mot · G90233 · 1985-10-04 00:00:00 — Motion till 1985/86:33 m. fl. användning av ADB m. m. 1984/ 85:225) har i egenskap av lagstiftare, högsta värnare av grundlagen och demokratiskt forum i allmänhet alla skäl att diskutera de mångsidiga följder och problem, som datoriseringen inom förvaltningen medför. Det är därför ganska uppseendeväckande, att propositionens perspektiv är så utomordentligt begränsat. Grundläggande problem lämnas åsido och många berörda frågor behandlas mycket ytligt. Propositionen är i stort sett enbart upplagd efter vad som anses vara förvaltningens - eller ännu snävare: förvaltningsledningarnas - behov. Detta är en lika osökt som avslöjande bild av maktstrukturen i datoriseringsprocessen. Ehuru propositionen innehåller ett flertal synpunkter, som är både intressanta och riktiga, förbigår den de mest centrala behov och problem vilka sammanhänger med datoriseringen inom området. Datoriseringen inom offentlig förvaltning har skapat ett helt nytt läge, då det gäller offentlighetsprincipens faktiska innehåll. Då offentlighetsprincipen är den kanske mest centrala grundlagsstadgade rättigheten, hade man väntat att den fått inta en central plats i riktlinjerna för ADB-användningen. Så är alls inte fallet. Den omnämns symptomatiskt nog bara i förbigående. Det saknas sålunda varje tillstymmelse till politisk-ideologisk målsättning samt gradering av de olika behov, vilka gör sig gällande genom datoriseringen eller framkallar densamma. Perspektivet är effektivitet definierad efter förvaltningens interna behov. Grundlagsrättigheterna är inte prioriterade. Det nämns bara att de skall uppmärksammas på samma sätt som inskränkningen av dem (se prop. s. 3). Bland de propositioner rörande ADB i statsförvaltningen som omnämns eller åberopas saknas t. ex. propositionen /76, som uttryckligen hävdade, att införande av ADB icke får medföra minskad offentlighet. Problemet består i att införandet av ADB på de flesta fronter inom förvaltningen har medfört försämrad offentlighet och urholkat grundlagsprincipen. konstaterade, att teknikens inverkan på offentligheten varit mer negativ än positiv. Bakgrunden härtill är inte tekniken som sådan. Det är i stället det faktum, att regeringar och förvaltning inte använt de tekniska möjligheter som finns att ge databaserade uppgifter och handlingar den grad av tillgänglighet som grundlagen förutsätter. Grundlagen har därmed fått en annan och lägre 1 1985/86.3 sami. dignitet inom ADB-området. Det borde vara ett högt prioriterat behov - för Mot. 1985/86:33 att inte säga det högst prioriterade - att ge den fortsatta datoriseringen inom förvaltningen en karaktär och ett innehåll, som praktiskt återställer grundlagens och tryckfrihetsförordningens status. Detta är nämligen i praktiken ett i högsta grad tekniskt problem och hör alltså hemma i en proposition av detta slag. Tekniska grepp för matning, lagring, framtagning och systematisering existerar. Det borde alltså ha varit ett primärt mål att ange riktlinjer härför. Så sker dock inte. Propositionen saknar både problembeskrivning och riktlinjer, då det gäller datoriseringens inverkan på arbetsorganisationen. Övergång till eller förändrade former för datorisering innebär dramatiska vägval i fråga om arbetsorganisationens innehåll. Man kan välja att främja starkt hierarkiska organisationer med stora nivåskillnader i kompetenshänseende eller demokratiska sådana med kollektivt ansvar från grupper av anställda med likvärdig kompetensnivå. Det politiska målet avgör systemens uppbyggnad, utrustningen och användningen därav. Trots detta innehåller propositionen varken någon anvisning om vilka former av arbetsorganisation som är önskvärda eller vilken typ av kunskapsfördelning, som personalutbildningen skall syfta till. Ett slående exempel på den nämnda problematiken finns t. ex. beskrivet i en rapport för Arbetslivscentrum, gjord av och . I detta exempel (som avsåg registerverksamhet vid ett större statligt verk) visas, hur de anställda tog initiativ till en helt annan utformning av datoriseringen än vad verksledningen föreslagit med nya och tankeväckande resultat som följd. Man hade rätt att vänta, att sådana erfarenheter föranledde ställningstaganden från regeringens sida rörande datoriseringens fortsatta former. Men detta saknas. Den oundvikliga slutsatsen av det föregående blir, att effektivitetskriteriet i offentlig förvaltning måste ha ett annat och mångsidigare innehåll än i privat företagsamhet. Effektivitet skall råda inte enbart - och ofta kanske inte ens i första hand - sett ur användarsynvinkel. Det skall också råda effektivitet med avseende på offentlighetsprincipens krav och med hänsyn till utvecklandet av kunskapsmässig bredd och demokratiska strukturer i arbetsprocessen. Har man denna tolkning av effektivitetskriteriet i minne får åtskilliga av propositionens tankegångar en långt mindre självklar innebörd. Det kan inte i alla sammanhang vara primärt att bara begränsa kostnader, om det billigare alternativet ger lägre nivå på t. ex. tillgänglighet. Det är heller inte självklart att- som sägs på s. 5 - myndigheter i första hand bör använda sådana färdiga program, som finns i marknaden, om dessa i rimlig grad tillgodoser myndighetens behov. Den offentliga förvaltningens mångfasetterade och speciella behov kan kräva helt andra lösningar. De kan ställa stora krav på en egen självständig utveckling av programvara. Likaså kan den decentralisering av t. ex. upphandling, som föreslås och i som sammanhänger med decentraliseringen av datakraft över huvud, komma i ett delvis nytt ljus, beroende på vilka mål man eftersträvar. Propositionens tankegångar är här säkert i princip förnuftiga, men de måste ovillkorligen avstämmas mot behovet av ett tillfredsställande och enhetligt mötande av offentlighetsprincipens krav. Propositionen föreslår att DAFA (Datamaskincentralen för ADB) ombildas till aktiebolag. Utifrån vad vi förut anfört, kan vi inte godta denna omorganisation. Den offentliga förvaltningens behov skiljer sig kvalitativt från den privata sektorns, varför det är olämpligt att organisera DAFA som en form av konventionell affärsverksamhet. Också här måste effektivitetskriteriet definieras utifrån en vidare utgångspunkt än blott affärsmässig lönsamhet, och resultatmätning är ju fullt möjlig utan att det föreligger aktiebolagsform. Vad som oavsett verksamhetens inriktning borde ha föranlett försiktighet med ombildningsförslag, är de fackliga organisationernas klara avrådanden. Det är att bedriva ett högt spel med statliga resurser och verksamheter att omorganisera dem mot de anställdas uttryckliga uppfattning. Stor vikt måste också fästas vid de avstyrkanden av förslaget, som gjorts av statskontoret, , data- och offentlighetskommittén, m. fl. Det ändamålsenliga i ombildningen sätts här starkt i tvivelsmål. Med utgångspunkt i det anförda föreslås 1. att avslår propositionen i vad avser hemställan om DAFA:s ombildning till aktiebolag, 2. att hos regeringen anhåller om ett konkret program för att garantera innehållet i offentlighetsprincipen under den fortsatta datoriseringen i statsförvaltningen, 3. att hos regeringen anhåller om ett utarbetat program för hur datorisering i statsförvaltningen skall kunna ske för att åstadkomma en mer demokratisk och jämlikhetsfrämjande arbetsorganisation. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)