mot · G8022291 · 1985-01-24 00:00:00 — m. fl. Med de goda möjligheter vårt samhälle bjuder borde ungdomen ha bra förutsättningar att på ett positivt sätt forma sitt liv. Ungdomen griper också i allmänhet tag i de möjligheter som bjuds på ett aktivt sätt genom utbildning, arbete och företagande. visar emellertid den höga ungdomsarbetslösheten och de nödvändiga omfattande arbetsmarknadspolitiska insatserna att ungdomar också möter stora problem. Det är viktigt att skapa goda förutsättningar och möjligheter för ungdomar att ta de avgörande stegen från utbildning till arbete. En sådan politik skall formas mot bakgrund av att ungdomar får allt svårare att få ett första arbete och att bostadsmarknaden på arbetsorten inte tillräckligt tar hänsyn till deras krav och förutsättningar. I föreningar och folkrörelsearbete engagerar sig fortfarande stora ungdomsgrupper för grundläggande värderingar som länge präglat vårt samhälle såsom samhörighet, gemenskap och solidaritet, men också för nya viktiga frågor såsom fred och miljö. Detta engagemang formas i ett hårdnande klimat där en materialistisk och egoistisk värdering växer fram. 1 vår motion om kommunaldemokratiska frågor har vi beskrivit hur allt fler känner sig stå utanför det demokratiska samhällsarbetet. Den situationen är särskilt påtaglig för ungdomar. Inte minst är det viktigt att folkrörelserna kan möta ungdomens krav och engagemang på ett positivt sätt. Det gäller de politiska ungdomsförbunden, idrottsrörelsen och andra ideella organisationer, med syfte att skapa engagemang och intresse för viktiga samhällsfrågor. Plats för alla i skolan Allt större andel av de ungdomar som lämnar söker direkt till en gymnasieutbildning. Tyvärr har dock gymnasieskolan ännu inte plats att ta emot alla. En allt större grupp ungdomar i 16 17-årsåldern har därför hänvisats till ungdomsplatser inom ramen för det kommunala uppföljningsansvaret. Till den verksamheten kommer naturligtvis också många ungdomar som inte vill söka vidare studier på grund av skoltrötthet och sådana som hoppat av från en gymnasieplats. Målsättningen med ungdomsuppföljningen är att ge ungdomarna en meningsfull sysselsättning och att göra dem motiverade att söka tillbaka till gymnasieskolan för att få en avslutad utbildning. kommer också tillbaka till gymnasieskolan som s. k. äldresökande. Även ungdomar med en genomgången, ofta tvåårig, gymnasieutbildning söker på nytt för att få en bättre, mer gångbar utbildning, vilket skapar konkurrens om gymnasieskolans platser. Den socialdemokratiska regeringen har valt att möta denna, i sig glädjande, ökande efterfrågan genom att prioritera 16 17-åringar och stänga ute de äldresökande. Den metoden kan inte acceptera. Gymnasieskolan skall i stället vara totaldimensionerad, dvs. vara beredd ta emot alla sökande som vill ha en gymnasieutbildning. Det är till fördel för den enskilde eleven att kunna varva studier med arbete utan att riskera sina möjligheter att få en avslutad utbildning. Många utbildningsvägar vinner på att en del av eleverna är något äldre. Motstånd mot en sådan dimensionering har rests, främst av statsfinansiella skäl. Detta grundar sig på en felsyn. Kostnaderna för gymnasieskolan å ena sidan och kostnaderna för ungdomsplatser och anslagen för statsbidrag till ungdomslag å den andra sidan fungerar som kommunicerande kärl. Ökar anspråken på den ena sidan, minskar de i motsvarande' grad på den andra. Gymnasieskolan måste kunna möta olika krav vad gäller inriktning och antal platser. En ökad flexibilitet når man bäst genom att i högre grad förlägga hela, eller delar av utbildningar till företag och institutioner. Då behöver man inte belasta kommunernas ekonomi mer än nödvändigt och man tar till vara de uppenbara fördelar som finns i företagens kunnande och tekniska utrustning. Att få en stor del av sin utbildning i en verklig arbetsmiljö och med de villkor och regler som gäller på en arbetsplats är också ägnat att höja kvaliteten i utbildningen, vilket i sin tur underlättar inträdet på den reguljära arbetsmarknaden. satsar på lärlingsutbildning som en fullvärdig utbildningsform, helt likvärdig med övrig gymnasieutbildning. Det är angeläget att lärlingsutbildningen inte byråkratiseras eller omgärdas med hindrande begränsningsregler. Självfallet är det också mycket angeläget att den ökar i omfattning. föreslår därför ett fortsatt rekryteringsbidrag med . per nyinrättad lärlingsplats. Det är vidare beklagligt att regeringen undantar statsstödet till det tredje året, den s. k. färdigutbildningen. Enligt vår mening bör även tredje året vara berättigat till stöd. Ur statsfinansiell synpunkt innebär det ingen merbelastning på statsbudgeten eftersom färre utbildningsplatser leder till att ungdomar blir arbetslösa varvid någon form av arbetsmarknadspolitisk! stöd måste utgå. Vad vi här anfört om bevarat statligt stöd även till s. k. färdigutbildning bör ges regeringen till känna. Enligt vår mening behövs ett nytt statsbidragssystem för lärlingsutbildningen. För det första bör i ett framtida statsbidragssystem krävas att de företag och institutioner som tar emot lärlingar själva bistår med visst ekonomiskt vederlag. Detta är enligt vår mening ägnat att stärka lärlingens känsla för och anknytning till företaget. Det är också rimligt ur den synpunkten att det är näringslivet som ytterst kan dra fördelen av den utbildning lärlingen får. För det andra bör i ett framtida statsbidragssystem ingå en komponent som ersätter företaget för material och handledning av lärlingen. Sådana regler finns redan nu men inför en förändring av systemet bör en översyn göras så att en rimlig anpassning sker till skilda branschers verkliga utbildningskostnader. För det tredje bör i detta system avsättas ett mindre anslag för utvecklings- och försöksverksamhet inriktat på denna speciella typ av utbildningar. För det fjärde måste nivån på lärlingslönerna närmare studeras. 1 utvärdering har allt för höga ersättningar nämnts som ett av hindren för att inrätta fler lärlingsplatser. Ersättningen under första lärlingsåret varierar kraftigt. Enligt vår mening bör i ett framtida statsbidragssystem stöd införas till lärlingslönen. Om statsmakterna står för en betydande del av lönekostnaden är det också rimligt att ett gemensamt avtal för hela arbetsmarknaden slutes. Det är då naturligt att staten är en av avtalsparterna. De synpunkter och krav vi här framfört på statsbidragssystemet till gymnasial lärlingsutbildning bör ges regeringen till känna. utbildningspolitiska reformarbete försvann de s. k. inbyggda verkstadsskolorna. Den dåvarande utvecklingsfilosofin innebar en strävan att föra över så mycket som möjligt av utbildningen i regi. kan vi emellertid konstatera att de s. k. verkstadsskolorna hade åtskilliga förtjänster som gått förlorade. Den nära anknytningen till realistiska arbetslivsförhållanden är en av dessa förtjänster. Det är därför nu angeläget att återskapa en utbildningsform som, anpassad till dagens krav, kan återvinna fördelarna med den tidigare skolformen. Om man inom företag och institutioner av skilda slag i ökad utsträckning kan påta sig ökat utbildningsansvar måste detta hälsas med tillfredsställelse. Även det förhållandet att den gymnasiala yrkesutbildningen står inför betydande krav i fråga om modernisering av maskiner och annan utrustning utgör enligt vår mening ett vägande skäl att åter satsa på förnyade utbildningsformer förlagda till företagen. Inför en förnyelse av de s. k. verkstadsskolorna är det enligt vår mening angeläget att betona vikten av flexibilitet. Det är också angeläget att tyngdpunkten i utvecklingsarbetet förläggs lokalt. Därigenom kan såväl lokala utbildningsmöjligheter utnyttjas som lokala utbildningsbehov bätt Det är också angeläget att förnyade former eftersträvas som inrymmer förbättrade kontakter med mindre företag. Flera mindre företag i exempelvis en industriby bör gemensamt kunna driva en utbildning i denna. Ungdomars möjlighet till arbete Arbetsmarknadens utveckling har inneburit att allt fler ungdomar, som vill ha arbete, hamnar utanför det ordinarie arbetslivet. När ca 40 000 1819-åringar sysselsätts genom ungdomslag innebär det att var femte ungdom sysselsätts på det viset. Stora förändringar måste genomföras för att alla ungdomar i praktiken skall omfattas av rätten till arbete. Det gäller att skapa fler jobb så att även ungdomar får plats. Åtgärder måste vidtas när det gäller näringspolitiken, reglerna på arbetsmarknaden måste anpassas så att ungdomar inte stängs ute, arbetsförmedlingen måste vara effektivare, skolan måste bättre kunna hjälpa ungdomar till arbete. Ungdomar måste ges bättre förutsättningar för eget företagande. Det är viktigt att efter få en yrkesutbildning. För dem som inte finner eller vill ha plats i skolan återstår möjligheten til! ungdomsplats på heltid för 1617-åringarna, och arbete på halvtid i ungdomslag för 18 19-åringarna. Den yngre gruppen får en ersättning försina insatser på /dag. De äldre, som är i ungdomslag får /tim för sina . Samhällets insatser måste utgå från ett samlat ansvar för alla ungdomar i tonåren. AMS och arbetsförmedlingarna, som har ansvar för ungdomslagen, bör samverka med kommunerna, vilka har ansvar för gymnasieskola och ungdomsplatser. Ett ansvar i samarbete och en totaldimensionerad gymnasieskola ger möjlighet till en helhetssyn på 16 20-åringarnas situation. anser att skolan då kan kompletteras med yrkespraktikplatser, vilka ersätter såväl ungdomsplatser som ungdomslag. Yrkespraktikplatser bör finnas på alla typer av arbetsplatser och skapas hos privata och offentliga arbetsgivare i en relation som motsvarar arbetsmarknaden. Arbete på yrkespraktikplatser skall ge ersättning, vilken kan variera med åldern. Ersättningen bör anpassas till vad som utgår för ungdomsplatser (85kr./dag) och vad vi förordat för ungdomslagen (/tim eller /dag) och med en successiv uppräkning. Många ungdomar väljer i arbetslivet att återvända till studier. ser en sådan värvning mellan utbildning och arbete som en positiv möjlighet, vilken bör stimuleras. Detta kan väl tillgodoses inom ramen för en totaldimensionerad gymnasieskola och yrkespraktikplatser. Skolans främsta uppgift är att förmedla kunskap oavsett om den skall förbereda eleverna för vidare utbildning eller direkt utträde i yrkeslivet. Goda baskunskaper är en betydelsefull tillgång för alla. Det är således viktigt att kunskapskraven upprätthålls och att alla ungdomar kan få uppleva skolan som en positiv tillgång. För de ungdomar som är inriktade på en tidig övergång till yrkeslivet är det ofta en särskild stimulans att det mera teoretiska kunskapsinhämtandet kan kombineras med direkta yrkeslivserfarenheter. För att dessa behov skall kunna tillgodoses måste tillgången på yrkespraktikplatser öka. Detta kan också ses som ett led i utvecklingen av lärlingssystemet. I avvaktan på yrkespraktikplatser bör ungdomslagen omformas i denna riktning. har i sin arbetsmarknadspolitiska motion angivit hur det bör ske. Målsättningen bör vara att hälften av platserna tillskapas i den enskilda sektorn. Arbetet bör avse heltid. Ersättningen bör vara /tim eller /dag. Enskilda arbetsgivare skall betala /dag samt lönebikostnader. I detta sammanhang vill vi också omnämna det initiativ som tagits från några av de större företagen att med rekryteringsstöd anställa ett stort antal arbetslösa ungdomar. Det finns skäl att se positivt på detta initiativ från flera utgångspunkter. För ungdomen innebär det en positiv och framåtsyftande möjlighet att få ett arbete också långsiktigt. För näringslivet representerar det en tydlig markering av deras ansvar, och vilja att ta ansvar, för ungdomars arbetslöshet. För att ungdomar skall få insikt i företagandets villkor måste information och utbildning i starta eget ske redan i skolan. De som får studera och praktiskt pröva olika former av företagande har större möjlighet att utveckla ett hållbart företagande . a. med utnyttjande av befintliga stödformer, t. ex. glesbygdsstöd, blir det möjligt för ungdomar att medverka till en bättre regional balans och jobb på hemorten. För många ungdomar utgör tillgången till riskkapital det avgörande hindret för företagande. Att i samverkan med kamrater starta ett företag är den bästa möjlighet som står till buds. Den ekonomiska demokrati som den kooperativa formen representerar passar ofta väl när ungdomar vill ta sin framtid i egna händer. Enligt vår mening skulle många ungdomar gripa tag i den kooperativa möjligheten om man fick möjlighet att med stöd av olika finansieringsinstitut och/eller de stora kooperationerna med en mycket begränsad egen kapitalinsats starta och i det egna företaget arbeta ihop det egna kapitalet. 1 företagsskattemotion har vi begärt en möjlighet att genom nyetableringskonton skattefritt spara till det egna kapitalet i eget För de ungdomar som har inkomst bör detta utgöra en möjlighet att starta företag. Det är viktigt att byråkratin minskar för nya företag. Steg på vägen härvidlag är att inrätta en lokal samhällsmyndighet. Befintliga samhällsorgan inom t. ex. skatte- och uppbördssystemet får en skyldighet att samordna sin verksamhet, vilket innebär att man bara behöver kontakt med en myndighet för att starta sitt företag. Våra krav om minskat uppgiftslämnande innebär bl. a. förenklingar i redovisningen och minskade krav från myndigheter om uppgifter. Slentrianmässigt uppgiftsinsamlande skall upphöra. Inom arbetsrättens område kräver bl. a. att medbestämmandet skall kunna fullföljas inom företaget utan ovidkommande byråkrati. Arbetsrättens regler måste också i övrigt anpassas till det lilla företagets situation. Studiemedelssystemet tillkom 1964 för att ge flera möjligheter att fortsätta med högre studier. Under de systemet verkat har både den gymnasiala och eftergymnasiala utbildningen genomgått stora förändringar. Utbildningens organisation, antalet utbildningslinjer, tillträdesbestämmelser och kompetensregler har ändrats. Dagens studerandegrupp skiljer sig därför på avgörande punkter ifrån den grupp som systemet en gång konstruerades för. Studiemedlen utformades då för att passa en relativt homogen grupp av ungdomsstuderande där flertalet efter studierna kunde påräkna tämligen välbetalda arbeten inom sitt utbildningsområde. Bilden är annorlunda. Någon form av eftergymnasial utbildning krävs för allt fler yrken och det också i yrken med medelhöga löner. Antalet studerande har därmed ökat kraftigt. Medelåldern bland de studerande har stigit och betydligt flera än tidigare är gifta/sammanboende och har barn. Svängningarna på arbetsmarknaden gör att man inte längre automatiskt kan påräkna ett arbete efter avslutade studier inom sitt utbildningsområde. Studerandeorganisationerna har i egna undersökningar visat på att en genomsnittlig studerandes levnadskostnader är större än studiemedelstilldelningen. En SIFO-undersökning genomförd visade att endast var tredje studerande klarade finansieringen av sina studier med enbart studiemedel. Övriga förvärvsarbetade vid sidan av studierna eller erhöll ekonomiskt hjälp från anhöriga. 1 en del fall tog man också egna lån. Nästan alla som fullföljt en högre utbildning har dragit på sig en stor studieskuld, vilken med nuvarande finansieringssystem är svår att betala tillbaka. Uppsplittringen på förvärvsarbete och studier samt oro för den egna ekonomin påverkar studieresultaten. Avbrott och förseningar i studierna har blivit allt vanligare. Undersökningar har också visat på att den sociala snedrekryteringen till högskoleutbildning har ökat. De omständigheter som gör sig gällande vid övergång från grundskola till gymnasieskola är härvidlag en viktig faktor. Men även ekonomiska faktorer är viktiga. Det finns fortfarande ungdomar som avstår från högskoleutbildning på grund av svårigheterna att finansiera studierna. Nuvarande studiemedelssystem fungerar allt sämre och har som ovan redovisats brister. Det statsfinansiella läget har lett fram till diskussioner om möjligheterna att i stället för generella höjningar differentiera studiemedlen dvs. öka tilldelningen för de grupper som har svårast att få ekonomin att gå ihop på bekostnad av de som har lägre levnadskostnader (studerande boende i föräldrahemmet). Ett förslag med detta innehåll togs fram i . Man övervägde också ett annat alternativ med åldersdifferentiering. Förslagen visade sig bli både svåröverskådliga och krångliga samt kräver ökad kontroll. Kritiken mot förslagen har varit hård från flera remissinstanser och då särskilt studerandeorganisationerna. En differentiering är inte någon bra väg att lösa det nuvarande systemets brister. Det finns inte heller möjligheter till kraftiga generella höjningar av studiemedlen inom ramen för statsbudgeten. En genomgripande förändring av studiefinansieringssystemet måste därför ske. Utgångspunkterna för ett nytt system bör enligt uppfattning vara följande: Utbildning är en investering får såväl den enskilde som samhället. Systemet skall stimulera till eftergymnasial utbildning. En allsidig rekrytering till eftergymnasial utbildning skall främjas. Begränsa de studerandes studieskulder. enkelt och lättadministrerat. Barnstöd och bostadsstöd inordnas i samhällets ordinarie bidragssystem. Dessa punkter skulle kunna uppnås i ett studiefinansieringssystem enligt följande modell: Bidragsdelen i nuvarande system omvandlas till en studerandelön. Studerandelönen bör utgå med ca ett halvt basbelopp . Ett nytt studielånesystem upprättas utanför statsbudgeten i samarbete med landets banker/kreditinstitut. Systemet förses med statlig garanti. De återbetalningspliktiga barntilläggen ersätts med förslag till vårdnadsersättning (/år). Bostadsbidrag skall kunna utgå till studerande med barn-på samma villkor som för övriga barnfamiljer. I årets budgetproposition anmäler föredragande statsråd sin avsikt att tillsätta en kommitté med uppgift att se över studiemedelssystemets utformning. Enligt uppfattning bör arbetet i kommittén inriktas på ett nytt studiefinansieringssystem enligt ovan skisserad modell. Åtgärder för /86 I avvaktan på att ett nytt studiefinansieringssystem enligt ovan skisserad modell kan träda i kraft måste vissa förbättringar ske inom ramen för nuvarande system. En mindre höjning av studiemedelsnivån måste ske och kan tillgodoses genom omfördelning till studiemedlen från andra områden inom studiefinansieringsområdet. Vi föreslår därför en höjning av studiemedelsnivån från till . Höjningen skall träda i kraft . Det är viktigt för många ungdomar att ha möjlighet att få egna bostäder. Behov finns av lägenheter för detta ändamål. Ungdomar är, i jämförelse med andra, en svag grupp på bostadsmarknaden. Antalet smålägenheter har minskat medan antalet småhushåll har ökat. Detta har lett till ökad konkurrens mellan olika småhushåll. På grund av att unga ofta har sämre ekonomiska förhållanden och ofta inte är etablerade på bostadsmarknaden har de svårare att hävda sig i denna konkurrens. Utbudet av små billiga lägenheter motsvarar inte efterfrågan. De senaste årens bostadssaneringar har kraftigt minskat utbudet av små billiga lägenheter, vilka framför allt unga efterfrågar. Ungas behov beaktas inte i lika stor utsträckning som andra gruppers vid planering och förmedling av lägenheter. De kraftigt ökade kostnaderna för att bygga och bygga om bostäder har lett till boendekostnader som många unga inte har råd att betala. Ett av samhällets bostadspolitiska mål är att alla människor skall ha goda bostäder. Saneringen av bostäder som inte betraktas som goda är en konsekvens av detta mål. Som icke goda bostäder betraktas ofta små lägenheter om ett rum och kök och alla lägenheter som inte håller full modern standard. Denna sanering har inneburit att många människor, också andra grupper än ungdomar, har utestängts från bostadsmarknaden. De har inte råd att hyra nybyggda och ombyggda lägenheter. Det bostadspolitiska målet har därför bara förverkligats för vissa grupper. För att alla skall få ekonomiska möjligheter att skaffa sig en bostad måste saneringstakten sänkas. Dispenser från tillgänglighetsnormen kan innebära nya bostäder i befintliga fastigheter. Saneringstakten bör hållas på en sådan nivå så att avgången på billiga lägenheter inte överstiger det nytillskott av sådana lägenheter som automatiskt uppkommer när lägenhetsbeståndet åldras. För att åstadkomma detta måste bostadsfinansieringssystemet förändras. Nuvarande Finansieringssystem stimulerar till förtidsinvesteringar och därmed ett slöseri med resurser. Byggnader byggs om eller rivs innan de är förbrukade. Ett nytt finansieringssystem skall bl. a. motverka kapitalförstöring och lyxkonsumtion samt medverka till hushållning med befintliga resurser. Det skall stimulera varsam och billig ombyggnad och göra det ekonomiskt realistiskt att successivt bygga om och förändra byggnader. Detta är viktigt och nödvändigt för att hålla nere hyrorna och därmed göra det ekonomiskt möjligt för ungdomar att skaffa bostad. Bostadsstödet bör ändras så att de allmänna stödformerna minskas eller ersätts av ett mera riktat stöd. Detta är nödvändigt för att ett totalt sett reducerat stöd skall komma dem till godo som bäst behöver det. Med en sådan förändring blir det möjligt för samhället att underlätta för ungdomar att få en egen bostad. Småhushållen kommer dock att öka medan storhushållen blir färre. Detta innebär att efterfrågan på smålägenheter kommer att öka. Det är därför viktigt att en ökad produktion av smålägenheter kommer till stånd. Detta gäller såväl i större som mindre orter. En målsättning bör vara att det skall finnas ett varierat utbud av lägenhetsstorlekar i alla områden. Villaområden bör exempelvis kompletteras med smålägenheter. Ungdomar som inte förvärvsarbetar utan studerar har ofta inte ekonomiska möjligheter att hyra nybyggda lägenheter. Däremot kan billiga smålägenheter frigöras om man bygger nya. Kommunerna bör aktivt verka för att områden med brist på smålägenheter kompletteras med sådana samt att andelen smålägenheter i nyproduktionen ökar. Det är viktigt att bosparande för unga formas på ett sådant sätt att reella möjligheter öppnas för unga att genom långsiktigt sparande i kombination med lånemöjligheter förvärva bostadsrättslägenhet eller egna hem. Det nuvarande införda bosparandet för ungdomar förbättrar inte ungdomens möjlighet att spara till en bostad. bosparsystem efter samma princip i bankerna där större belopp kan lånas på sparat kapital och där en övre åldersgräns inte sätter stopp för fortsatt bosparande. Med stöd av det anförda hemställs* 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att gymnasieskolan skall vara beredd ta emot alla sökande som vill ha en gymnasieutbildning, 2. att beslutar att hos regeringen begära förslag om yrkespraktikplatser för alla ungdomar i åldern 16 utan arbete på den ordinarie arbetsmarknaden och som inte önskar plats i gymnasieskolan, 3. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om lärlingsutbildningen som en fullvärdig gymnasial utbildningsform, 4. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs rörande statsbidrag till s. k. färdigutbildning inom lärlingsutbildningen, 5. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i övrigt anförs rörande utformningen av ett framtida statsbidragssystem till lärlingsutbildningen, 6. att hos regeringen begär att ges i uppdrag att utveckla en förnyad verkstadsskola i enlighet med vad som anförs i motionen. () () () . ÅSLING (c) () () () () i () () () () () . () () * Se även motionerna 1984/85: 2292 2294.