mot · G8021165 · 1985-01-22 00:00:00 — Per m. fl. Arbetet för nedrustning och rustningskontroll mellan olika länder och maktgrupperingar har långa traditioner. Stater har ofta sett strävan efter säkerhet genom olika former av avtal som ett alternativ eller nödvändigt komplement till den rent militära säkerheten. har kärnvapenfrågorna gett rustningskontrollansträngningarna en ny dimension. Även om det totala kärnvapenkriget kanske inte är den sannolikaste formen av krig eller konflikt ens i kärnvapeneran, innebär blotta möjligheten av ett krig, som för generationer kan komma att föröda nästan allt det som förknippas med vår utvecklade civilisation, ett gemensamt tvång att söka nå fram till en samlevnad och stabilitet som, så långt detta över huvud taget är möjligt, minskar sannolikheten för ett sådant krig. I ett kortare perspektiv syftar dessa nedrustnings- och rustningskontrollansträngningar till att säkra en stabilitet, som gör ett krigsutbrott så osannolikt som möjligt. Detta kan ske bl. a. genom att man söker nå fram till sådana nivåer på de bägge sidornas mest utmanande vapensystem att ingendera sidan ens i mycket spända lägen kan se kriget som en framkomlig väg att lösa konflikter. I ett längre perspektiv är dessa ansträngningar ett led i det vidare arbetet att skapa en värld med mindre av spänningar och konflikter och därmed också med mindre risker för krig än dagens. Det är icke vapen i sig som skapar risker för krig, utan den politiska vilja som ligger bakom dessa vapen. I ett längre perspektiv är det främst i de politiska förhållandena i olika delar av världen som de avgörande krigsriskerna ligger. En viktig insikt är att en varaktig fred icke kan grundas på förtryck och ofrihet för nationer och individer. Många av de krig som utkämpats, och många av de konflikter vi ser, har sina rötter i en frihetssträvan, som inget förtryck i ett längre perspektiv kan förkväva. Där ofrihet och förtryck råder kommer stabiliteten, och därmed i ett längre perspektiv också freden, alltid att vara skenbar. Detta gäller vår världs alla olika delar, också vår egen kontinent. Efter en motion av moderata samlingspartiet uttalade en enig riksdag följande: Självfallet finns det ett samband mellan förtryck och orättvisor å den ena sidan och rustningar och krigsrisk å den andra. Arbetet för frihet från förtryck och orättvisor i alla länder är också ett arbete som ökar förutsätt 1 1984/85. ningarna för en varaktig fred. Det finns således även av detta skäl anledning för att fortsatt aktivt verka för mänskliga rättigheter och alla folks frihet. Detta arbete bör bedrivas i alla därtill ägnade fora. Det bör dock inte göras till en förutsättning för nedrustningsarbetet. (UU 1983/84:1) Enligt moderata samlingspartiets mening sammanfattar detta väl vår syn på det oupplösliga samband som i ett längre perspektiv råder mellan en varaktig fred och strävan efter frihet och oberoende. I arbetet för frihet och oberoende har nedrustnings- och rustningskontrollansträngningarna en betydelsefull roll. Genom att successivt minska den rent militära faktorns betydelse i konfrontationen mellan maktblocken kan gradvis allt större möjligheter för fredlig utveckling åstadkommas och utveckling mot den frihet och det oberoende som gör det möjligt att långsamt övervinna de politiska konfliktanledningarna. Arbetet för att gradvis på lång sikt söka minska de politiska konfliktanledningar som kan leda till krig måste gå hand i hand med ansträngningarna att vinna eller säkra en stabilitet, som i det kortare perspektivet kan förhindra krig. Självfallet ligger det i allas intresse att uppnå denna stabilitet på en så låg rustningsnivå som möjligt. Stabilitet mellan nationer och maktblock är inte enbart en fråga om militär balans. Också andra faktorer, framför allt politiska, måste vägas in. Men i denna sammanvägning går det aldrig att bortse från den grundläggande betydelse som den militära balansen har. I dagens ofta upprepade uttalanden från såväl som om att man inte söker militär överlägsenhet ligger insikten om att militära obalanser i kritiska lägen kan skapa en instabilitet som gör kriget sannolikare. All erfarenhet visar att det är i en kombination av politiska motsättningar och militära obalanser som den främsta faran för ett krigsutbrott ligger. Därför måste man i nedrustningsarbetet alltid vara medveten om vikten av den militära balansen som ett inslag i den övergripande strategiska stabiliteten. kan spela en aktiv och konstruktiv roll i de internationella nedrustningsansträngningarna genom sin alliansfria ställning och genom det förtroende, som icke minst vår försvarspolitik har skapat för vår säkerhetspolitiska kompetens och vårt militärteknologiska kunnande. agerande i nedrustningsfrågor måste alltid ha våra egna säkerhetspolitiska intressen som utgångspunkt. Vårt intresse av en fredligare värld är en självklarhet. Därtill kommer att vi har ett alldeles speciellt intresse av åtgärder som kan öka stabiliteten, och därmed minska krigsriskerna, i de delar av världen som är av största direkta betydelse för vår egen nationella säkerhet. utrikesutskott uttalade att det fortsatta nedrustningsar betet fastare skulle integreras med den svenska säkerhetspolitiska planeringen. försvarskommitté har fått i uppgift att studera hur vår politik i internationella nedrustningsfrågor kan samordnas med och förstärka övriga delar av säkerhetspolitiken, bl. a. genom att överväga vilka tänkbara rustningskontroller och nedrustningsåtgärder som är särskilt betydelsefulla för säkerhet och hur dessa påverkar totalförsvar. Svenska säkerhetspolitiska intressen är grundläggande för vårt agerande i det internationella nedrustningsarbetet. En större långsiktighet och ett bättre utnyttjande av våra försvarstekniska forskningsresurser även på nedrustningsområdet är därför en utveckling att tillstyrka. Den europeiska säkerhetskonferensen och Ett svenskt intresse finns för arbetet inom den europeiska säkerhetskonferensen med dess strävan efter avspänning, betonandet av respekten för medborgerliga och mänskliga rättigheter och ökad öppenhet mellan folken. Trots ESK-processens uppenbara begränsningar har vi inom dess ram möjligheter att arbeta för avspänning och rustningskontroll på ett sätt som har betydelse för vår egen säkerhet. En styrka i arbete är det klara och konkreta mandatet. Positiv fred - dvs. en fred grundad på förtroende, respekt och vänskap härskar inte mellan båda maktblock. Avsikten bakom doktriner och politiska deklarationer kan aldrig bevisas eller motbevisas. Så länge förtroendet ännu är lågt måste överenskommelser kunna verifieras. förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder skall också, enligt mandatet, till sin karaktär vara militärt betydelsefulla, omfatta hela , vara politiskt bindande och försedda med lämpliga arrangemang för verifikation som motsvarar deras innehåll. Vi har själva angivit riktningen för vår alliansfria politik och har inte eftersträvat eller fått några garantier av andra för denna. Avtal med ett eller flera andra länder, som skulle ge något annat land rätt eller möjlighet att påverka vår säkerhetspolitik, är oförenliga med den svenska alliansfriheten. Desto större är därför vårt intresse att inom ramen för ESK-processen eller annorstädes skapa förutsättningar för multilaterala avtal och samordnade utfästelser, som gäller alla och påverkar vår säkerhet i gynnsam riktning. Historien har visat att någon inte börjat ett krig efter omsorgsfull mobilisering och i förvissningen om att det kommer att bli ett långvarigt och förödande utnötningskrig. I kärnvapenåldern är ett sådant beslut än mera otroligt. En förutsättning för att krig utbryter är att någon är eller tror sig vara tillräckligt militärt överlägsen för att snabbt kunna vinna ett krig utan att behöva möta en jämbördig motståndares hela militära kraft. De stora militära maktblocken hyser sannolikt en stor osäkerhet om hur deras eget och motståndarens komplicerade maskineri skulle fungera. Kärnvapenavskräckningen med dess hot om den totala förintelsen utgör en effektiv och ytterligare återhållande faktor. Utvecklingen innehåller dock ett antal möjligheter som antyder att ett snabbt första slag - vilket inte behöver vara med kärnvapen - skulle kunna avgöra det fortsatta förloppet i en snabbt inledd konflikt. Det moderna samhällets sårbarhet är en sådan faktor. Själva livsnerven kan allvarligt skadas utan omfattande förödelser eller stora militära insatser. En spridning till vår närhet av en utomeuropeisk konflikt är en möjlighet. Den militära teknologiska utvecklingen, som möjliggör ett lamslående av motståndarens försvar och kommunikationssystem, t. ex. genom telekrigföring eller möjligheten av en snabb besättning av vitala poster och baser eller kommunikationscentra är destabiliserande faktorer. Ur säkerhetspolitisk synpunkt är det därför viktigt att i nedrustningssammanhang diskutera, arbeta med och formulera förslag till förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder av en typ som minskar möjligheterna för ett överraskande inlett anfall. Sådana åtgärder är ökade möjligheter till information, regelbunden kommunikation och formaliserade system för krishantering. Möjlighet måste också skapas att undanröja riskerna för att missförstånd och feltolkning av motståndarens signaler oavsiktligt utlöser upptrappning av konflikter som kan få förödande konsekvenser. Ökad information om militära dispositioner och övningar i andra länder liksom restriktioner beträffande vissa sådana aktiviteter skulle vara av stort intresse för oss. Regelbundet utbyte av årliga militära aktivitetskalendrar skulle också vara en åtgärd som minskar risken för överraskande anfall eller användandet av militära övningar som politiska påtryckningsmedel. Egna motsvarande utfästelser på dessa områden behöver inte heller innebära någon konflikt med vår egen försvarspolitik eller säkerhet. Ett sådant informationsutbyte liksom ökad öppenhet om fredstida militära dispositioner kan med fördel utformas så att ökad klarhet och detaljrikedom vad gäller förhandsinformation ger större frihet vid genomförandet av militära övningar. Dessa kan utformas på ett sätt som ger resp. land större möjlighet att genomföra övningar av storlek och inriktning som passar landet i fråga utan att detta behöver ge upphov till ökad oro i omvärlden. Det är ett svenskt intresse att inom ram kunna uppnå överenskommelser, inte bara om ökad information och ökad öppenhet beträffande militära dispositioner, utan även restriktioner för vissa typer av verksamhet. Viktiga för vår egen säkerhet är övningar med och dimensionering av specialförband av typ landstigningsförband och luftlandsättningstrupper. Våra ansträngningar bör speciellt inriktas på att formulera och söka vinna gehör för restriktionsåtgärder av olika slag, t. ex. manövertak av restriktiv karaktär för sådana i offensiv planering viktiga specialtrupper. Det av försvarsstaben och FOA gemensamt startade s. k. syftar till att göra bedömningar av militärstrategiska, militäroperativa och militärtekniska förhållandena i . ningsarbete kan förhoppningsvis leda till idéer om hur realistiska, verkningsfulla förslag skall kunna utformas, som kan öka avspänningen och bilda en grogrund för ökat förtroende i vår del av världen. Det är också viktigt att från svensk sida fördjupa studierna av verifikationsproblematiken. Detta måste ske parallellt med diskussionen av olika förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder. Dessa kan utformas och parametrar för restriktioner läggas på ett sätt som underlättar verifikation. Hänsyn måste också tas till olika staters mycket varierande egna möjligheter att nå erforderlig säkerhet då det gäller att kontrollera att överenskomna avtal efterlevs. Vad i motionen anförs om inriktningen av det svenska arbetet inom ram bör som sin mening ge regeringen till känna. 3.1 Kemiska och biologiska vapen Ett av de bästa exemplen på långsiktiga och internationellt erkända svenska insatser med utnyttjande av vår forskningskompetens berör ett område som har betydelse för vår egen försvarsplanering, nämligen försöken att åstadkomma ett förbud mot lagring och tillverkning av kemiska vapen. Avgränsningen gentemot civil kemisk industri, den betydande risken för spridning av denna förhållandevis enkla teknologi till nya länder liksom gränsdragningen mellan kemiska och biologiska stridsmedel innebär svårigheter, som måste beaktas i förhandlingsarbetet. En överenskommelse som hindrar utveckling, tillverkning och lagring av kemiska vapen måste fattas inom ramen för ett globalt arbete. Regionala överenskommelser är, med tanke på lättheten att transportera kemiska stridsmedel och svårigheterna att verifiera deras förekomst, klart otillfredsställande. En överenskommelse måste ingripa strukturellt, dvs. skapa garantier för hinder för tillverkning, lagring och användning över huvud taget. Den självklara platsen för förhandlingarna är därför nu som tidigare . måste motarbeta försök att flytta över hela eller delar av det internationella arbetet på en användbar konvention mot kemiska vapen från detta forum. Uppgifter om användning av kemiska vapen återkommer från de krig som pågår. Att kemiska stridsmedel kommit till användning i kriget mellan och får anses till fullo bevisat. Uppgifter om att de sovjetiska trupperna i och de vietnamesiska invasionsstyrkorna i använt kemiska vapen återkommer. Genom att den internationella kontrollproceduren är otillfredsställande har bevisningen varit svår. Vi måste fortsätta verka i arbetet att åstadkomma en godtagbar kontrollprocedur vad gäller påstådda överträdelser av förbudet mot användning av kemiska och biologiska vapen. Kontrollen måste innefatta rättighet för FN eller annat internationellt organ till omedelbar inspektion på platsen. aktiva medverkan i dessa sammanhang bör fortsätta. En användbar modell för likformig rapportering av militära utgifter har utarbetats inom ramen för FN-arbetet. Vi bör fortsätta arbeta för att så många länder som möjligt, framför allt de som är engagerade i säkerhet, ansluter sig till rapporteringssystemet. Över huvud taget är bättre och mer lättillgänglig information om rådande förhållanden en förutsättning för framgång i förhandlingar om såväl styrkereduktioner som andra begränsningar av militära satsningar. Liksom när det gäller kemiska vapen bör arbetet på vidgad anslutning till redovisningen av militärbudgeter ske inom FN:s ram. 3.3 Kärnvapenfrågorna i CD () har diskussion om kärnvapnens roll varit dominerande. Medan de olika västeuropeiska staterna tidigare sett de amerikanska taktiska kärnvapnen som en nödvändig förbindelselänk mellan Europaförsvaret och den amerikanska strategiska kärnvapenavskräckningen, har fasorna för ett kärnvapenkrigs konsekvenser i nu lett till en bred debatt om möjligheterna av att minska det västeuropeiska försvarets kärnvapenberoende. Att totalt avskaffa kärnvapen är - om det över huvud taget är möjligt att utrota en kunskap som en gång vunnits - en möjlighet endast på mycket lång sikt. Arbetet bör inriktas på att gradvis minska kärnvapenberoendet i takt med att den konventionella försvarsförmågan uppfattas som alltmer till fyllest. Detta underlättas också av ett nätverk av avtal och överenskommelser, som skapar en bättre grund för relationerna mellan nationer och allianser. Att en rimlig kontroll av efterlevnaden är möjlig har säkert bidragit till att man kunnat komma överens om ett avtal om partiellt kärnvapenprovstopp. Kärnvapenprov av någon omfattning är svåra att dölja. Ett totalt kärnvapenprovstopp skulle innebära stora hinder för en fortsatt utveckling på området. En spridning av kärnvapenteknologi till nya länder skulle därvid också försvåras. hålls ickespridningsfördragets (NPT) tredje granskningskonferens i . I NPT åtar sig de anslutna kärnvapenmakterna att inte överföra kärnvapen till annan stat. De anslutna ickekärnvapenstaterna å sin sida åtar sig att inte förvärva eller tillverka kärnvapen. ickekärnvapenstat en internationell kontroll (genom ) av hela den civila kärnkraftssektorn inom landet. Utgångsläget inför konferensen är problematiskt. Ickespridningsregimen försvagas av att de NPT-anslutna kärnvapenstaterna inte har infriat sina nedrustningsåtaganden. Avtalet innehåller en referens till ett åtagande, som de till det partiella provstoppsavtalet anslutna kämvapenmakterna iklätt sig, nämligen att fortsätta förhandlingar för att upphöra med kärnvapenprov. Mot den bakgrunden är bristen på framsteg i arbetet på ett fullständigt provstoppsavtal särskilt allvarlig. Svårigheterna att få en universell anslutning till ickespridningsavtalet är en svaghet. Ingen av de s. k. tröskelstaterna har tillträtt. Kärnvapenmakterna och står fortfarande utanför. Arbetet på att åstadkomma ett fullständigt kärnvapenprovstopp liksom en fullständigare anslutning till ickespridningsavtalet torde vara bland de mest angelägna uppgifterna för FN:s nedrustningsdelegation. Försöken att åstadkomma ett fullständigt provstoppsavtal står på CD:s dagordning. Ett fullständigt förslag till avtalstext har företetts med tekniska annex för detaljutformning av kontroll och verifikationsmekanismer. Betydande svenska insatser har gjorts i detta sammanhang, som är föremål för ett arbete på vetenskapligt teknisk nivå. Men den politiska viljan för en överenskommelse har saknats. Vårt arbete för att åstadkomma en sådan bör fortsätta med oförminskad kraft. Förutom ensidiga nedskärningar av de egna arsenalerna av taktiska kärnvapen i har det inom NATO-länderna förts en diskussion om möjligheten att geografiskt flytta vissa existerande kärnvapenlager i . Det har ansetts vara en fördel, att dessa lager ligger på ett betryggande avstånd från den inomtyska gränsen. Det är denna diskussion som återspeglas i och sedermera den sondering om en kärnvapenfri s.k. korridor med 300 kilometers bredd i . Reaktionerna på den svenska sonderingen har varit övervägande negativa i och medan de varit positiva i . Främst har motsatt sig möjligheten av ett arrangemang som innebär ett internationellt avtal som ger graderad säkerhet till olika delar av det västtyska territoriet. Förslaget syftar i rätt riktning. Det utgör ett värdefullt inslag i den nödvändiga debatten i dessa frågor. Denna kommer gradvis att leda till förändringar i nu gällande kärnvapendoktriner. Däremot kan ifrågasättas om man valt rätt väg. Genom att binda frågan om reduktioner och omplaceringar av taktiska kärnladdningar i NATO till möjligheten av ett avtal med i frågan riskerar man att fördröja en process som redan i viss utsträckning pågår. Det är viktigt att dessa frågor drivs med försiktighet från svensk sida. Direkta förslag från om hur t. ex. skall förändra vad de uppfattar som sina nationella försvarsdispositioner skulle sannolikt uppfattas negativt. 4.1 Förstärkt säkerhet i En europeisk säkerhetsordning kan kombinera förtroendeskapande åtgärder, bortdragande av kärnvapen och balanserad neddragning av konventionella stridskrafter. Som ett led i en sådan ordning kan även överenskommelser som bevarar kärnvapenfriheten i och åtgärder som gör fritt från kärnvapen bidra till stabiliteten under förutsättning att dessa åtgärder är kontrollerbara. har det nordeuropeiska och nordatlantiska områdets strategiska betydelse ökat väsentligt. I finns nästan ingen direkt gräns mellan de bägge maktblocken, vilket gör situationen mindre låst. Det borde därför vara möjligt att för del diskutera förtroendeskapande åtgärder av mer långtgående natur än de som kan uppnås inom ramen för den europeiska säkerhetskonferensen. Förslaget om etablerandet av en kärnvapenfri zon i har kommit att stå i centrum för dessa diskussioner. En vidgning av perspektivet till att låta debatten omfatta även andra möjliga former av förtroendeskapande åtgärder skulle sannolikt leda till att möjligheterna till framgång ökar. Att minska riskerna för överraskande angrepp, t. ex. genom restriktioner beträffande övningar och dimensionering av olika specialförband t. ex. landstignings- och luftlandsättningsenheter skulle bidra till ökad stabilitet. Överenskommelse om kärnvapenfri zon i måste kompletteras med vissa garantier från kärnvapenstaternas sida för att vara meningsfull. Detta skulle innebära förbindelser från kärnvapenstaters sida att icke använda eller hota med att använda kärnvapen mot kärnvapenfria stater. Kärnvapen stationerade i vår närhet och med räckvidd som huvudsakligen omfattar det nordiska området måste också dras bort. Självklart måste, vilket upprepade gånger fastslagit, en definition av Österjöns kärnvapenfrihet innefattas i en överenskommelse om en nordisk kärnvapenfri zon. kan dock inte acceptera garantier som direkt eller indirekt ger en eller båda supermakterna en möjlighet till inflytande över vårt säkerhetspolitiska agerande. Strategiska kärnvapen och rymdförhandlingar kommer samtal om strategiska rustningsbegränsningar åter att inledas mellan och . Sådana samtal avbröts ensidigt av efter det att i inlett utplacering av nya kärnvapenbärande medeldistansrobotar som ett svar på de sovjetiska SS 20-robotarna. De nya samtalen kommer att omfatta strategiska kärnvapensystem, medeldistanssystem samt olika former av rymdvapen. Det har betonats, att förhandlingarna om dessa tre huvudgrupper kommer att beaktas som en enhet. De svårigheter som dessa förhandlingar har att övervinna skall inte underskattas. I många fall rör det sig om att bryta ny mark och att söka andra principiella lösningar än dem som tillämpats i tidigare rustningskontrollavtal mellan och . Icke minst den mycket snabba utvecklingen av civil och militär rymdteknologi gör förhandlingarna om olika former av antisatellit- och rymdvapen mycket komplicerade. har all anledning att välkomna dessa samtal. En minskning av kärnvapenarsenalerna och ett stopp för olika former av rymdvapen ligger entydigt i vårt nationella intresse. De bägge staternas intresse av olika delar av dessa förhandlingar förefaller att skifta något. förefaller i första hand intresserat av att uppnå djupa reduktioner av strategiska kärnvapenrobotar, främst ballistiska sådana. Bakgrunden är, att dessa dels genom sin korta anflygningstid, dels genom sin allt större precision uppfattas som förstaslagsvapen. I fråga om landbaserade strategiska robotar (ICBM) har ett betydande övertag i förhållande till , och det förefaller dessutom som nu står i färd med att ta i bruk två nya ICBM-system som framtiden för s. k. MX-system förefaller högst osäkert. har tidigare icke varit intresserat av förslag, som innehållit krav på demontering av sovjetiska landbaserade strategiska robotar. Mot bakgrund av den betydelse dessa vapen förefaller att ha i de sovjetiska strategiska doktrinerna förefaller en förändring i det hänseendet mindre sannolik. Det finns anledning för oss att framför allt följa behandlingen i förhandlingarna av vissa vapensystem, som på ett mer direkt sätt än andra har betydelse för den säkerhetspolitiska utvecklingen i det nordeuropeiska och nordatlantiska området. Ett av dessa är de ubåtsbaserade ballistiska kärnvapenrobotarna (SLBM). Det är utbyggnaden av de sovjetiska SLBM-styrkorna efter 1968 som på ett mycket påtagligt sätt bidragit till att öka strategiska betydelse. SLBM anses av olika skäl som mindre destabiliserande och offensiva än ICBM, även om tekniska faktorer talar för att denna skillnad mellan robottyperna kommer att minska . I såväl SALT 1- som finns inbyggd en klar preferens för utbyggnad av SLBM-styrkor. SALT 1 kan t. o. m. ses som en förutsättning för väsentliga utbyggnad av dessa styrkor. Hur den framtida utvecklingen i detta hänseende kommer att gestalta sig kan det finnas olika bedömningar av. Den nya generationen av sovjetiska robotbärande ubåtar kan komma att operera på delvis andra sätt än de som är operativa. Den relativa balansen mellan olika kärnvapensystem kan komma att förskjutas. Från sovjetisk sida har anmälts oro främst när det gäller utveckling av olika typer av rymdvapen. Dessa rymdvapen är av två olika slag.