mot · G802550 · 1985-01-17 00:00:00 — Den nuvarande och gällande uppgiftsfördelningen och organisationen inom bostadsförsörjningens område innebär en ansvarsfördelning mellan stat och kommun. Ramarna för kommunernas uppgift i detta sammanhang regleras i lagen (1947:523) om kommunala åtgärder för bostadsförsörjningens främjande m. m. Här anges bl. a. kommunens ansvar vad avser förmedling av bostäder. Ett av de övergripande målen för bostadsförsörjningen är en allsidig hushållssammansättning. Detta mål är motiverat från både sociala och samhällsekonomiska synpunkter. Kommunernas ansvar för att nå detta övergripande mål har uttryckts i förarbetena till bostadsanvisningslagen. I proposition 1979/80:72 Förslag till bostadsanvisningslag behandlade föredragande statsrådet boendeutredningens och bostadsfinansieringarnas förslag (SOU 1975:51) avseende bostadspolitiska åtgärder för att motverka segregation i boendet. Därvid anförde statsrådet följande: Svensk bostadspolitik har grundats på uppfattningen att innevånarna skall erbjudas en god och tillräckligt rymlig bostad i en god miljö. Inom ramen för de bostadspolitiska åtgärderna har man genom bostadssociala åtgärder sökt stärka de svagare gruppernas ställning. Att öka förutsättningarna för en allsidig sammansättning av hushållen i bostadsområdena är alltjämt en mycket angelägen uppgift. Människor i olika yrken och inkomstgrupper skall kunna bo i samma bostadsområde, och barn från olika grupper skall kunna gå i samma barnstugor och skolor Segregation i form av en stor andel resurssvaga hushåll i vissa bostadsområden ger upphov till sociala störningar samt kvantiativt och kvalitativt försämrad service. Dessa hushåll har inte haft någon frihet vid bostadsvalet - en effekt som förstärkts av att de som upplåter bostäder ställer villkor när det blir fråga om vem som skall erbjudas en bostad. Om t. ex. invandrarkoncentrationen är stor i sådana områden, förstärks de sociala konflikterna Som utredningarna framhåller är möjligheterna att motverka bostadssegregationen i samband med förmedling av bostäder begränsade. Förmedling är emellertid ett av de medel som kan och bör användas. Kommunen skall medverka aktivt för att tillfredsställa bostadsbehovet och ge förutsättningar för en allsidig hushållssammansättning. Kommunen måste därför ha formella och praktiska möjligheter att anvisa bostadslägenheter åt hushåll som har svårt att lösa sin bostadsfråga konstaterade i sin behandling (CU 1979/80:12) att det ställde sig bakom förslaget att genom en lagstiftning ge kommunerna möjlighet att via förmedling av lediga bostadslägenheter aktivt bidra till att skapa allsidig befolkningssammansättning i kommunernas bostadsområden. Av ovanstående framgår att lagstiftaren ställer krav på kommunerna att aktivt försöka motverka segregation i boendet. Det kan konstateras att det finns en betydande segregation i boendet. Den är särskilt märkbar i vissa områden i storstadsregionerna. Vidare kan konstateras att det finns en lagstadgad skyldighet för kommunerna att motverka denna segregation med bl. a. bostadspolitiska medel. Ett av dessa medel är kommunens möjlighet att på ett för ändamålet lämpligt sätt förmedla egna bostäder. De kommunägda, allmännyttiga bostadsföretagen utgör ett annat aktivt kommunalt instrument för att nå dessa syften. Denna möjlighet att styra erfordras inte bara för att uppnå en allsidig hushållssammansättning utan är också ibland nödvändig för att bryta utvecklingen i bostadsområden som är särskilt belastade av exempelvis olika typer av sociala problem. Om bostadsförvaltaren bedömer att situationen skulle riskera att ytterligare försämras genom inflyttning av ett visst hushåll, kan det inte vara befogat att just detta hushåll vägras bostad i det aktuella området. Om förvaltaren kan erbjuda annan både likvärdig och fullvärdig bostad, bör inte diskriminering anses föreligga. Enligt vår mening är de samhälleliga fördelarna av en jämn hushållssammansättning i bostadsområdena så betydelsefull, att ett visst mått av styrning måste accepteras. Bostadsanvisningslagen har således i praktiken inte kommit att nå de syften som motiverade att den infördes. Möjligheterna för kommunerna att på objektiva grunder få önskade operativa möjligheter är alltför begränsade. En ändring av bostadsanvisningslagen är därför befogad. I detta sammanhang bör även övervägas om de statliga riktlinjer för den kommunala bostadsförmedlingen är till fyllest. Dessa finns endast i form av regler i bostadsfinansieringsförordningen enligt vilka en förmedlingsrätt kan ställas som förutsättning för statliga lån. Mot bakgrund av det anförda yrkar vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ändring av bostadsanvisningslagen.