mot · G8022984 · 1985-03-26 00:00:00 — Motion 1984/85:2984 Kvinnornas villkor på arbetsmarknaden (prop. 1984/85:130) I propositionen konstaterar statsrådet att det råder bred politisk enighet om jämställdhetsmålen. Av flera skäl sägs att det är viktigt att vidta särskilda åtgärder för att förbättra kvinnornas villkor på arbetsmarknaden. Vi har inga invändningar mot de konkreta åtgärder som föreslås. På flera punkter föreslår vi dock mer långtgående förändringar. Det räcker inte med att konstatera att det råder bred enighet om jämställdhetsmålen. Kravet på jämställdhet mellan könen måste också prägla politiken på alla områden. Vi vill här fästa uppmärksamheten på ett stort problem som gör att kvinnornas position på arbetsmarknaden försvagas. Det är de höga marginaleffekterna som drabbar barnfamiljerna. Genom marginalskatter, inkomstprövade bostadsbidrag och barnomsorgsavgifter försvinner en mycket stor del av inkomstökningen för en barnfamilj. Detta drabbar kvinnan hårdast då hennes förankring på arbetsmarknaden ofta är svagare än mannens. Marginaleffekterna är ofta . Det löner sig inte att arbeta för många småbarnsföräldrar. Även när det gäller att minska marginaleffekterna råder enighet. Till och med den socialdemokratiska partikongressen har ställt sig bakom detta och sagt att man bör begränsa de marginaleffekter som finns och som utgör ett hinder för kvinnors förvärvsarbete. I den nu aktuella propositionen, som handlar just om kvinnors förvärvsarbete, sägs dock inte ett ord om marginaleffekter. När frågor har ställts till regeringsföreträdare om marginaleffekter har det inte heller kommit några svar. Den skattepolitik regeringen för innebär i själva verket höjda marginalskatter och därmed höjda marginaleffekter för många kvinnor. Det krävs konkreta åtgärder för att minska marginaleffekterna. Det kan inte göras över men vi måste röra oss i rätt riktning. har i en familjepolitisk motion (1984/85:509) föreslagit att barnomsorgsavgifterna inte skall vara beroende av inkomsten. Vi föreslår i stället en relativt låg och enhetlig taxa. I förslaget ingår också en kraftig förbättring av barnfamiljernas ekonomiska standard. Vi har också föreslagit att bostadsbidragen på lång sikt skall slopas. Vi vill uppnå detta genom att frysa bostadsbidragen på dess nuvarande nivå. Varken inkomst- eller hyresgränser bör höjas. Härigenom kommer bostadsbidragen successivt att minska. Dessa åtgärder tillsammans med den skattepolitik vi förordar skulle medföra minskade marginaleffekter. I propositionen redovisar statsrådet tre skäl för att utvecklingen mot en mindre delad arbetsmarknad kommer att ske i långsammare takt. De är: o datoriseringen av arbetslivet leder till att många arbeten för kvinnor rationaliseras bort, o den kommunala och statliga expansionen har minskat vilket försvårar för kvinnor då den ökning av kvinnors förvärvsfrekvens som ägt rum till stor del sammanfallit med den kommunala expansionen, 0 omstruktureringen av industrin innebär ökade krav på teknisk utbildning vilket kan försvåra för kvinnor. Denna utveckling är dock inte lagbunden utan kan självfallet påverkas av den politik som förs. Den offentliga sektorn kan inte växa på grund av finansieringsproblem. Detta innebär dock inte att det saknas efterfrågan på de tjänster som produceras inom den offentliga sektorn och till stor del av kvinnor. Det är nödvändigt att begränsa den offentliga sektorn men som detta sker sätter regeringen upp begränsningar för tillväxten av t. ex. vård och service i enskild regi. Restriktioner för privata initiativ inom vård- och servicesektorn drabbar i första hand kvinnorna. Det är inom dessa områden som de traditionella kvinnoarbetena i huvudsak finns och det är inom dessa områden som kvinnor 1 hög grad försöker starta egna företag, som t. ex. daghem och vårdhem. Vi måste underlätta för kvinnor att etablera sig inom de områden där de har kompetens. I stället använder regeringen stor energi på att bekämpa privata initiativ. Daghem som drivs i privat regi får inga statsbidrag och om de drivs av en ideell förening eller föräldrakooperativ får de lägre statsbidrag. Detta innebär givetvis att det ändå är viktigt att kvinnor väljer arbetsområden som domineras av män. Det är glädjande att det nu råder enighet om de goda erfarenheterna av lagen om jämställdhet i arbetslivet och av JämO:s arbete. Vi har redan tidigare, i vår motion om jämställdhet (1984/85:2172) fört fram krav på vissa skärpningar av jämställdhetslagen. Vi vill att frågan om förbud mot trakasserier utreds. Vi vill också att man utreder rätten för den person som har missgynnats på grund av kön att få tjänsten och inte endast ett skadestånd. Vi anser också att domstolar skall vara sammansatta av både män och kvinnor när mål som rör jämställdhetslagen behandlas. Vi anser också att JämO bör ges goda arbetsförhållanden och få det anslag som hon begärt, vilket innebär ytterligare en tjänst. I propositionen säger statsrådet att hon vill understryka de regionala utvecklingsfondernas ansvar för de kvinnliga småföretagarna och betonar att fonderna i viss utsträckning även har möjlighet att stödja verksamhet inom tjänstesektorn. Vi anser att detta inte är tillräckligt. Vi har därför redan i vår nämnda motion om jämställdhet krävt ändrade regler för utvecklingsfonderna så att bidrag och rådgivning även kan ges för annan verksamhet än tillverkning och turism. Kvinnors företagande bör också stödjas genom att utvecklingsfonden utser en jämställdhetsansvarig. I propositionen föreslås att 15 milj. kr. avsätts för fortsatt projektverksamhet. Förutom vad som anges i propositionen vill vi peka på betydelsen av projekt som syftar till att uppnå en jämnare könsfördelning inom databranschen. Det är i stor utsträckning kvinnor som arbetar med datorer och män som svarar för försäljning, utbildning, installation osv. Vi vill också i likhet med peka på vikten av att de deltidsarbetande kvinnorna inte glöms bort vid planering av t. ex. utbildningsinsatser. Vi vill också peka på behovet av åtgärder för kvinnor som är arbetslösa eller undersysselsatta i glesbygder. Vi anser således att det finns fler meningsfulla projektområden än vad som anges i propositionen. Vi föreslår därför att ytterligare 5 milj. kr. avsätts för denna projektverksamhet. Vi anser också att det är en klar brist att förslaget endast omfattar . bör redan nu uttala sig för att denna projektverksamhet skall pågå . I ungdomslagen sysselsätts i hög utsträckning flickor i traditionella kvinnoarbeten. Detta är en naturlig följd av att ungdomslagsverksamheten nästan helt är begränsad till den offentliga sektorn. Vi anser att ungdomslag också bör kunna förekomma utanför den offentliga sektorn. Då blir det lättare att erbjuda flickor arbetsuppgifter som avviker från traditionella könsrollsmönster. ombeds de organsationer som skall nominera kandidater till kommittéer och styrelser att föreslå en kandidat av vartdera könet. Detta följs dock inte i praktiken, såvitt vi kan förstå. Det nämns vid nomineringstillfällena aldrig, eller mycket sällan, något om att en person av vartdera könet skall föreslås. Det är därför inte heller så konstigt att könsfördelningen är som den är. Det är, tyvärr, en illusion att tro att det räcker med överläggningar med arbetsmarknadens parter där de uppmanas att i större utsträckning nominera kvinnliga kandidater. Vid varje nominering bör den nominerande organisationen därför upplysas om att de bör nominera två kandidater. Med stöd av det ovan anförda yrkas 1.att beslutar att till Kommittéer m.m. för /86 under tionde huvudtiteln utöver vad som föreslagits i proposition 1984/85:100, bil. 12, anvisa ytterligare , 2. att beslutar att projektverksamheten skall fortsätta , 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om nominering av personer till kommittéer och styrelser. minmb/gotab 1985 82517