mot · G8022796 · 1985-01-25 00:00:00 — 1984/85:2796 m. fl. De handikappades möjligheter till fortsatt utbildning m. m. Samhällets handikappolitik skall utformas så att alla människor med handikapp får ta del av samhällsgemenskapen. Alla människors behov är lika angelägna att tillgodose. För att samhället skall utvecklas behövs alla kunskaper och erfarenheter. Handikappolitik är i hög grad en fördelningsfråga. De handikappade får inte tillåtas komma i sista hand vid ekonomiska prioriteringar i riksdag, landsting och kommun. De handikappade måste garanteras social och ekonomisk grundtrygghet. Stora klyftor råder generellt sett mellan handikappade och andra i samhället. Handikappade tillhör oavsett om de har arbete eller är förtidspensionärer de mest inkomstsvaga grupperna. av alla arbetssökande med handikapp har fått tillträde till arbetsmarknaden. Såväl unga som äldre handikappade bor i större utsträckning än vad deras handikapp motiverar på institutioner av olika slag, därför att deras behov av boendeservice av skilda skäl inte kunnat lösas. Handikappade möter stora svårigheter när det gäller att ta del i information, att medverka i inflytandeprocesser, att ta ansvar för sin egen tillvaro, dvs. på områden som gäller grundläggande fri- och rättigheter. Vårt nutida samhälle präglas både av koncentration och isolering. 1960och 1970-talens storskaliga samhällsplanering och byggande ledde bl. a. till uppdelning av livets olika funktioner. Väsentliga miljökrav kom att få stå tillbaka för kravet på att snabbt få fram bostäder. Arbetsplatserna koncentrerades till vissa områden och följden blev långa arbetsresor. Vården centraliserades och specialiserades. Den långtgående uppdelningen medförde också att möjligheterna till spontana kontakter mellan människor minskat. Såväl äldre som handikappade tillbringar stor del av sin tid i bostaden eller i dess omedelbara grannskap. Dessa grupper har därför drabbats särskilt hårt. Därför måste bristfälliga boendemiljöer förbättras och arbetsplatser, service-, vård- och fritidsaktiviteter ingå som naturliga delar av bostadsmiljöerna. De flesta människor vill ha egen bostad. Det gäller självfallet också för handikappade. Vardagen för många innebär emellertid boende på institution, inte därför att handikappet i och för sig kräver det utan därför att lämpliga serviceinsatser som möjliggör eget boende saknas. Det är därför viktigt att i boendebegreppen inkludera också begreppet boendeservice. Möjligheten att leva ett oberoende liv är för många handikappade knutet till tillgången av service. Därför spelar kommunens sociala hemtjänst/hemsjukvård en viktig roll. Bostäder och arbetsplatser måste anpassas till handikappade. Tekniska hjälpmedel, arbetsbiträde m. m. får inte betraktas som lyxåtgärder utan som nödvändiga åtgärder för att ge handikappade samma utgångsläge som andra. Den allmänna utvecklingen att öka möjligheterna till god utbildning för alla måste omfatta handikappade över hela landet. Enligt vår mening bör möjligheterna till utbildning förbättras genom en ökad tillgång på elevassistenter inom gymnasieskolan. vill peka på det principiellt viktiga att insatser görs som syftar till att underlätta för handikappade att komma in på arbetsmarknaden. Hit hör ett ökat stöd vid övergången mellan skola och arbetsliv. a. genom utökade möjligheter för praktik till alla elever. har i en sysselsättningsmotion och i motioner angående utbildning/skola tagit upp vikten av den praktiska yrkesorienteringen, varvad utbildning och lärlingsutbildning. Det är angeläget för alla ungdomar att få del av det praktiska yrkeslivet som en del av sin utbildning/introduktion på arbetsmarknaden. För ungdomar med funktionsnedsättningar är denna möjlighet i ännu högre grad nödvändig. Målet för arbetsmarknadspolitiken är att bereda alla människor arbete. Verkligheten visar att människor med handikapp genomsnittligt är arbetslösa i högre utsträckning än andra grupper. Till detta kommer att handikappade fått allt svårare att komma ut i arbetslivet, trots den lagstiftning och de stödåtgärder som tillkommit för att underlätta inträdet på arbetsmarknaden. Trots lagen om anställningsskydd och anställningsfrämjande åtgärder behandlas de handikappade inte jämlikt. Människor med funktionshinder, även om det inte ens utgör ett arbetshandikapp, missgynnas och diskrimineras på arbetsmarknaden. Arbetsmarknadspolitiken får inte formas så att den skiljer ut och särbehandlar handikappade. I stället är det nödvändigt att den öppna arbetsmarknaden blir öppen i ordets reella bemärkelse. Lagen om anställningsfrämjande åtgärder syftar till att förbättra bl. a. handikappades arbetssituation. Det finns anledning att konstatera att främjandelagen inte i alla avseenden fått den effekt som förväntades när den tillkom. enligt vår mening anledning att framhålla betydelsen av en effektivare tillämpning av den nuvarande lagstiftningen, så att dess intentioner kommer till uttryck vad gäller handikappades möjligheter att få arbete. Många unga människor förtidspensioneras . Människor som kan och vill arbeta måste erbjudas möjligheter till ökad rehabilitering och ekonomisk trygghet vid utbildning och genom ersättning för utfört arbete. Lönebidragssystemet måste utvecklas så att inte fortsatt tak för lönebidragen hämmar möjligheterna för handikappade att få ersättning för utfört arbete. Stödet till introduktion och lönebidraget skall inte sammankopplas så att det missgynnar de grupper som skall stöjdas. Aktiva åtgärder krävs för att öka rehabiliteringen. Enligt vår mening är det av yttersta vikt att denna fråga på nytt tas upp till utredning och att förslag skyndsamt framläggs om ett aktivt rehabiliteringsstöd. I detta sammanhang finns skäl att påminna om socialtjänstlagen som ålägger kommunerna att medverka till att handikappade får arbete (21 §). Inom ramen för bör samverkan mellan arbetsförmedling och kommun stärkas. Detta kräver ökad kunskap hos berörda om funktionsnedsättning. Goda möjligheter att kunna förflytta sig från en plats till en annan är en grundläggande förutsättning för att människor skall kunna fungera i samhället. Människor skall kunna ta sig till och från olika platser i samhället efter egna behov och önskemål. De hinder som handikappade kan möta är bl. a. att det är svårt att komma på och av färdmedlen. Det är också för många handikappade svårt att komma till färdmedlen. Det är viktigt att samhället vidtar åtgärder för att anpassa det allmänna färdväsendet till allas behov. Trots generella åtgärder kommer färdtjänsten att behövas även . En väl utbyggd färdtjänst är därför ett viktigt komplement till de allmänna kommunikationerna. Färdtjänstens regler måste enligt vår mening kunna tillämpas på ett sådant sätt att hänsyn tas till att behoven kan växla och uppstå vid olika tillfällen. Möjlighet bör därför finnas att utnyttja färdtjänst även om tillståndet hos den enskilde ibland medger möjlighet att utnyttja kollektivtrafik. Den dåvarande regeringen uppdrog till transportrådet att utfärda särskilda föreskrifter för handikappanpassning av de kollektiva färdmedlen. För SJ:s del blev resultatet att alla nya personvagnar tillverkade fr. o. m. 1984 skall vara handikappanpassade. För befintlig vagnpark kommer handikappanpassningen att ske successivt . Det betonades att ett närmare samarbete mellan SJ, riksfärdtjänsten och de kommunala färdtjänsterna skulle förbättra servicen för handikappade på kort sikt. Enligt vår mening är det angeläget att denna samordning fullföljs. Enligt vår uppfattning bör reglerna förbättras för bilstödet. I många fall är de handikappades ekonomiska situation sådan att de inte kan utnyttja bilstödet i den nuvarande formen. Regeringen bör framlägga förslag om ett förbättrat bilstöd med utgångspunkt från de riktlinjer som har angetts i bilstödskommitténs betänkande. Handikapporganisationer gör betydelsefulla insatser som med rätta fått ett kraftigt ökat stöd från samhällets sida . Olika handikapporganisationer har tagit en rad initiativ som haft stor betydelse för utvecklingen av samhällets insatser. Varje handikapporganisation har ingående kunskaper om problem och behov inom det egna området. Det är också viktigt för människor med handikapp att känna gemenskap och samhörighet i en organisation som består av människor med samma handikapp eller med kunskap om detta handikapp. Ett stort problem för många människor är att den allmänna kunskapen om funktionsnedsättningar är bristfällig. Handikappkunskap, inkl. kunskap om allergier, är enligt vår mening en självklar del av undervisningen på alla utbildningsnivåer och bör ingå som en integrerad del i skilda ämnen. När det gäller vissa yrkesutbildningar är handikappkunskap av särskilt central betydelse. Det är de som i sin verksamhet i betydande utsträckning har möjlighet att sprida information och väcka opinion i handikappfrågor. Denna omständighet bör därför speciellt uppmärksammas i utbildningssammanhang. Med stöd av det ovan anförda hemställs* 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts om information i handikappfrågor, 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts om handikappades utbildningsmöjligheter efter den obligatoriska skolan. * Se även motionerna 1984/85:2797-2798. () () ()