mot · G802292 · 1985-01-10 00:00:00 — och generaldispens inom skattelagstiftningen, m. m. Det finns en generalklausul på skatteområdet. Enligt denna kan enskilda medborgare ställas till svars för att de handlat inte mot gällande lag utan enbart för att de handlat på ett sätt som inte står i enlighet med lagstiftarens intentioner. Det måste finnas en motvikt/möjligheter för den enskilde att frias om han genom en övernitisk tillämpning av regler på skatteområdet behandlas till sin nackdel på ett sätt, som inte kan ha stått i överensstämmelse med en allsmäktig och välvillig lagstiftares intentioner. Vi behöver bara tänka på den 90-åriga damen som beskattades för att hon bor hos sina barn, m.fl. mänskligt sett orimliga fall. På samma sätt är det i ett anständigt samhälle orimligt att samhället, när någon orättmätigt undandragit sig sina skyldigheter i skattehänseende, håller sig skadeslöst genom att låta oskyldig tredje man stå för den försumliges skatteskulder. Så har skett i ett uppmärksammat fall, där en företagare betalat ersättning för utfört arbete på ett sätt, som gör det uppenbart att ersättningen innehållit även medel för skatt och sociala avgifter. Att den skattskyldige mottagaren sedan underlåtit att fullgöra sina skyldigheter mot staten får inte utgöra skäl för samma överhet att låta den oskyldige betala en gång till. Vilken är en stats viktigaste uppgift: att se till att den enskilda människan gör rätt för sig i förhållande till staten eller att den enskilde medborgarens rättigheter värnas? I en rättsstat är naturligtvis det senare av allt överskuggande betydelse. Rättsstatens uppgift är att skydda sina medborgare mot yttre faror, mot sig själv och sina myndigheter och att skydda medborgarna från övergrepp från andra medborgare. Svenska folket är antagligen ett av världens tåligaste och undergivnaste i förhållande till sina makthavare. Men det har funnits gränser. När förbjöd smålänningarna att sälja oxar till danskarna och dessutom tog ifrån dem deras kyrkklockor - då gjorde de uppror. I modern tid, då världens högsta skattetryck gjort vanliga människors, i synnerhet familjeförsörjares, situation desperat, sviktar lojaliteten mot överheten. Ett sådant skattesystem blir ur etisk-moralisk synpunkt kontraproduktivt; när allmänna begrepp om vad som är rimligt alltmer skiljer sig från överhetens påbud sviktar laglydnaden. Om överheten går vidare på sin väg att mäta detta problem med konfrontation, riktad mot medborgarna genom generalklausuler och bevissäkringar, avlyssning och hemfridsbrott - då kommer lojaliteten ytterligare att urholkas, och detta kommer att sprida sig till andra områden. I ett rättssamhälle skall överheten vara skyldig att bevisa den enskildes skuld. Den enskilde tvingas nu ofta i stället att bevisa sin oskuld. Om svenska folkets av ålder starka lojalitet mot och förtroende för samhället och överheten skall kunna återställas måste balansen mellan den enskildes rätt och statens rätt på skatteområdet återupprättas. En generalklausul på skatteområdet bör alltså för balansens skull åtföljas av en generaldispens för samma lagområde. Domstol skall på begäran av drabbad medborgare kunna häva upptaxeringar-eftertaxeringar och avskriva åtal om den finner att skattelagstiftningen inte tolkats i enlighet med lagstiftarens intentioner. En till föregående avgiven motion med hemställan om att måtte hos regeringen begära förslag till en generalklausul motsvarande generaldispens avslogs av skatteutskottet med följande motivering i skatteutskottets betänkande: Enligt utskottets mening är det av utomordentlig vikt att författningstext så långt möjligt utformas så att den inte kan missförstås eller ges en annan tolkning än den lagstiftaren avsett. Uppfyller den inte det kravet bör den givetvis ändras. Detta är en godtagbar motivering. Regler som tillåter att medborgare, som uppenbarligen fullgjort sina skatteskyldigheter, också påförs krav att betala för andra försumliga utan att ha möjlighet att själva få gottgörelse måste givetvis ändras. socialdemokratiska majoritet avslog emellertid i samma beslut kraven på avskaffande av generalklausulen mot skatteflykt med motiveringen: Såvitt utskottet kan bedöma torde en generalklausul mot skatteflykt, som skall tillgodose både rättssäkerhets- och rimliga effektivitets- och rättvisekrav knappast kunna ges en helt entydig utformning i författningstext. I det ena fallet är det alltså självklart att lagar skall ses över om de inte har utformats entydigt, men i det andra fallet behövs ingen översyn även om lagen inte är entydig; man säger t. o. m. att den inte kan utformas entydigt. Så länge generalklausulen mot skatteflykt finns kvar och kan tillämpas på ett sätt som gör att rättsstaten - som då inte längre gör skäl för namnet - ser sina egna intressen som viktigare än den enskilde medborgarens måste det uppenbarligen finnas en balanserande möjlighet till generaldispens som ger domstolar möjlighet att tillgodose rimliga krav från enskilda medborgare att frias från uppenbart stötande tillämpning av regler där tillämpningens följder inte kan anses stå i samklang med lagstiftarens intentioner. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställer vi 1. att hos regeringen begär en skyndsam översyn av oklara regler på skatteområdet i syfte att avskaffa generalklausulen mot skatteflykt, 2. att hos regeringen begär förslag till utformning av en generaldispens inom skattelagstiftningen att gälla till dess generalklausulen avskaffats.