mot · G8023201 · 1985-05-08 00:00:00 — m. fl. Förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /86, m. m. (kompletteringsproposition) (prop. 1984/85:150) Motionens huvudsakliga innehåll 4 Den internationella utvecklingen 5 är på fel väg 7 3.1 Utrikeshandelsutveckling och bytesbalansen 7 3.5 Statsskuld och utlandsskuld 14 3.6 Hushållens ekonomi 14 4.2 Svensk ekonomi 1985-1988 18 Regeringens ekonomiska politik 20 5.1 Den ekonomisk-politiska strategin 20 5.4 problem kvarstår 24 Det moderata alternativet 27 6.1 Den moderata strategin 27 6.2 Utgifts-och budgetpolitik 28 6.5 Kommunernas ekonomi 35 6.6 Åtgärder mot inflation och arbetslöshet 39 6.8 Konkurrens inom den offentliga sektorn 42 1* 1984185.3 sami. I den reviderade finansplanen tecknar regeringen bilden av en ekonomi utan egentliga problem. Detta sker i en situation då landets problem snabbt håller på att förvärras. Utrikeshandeln har försämrats med jämfört med . Enligt blev bytesbalansunderskottet hela . Denna mycket negativa utveckling av bytesbalansen har av allt att döma fortsatt. En följd av raset i bytesbalansen är att valuta strömmar ut ur landet och att kronkursen är den svagaste sedan devalveringen 1982. Inflationen har ökat och uppgår nu till i årstakt. Därmed ligger den högst bland 16 jämförbara industriländer. Prisstoppet kan inte dölja det inflationstryck som finns i den svenska ekonomin. Utvecklingen av inflationen, bytesbalansen och valutaflödet är klara tecken på att det behövs en finanspolitisk åtstramning genom utgiftsminskningar. En stramare kreditpolitik är inte tillräcklig för att hejda utvecklingen. Att möta det växande bytesbalansunderskottet med ökad statlig utlandsupplåning är oacceptabelt. När regeringen nonchalerar problemen, beror det av allt att döma på att den ansett det viktigare att inför valet skapa ett intryck av att är på rätt väg, än att tala om hur verkligheten ser ut och vilka åtgärder som behövs för att rätta till problemen. I likhet med finansplanen saknar kompletteringspropositionen framtidsperspektiv. Ingenting sägs om vad som behöver uträttas för att göra bättre rustat att möta kommande kärva tider. Ingenting sägs heller om hur budgetunderskottet skall kunna krympas. Detta trots att det i treårskalkylerna, som också ingår i kompletteringspropositionen, framgår att besparingsbehovet under den kommande mandatperioden är , beroende på den pris- och lönestegringstakt som inträffar. Socialdemokraternas politik med höga skatter, offentliga monopol, löntagarfonder och alltmer omfattande interventioner och regleringar undergräver successivt tillväxtens förutsättningar. Moderata samlingspartiet står för ett marknadsekonomiskt alternativ till den förda regeringspolitiken. Vi vill på alla områden förstärka marknadsekonomin. Det gör vi genom att ge enskilda människor och företag större expansionsutrymme som den offentliga sektorns resursanvändning begränsas. Viktiga inslag i en sådan politik är för det första en minskning av utgifterna i stat och kommun. Den åtstramning av finanspolitiken som är nödvändig för att få ned inflationstakt och förbättra bytesbalans och budgetunderskott bör ske enbart genom utgiftsminskningar. För att skapa möjligheter och motivation för den privata sektorn att växa krävs för det andra en sänkning av främst de skatter som drabbar arbete, företagande och sparande. Det stora budgetunderskottet utgör en begränsning vad gäller möjligheten att sänka skatterna. Utgiftsminskningarna måste dock bli så stora att det finns utrymme för ett sänkt skatteuttag. Sänkta skatter gör det också möjligt att minska subventioner och bidrag utan att hushållens ekonomiska situation försämras. För det tredje skall vi avreglera . Statlig detaljreglering och föreskrifter som hämmar näringslivet skall tas bort och ersättas med rörlighet och anpassning. För det fjärde krävs en förstärkning av marknadsekonomin även i den offentliga sektorn. Vi föreslår därför att de offentliga monopolen skall brytas upp och att konkurrensen skall stärkas inom områden som barnomsorg, sjukvård, åldringsvård och parkförvaltning. För det femte krävs att löntagarfonderna avskaffas. Fonderna hör inte hemma i vårt ekonomiska system och hämmar näringslivets expansion. Ett centralt mål för den ekonomiska politiken är att avveckla det strukturella underskottet i den samlade offentliga sektorn och sänka skattetrycket. Vi står fast vid att våra tidigare föreslagna besparings- och skattesänkningsförslag skall genomföras. Dessa förslag tillsammans med våra ställningstaganden till regeringens förslag om slopat inflationsskydd av skatteskalan, höjt schablonavdrag och åtgärder gentemot kommunerna innebär utgiftsminskningar på på helår. Skatteintäkterna föreslås på helår bli lägre än regeringens förslag. Vårt kassamässiga underskott ligger därmed nästan under det av regeringen föreslagna. Vi avstyrker regeringens förslag om likviditetsindragningar för företag och kommuner liksom förslaget om en särskild skatteutjämningsavgift på /skattekrona. Likaså avvisas förslaget om en progressiv avgift på den del av kommunernas skatteunderlag som överstiger av medelskattekraften. Ökningen av skatteutjämningsbidraget med 997 milj. kr. Den internationella konjunkturuppgången var den starkaste . Produktionsökningen i OECD-området var . Tillväxtens styrka var dock mycket ojämnt fördelad mellan olika länder. I var tillväxten , medan den i stannade vid . I blev tillväxten . Den höga efterfrågan i och den allt starkare dollarn bidrog till att den amerikanska importen ökade med . Denna expansion utgjorde en betydande stimulans för både och . Utvecklingen i var huvudorsaken till att världshandeln ökade med . Tillväxten i den amerikanska ekonomin innebar bl. a. att arbetslösheten sjönk från till . Trots den snabba tillväxten ökade inte inflationen nämnvärt. Utvecklingen i präglades av att många länder har djupgående strukturproblem med bl. a. stora budgetunderskott, vilket framtvingar en restriktiv finanspolitik. Den utmärktes också av en trögrörlig arbetsmarknad samt att de förhållandevis höga realräntorna tillsammans med låga vinstmarginaler i företagen håller nere den ekonomiska aktiviteten. Arbetsmarknadsläget har därför fortsatt att försämras och arbetslösheten uppgår nu till . Däremot har inflationen avtagit även i . Av allt att döma går den amerikanska ekonomin nu in i ett skede med långsammare tillväxt. De inhemska efterfrågekomponenterna förväntas utvecklas svagare . BNP-tillväxten beräknas bli , vilket bl. a. innebär att arbetslösheten ligger kvar . Den draghjälp som den amerikanska ekonomin gav övriga länder blir därför väsentligt mindre . Därtill kommer att flertalet västeuropeiska länder fäster stor vikt vid att dämpa pris- och kostnadsutvecklingen och få ned sina budgetunderskott, vilket gör att någon efterfrågestimulerande politik knappast är att vänta . Dämpningen av den amerikanska tillväxten kommer därför inte att kompenseras genom ökad tillväxt i . Den totala OECDproduktionens tillväxt väntas falla till , medan den i ligger kvar på . Inflationsbekämpningen kommer även fortsättningsvis att ha hög prioritet. I länder som och väntas arbetslösheten ligga kvar på den nuvarande nivån. Även penningpolitiken kommer att vara stram i de flesta europeiska länder. En anledning till att har lägre tillväxt än är att man inte lika mycket satsar på utbudsstimulerande åtgärder. Skattepolitiken är i många länder inte utformad för att öka rörligheten på arbetsmarknaden och öka drivkrafterna för risktagande etc. Prissystemet är dessutom snedvridet genom subventioner, tullar och andra protektionistiska hinder. Inflationen i tycks nu ha stabiliserats på en nivå . Några starkare inflationsimpulser från lönekostnadssidan eller från råvarupriserna är knappast att vänta . Den ekonomiska politiken förväntas dessutom vara fortsatt stram, varför det inte finns anledning att räkna med någon nämnvärd uppgång i inflationstakten. I det för viktiga konkurrentlandet förväntas inflationen falla till 1985. Bland osäkerhetsfaktorerna vad gäller tillväxten återfinns framför allt utvecklingen av dollarkursen. Även om kursen utifrån köpkraftsparitetsteorin måste betraktas som övervärderad, är det långt ifrån säkert att dollarn kommer att falla under loppet av året. Den höga avkastningen på investerat kapital i , bristen på alternativa placeringar och landets dynamiska utveckling är faktorer som mycket väl även i fortsättningen kan hålla uppe dollarkursen. Underskotten i budget och bytesbalans är faktorer som inte bara påverkar dollarns styrka. Dessa underskott har också satt igång en diskussion i kongressen om protektionistiska åtgärder för att skydda den amerikanska industrin. förmodan skulle tillgripa importrestriktioner, skulle detta kunna utlösa allvarliga motåtgärder från andra länder och därmed få starkt negativa konsekvenser på världshandeln. När det gäller råder också osäkerhet huruvida de grundläggande strukturella problemen har minskat eller ej. En del länder har fortfarande alltför höga pris- och lönekostnadsökningar, andra alltför låga vinstandelar och/eller kvarvarande budgetunderskottsproblem. Någon samordnad omläggning av den ekonomiska politiken i expansiv riktning kan under alla omständigheter inte påräknas. är på fel väg 3.1 Utrikeshandelns utveckling och bytesbalansen Regeringen påstår att bytesbalansen är i jämvikt och att utlandsupplåningen upphört. Vad bytesbalansutfallet blev 1984 är osäkert. Det finns två statistikkällor. Enligt statistik fick vi ett överskott på knappt 1 miljard. finansräkenskaper uppvisade emellertid ett underskott på nästan 7 miljarder. SCB, som beräknar förändringar i tillgångar och skulder mellan och omvärlden, har enligt egen uppgift en felmarginal på ± 2 miljarder. Regeringens bedömning av export-, import- och bytesbalansutvecklingen är ett rent önsketänkande utan förankring i den nuvarande utvecklingen. I finansplanen räknade regeringen med att exporten skulle öka . Exportökningen har skrivits upp till trots att exporten minskade med , jämfört med . ökade hemmamarknadsefterfrågan mycket kraftigt, Enligt SCB:s varuhandelsbarometer steg detaljhandelsförsäljningen i volym och ökningen fortsatte även . Denna konsumtionsökning har lett till en uppgång i importvolymen med . Uppgången skall jämföras med regeringens prognos på . Denna utveckling innebar att handelsbalansen försämrades med nästan , från ett överskott på till ett överskott på blott 1,6 miljarder . Det är enligt vår mening fullständigt obegripligt att regeringen efter denna kraftiga försvagning skriver upp prognosen för handelsbalansen. beräknades handelsbalansen ge ett plus på . I den reviderade finansplanen har det beräknade överskottet ökat till hela 22,7 miljarder. Den kraftiga försämringen av handelsbalansen betyder i sin tur att det har inträffat en minst lika dramatisk försämring av bytesbalansen. Enligt beräkningar blev bytesbalansunderskottet för årets två första 1** 1984/85.3sami. uppvisade bytesbalansen ett överskott på . Vid oförändrad tjänstebalans och en något försämrad transfereringsbalans till följd av statliga räntebetalningar innebär detta att bytesbalansunderskottet sannolikt uppgår till bortemot . Regeringen räknar med att underskottet stannar vid drygt 3 miljarder vilket är fullständigt orealistiskt med den nuvarande uppläggningen av politiken. räknade med 6,5 miljarder i underskott, innan det första kvartalets kraftiga ras var känt. En del oberoende bedömare talar om ett underskott på . Orsaken till den snabbt försämrade bytesbalansen är att exporten avtar som den inhemska efterfrågan växer alltför snabbt. Exportförlusterna beror på krympande marknadsandelar, vilket i sin tur är en följd av att inflationsbekämpningen har misslyckats. De svenska relativpriserna gentemot omvärlden började enligt stiga och steg därefter varje kvartal fram till utgången av 1984. Att den inhemska efterfrågan växer alltför snabbt beror på att regeringen inte klarar av att strama åt finanspolitiken. Bytesbalansens utveckling har i sin tur lett till att valuta strömmar ur landet och att kronan har försvagats. Detta har skett trots att räntenivån har höjts både absolut sett och i förhållande till omvärlden. -0,9 -2,1 -2,7 -0,9 -2,3 uppgick valutautflödet till . Den svenska räntan låg högre än eurodollarräntan mot endast . Enligt regeringen skall staten inte företa nyupplåning utomlands . Men nettolånade staten i utländska valutor. Tendenserna för utrikeshandeln, räntevapnets trubbighet och frånvaron av finanspolitisk åtstramning gör det helt osannolikt att den redan företagna statsupplåningen utomlands skall återbetalas . Regeringens påståenden om att vi är herrar i eget hus och att vi är ett land som gör rätt för oss är felaktiga. Det var mer än dubbelt så mycket som regeringens inflationsmål på . har konsumentprisnivån stigit . Det innebär en årstakt på , vilket är högre än i alla andra jämförbara industriländer. Som framgår av tabell 2 hade även den högsta inflationstakten . Inflationen i jämförbara industriländer Konsumentpriser, 12-månadersförändring, 2,9 (januari) 3,4 (januari) 3,8 (december) Att vi har ett starkt underliggande inflationstryck i framgår också av att nettoprisindex, som mäter priserna exkl. indirekta skatter, steg med . Regeringen har i panikens tecken för tredje gången tillgripit ett prisstopp. Att försöka hejda prisstegringen med lagstiftning är enligt alla vetenskapliga undersökningar helt verkningslöst på . Det enda som kan åstadkommas är att prisstegringarna förskjuts framåt i tiden. Även om prisstoppet fortsätter att vara i kraft, passeras sannolikt regeringens inflationsmål på . I nedanstående diagram har en minimikalkyl för inflationen lagts in. Den bygger bl. a. på förutsättningen att prisstoppet gäller året ut och att prishöjningar föranledda av importjusteringar och lönekostnadsökningar på tillåts slå igenom i konsumentpriserna. En sådan mekanisk kalkyl ger vid handen att prisstegringen blir . Konsumentprisutvecklingen och kalkyl avseende prisutveckling ioo LJljiii , i i 1 t . i , » M*r> 12 01 02 ?3 04 06 06 07 -källa: SAf\ SCB och Kl En prisstegring under loppet av året på innebär att den genomsnittliga prisnivån stiger med . Om den nuvarande pristrenden står sig trots prisstoppet, blir både inflationen under loppet av året och den genomsnittliga prisstegringen . var inflationen i , vilket ungefär överensstämde med inflationstakten i . inflationsbekämpning har prisstegringen i ökat. Inflationstakten i OECDområdet har fallit från 8 till . I de åtta länder med vilka har det största handelsutbytet var prisstegringen i genomsnitt . Inflationen stiger alltså i , medan den avtar utomlands. Regeringens påståenden om att arbetslösheten sjunkit är felaktiga. Arbetslösheten har visserligen sjunkit jämfört med den tid under den nuvarande regeringsperioden då situationen på arbetsmarknaden var som sämst. Men ser man på utvecklingen kan man konstatera att den öppna arbetslösheten är lika hög nu som . den totala arbetslösheten ökat betydligt. återfinns ca 50 000 personer fler i s. k. arbetsmarknadspolitiska åtgärder än . Det mest allvarliga med utvecklingen på arbesmarknaden är att den ägt rum under en konjunkturuppgång. har således ca 50 000 fler arbetslösa på toppen av en konjunkturuppgång än 1982 som var ett lågkonjunkturår. Utvecklingen belyses i diagram 3 och tabell 3. Öppen och dold arbetslöshet Antalet öppet arbetslösa, sysselsatta i AMS-åtgärder och latent och partiellt arbetslösa mellan Arbetsmarknadsläget första kvartalet 1982-1985 1 000-tal personer Källa: och . har sysselsättningen stigit. Det är emellertid viktigt att påpeka att en stor del av sysselsättningsökningen skett inom kommuner och landsting. Sysselsättningsexpansion inom den offentliga sektorn är ingen realistisk lösning av arbetslöshetsproblemen. Det är därför oroande att antalet sysselsatta i kommuner, landsting och stat ökat med ca 38 000. har antalet personer i offentliga beredskapsarbeten minskat något, vilket innebär att antalet ordinarie arbetsplatser inom den offentliga sektorn ökat med upp mot 60 000. Enligt regeringen har budgetunderskottet minskat med nästan från 86,6 miljarder /83 till 69,1 miljarder innevarande budgetår. Det verkliga förhållandet är att den nytillträdda socialdemokratiska regeringen för det första ökade underskottet 1982/83 med nästan genom stöd till statliga företag, ökade AMS-utgifter, återtagna besparingar etc. Det sista budgetår då de borgerliga hade ansvaret var 1981/82, då underskottet var ca 67 miljarder. Med de redovisningsregler som tillämpats för nästa budgetår vad gäller t. ex. bostadslån och krediter till affärsverk skulle 1981/82 underskottet ha legat under 60 miljarder. För det andra har socialdemokraterna genomfört skattehöjningar på 30 miljarder netto. På kort sikt leder detta till ökade skatteinkomster, på lång sikt är effekten på samhällsekonomin negativ. För det tredje har regeringen genomfört mängder av bokföringsmässiga förändringar: förkortade kredittider för skatter, upplösning av fonder, utlyft av utgifter ur budgeten etc. Denna typ av åtgärder innebär ingen reell förbättring av underskottet. För det fjärde har man genomfört en del besparingar, t. ex. sveket mot pensionärerna, vilket innebär en besparing på 4,3 miljarder , realt urholkade statsbidrag till kommuner och landsting, bl. a. mentalvården, borttagande av bostadsbidrag för ensamstående etc. Mot denna bakgrund är det egentligen anmärkningsvärt att underskottet är högre än det senaste borgerliga året. Prognosen för budgetunderskottet innevarande budgetår är 69,1 miljarder. Efter tre kvartal, , uppgår underskottet till drygt 75 miljarder. Även om kan komma att ge ett mindre överskott, är det föga troligt att underskottet hamnar under 70 miljarder, vilket regeringen räknat med. Den dryga miljard som redan lämnat till statens rederi och kapitalbehovet i vittnar om att subventioner till olönsamma statsföretag åter blir aktuella. 3.5 Statsskuld och utlandsskuld Den svenska statsskulden var ca . passerade den 580 miljarder. Därmed har statsskulden sedan regeringsskiftet ökat med . Det är lika mycket som statsskulden ökade under hela den borgerliga regeringsperioden 1982. Statsskulden växer alltså mer än dubbelt så snabbt nu som då. Den statliga utlandsskulden uppgick till ca . var den drygt 145 miljarder. Ökningen uppgår därmed till eller . Att den statliga utlandsskulden stigit så kraftigt beror både på en fortsatt stor statlig nettoupplåning i utlandet och på valutaförluster till följd av devalveringen och dollaruppgången. Valrörelsen präglades i stor utsträckning av löften och förespeglingar om att reallönerna skulle sluta falla och levnadsstandarden förbättras. Med hänvisning till att hjulen åter skulle snurra i bl. a. gardinfabrik i , frammanades en bild av att löntagarna skulle få det bättre med en socialdemokratisk regering. Trots konjunkturuppgången har i stort sett alla hushåll fått en starkt försämrad ekonomi. Reallönen föll kraftigt för alla löntagargrupper 1983. Enligt förlorade en genomsnittlig löntagare i reallön. ökade lönerna snabbare än 1983, som prisstegringarna blev något lägre. Trots detta minskade reallönen för en genomsnittlig löntagare . Bakom denna siffra döljer sig en viss reallöneökning för anställda i industrin och ett fortsatt reallönefall för framför allt offentliganställda. 1984 minskade också pensionerna, barnbidragen, bostadsbidragen m. m. för genomsnittshushållen. Som ett resultat har hushållens sparande fallit till 0. De familjer som förlorat mest de gångna två åren är en- och tvåbarnsfamiljerna. Utvecklingen har för dessa varit särskilt dålig i de fall då bägge makarna förvärvsarbetar. Endast vid högre inkomster har de marginalskattesänkningar som skett givit någon nämnvärd positiv effekt på den disponibla inkomsten. En ny fattigdom har brett ut sig . Hushållen, i första hand barnfamiljerna, tvingas ta av de besparingar man kan ha för att klara sig. De som inte har sådana tvingas söka socialbidrag. Antalet socialhjälpstagare växer snabbt. Över en halv miljon svenskar - var sextonde svensk - får nu socialbidrag. Antalet socialhjälpsberättigade är ännu större och växer rekordsnabbt. Hjälpbehoven har blivit både större och mer långvariga. Huvudorsaken till att de enskilda familjernas ekonomiska situation försämrats sedan regeringsskiftet är regeringens skattepolitik. Skattjakten har fått större omfattning än . Aldrig har så många skatter höjts och så många nya skatter införts på så . socialdemokratiska regeringen har slagit sina egna rekord från slutet av 1960och . 75 skatter har höjts och 5 skatter sänkts till ett netto av , vilket motsvarar en skattehöjning på i genomsnitt . Mätt som andel av hushållens inkomster har skatteuttaget ökat med . l emi I. ioihliU'%0* nu BN8) f o> HolMll»" Il iorhillandf till 1 3* bordén ,n , lotal »n Sk uiniryckri pä hushållen het okul kraftigt di ivå senasietiren. Dr smosic skoiiehOjningcrnu pä bensin m in ingär ändå inle i beräkningen . har regeringen utlovat höjda reallöner efter skatt. Av den reviderade nationalbudgeten framgår emellertid att reallönerna per individ i stället kommer att sjunka. Visserligen beräknas reallönesumman efter skatt i nationalbudgeten öka genom den särskilda skattereduktionen , som drar upp lönesumman efter skatt med . Men eftersom sysselsättningen beräknas höja lönesumman med blir slutresultatet ändå en reallöneminskning per individ med 0,. Prognosen i nationalbudgeten bygger på inflationsantagande på under loppet av året. Men även vid inflation faller reallönen per individ vid löneökning. Regeringen talar helt enkelt inte sanning, när man i den reviderade finansplanen påstår att reallönen kommer att öka . I verkligheten blir både löne- och prisstegringarna högre än vad regeringen antagit. Det finns ingen anledning att tro att det sammantaget skulle innebära höjda reallöner. Sammanfattningsvis kan konstateras att utvecklingen av den svenska ekonomin på en rad punkter kommer att försämras . Exporten och den ekonomiska tillväxten väntas avta och bytesbalansunderskottet växer. 1*** 1984185.3sami. svenska inflationstakten kommer att fortsätta att ligga över omvärldens, vilket gör att utvecklingen i en rad avseenden kommer att se sämre ut än i regeringens kalkyler. Reallönerna fortsätter av allt att döma att falla även . De vanliga löntagarhushållen kommer därmed inte att få det bättre. Det sammanlagda hushållssparande! förblir obefintligt, därför att många hushåll tvingas fortsätta att ta av sina tillgångar för att upprätthålla sin levnadsstandard. I den långtidsbudget som presenteras i kompletteringspropositionen kartläggs konsekvenserna för budgetutvecklingen /90 av redan fattade beslut och gjorda åtaganden. Metodiken i långtidsbudgeten innebär att utgifter som ej är indexerade har antagits ligga stilla och att några nya utgiftsåtaganden inte har förutsatts. Denna metodik innebär i ett historiskt perspektiv en kraftig underskattning av den offentliga utgiftsutvecklingen. Långtidsbudgeten arbetar med två alternativ. Det första alternativet lågalternativet - innebär en lönestegring och inflationstakt om resp. fr. o. m. Räntenivån sjunker i detta fall successivt för att slutåret uppgå till . BNP antas öka . Detta alternativ överensstämmer i stort sett med balansalternativet i LU 84 och treårskalkylerna för 1985-1988. Trots att detta alternativ innebär att statsutgifterna minskar i volym som skattebasen växer snabbt till följd av en reallöneökning på , beräknas det kassamässiga budgetsaldot uppgå till /90 (se diagram 5). Det betyder att inte ens vid en mycket gynnsam ekonomisk utveckling försvinner budgetunderskottet av sig självt. Om statsutgifterna i lågalternativet växte i takt med BNP skulle budgetunderskottet växa till 1989/90. Vid en utgiftstillväxt på i enlighet med utvecklingen blir underskottet hela när man är framme vid slutåret. Detta visar att någon real ökning av statsutgifterna över huvud taget inte är möjlig om skall röra sig mot balans i samhällsekonomin.