mot · G8022328 · 1985-01-25 00:00:00 — En lag bör utan dröjsmål stiftas som innebär att alla filmer och videogram som skall säljas eller hyras ut måste förhandsgranskas. har beslutat att ändra regeringsformens övergångsbestämmelser i syfte att möjliggöra förhandsgranskning av videogram som visas offentligt. Beslutet innebär vidare att ställning i sakfrågan om förhandsgranskning av videogram först kommer att tas i samband med en aviserad proposition i ämnet. Som framgår av proposition 1984/85:83 vilken föregick riksdagsbeslutet kommer regeringen inte vid det tillfället att föreslå en bindande förhandsgranskning av filmer och videogram som skall säljas eller hyras ut. Regeringen vill ytterligare bereda och utreda den frågan. Det är olyckligt. Det innebär att en så viktig och angelägen åtgärd kommer att fördröjas avsevärt i tiden. bör därför utan att avvakta ytterligare utredande och beredning i hemställa hos regeringen om att omgående få ett lagförslag som även omfattar bindande förhandsgranskning på de filmer och videogram som skall säljas eller hyras ut. Förekomsten av videofilmer har ökat mycket kraftigt. finns till synes ett okontrollerbart utbud att tillgå. Barn och ungdomar är den största konsumentgruppen. Många filmer innehåller grova inslag av sadism, våldsporr och andra förråande handlingar där barn som ser dessa filmer kan ta allvarlig skada. Det finns ingenting som tyder på att utbudet håller på att minska, tvärtom. Det är därför som det nu är viktigt med snabba åtgärder. I annat fall kommer allt fler barn att ta skada. 1 själva sakfrågan om bindande förhandsgranskning av videofilm har allt fler successivt ställt sig bakom ett sådant krav. Det gäller inte bara förhandsgranskningen av filmer och videogram som visas offentligt. Allt fler ställer nu också upp på kravet om obligatorisk granskning av filmer och videogram som skall säljas eller hyras ut. Inte minst har detta framkommit vid remissbehandlingen av yttrande i yttrande- och frihetsutredningens betänkande SOU 1983:70. Åtkomsten av filmer med våldsinslag är lätt trots att det finns en lägsta åldersgräns satt för att få förvärva eller låna videofilm. Föräldrarna har således svårt att kontrollera vad barnen ser och inte ser av det videoutbud som finns. Det innebär att barn ser filmer med ovan nämnda grova inslag utan vuxnas och föräldrars närvaro, vilket gör att de kan ta än allvarligare skada. Föräldrar bör ha rätt att ställa krav på samhället när det gäller att möta kulturföreteelser som bryter med de kulturpolitiska värderingarna om solidaritet, omtanke och medmänsklighet och som den enskilde föräldern inte har makt och möjlighet att ställa upp emot. Producenter och distributörer inom film och video har ett givet samhällsansvar i sitt sätt att verka och samhället har rätt att ställa krav på dessa mediaproducenter. Ett sådant krav är inte orimligt dels med tanke på det stora inflytande på attityder och värderingar som medierna har, dels med tanke på de kulturpolitiska principer som en enig riksdag beslutat bör gälla för filmer och kulturlivet i övrigt. Är dessa krav inte tillräckliga eller möts inte dessa krav från samhället med tillräckligt socialt ansvar från enskilda distributörer eller producenter måste samhället gå vidare för att motsvara de enskilda människornas, i detta fall främst föräldrarnas, krav på samhället. En lagstiftning som reglerar utbudets innehåll till barn och ungdomar måste då tillgripas. Det är logiskt mot bakgrund av vad som gäller på filmens område f. ö. . Videofilmerna bör i det sammanhanget jämställas med biograffilmen och samma regler för censur bör gälla. Då andra åtgärder inte synes ha haft avsedd effekt bör nu samhället omgående pröva möjligheten med förhandsgranskning av all film som skall visas för barn och ungdomar. Syftet måste vara att få bort sådana inslag i filmerna där barn och ungdomar som ser dessa kan ta allvarlig skada. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär förslag utan dröjsmål till lagstiftning om förhandsgranskning av videofilmer, som skall säljas eller hyras ut. () ()