mot · G802863 · 1985-01-22 00:00:00 — m. fl. Den psykiatriska vården har utvecklats på ett synbarligen positivt sätt. Detta framhålls också i budgetpropositionen, där det bl. a. sägs att Den psykiatriska vården är stadd i en snabb utvckling både innehållsmässigt och vårdorganisatoriskt. En helhetssyn på människan, där man tar tillvara såväl medicinskt som social kompetens i behandlingsarbetet, har vunnit gehör. Minskningen av den slutna vårdens omfattning har gått snabbare än beräknat. De psykiatriska sjukhusen har alltmer integrerats i den övriga sjukvården. Kvalificerade medicinska, psykologiska och andra resurser har tillförts den psykiatriska vården. som innebär att en klinik har ansvar för såväl den öppna som den slutna vården inom ett visst geografiskt område har genomförts eller påbörjats i stora delar av landet. Detta har medfört stora förbättringar för den förebyggande vården och, kanske i ännu högre grad, för eftervården. Lagen om sluten psykiatrisk vård, LSPV, ger möjlighet till tvångsvård i de fall människan hamnar i ett tillstånd då hon inte själv inser sitt vårdbehov. Ingen förnekar behovet av en lagstiftning av detta slag. är de allra flesta överens om att tvånget inte får utövas annat än när det är absolut nödvändigt. Den moderna psykiatriska vården har inneburit att antalet nyintagningar enligt LSPV kraftigt har minskat, från 16 000 1969 till mindre än 10 000 1983. Noterbart är också att antalet en viss dag inneliggande LSPV-patienter har minskat från ca 10 000 1979 till ca 4 500. Det kan alltså klart konstateras att den psykiatriska vården befinner sig i en intensiv utvecklingsperiod, där öppna vårdformer så långt möjligt eftersträvas. Eftersom denna utveckling förespråkas av så gott som alla som har inblick i verksamheten, bör den ges möjlighet att fortgå. Socialberedningen har i betänkandet psykiatrin, tvånget och rättssäkerheten lagt en del förslag som, enligt vår mening, skulle innebära allvarliga störningar för den psykiatriska vården. Socialberedningen föreslår att sjukdomsbegreppet skall utgå ur den psykiatriska vården och ersättas med allvarlig psykisk störning. Eftersom man i pågående utveckling strävar efter att jämställa den psykiatriska vården med den somatiska, förefaller det oss synnerligen inkonsekvent att man för den psykiatriska vill utmönstra sjukdomsbegreppet. 1 * 1984/85. Vi kan inte heller inse att denna förändring på något sätt skulle vara gynnsam för den enskilde, eftersom allvarlig psykisk störning kan inrymma en betydligt vidare tolkning än psykisk sjukdom. Det förefaller oss som om beredningen har överbetonat de sociala och psykologiska faktorerna och undervärderat de biologiska som orsak till psykisk sjukdom. Ett sådant synsätt är oroande eftersom det lätt kan leda fel i förslag om framtida verksamhet. Trots att statistiken tydligt visar att LSP-vården minskar både vad det gäller antalet nyintagningar som antalet vårddagar per patient, föreslår beredningen förändringar av kriterierna såväl för intagning som för fortsatt vård. Vi anser det inte vara förenligt med patientens intresse att i lag maximera vårdtiden. Om vårdbehovet fortfarande kvarstår när den lagstadgade tiden löpt ut, måste ett nytt omhändertagande omgående göras, vilket måste vara mer inhumant än att vårda patienten så länge behov därav finns. Ett annat förslag från socialberedningen är att prövningen av den psykiatriska tvångsvården skall göras av domstol i stället för som av utskrivningsnämnder och . Vi delar inte beredningens uppfattning att rättssäkerheten därigenom skulle öka. Nämndernas sammansättning ger möjlighet till den helhetsbedömning av ärendena som rättssäkerheten kräver. Nuvarande lagstiftning garanterar såväl den medicinska som den juridiska och sociala kompetensen i nämnderna. Erforderlig expertis kan inte utan stora organisationsförändringar tillhandahållas av förvaltningsdomstolarna. För att uppnå en större samordning mellan nämnderna bör konferenser och dylikt anordnas genom försorg. För detta krävs betydligt mindre resurser än vad som skulle bli aktuellt för att få en ny organisation acceptabel. Ett viktigt led i att utveckla den psykiatriska vården måste vara att verka för att attityderna till psykiskt sjuka förbättras. För detta har samhället ett stort ansvar. Vi anser detta synsätt oförenligt med en domstolsprövning av LSPV-ärenden. En sådan prövning skulle, enligt vår uppfattning, leda till en oönskad uppförstoring av situationen för de enskilda fallen. Den psykiatriska vården är, som ovan nämnts, inne i ett intensivt utvecklingsskede. Inriktningen mot öppnare vårdformer har gett påtagliga resultat. Nuvarande lagstiftning inrymmer möjligheter för denna utveckling att fortgå. Ändrad lagstiftning på en rad punkter, bl. a. de som relateras i motionen, skulle kunna leda till allvarliga störningar i det progressiva förnyelsearbetet. Förslag därom måste därför avvisas. För att vården av psykiskt sjuka skall bli ändamålsenlig krävs en helhetssyn på mäniskan. Därför är det angeläget att den påbörjade sektoriseringen fortsätter. Det är också nödvändigt att i det direkta behandlingsarbetet en nära samverkan sker mellan psykiatrisk och psykologisk expertis. Men för att den förebyggande vården och eftervården skall ge varaktiga resultat behövs insatser i form av hjälp med boende, utbildning och arbete liksom rådgivning i ekonomiska och samlevnadsfrågor m. m. Även om primärkommunen i det sammanhanget har ett långtgående ansvar, enligt socialtjänstlagen, är ett nära samarbete med en förutsättning för ett gott resultat. Med stöd av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande den psykiatriska vården. () ()