mot · G90286 · 1985-10-24 00:00:00 — och till lag om hushållning med naturresurser m. m. 1985/86:3) Trovärdigheten i svensk miljöpolitik fick en ordentlig knäck när riksdagsmajoriteten rev upp den fysiska riksplanens skydd för en del av Mellanljusnan. Skyddet revs upp i uttryckligt syfte att möjliggöra ett kraftverksbygge i Edänge. Under har den fysiska riksplanen framställts som ett skydd för landets värdefullaste miljöer, som fjällområden, viktiga kuststräckor, särskilt värdefulla älvsträckor och ett antal andra ytterst värdefulla miljöer. Den fysiska riksplanen har beskrivits som ett samlat skydd, genom att den utvisat vilka miljöer som måste sparas. Att då en del av skyddet rivs upp i syfte att möjliggöra en exploatering blir då förödande för hela trovärdigheten i miljöpolitiken. Det som hände i fallet Edänge kan ju hända igen närhelst ett exploateringsintresse dyker upp. Skräddarsydda undantag från den fysiska riksplanen i syfte att möjliggöra exploateringar gör ju riksplanen till enbart en formalitet. Skall ett område undantas från riksplanen bör det ske utifrån att man vid en samlad bedömning kommit fram till att miljön i en viss del av de skyddade områdena visat sig vara mindre värdefull än man trodde när riksplanen en gång bestämdes. I sig är det inte principiellt fel att se över riksplanen för att se om ny kunskap gör det befogat att utöka eller minska de områden som är skyddade. Men att göra förändringar i uttryckligt syfte att möjliggöra en viss exploatering är principiellt fel - för därmed har den fysiska riksplanen inte längre någon trovärdighet. Beslutet fattades av socialdemokrater och moderater. De gick emot regeringens energipolitiska proposition som föreslog att Edänge inte exploateras. I sak var beslutet ytterst olyckligt, eftersom ett kraftverksbygge vid Edänge skulle innebära allvarliga miljöeffekter. Skälen för att freda denna del av Mellanljusnan är ännu större än beslutsfattarna var medvetna om när riksplanen en gång beslutades. Inventeringar har nämligen visat att området har ännu värdefullare miljövärden än man tidigare kände till. Beslutet att riva upp skyddet för denna del av Mellanljusnan innebar att gick emot de berörda kommunerna, och . Räder av remissinstanser ville slå vakt om älvsträckan: , , planverket, kammarkollegiet, , och ett stort antal lokala organisationer och länsorganisationer. För utbyggnad talade bara tre instanser, nämligen Hälsingekraft som vill bygga verket, och 27. Ingen av Mot. 1985/86:86 dessa senare tre instanser kan anses vara särskilt väl lämpad för att bedöma de miljömässiga effekterna av att göra undantag från den fysiska riksplanen. Vi föreslår att , i samband med antagande av den nya lagen om hushållning med naturresurser, återinför skyddet för den aktuella delen av Mellanljusnan. Det finns dubbla skäl. Dels de miljöskäl som var kända redan när den fysiska riksplanen beslutades och som sedan visat sig vara ännu starkare. Dels det principiella skälet att ändring i fysiska riksplanen inte får gå till så som - eftersom ett skräddarsytt undantag av detta slag blir förödande för hela tilltron till lagskydd åt miljöer. I grunden är det alltså en trovärdighetsfråga: Skall ett lagskydd gälla också när exploateringsintressen tränger på? Finns det i ett rum en skylt om att vapen är förbjudna så skall den skylten inte tas ned bara för att det kommer in en revolverman genom dörren. Ett lagskydd för en miljö blir meningslöst om lagskyddet rivs upp just i syfte att möjliggöra det som lagskyddet var avsett att skydda emot. Mellanljusnan sträcker sig från Laforsen till Edeforsen. Det övre avsnittet, från Laforsen till Malmyrströmmen, är forsrikt och har huvudsakligen block-, grusstränder. Nedom Malmyrströmmen vidtar ett flackt parti med sandstränder. Detta avslutas med Edängeforsen och Edeforsen, med två kilometers inbördes avstånd. Trots stora magasin i har Mellanljusnan fortfarande mycket av den naturliga vattenståndsvariationen med vårflod följd av lågvatten . Det planerade Edänge kraftverk skulle dränka Edänge- och Edeforsarna och höja vattenståndet därifrån ända upp till Malmyrströmmen och i de angränsande sjöarna . En fjärdedel av Mellanljusnan skulle beröras. På många ställen inom denna älvsträcka är stränderna långgrunda och dyiga och blottläggs . Ett stort antal amfibiska växtarter får då en kort blomstring. De bildar det s. k. ävjebroddsamhället. Det består av arter som ävjebrodd, strandranunkel, strandpryl, sylört, slamkrypa, rödlånke, fyrling, nålsäv och ävjepilört. Denna typ av vattenståndsväxling, strand och växtsamhälle har varit vanlig i Ljusnan och andra älvar, men genom dämning och korttidsreglering nästan helt försvunnit. I Ljusnan finns inga andra områden av denna karaktär än det område som skulle spolieras av ett kraftverk i Edänge. Den mest hotade av de nämnda växtarterna är ävjepilörten, som har haft sina starkaste fästen i och mellersta delar. De kvarvarande förekomsterna i Ljusdalstrakten är en väsentlig del av världsbeståndet. Växten kan alltså drivas nära utrotning genom den överdämning och korttidsreglering som skulle innebära. botaniska sällskap fick uppdrag att inventera längs dessa stränder. Inventeringen har genomförts till hälften, men den blev avbruten genom det ovanligt höga vattenståndet sensommaren 1985 och måste fullföljas . har 305 kärlväxtarter påträffats. Förutom de nämnda i ävjebroddsamhället ingående arterna har den mycket sällsynta hornsärven påträffats. Vidare de tämligen ovanliga vattenväxterna vattenpilört, vattenblink, pilblad och Av de för Mellanljusnan speciella fjällväxterna finns även här smalfräken, fjällnejlika, fjällvedel, kung spira och fjällgröe. Även dessa arter skulle försvinna från älvsträckan vid en utbyggnad. Fågellivet längs älvsträckan är rikt med goda häckplatser för änder och vadare vid de många långgrunda stränderna. Det ger också attraktiva rastplatser för sträckande vadare, änder och gäss. På Foskåsholmen nedanför Edängeforsen finns en koloni av fisktärna. I trakten av ytterligare ett stycke ner finns en koncentration av rastande fågel . Bägge dessa fågellokaler skulle försvinna vid en utbyggnad. Edängeforsen är Mellanljusnans brantaste fors, en av de mäktigaste. Vid en utbyggnad skulle den förstöras, liksom den mindre Edeforsen. Därmed skulle även strömfisket i dessa forsar spolieras. Vi finner starka skäl att också ge lagskydd åt och dess dalgång. i konstaterade (i skrivelse till industridepartementet ) att nytt material om miljövärden längs gör det befogat att överväga om inte uppströms Vallhaga bör anges som ett riksintresse för naturvården. bevarandevärden är av mycket hög klass, konstaterar naturvårdsenhet: Alvens främsta naturkvalitéer består i dess långa och relativt opåverkade lopp vad gäller forsar och vattenföring. Vidare måste forsarna och strömmar med naturliga bestånd av harr och öring samt utterförekomsten i området vid och omkring Hylströmmen nämnas. Uttern är utrotningshotad till stor del därför att naturligt vinteröppna vatten med god näringstillgång kontinuerligt minskar i omfattning genom vattenregleringar. Såväl nationella som internationella insatser förekommer i syfte att bevara och främja utterstammen. a. har anslutit sig till rörande vissa hotade växt- och djurarter, bl. a. utter. Det innebär att varje anslutet land bl. a. i samhällsplaneringen skall verka för utterns bevarande. Enbart Flylströmmenområdets värde som utterbiotop borde räcka för att åsätta området högsta naturskyddsklass. meanderlopp med dess fortgående geologiska processer samt förekomsten av vissa sällsynta växter är också naturkvalitéer av stort värde. Ingen annanstans i länet finns ett aktivt meanderlandskap av liknande omfattning, där de hydrogeologiska processerna kan studeras i oreglerat tillstånd. är sedan långt tillbaka välkänd för sitt goda strömfiske. har dessutom fått allt större värde som kanotvatten. Därtill finns stora möjligheter för turism och rekreation att utveckla och marknadsföra. potentiella värde måste därför sättas mycket högt från dessa synpunkter. Aktuell del av torde ha så framträdande naturkvaliteter, att det kan vara befogat att ange området som ett riksintresse för naturvården. , och en Mot. 1985/86:86 rad remissinstanser påtalade att ny kunskap om naturvärden gjorde det nödvändigt att värdera älven på ett helt annat sätt än tidigare, varför de bestämt avstyrkte alla tankar om kraftverksbygge i Hylströmmen. har ytterligare kunskap tillkommit, främst rörande geologin. rinner upp i södra och följer sydsydostgränsen mellan och . Vid Voxna bruk i viker den av österut mot och . Dess översta , från källorna till Vallhaga, är föga berörda av vattenkraftsutbyggnad. Trots några magasin i biflödena har älven en naturlig årstidsrytm med högvatten under vårfloden. Detta älvavsnitt har vildmarkskaraktär. Mellan Rullbo och Vinströmmen finns ett 30-tal forsar, varav den största är Hylströmmen, som är södra största . Hylströmmen är belägen vid högsta kustlinjen, över havet. På ca 200 meters nivå, vid Vinströmmen, börjar ett slingrande parti med nipor och bankar. Det fortsätter ner till Finnstuga, söder om bruk, vilket blir en sträcka vattenvägen. En geologisk inventering under 1984-1985 (fil. ) har visat ovanligt stora naturvärden inom denna älvsträcka. Dessa finns till del i det långa sammanhängande meandrande (slingrande) området nedom Vinströmmen. Detta meanderområde är mycket välutvecklat. Framför allt har emellertid området kring , från Lekstrand till S. Blommaberg, ett exceptionellt högt geovetenskapligt värde. Detta består i att här inom ett litet område finns samlade tre olika formelement, dels deltaavsättningar under högsta kustlinjen, dels terrass, åsnät och getrygg vid högsta kustlinjen och slutligen mycket väl utvecklade sandurbildningar ovan högsta kustlinjen. Inventering av utter () visade att Gryckån, Loån, Nissjabäcken, Hylströmmen och Håvaån har den tätaste och säkraste utterstammen i hela inventeringsområdet (som utgjordes av södra , östra och västra ). botaniska sällskap gjorde en inventering av kärlväxtfloran. Inventeringen påvisade 322 kärlväxtarter. Det är en stor artrikedom jämfört med omgivande skogs- och myrmarker med dess för inland typiska förhållanden. Flera rariteter påträffades, såsom klotgräs (som före denna inventering över huvud inte påträffats i ), skuggviol, fågelstarr, blekbläddra, taigastarr, fjällhällebräken, mandelpil och blåtry. Fågellivet är rikt med sju arter simfåglar och åtta vadare. Flodpärlmusslan förekommer ofta längs älven, fiskbeståndet är rikt, med harr, öring etc. Forsarna är under högvatten lämpliga för forspaddling och meanderpartiet under lågvatten för lugn kanadensarpaddling. Forsfiske och annat fiske kan bedrivas längs hela älvsträckan. Älven ligger från och är än mer lättillgänglig från områden som , och . Denna del av är en av de värdefullaste fritt strömmande älvsträckorna i södra . Detta både för de arter som här har en av sina sista tillflyktsorter och för vetenskaplig naturvård, men också för rekreation och friluftsliv. älvsträckan mellan källorna och Vallhaga bör skyddas från Mot. 1985/86:86 ytterligare utbyggnad för vattenkraft genom den nya naturresurslagen. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att beslutar att den del av Mellanljusnan som undantogs från fysiska riksplanens skydd genom riksdagsbeslut åter skyddas genom att tas in i naturresurslagen, 2. att beslutar att motsvarande skydd också skall ges i dess sträckning från källorna till Vallhaga. () ()