mot · G8022892 · 1985-03-15 00:00:00 — Lärarutbildning för m. m. 1984/85:122) har i motioner till och i andra sammanhang framhållit vikten av att vi får en lärarutbildning som är så utformad att lärarna ges möjligheter att fullfölja kravet att alla elever skall ges goda baskunskaper och färdigheter. Skolan skall fostra och ge sina elever normer och värderingar som kan bära upp och förstärka demokratins principer. Detta gör man bäst genom att ge lärarna både djupa ämneskunskaper och en större ämnesbredd. föreslår därför betydande kvalitetsförstärkningar och vi vill också framhålla vikten av att UHÄ, i utbildningsplanen för grundskollärarlinjen, slår vakt om behovet av goda ämneskunskaper. I motion1983/84:1697 skrev bl. a. följande om lärarutbildningen: Utbildningen bör vara en yrkesutbildning som konsekvent anpassas till målsättningen för den skola som läraren skall arbeta i. En sådan lärarutbildning måste givetvis i första hand tillgodose lärarnas behov av goda kunskaper. Men också lärarnas förmåga att skapa motivation hos eleverna och att lära känna elevernas behov och utveckling måste ges ett stort utrymme i utbildningen. Goda kunskaper om skolan som organisation, kunskaper om samhällets avsikter med skolan samt frågor om jämställdhet är andra viktiga moment för att läraren skall kunna vara med och ta det vidgade ansvar som ett decentraliserat skolsystem utan tvekan kräver. Ökade kunskaper om och erfarenheter av arbetslivet är betydelsefullt för att bättre kunna samordna elevernas arbetslivserfarenheter med skolans undervisning. Vidare framhöll vi att vi ser framför oss ett vikande elevunderlag i . För att inte behöva öka andelen resande barn, för att kunna bibehålla de små skolornas fördelar och för att slå vakt om skolorganisationen i glesbygd behöver skolstyrelserna kunna använda tillgängliga lärarresurser på ett mer flexibelt sätt. Detta skulle underlättas av en lärarutbildning som ger möjligheter att tjänstgöra över nuvarande stadiegränser. Det nu framlagda förslaget tillgodoser i viss utsträckning våra krav. Det innebär också att de lärare som skall undervisa i tidigare årskurser får en utbildning som är längre än den som ges till blivande lågoch mellanstadielärare. Detta innebär en kvalitetshöjning som bör ge skolan bättre möjligheter att på ett tidigt stadium möta tendenser som annars kan leda till utslagning senare under skolgången. vill vi dock understryka att den medvetna satsning som har gjorts inom skolan för att ge eleverna bättre basfärdigheter måste fullföljas inom lärarutbildningen. Om t. ex. den grundläggande läs- och skrivinlärningen på lågstadiet inte motsvarar elevernas behov utgör detta självfallet en mycket starkt hämmande faktor för allt annat kunskapsinhämtande och för färdighetsträningen. Den grundläggande lågstadielärarutbildningen är för kort för att utbildningen att undervisa i ämnet svenska skall kunna förstärkas. Läs- och skrivinlärning är dessutom inte någonting som är genomgånget och avslutat i och med att barnen lämnar lågstadiet. Detta kan konstateras som den nuvarande utbildningen av blivande mellanstadielärare inte i någon större utsträckning behandlar sådana moment. Ett allsidigt och väl utvecklat språk är det mest värdefulla verktyg skolan kan ge sina elever för att dessa skall nå framgång i sin sociala omgivning och i sin framtida yrkesroll. Det är dessutom en ovillkorlig förutsättning för inhämtande av kunskaper i alla andra ämnen. Ämnet svenska bör således förstärkas i lärarutbildningen. Förmågan att tala, läsa, skriva och räkna utgör en avgörande grund för allt arbete som utförs i skolan och senare i vuxenlivet. De grundläggande färdigheterna har väsentlig betydelse för vidare studier, för yrkesverksamhet, för återkommande utbildning och inte minst för att ge människor möjligheter att hävda sina rättigheter i samhället. Att eleverna tränar och systematiskt får utveckla sina grundläggande färdigheter, tala, läsa, skriva och räkna, måste därför vara centralt i skolarbetet och därmed också i lärarutbildningen. De etiska frågorna, livsåskådningsfrågorna och det kristna kulturarvet måste tillmätas stor vikt i skolans undervisning. Detta måste också komma till uttryck i lärarutbildningen. I det följande kommer vi att föreslå en viss begränsning i senarelärarnas inriktning mot vissa årskurser. Detta aktualiserar på ett annat sätt än vad som framgår av propositionen kravet på att tidigarelärarna ges sådana kunskaper i engelska att de klarar engelskundervisning fr. o. m. lågstadiet. När det gäller lärare för undervisning i senare årskurser är vi tveksamma till den stora spännvidden från årskurs 31, o. m. årskurs 9. Även om det finns uppenbara fördelar med ett omlottsystem anser vi att detta bör begränsas något till sin omfattning och föreslår att utbildningen för senare årskurser förändras till att omfatta årskurs 51, o. m. årskurs 9. Vi menar att detta är en mer naturlig avgränsning för senareläraren som ju trots allt kommer att vara ämneslärare, om än med en bredare kompetens. Innan vi går in på innehållet i utbildningen för senare årskurser vill vi understryka vikten av att de enskilda högskolorna ges en relativt stor frihet att inom givna ramar driva ett lokalt utvecklingsarbete också inom lärarutbildningen. Detta kan t. ex. gälla utvecklingen av och utbildningen i alternativ pedagogik, t. ex. Montessori- och Waldorfpedagogik. När det gäller utbildning av lärare för senare årskurser har hävdat att det vore till fördel för undervisningen och eleverna om lärarna hade en bredare kompetens, alltså utbildning i fler ämnen. 1 * 1984/85.3 sami. nuvarande förhållanden där allt fler lärare undervisar i ämnen där de inte har någon utbildning talar för att det finns ett sådant uttalat behov. Detta problem löser man naturligtvis inte bara genom en förändrad lärarutbildning utan det kräver också målmedvetna insatser genom kompletteringsutbildning av redan verksamma lärare och vi återkommer senare till den frågan. Det är naturligt att man vid planeringen för en ny lärarutbildning tar till vara de beröringspunkter som finns inom de samhällsorienterande resp. de naturorienterande ämnesgrupperna för att skapa så stort ämnesdjup som möjligt inom den tidsram som står till buds. Vi vill gärna lyfta fram följande citat ur läroplanspropositionen 1978/79:180, där det sägs: Hur naturvetenskapligt-tekniska frågor behandlas och hur olika problem löses berör inte längre enbart specialområden eller begränsade detaljfrågor. Valet av alternativa lösningar påverkar varje människas dagliga liv nu och . Avgöranden kan inte lämnas över till specialister inom begränsade områden eller avgöras inom en elitbetonad grupp av experter. Vetenskapliga frågor har under blivit och måste bli politiserade i den meningen att inriktningen måste avgöras efter en bred samhällelig debatt. Inte minst har miljö- och energidebatterna åskådliggjort detta. Ett starkt demokratiskt argument talar därför för att skolan ger alla en insikt i problemens dimensioner, en uppfattning om vilka problem det gäller, deras sammanhang, deras avhängighet av mänskliga prioriteringar och det pris i form av uteblivna andra fördelar som den ena eller andra lösningen kan föra med sig. På likartat sätt belyser läroplanen på s. 119 och 120 de samhällsorienterande ämnena: Skolans samhällsorientering har ett särskilt ansvar för att fostra eleverna till medborgare i ett demokratiskt samhälle. Undervisningen skall ge kunskaper om och förståelse för de lagar och normsystem som vårt samhälle vilar på. Den skall också leda till insikt om vikten av att värna om de demokratiska rättigheterna och fullgöra skyldigheterna. Genom undervisning i de samhällsorienterande ämnena skall eleverna vidga sina kunskaper om sig själva och andra, om människors liv och verksamhet förr och samt om tillvaron och dess problem. De skall därigenom skaffa sig tilltro till sin förmåga att påverka och förbättra sina egna och andras levnadsförhållanden. Eleverna skall stimuleras till egna insatser i samhällslivet och få kännedom om de möjligheter som finns att påverka utvecklingen genom medverkan i politiskt och fackligt arbete och genom anslutning till olika ideella organisationer och föreningar. I undervisningen skall eleverna träna sig att söka orsaker till motsättningar och att bearbeta konflikter. Skolan skall hjälpa eleverna att förstå hur konflikter mellan enskilda människor, mellan grupper och stater uppstått i det förflutna och kan uppstå , vilken grund konflikterna kan ha, hur de kan förebyggas och hur de kan lösas. Undervisningen skall syfta till att stärka respekten för människans grundläggande fri- och rättigheter. Den skall ge en beredskap för fredssträvanden och öka förståelsen för behovet av internationell solidaritet. Den skall leda till förståelse och respekt för alla folk, för deras kulturer, civilisationer, värderingar och levnadssätt. är det viktigt att framhålla att detta synsätt inte får leda till att de båda grupperna av orienteringsämnen läggs samman till blockämnen. Vi menar att det är viktigt att framhålla kunskapsinhämtandet i klart definierbara ämnen, såväl i lärarutbildningen som i . Utifrån detta bör man sträva mot ett ämnesövergripande arbetssätt som ger eleverna goda möjligheter att själva bilda sig en uppfattning om de komplicerade sammanhangen. Det är viktigt att den blivande läraren tränas att i samarbete med andra behandla frågor som med fördel kan belysas inom ämnesövergripande arbetsområden. Det är också nödvändigt att i undervisningen möta eleverna på deras egen nivå. För läraren enkla och självklara saker kan sedda ur elevens perspektiv vara helt obegripliga. Den blivande läraren måste därför ges utbildning och träning att finna de svårigheter eleven kan ha och övning att se undervisningssituationen ur elevens perspektiv. Denna träning bör komma till stånd både under de ämnesteoretiska studierna och under den praktisk-pedagogiska utbildningen. Enligt propositionen ges senarelärarna möjlighet att specialisera sig mot ettdera av tre ämnesområden, samhällsorienterande, naturorienterande eller språk. Den senare specialiseringen föreslås omfatta 180 poäng och de båda övriga 160 poäng. Enligt propositionens förslag skall ämnesstudierna för de samhällsorienterande resp. naturorienterande ämnesområdena rymmas inom 120 poäng fördelade på fyra ämnen. Jämfört med den nuvarande ämneslärarutbildningen där ämnesstudierna omfattar endast tre ämnen inom samma poängram innebär detta en kunskapsmässig försvagning som inte kan accepteras. Vi anser i och för sig att betydande fördelar står att vinna i att lärarnas kompetens breddas till att omfatta hela de samhällsorienterande resp. naturorienterande områdena, men att detta rimligen kräver att mer tid ställs till förfogande för ämnesstudier. Enligt vår mening är det nödvändigt att även de naturorienterande och samhällsorienterande specialiseringarna ges samma omfattning som språkområdet, dvs. Då ges det möjlighet till ytterligare ämnesfördjupning och för att ge t. ex. teknikinslagen ett rimligt innehåll utan att inkräkta på ämnesdjupet i övrigt. En viktig faktor för att säkerställa en god och jämn kvalitet i lärarutbildningen är naturligtvis de studerandes förkunskaper. Denna fråga kommer att behandlas av tillträdeskommittén men vi vill ändå redan nu slå fast att vi anser det nödvändigt med en treårig gymnasieutbildning som förkunskapskrav. Denna uppfattning bör som sin mening ge regeringen till känna. De åtgärder vi nu föreslagit bör bl. a. underlätta rekryteringen av lärare med naturvetenskaplig bakgrund. Som vi tidigare redovisat är enligt uppfattning fortbildning och vidareutbildning av redan verksamma lärare det viktigaste och effektivaste sättet att få genomslag för den nya läroplanen, Lgr 80. prioritering som riksdag och regering gör av angelägna ämnesområden erbjuds lärarna möjligheter att fördjupa och vidareutveckla sina kunskaper. Men dessa fortbildningsinsatser är inte nog. Det gäller nu att jämsides med en lärarutbildningsreform också möta de stora och berättigade kraven på kompletteringsutbildning av redan verksamma lärare. Inte minst den ökade benägenheten att låta lärare undervisa i ämnen i vilka de helt saknar utbildning, talar för detta. Men också läroplanens intentioner mot ett mer övergripande arbetssätt aktualiserar samma fråga. I kommittémotion 1984/85:1325 till årets föreslogs att anvisar 10 milj. kr. redan kommande budgetår för riktade insatser för att ge möjlighet till sådan kompletteringsutbildning. Därutöver föreslår vi nu att hos regeringen begär ett förslag till en flerårig planering för kompletteringsutbildning utöver de insatser som är möjliga att göra inom ramen för den årliga lärarfortbildningen. En sådan insats är uppenbarligen inte möjlig att göra inom ramen för nuvarande fortbildningsresurser. Finansieringsfrågan får då prövas gentemot andra anslag inom skolväsendet. Frågan om samverkan med utbildningen inom barnomsorgen är i hög grad avhängig av vilket förslag förskola/skola-kommittén kan komma att lägga. Vi avstår därför från att nu lägga några konkreta förslag utöver vad som redovisas i propositionen men avser att återkomma i frågan. När det gäller frågan om möjligheten att erhålla s. k. dubbel behörighet att tjänstgöra såväl i som i gymnasieskolan delar vi i och för sig föredragandens åsikt att detta önskemål inte får vara avgörande för utformningen av lärarutbildningen för . vill vi framhålla värdet av att det i gymnasieskolan finns lärare med erfarenhet från och vice versa. Därför är det angeläget att utbildningen av lärare för de bägge skolformerna planeras så att inga onödiga hinder skapas för den som vill ha dubbel behörighet, och att erforderliga kompletteringsmöjligheter finns. Den fördjupning av ämneskompetensen för senarelärarna som vi har föreslagit skulle naturligtvis på ett avgörande sätt underlätta för lärare som vill ha dubbel behörighet. Denna fråga bör även beaktas vid en kommande översyn av ämneslärarutbildningen för gymnasieskolan. Avslutningsvis vill vi poängtera att vi ser ett stort värde i att den framtida lärarutbildningen kan utformas under en så bred enighet som möjligt för att säkerställa en långsiktig planering och kontinuitet i utbildningen. Skolväsendet är föga betjänt av en lärarutbildning som förändras till sitt innehåll och sin karaktär med eventuella majoritetssvängningar i sammansättning. Med stöd av vad som anförs i motionen hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen framhållits om behovet av goda ämneskunskaper, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om utbildning i engelska för lärare med inriktning mot tidigare årskurser, 3. att med ändring i regeringens förslag beslutar att utbildningen för lärare med inriktning mot senare årskurser bör avse årskurs 5 t. o. m. 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att undervisningen såväl i lärarutbildningen som i bör utgå ifrån kunskaper i klart definierbara ämnen, 5. att med ändring i regeringens förslag beslutar att utbildningen för lärare med inriktning mot senare årskurser bör omfatta 180 poäng även för specialiseringar mot naturorienterande och samhällsorienterande ämnesområden, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om treårig gymnasieutbildning som behörighetskrav för lärarutbildningen, 7. att hos regeringen begär förslag om en flerårig planering för kompletteringsutbildning av redan verksamma ämneslärare, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om möjligheterna att erhålla behörighet att undervisa i gymnasieskolan. . ÅSLING (c) i (c) . () ()