mot · G8021505 · 1985-01-24 00:00:00 — m. fl. Förbud mot kollektivanslutning till politiskt parti, m. m. Liberalism föddes i kamp mot förtryck, fåtalsvälde och fattigdom. Att sprida makten från få till många är alltjämt en av liberalismens och därmed viktigaste uppgifter. Liberalismen uppstod som ett uttryck för kampen mot andlig ofrihet och politiskt förtryck. fördes den politiska kampen mot ett gammalt auktoritärt samhälle, präglat av envälde, feodalism och ståndsindelning. Ekonomiskt reste liberalerna krav på näringsfrihet, frihandel och fri konkurrens. De krafter som de liberala reformerna frigjorde, resulterade i den stora industriella revolutionen som lade grunden för välfärdssamhället av . De frisinnade gick i spetsen för kampen för församlingsoch religionsfrihet, yttrande- och tryckfrihet. Politiskt gick liberalismen i spetsen för krav på folkrepresentation och allmän rösträtt. Resultatet blev parlamentarism och demokrati i västerlandets länder. Arbetet för ekonomisk, politisk och andlig frigörelse hängde nära samman med en strävan att aktivt förbättra de sämst ställda folkgruppernas villkor, genom folkbildning och sociala reformer, kooperativt och fackligt arbete. Dagens samhälle är emellertid ett annat än det som bildade bakgrund till liberalismens frammarsch och 1900-talets första del. En långtgående specialisering i arbetslivet och stora investeringar, mäktiga organisationer, en stor offentlig sektor, ett finmaskigt ekonomiskt trygghetsnät och starka sociala bindningar har begränsat individens rörelsefrihet som den enskildes beroende av kollektivet ökat i takt med industri- och datasamhällets framväxt. Liberalismen eviga uppgift, att verka för frihet och rättvisa åt menige man måste därför formuleras från dessa nya utgångspunkter. Liberalismen erkänner både människors samhörighet och varje individs särart. Frihet är för liberaler aldrig en frihet på andras bekostnad eller en frihet från ansvar för varandra. Socialliberalismen ger uttryck för detta genom att markera frihetskravet även för de människor vars frihet är beroende av andras omsorg och medkänsla. Socialliberalismen innebär ett socialt ansvar utan socialism. Den kan inte låna sig till att styras av begränsade gruppintressen. Frihetskraven kan för liberaler aldrig begränsas till vissa samhällstyper eller en viss historisk epok. I varje samhälle och i varje generation måste frihetskravet ständigt resas på nytt. I 1984/85. Både hemma och ute i världen står vi inför utmaningar som kräver en liberal offensiv. Den internationella miljön präglas av svält och tilltagande brutalisering. Kärnvapenhotet kastar sin slagskugga över världen. Protektionism och aggressionskrig är åter allvarliga faror. Några absoluta gränser mellan vad som bör beslutas kollektivt och vad som bör beslutas individuellt kan inte dras. Ur liberal synvinkel är det dock uppenbart att den fördelning som råder innebär att många beslut som skulle kunna fattas av den enskilde i stället fattas av olika kollektiv. behöver liberala lösningar. Vi skall förnya och fördjupa marknadsekonomin för att stärka konsumenternas ställning. Vi skall förändra och förnya välfärdsstaten så att den bättre kan fylla de uppgifter den var tänkt för. I stället för likriktning, gamla könsroller, ensamhet och rädsla för framtiden vill vi skapa öppna landskap med nya utsikter, nya möjligheter, ny gemenskap och framtidstro. För liberalismen räcker det inte med formella möjligheter för att människor skall kunna ta del av friheten. Det krävs också att människor får likvärdiga möjligheter till arbete, utbildning, sjukvård och social trygghet. I ett gott samhälle får den som råkar illa ut stöd och ständigt förnyade chanser att komma tillbaka. Det kräver en offentlig sektor av betydande storlek som kan fördela välfärden. Den starke måste vara beredd att avstå till den svage. Att vidga den enskildes frihet är således inte det enda målet för ett gott samhälle. 1 denna motion behandlas dock främst ett antal dagsaktuella politiska krav, som vidgar den enskildes frihet och som är härledda ur vår politiska grundsyn. Yttrandefriheten följer direkt av respekten för varje människas värde, värdighet och inre suveränitet. Den är också en förutsättning för att demokratin skall fungera. Det är nödvändigt för att olika åsikter skall kunna brytas mot varandra i samhälls- och kulturdebatt och för att nya, också obekväma idéer skall kunna framföras och spridas. Det är också en förutsättning för att makthavarna skall kunna granskas och maktmissbrukarna avslöjas. Yttrandefriheten är allas eller ingens. Vi har i vårt land en lång tradition på yttrandefrihetens område. Den är något vi måste slå vakt om. Lagen måste utformas så att yttrandefriheten har starkast möjliga skydd i tider av yttre tryck. Meddelarskyddet måste utsträckas till att gälla också människor med enskilda arbetsgivare. Där beslutsmakt finns skall också insyn Finnas. Den liberala mediasynen utgår från att pressen, radion, televisionen och andra media skall ha en självständig ställning också i förhållande till den demokratiskt valda makten. All makt kan missbrukas också den som givits i demokratiska val. Respekt för den enskilde Åsiktsfriheten är grundläggande för ett demokratiskt statsskick. Detsamma gäller den självklara rätten för organisationer, kyrkor, partier m. fl. att värva medlemmar genom att föra ut sitt budskap på lika villkor. Därför kan vi inte acceptera statskyrkosystemet, som många tillhör utan att själva ha valt det. Den föråldrade tvångsanslutningen av fackmedlemmar till socialdemokraterna måste avskaffas. Ingen skall kunna vägras anställning på grund av facklig tillhörighet eller därför att han eller hon vill stå helt utanför. Människor skall inte diskrimineras på etniska, språkliga eller religiösa grunder. Det är uppenbart att datatekniken, fel använd, kan utgöra ett hot mot den enskildes integritet. I sig är tekniken varken bra eller dålig den bara är. Som liberaler vill vi inskränka möjligheterna att med teknikens hjälp kontrollera människor. Varje medborgare måste ha rätt till ett privatliv utanför Storebrors kontroll. Myndigheternas krav på att få kontrollera den enskilda människan blir alltmer oroande. Den ökade användningen av telefonavlyssning och TV-övervakning hotar människors frihet och integritet. Liberalismen vill förhindra ett samhälle, där varje medborgare är misstänkt till dess han eller hon kan bevisa motsatsen. Inom beskattningen riktas myndigheternas kontroll inte bara mot uppgivna inkomster utan också mot samlevnadsförhållanden och mantalsskrivning. Var sov Du ?, frågar fogden. Krav på rätt till hembesök och önskemål om att anlita brevbärarna för kontroll växer sig starkare. Människor kan bli tredskoskrivna, dvs. tvångsskrivna på annan ort än där de bor. Att bevara rättskänsla, solidaritet och samhällsmoral är en viktig uppgift för . Liberalismen tror mer på människans ansvarskänsla än på regler och förmyndarskap. En stat, som i grunden misstror människors goda vilja, solidaritetskänsla och idealitet, blir den föreskrivande, övervakande staten som i längden korrumperar makt och medborgare. Den frihet och mångfald som finns i den västliga världen har ett nära samband med vårt ekonomiska system, med marknadsekonomin. Denna är för liberaler den självklara grunden för samhället. Marknadsekonomin är mer än bara ett medel för att effektivt utnyttja knappa resurser och skapa välstånd. Marknadsekonomin ger konsumenterna en stark ställning. Inget annat system ger beslutsfattarna och konsumenterna så god och direkt information om produktions- och avsättningsmöjligheter. Inget annat system ger sådana signaler till var, när och hur framtida investeringar kan ge upphov till lönsam produktion. Inget annat system ger i sin mångfald ett sådant skydd mot felsatsningar. Alternativet till marknadsekonomi är en centralstyrd planekonomi. En sådan domineras i praktiken av byråkrater och producentintressen och ökar risken för mygel och korruption. Marknadsekonomi förutsätter att det finns konkurrens mellan fristående företag. Konkurrensbegränsningar och monopol av skilda slag måste därför motverkas. Fri etablering är en nödvändig förutsättning liksom ett decentraliserat och enskilt ägande. En fri internationell handel är en väsentlig del av en väl fungerande marknadsekonomi. Ett ökat varuutbyte länder emellan medför att konsumenterna får en större mängd varor och tjänster att välja bland. Konkurrensen på utlandsmarknaden är också ett fortgående effektivitets- och produktionshöjande inslag i den svenska ekonomin. Utländska företag bör ha tillträde till den svenska marknaden utan diskriminering. Marknadsekonomin löser förvisso inte alla problem. Det krävs politiska beslut bl. a. för att omfördela resurser, stärka konsumenternas ställning och skydda miljön. Lika viktigt är att skydda marknadsekonomin själv. Starka krafter i samhället och inom näringslivet söker ständigt, medvetet eller omedevetet slå sönder den känsliga marknadsmekanismen. förordar en socialt styrd marknadsekonomi, där samhället anger spelreglerna för den fria marknaden. beskrev detta som en ramhushållning där samhället anger de generella ramar inom vilka företag och andra har att hålla sig. Det finns ingen knivskarp gräns, där en marknadsekonomi går över i en planekonomi. Men det finns en gråzon, där marknadsekonomin börjar fungera allt sämre och där kraven på centralisering, reglering och förhandling växer sig starkare. Marknadsekonomin är en skör planta. Fortsätter vi på den väg vi nu länge vandrat med subventioner, orimligt höga marignalskatter, monopoltendenser, regleringar och andra ingrepp, kommer denna sköra planta att sakta med säkert förtvina. Det är vår uppgift att kämpa för att marknadsekonomin åter ges rimliga chanser att fungera. Ett välfärdssamhälle kan inte fungera utan en stor offentlig sektor. Som socialliberaler har vi varit med om att bygga upp ett välfärdssystem som är en både värdefull och nödvändig del av samhället. I har emellertid den offentliga sektorn blivit för stor. Dels har regelverk och monopolanspråk blivit alltför ingripande, dels är de offentliga utgifterna långt större än medborgarna är beredda att finansiera med skatter. Detta skapar problem både för samhällets utveckling och den enskildes frihet att bestämma över sitt eget liv. Vi har nått skattetaket. Skattetrycket bör inte vara högre än utan snarare lägre. Ett sådant skattetryck möjliggör en offentlig sektor som är större än i de flesta andra industriländer. Vissa verksamheter som sköts av stat och kommun måste skötas på annat sätt; av människor själva, av föreningar eller av privata företag. har länge förespråkat att enskilda eller organisationer skall kunna ta ett större eget ansvar för olika uppgifter. Det finns starka skäl att ompröva såväl finansieringen av delar av den offentliga sektorn som konstruktionen av våra socialförsäkringar. Det får inte vara självklart att verksamheter som finansieras via stat, landsting och kommun också måste bedrivas av dem. En förutsättningslös genomgång av de sektorer som är föremål för politiska beslut kan minska behovet av skatteintäkter utan att viktiga välfärdsmål överges. Skatte- och bidragssystemet har förlorat mycket av den utjämnande effekt som det tidigare hade. Kampen mot gamla klassklyftor har dolt det faktum, att vi fått nya sociala orättvisor, ofta mer godtyckliga och svårare att komma åt än de gamla mellan barnfamiljer och familjer utan barn, mellan utslagna och den stora välfärdsmajoriteten, mellan sparare och låntagare, mellan dem som spärrats ut från högre utbildning och dem som har turen att antas. Varje form av skatteuttag påverkar naturligtvis förutsättningarna för ekonomiska beslut. När behovet av skatteintäkter når så höga nivåer som i dagens blir påverkan oerhört stor. Affärsidéer, som skulle ha förverkligats vid en lägre eller annorlunda utformad beskattning kommer inte till stånd eller kanske inte ens tänks. Transaktioner som ingen skulle ha funderat på i ett lågskattesamhälle blir nu vanliga och i vissa kretsar t. o. m. naturliga. Att skapa jämställdhet mellan män och kvinnor är både en frihets- och en rättvisefråga. För liberalismen är det en väsentlig uppgift att garantera lika rättigheter och ge både kvinnor och män förutsättningar att själva välja och utforma sina liv oberoende av traditionella könsroller. Det måste löna sig . . . Det är viktigt att sambandet mellan personliga ansträngningar och resultat återupprättas. Huvudprincipen för den direkta skatten måste vara skatt efter bärkraft. Inkomsttagare med högre inkomster måste betala en större andel av sina inkomster i skatt än de med låga inkomster. I * 1984/85. har dock marginalskattetrycket blivit för hårt. Det är orimligt att progressiva skatter, avgifter och bortfallande bidrag tar bort nästan hela inkomstförbättringen för vanliga inkomsttagare. Många barnfamiljer hamnar i den s. k. fattigdomsfällan. För kvinnorna innebär det ofta att ett förvärvsarbete inte förbättrar familjens ekonomiska standard. Det måste löna sig att arbeta! För att bibehålla och förbättra landets produktionskapacitet måste vi avstå från en del av konsumtionsutrymmet vi måste spara. Hushållssparandet är därutöver önskvärt för att öka de enskilda hushållens frihet. Inflation och skatteregler får inte leda till att låntagare vinner och sparare bestjäls på en del av sitt sparande. Det måste löna sig att spara! Det nuvarande systemet för antagning till gymnasium och högskola bygger på ett kvoteringssystem som ofta ger godtyckliga resultat, ofta direkt orättvisa. Det måste löna sig att förvärva färdigheter och skaffa kunskaper! En viktig del av marknadsekonomin är de många små företagen. Dessa skapar sysselsättning för många människor och ökar konsumenternas valfrihet i hög utsträckning. Det är därför viktigt att människor med idéer uppmuntras att starta eget. Det måste vara tillåtet att lyckas. Det måste löna sig att satsa! I partimotioner om familjepolitik, ekonomi, utbildning resp. näringspolitik redogör vi för våra reformförslag på dessa områden. Välfärdspolitiken handlade länge om att fördela snabbt växande ekonomiska resurser. blir den viktigaste fördelningspolitiska uppgiften att fördela bördorna rättvist och solidariskt. För liberalismen är den självklara utgångspunkten att människor som redan är hårt utsatta inte drabbas av besparingsarbetet. För nästan alla människor finns det perioder i livet då möjligheten att få socialt, ekonomiskt och rent mänskligt stöd är avgörande för att problem skall kunna lösas. Personliga kriser, tillfälliga ekonomiska svårigheter, otillräcklighet som föräldrar, kan vara exempel på det. Ofta är det fråga om människor som saknar mäktiga organisationer i ryggen, vars röster drunknar i larmet från det etablerade samhällets stödtrupper. På samma sätt som en gång talade om det glömda är liberalismens uppgift nu att ge röst åt dem som själva inte kan göra sin röst hörd. 1 andra partimotioner utvecklar sina förslag till reformer på detta område. Liberaler ser ett starkt samband mellan fred, frihet och rättvisa. Varaktig fred kan endast byggas på jämlika förhållanden mellan olika stater och på respekt för mänskliga rättigheter inom varje stat. Den insikten gäller också . De inre konflikterna är starkast och den sociala och ekonomiska utvecklingen svagast i de länder där de mänskliga rättigheterna respekteras minst. Det behövs en ny internationalism där frihet från inhemskt våld och förtryck ges lika stor vikt som frigörelse från utländska kolonisatörer och imperiebyggare. I de rika länderna behövs en ny öppenhet för de fattiga ländernas produkter. U-landsbiståndet är ett instrument att lindra nöden och ge hjälp till självhjälp. Biståndet måste ökas till av BNI. Det måste vara obundet men inte kravlöst. I fråga om ländervalet måste i första hand eftersträvas samarbete med sådana som respekterar de grundläggande mänskliga rättigheterna och strävar mot demokrati. Ute i världen har ofriheten vunnit ytterligare terräng. Den enskilda människans rätt åsidosätts allt oftare i stater med politisk enpartiregim eller militär diktatur. Klyftan mellan de rika och fattiga länderna har vuxit och innebär ett med tiden allt allvarligare hot mot fred och stabilitet. De flesta av jordens människor lever under ofrihet och diktatur. Att ständigt motarbeta diktaturer och protestera mot frihetskränkningar måste vara ett bärande inslag i svensk utrikespolitik. Inga ideologiska motiv försvarar övergrepp mot de mänskliga rättigheterna. Liberaler avvisar tanken att trygghet kan vinnas på frihetens bekostnad. Bara frihet kan göra tryggheten säker mot myndighetsövergrepp och intressepolitik. Bara i ett fritt samhälle kan alternativ till etablerade idéer och institutioner utvecklas och få visa sin livskraft. Bara genom öppenhet mellan staterna och respekt för grundläggande mänskliga rättigheter kan fred och internationell rättvisa skapas. Den dynamik och växtkraft som friheten skapar är oumbärlig för ett gott samhälle. I biståndspolitiska motion utvecklar vi våra förslag till förändringar av biståndspolitik. Våra principiella resonemang leder oss till slutsatsen, att behöver en liberal offensiv på framför allt tre fronter: För det första gäller det att värna privatlivet. I det moderna samhället har vi blivit alltmer beroende av varandra. Många olika maktcentra både enskilda och offentliga försöker styra och kontrollera vår tillvaro. Men för en människovärdig existens måste var och en ha rätt till en fredad sektor, ett privatliv utom räckhåll för överheten i alla dess skepnader. Att slå vakt om den individuella sfären är en självklar uppgift för ett liberalt parti. För det andra gäller det att stärka marknadsekonomin. Inget samhället i historien har någonsin kunnat skapa frihet och välstånd utan en marknadshushållning. Rätten att starta företag och erbjuda marknaden varor och tjänster är för oss lika grundläggande som konsumenternas rätt att fritt välja i detta utbud. Därför måste hoten mot marknadsekonomin avvärjas. Ett alltför kraftigt tryck av skatter, pålagor och regleringar inskränker utrymmet för fri företagsamhet. Andra hot kommer från företagen själva, t. ex. i form av monopolsträvanden, karteller och andra försök att sätta konkurrensen ur spel. Vi menar att utrymmet för marknadsekonomin bör vidgas, bl. a. genom att den privata sektorn i större utsträckning får konkurrera med den offentliga sektorn. 1 denna motion framlägger vi ett antal förslag i den riktningen. För det tredje gäller det att blåsa nytt liv i den offentliga sektorn. Den måste fungera bättre för människornas skull. Staten, landstingen och kommunerna är till för att hantera våra gemensamma angelägenheter. Demokratin innebär att alla har rätt att påverka hur de allmänna tillgångarna skall förvaltas och vad de allmänna organen skall uträtta. Liberaler och frisinnade gick i spetsen för den rörelse som gjorde till ett folkstyrt och solidariskt samhälle. har mycket av romantiken och idealiteten kring samhällsengagemanget flagnat bort. behöver den offentliga sektorn en ny gnista. Det är dags att återvända till idéerna om det aktiva medborgarskapet och om vårt gemensamma ansvar för samhället. Därför vill vi arbeta för en piggare demokrati och en rejäl genomvädring av hela den offentliga apparaten. Många reformer måste omprövas i ljuset av de erfarenheter som vunnits och det förändrade ekonomiska läget. Respekt för den enskilde, marknadshushållning och en effektiv offentlig sektor det är samspelet mellan dessa tre faktorer som utgör grundvalen för frihet och välstånd. Att det politiska systemet riksdag, landsting och kommuner är ansvarigt för den offentliga sektorn är självklart. Men det skall också vara en garant för ett fredat privatliv och en fungerande marknad. Ett problem är att det också, om det missbrukas, kan bli ett hot mot både privatlivet och marknaden. Politiska beslut innebär ofta en inskränkning i vissa människors frihet. Det kan vara nödvändigt för att förhindra att de i sin tur inkräktar på andras frihet. Men politisk makt kan missbrukas. Den kan användas även när sådana motiv inte finns för att påtvinga människor andras värderingar. En majoritet kan tvinga en minoritet att gå i dess ledband. Även i demokratisk ordning fattade beslut kan ha ett odemokratiskt innehåll. Ett bra exempel är LO :s kollektivanslutning av människor till det socialdemokratiska partiet. Genom formellt demokratiska beslut bestäm mer man vilket parti fackmedlemmarna skall tillhöra och stödja ekonomiskt. Det kan ofta vara frestande för politiker att gripa in och otid, att falla till föga för olika intressegruppers eller för majoritetens önskan att få styra minoriteter; eller att gripa in för att skapa större planmässighet i en till synes oordnad marknad. Visst kan sådana ingrepp ibland vara motiverade, men det måste finnas mycket starka skäl för att det skall vara fallet. Vår utgångspunkt som politiska beslutsfattare måste vara att vuxna människor är självständiga och förnuftiga individer som kan ta ansvar för egna beslut. Vi som är politiker skall inte tro att vi är klokare än andra och vet bättre vad som är bra för dem. Det är dags att myndigförklara människorna. Vi kan naturligtvis inte vänta oss att alla de beslut som människor fattar skall bli bra, inte ens från deras egna utgångspunkter. Men ansvarskännande medborgare måste ha rätten och friheten att i stor utsträckning fatta beslut på egen hand, också med risk att det stundom går tokigt och att de ångrar sig efteråt. Friheten att själv bestämma innefattar också friheten att göra fel och att kanske av det lära sig något för framtiden. Vi kan som medmänniskor och politiker ha många synpunkter på vad som är rätt och riktigt, vilka beslut människor bör fatta om sina egna liv och hur de bör leva. Ändå skall vi vara mycket försiktiga med att använda det maktmedel som politisk makt innebär för att tvinga på dem våra I ett fritt samhälle måste man i första hand arbeta med * opinionsbildning och argument, inte med tvång. Att försvara denna frihet, denna myndighetsförklaring av människorna, innebär ofta att man stöter på motstånd. Många anser att det behövs pekpinnar. De tycker visserligen i allmänhet att de själva klarar sig bra utan men ser en värld av bristande klokskap omkring sig och vill gärna få den att dansa efter deras pipa. I kan man hitta åtskilliga aktuella exempel på politiskt förmynderi som ytterst bygger på ett bristande förtroende för människors, eller företags förmåga att utan politisk inblandning fatta beslut. Det första exemplet gäller möjligheten att fritt få välja social service. Att själv får avgöra vilken doktor man skall vända sig till, i vilket dagis eller vilken skola ens barn skall gå, vilket vårdhem man skall vistas på osv. Efter mycken vånda tycks socialdemokraterna nu ha insett att en viss valfrihet för människorna skulle kunna vara av värde. Men i sin visdom har man kommit fram till att det skall vara valfrihet inom den offentliga sektorn. Det är en markering mot alla de enskilda alternativ som redan finns privata läkare, tandläkare, dagis, vårdhem, skolor osv. eller som skulle kunna skapas på dessa områden. Och det förvånar inte eftersom de systematiskt har motarbetats av socialdemokraterna. Det är lätt att prata om valfrihet, men för vår nuvarande regering är det tydligen ännu lättare att fatta beslut som i praktiken minskar den. Det är en viktig uppgift för politiker att se till att människor kan få social service när de behöver det, men människorna borde själva få bestämma vilken serivce de vill ha. Att ge dem den rätten är att myndigförklara människor. Det vill vi i göra. Ett andra exempel rör arbete och konsumtionsfrihet. Få förändringar skulle vidga den enskildes frihet mer än ökade möjligheter att bestämma arbetstidens omfattning. Detta kan ske både genom en minskning av den normala arbetstiden och genom flexiblare arbetstider. Den som vill arbeta mindre och därmed konsumera mindre, liksom den som vill arbeta mer och därmed kunna konsumera mer, bör få avgöra detta själv.