen antydda ambitionerna att låta DAFA och gå samman. Om ett statligt serviceföretag av den omfattning som dessa sammanslagna bolag skulle bilda hamnar i en situation där det inte klarar konkurrensen från andra, mindre och mer marknadsflexibla privatägda enheter, finns det risk att uppdrag och stödbeställningar av den typ som t. ex. SIPU och kommit i åtnjutande av skulle styras dit. Detta skulle snedvrida konkurrenssituationen ytterligare i en känslig marknad. Enligt vår mening finns i stället skäl för att pröva möjligheterna att försälja delar av den verksamhet som bedrivs av DAFA och . Datadelegationen och datapolitiska beslut Regeringen föreslår i proposition 1984/85:220 att datadelegationen skall upphöra och ersättas av en statsrådsgrupp som avses överta datadelegationens nuvarande huvuduppgifter. I överenskommelsen om 1979 års datapolitiska beslut ingick att datatekniken skulle stå under parlamentarisk kontroll. I detta syfte skulle en datadelegation inrättas. Moderata samlingspartiet ställde sig bakom denna lösning främst med tanke på de stora centrala statliga datasystemen och de maktförskjutningar dessa medförde och alltjämt medför. Socialdemokraterna betonade snarare att datadelegationen borde bli ett forum för de redan starka organisationerna inom näringsliv och arbetsmarknad. Så fort socialdemokraterna åter kommit i regeringsställning*1982, frångick de den endast överenskommelsen. Datadelegationen blev inte längre ett organ för att hjälpa partierna att utforma den datapolitik de varit överens om behövdes. I stället blev den ett slags linjemyndighet med mera blygsamma uppgifter, t. ex. fördelning av anslag. När nu regeringen vill avskaffa denna sin egen variant av datadelegation, har vi moderater inget emot det. Den fyller inget behov. Men frågan om en datadelegation måste ses i ett större perspektiv. Regeringen vill inte bara avskaffa den; den står inte längre fast vid riktlinjer. Datatekniken skall inte längre stå under den parlamentariska kontroll datadelegationen var en integrerad del av. Regeringen retirerar till situationen , när gång på gång sattes på mellanhand på så sätt att det plötsligt lades förslag om nya statliga datasatsningar. enda val var då att antingen bifalla något, vars konsekvenser för bl. a. grundlagar, rättssäkerhet och personlig integritet inte kunde genomlysas under blott 14 dagars motionstid eller att avslå förslaget med totalstopp för rationaliseringen och ibland hela reformverksamheten inom en statlig sektor. Enligt moderata samlingspartiets mening är de datapolitiska frågorna av sådan vikt att de inte trots, utan på grund av, sin departementsövergripande karaktär kräver en samordning i och i . Beredningen av dem bör koncentreras till ett riksdagsutskott, och i bör finnas en ansvarig samordnare på lägst statssekreterares nivå. Som exempel på den vikt man i andra länder fäster vid dessa frågor kan nämnas ett lagförslag till den amerikanska kongressen , som officiellt bekräftar att vi har inträtt i den s. k. informationsåldern. Inledningen till lagförslaget är följande: Kongressen finner och förklarar att (1) införandet och användandet av datorn och kommunikationssystem har fört vår nation och världen in i informationsåldern (2) dator och kommunikationssystem påverkar det sätt som arbete inom affärsvärlden, utbildning och statlig administration utförs och vår nations säkerhet och involvering i världshandeln (3) kombinationen av den snabba tekniska förändringen och komplexiteten i uppkomna problemställningar i samband med datorer och kommunikationssystem har medfört en avtagande allmän medvetenhet och förståelse för deras inflytande i vårt samhälle. Som avslutning föreslås inrättande av en Information . Det högteknologiska samhället har blivit mycket komplicerat och sårbart. Det gäller energiförsörjningen, det gäller fysiska kommunikationer och telekommunikationer, det gäller produktionsorganisation och handelsrelationer för att ta några exempel. Datatekniken är, såväl som annan teknik, sårbar. Samhällets sårbarhet ökar snabbt med allt fler sammankopplade datasystem. Sårbarhetsberedningen, och dess företrädare sårbarhetskommittén, har bearbetat dessa frågeställningar för riket i dess helhet. Regeringen föreslår nu i proposition 1984/85:225 att sårbarhetsberedningen skall upphöra och att statskontoret skall ges ett sammanhållet ansvar för sårbarhetsfrågorna inom den civila statsförvaltningen. Förslaget innebär att sårbarhetsfrågorna delas upp på fyra olika områden, den civila statsförvaltningen, övrig statsförvaltning, resten av den offentliga sektorn och näringslivet. Vi finner detta ineffektivt och olämpligt. Enligt vår mening bör sårbarhetsfrågorna även fortsättningsvis hållas samman inom en institution. Vi har emellertid förståelse för att regeringen vill avveckla en kommitté/beredning och föreslår därför att sårbarhetsberedningens uppgif ter i sin helhet överförs till exempelvis den kommande överstyrelsen för civil Mot. Denna myndighets arbetsuppgifter är av sådant slag att dessa frågor har en naturlig plats inom myndigheten varför sårbarhetsberedning ens arbete bör kunna fortsättas på ett effektivt sätt. kontakter med olika försvarsområden styrker också denna bedömning. Med hänvisning till vad som ovan samt i motionerna 1984/85:3243 och 1984/85:3131 anförts hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna att systemet med särskilda registerlagar väsentligt utvidgas i syfte att ytterligare begränsa utrymmet för samkörningar, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att myndigheternas rätt att insamla, registrera, lagra och vidarebefordra personuppgifter begränsas, 3. att begär att regeringen tillsätter en delegation med uppgift att föreslå minskningar i medborgarnas uppgiftsskyldigheter och därigenom stärka den enskildes integritetsskydd, 4. att begär att regeringen skall utarbeta förslag om hur den personliga integriteten skall skyddas i grundlag, 5. att beslutar att regeringsrätten och icke regeringen skall vara besvärsinstans i frågor rörande datalagen, 6. att begär att regeringen genomför en strukturell översyn av de myndigheter som verkar inom området administrativ utveckling och rationalisering enligt i motionen anförda riktlinjer. () () () ()