mot · G8021582 · 1985-01-25 00:00:00 — Detta avskaffar i och för sig inte de tendenser som i kapitalismen skapar arbetslöshet, men det ökar antalet arbeten och skapar förutsättningar för en utjämnad arbetstid. De senaste årens trend att de lönarbetande får en minskad andel av det samlade produktionsresultatet, som landets överklass berikats på ett historiskt nästan enastående sätt, måste brytas. Skattepolitiken måste läggas om så att vi får ett enhetligt progressivt system för inkomstskatterna där skattesatsen inte varierar beroende på bostadsort. Ett sådant skattesystem bör kombineras med en grundtrygghet för alla och ett enhetsavdrag, som därigenom utomordentligt kraftigt reducerar möjligheterna till avdragsfusk och skattesmiteri. En ökad andel av skatteintäkterna bör tas ut genom en produktionsfaktorsskatt som utformas så att den inte missgynnar arbetskraftsintensiv produktion. Kapital och förmögenheter skall beskattas hårdare. Politiken skall se till att de tillgångar de arbetande skapar mobiliseras för landets utveckling och folkets väl. Den statliga inkomstpolitiken riktad mot löneökningar måste upphöra. I stället bör inflationens verkliga orsaker angripas genom en politik som begränsar spekulationen och det transnationella och nationella monopol- och storkapitalets makt över marknader och prisbildning. Ett led här är också övergång till lågräntepolitik. En sådan omläggning av skatte- och inkomstpolitiken bör kombineras med andra åtgärder. Bostadspolitiken måste läggas om så att den möjliggör lägre hyror. Livsmedlen bör förbilligas i första hand genom att momsen på mat slopas. Ytterligare insatser måste genomföras som jämnar ut de ekonomiska skillnaderna mellan barnfamiljer och andra. Landets ekonomi måste utvecklas i varsamhet mot de ekologiska sambanden och vår livsmiljö. Landets naturresurser måste brukas utan att förbrukas. Det kräver sparsamhet och återvinning. Försurning och skogsdöd måste stoppas bl. a. genom en förändrad trafikpolitik och genom skärpta krav på luftrening inom produktionen. Kemi- och plastsamhällets risker måste undanröjas. Detta fordrar bl. a. att ett program utarbetas för en ekologiskt inriktad industripolitik. mrbetsplatserna måste formas på ett sätt som minimerar fysiska och psykiska risker för de arbetande. Arbetsplatserna måste formas på ett sätt som minimerar fysiska och psykiska risker för de arbetande. kraften skall i första hand användas för att tillgodose ändamål där den svårligen kan ersättas med annan energi. Detta underlättar kampen för att rädda återstående orörda älvar och att vi skall slippa en utbyggnad av kolkondensverk i stor skala. måste en storsatsning på vindkraft och andra inhemska förnybara energikällor förberedas och förverkligas. 6 Finans- och budgetpolitik under /86 De angivna riktlinjerna innebär en omläggning av politiken och en radikalt förändrad rörelseriktning för samhällets utveckling. förändringar åstadkoms under nuvarande politiska samhälleliga och ideologiska betingelser inte på kort sikt. Nödvändigheten av förändringarna säger oss dock att politiken måste vändas . Detta kan och bör ta sin början redan under kommande budgetår. Regeringen har, som nämnts, fört en kontraktiv finans- och budgetpolitik . beräknar den att den kontraktiva effekten skall utgöra 1,1 %av BNP. Detta innebären utebliven minskning av arbetslösheten med inemot 45 000 arbeten. Det skäl som dominerar bland regeringens motiveringar för denna kontraktiva politik är de bokföringsmässiga balanserna i den svenska ekonomin. Uppenbart övervärderar regeringen dessa problem. s. k. nettoskuld till utlandet beräknas nu uppgå till av BNP. Men eftersom denna nettoskuld också innefattar privatkapitalets lån utomlands borde den i någon mån relateras till det svenska transnationella kapitalets tillgångar i utlandet. Ses den här nettoskulden i förhållande till det svenska folkhushållets samlade tillgångar är den av storleksordningen . Sett mot bakgrund av den skuldkris många andra länder speciellt vissa har eller mot bakgrund av de stora svängningarna i valutakurser och kapitalrörelser framstår utlandsbalansen inte alls som ett så stort problem som den brukar utmålas. är nu och skulle även med en högre utlandsskuld förbli mycket kreditvärdigt på den internationella kapitalmarknaden. Mycket av uppblåsningen av detta problem är ett led i kampanjen för att ställa storfinansens exportindustriers intresse i centrum för landets utveckling. Dock utgör den i utlandet placerade statsskulden ett problem, då de pengar som flyter ut ur landet för att betala dessa är en direkt avbränning för folkhushållet. När det gäller den offentliga sektorns underskott är också detta ett problem som överdrivits av politiska skäl. Den offentliga sektorn har samlade tillgångar realkapital och finansiellt kapital som 1985 beräknas uppgå till . Sektorns totala skuldsättning, vilken till största delen utgörs av statsskulden, är ca . Det innebär att den offentliga sektorn fortfarande har en stor positiv nettoförmögenhet. Den svenska offentliga sektorns underskott beror på statsbudgetens underskott. Men varken den totala sektorns underskott eller statsbudgetunderskottet avviker på något anmärkningsvärt sätt från utvecklingen av dessa storheter i jämförbara kapitalistiska länder. Något överhängande och farligt statsfinansiellt problem som motiverar den enastående särställning det fått i debatt och politik är inte statsbudgetens underskott. Men det är ett fördelningspolitiskt problem. Det innebär att det skett en privatisering av sparandet i samhället, då privata kredit- och finansinstitut tagit över en allt större del av sparandet och rika privatpersoner kunnat köpa stora mängder obligationer till hög ränta. Det är också så att statsbudgetens underskott kan utgöra en restriktion på den ekonomiska politiken, att den försvårar en effektiv expansionspolitik. Även om problemen med de kassamässiga underskotten betydligt överdrivs och de tillmäts för stor betydelse för politiken är det motiverat att hålla dem under kontroll. För nästa budgetår beräknas bara ränteutbetalningarna på statsskulden svara för mer än hela underskottet. Exkl. statsskuldsräntorna beräknas statsutgifterna bli , medan statens inkomster beräknas bli . Räntorna på statsskulden beräknas då belöpa sig på hela . Detta gör att vi kan ha vad som kan synas som en paradox, nämligen en kontraktiv finans- och budgetpolitik som vi har ett budgetunderskott. 6.2 Budgetsaldo och expansion Frågan är emellertid om en kontraktiv politik är en nödvändighet för att åstadkomma en sådan minskning av budgetunderskottet jämfört med innevarande budgetår, som den regeringen kalkylerar med. Huruvida en statsbudget verkar expansivt eller kontraktivt (vidgande eller krympande) på den nationella ekonomin kan bero på dess saldo, men beror i grunden på budgetens totala omfattning. Krymper man budgetens omfattning vilket kan innebära en minskad offentlig verksamhet eller minskade sociala bidrag är dess verkan krympande för samhällsekonomin. På motsatt sätt blir resultatet om budgetens omfattning ökar. Emellertid beror effekten när budgetomfattningen ökar på hur ökningen finansieras och på vilket resursutrymme som finns i samhället totalt. Finansieras ökningen genom skatter som begränsar annan ekonomisk aktivitet förminskas eller försvinner den expansiva effekten. Slutsatsen av detta blir emellertid att det är möjligt att föra en expansiv politik och hålla nere budgetunderskottet. Utfallet beror på verkan av de utgifter och de inkomster som föreslås. 6.3 Konjunkturläget och finanspolitikens effekt Frågan infinner sig då: Är det riktigt att nu förorda en kontraktiv politik? Frågan måste besvaras nekande. Den högsta toppen av konjunkturen syns redan passerad. Såväl internationella som inhemska bedömare är eniga i detta. De flesta prognoserna även flera av dem regeringen själv gör (den kalkylerar t. ex. med lägre tillväxt 1985 än 1984) understödjer denna bedömning. Sannolikt kommer vi /86 att allt tydligare drabbas av en ny lågkonjunktur, med alla dess följder av ökad arbetslöshet, nya angrepp på de arbetandes levnadsstandard, av social otrygghet och ökad utslagning. är problemen tillräckligt stora redan i den avtagande högkonjunkturen: vi har massarbetslöshet, uppenbara möjligheter att reallönerna fortsätter att minska för många kategorier arbetande, folket har växande ekonomiska och sociala bekymmer, fördelningen av produktionens resultat blir alltmer ojämn. Att i denna situation föra en politik som minskar BNP-ökningen och håller tillbaka en möjlig sysselsättningsökning torde vara uppenbart felaktigt. Det krävs en politik som skapar ytterligare arbete, som medverkar till inte bara ett stopp för reallönesänkningarna utan en ökning av de arbetandes och utsatta gruppers reella levnadsstandard och påbörjar en verklig utjämning. En realistisk målsättning bör vara att föra en i förhållande till den politik regeringen förordar så expansiv politik, att den något mer än uppväger den kontraktiva verkan regeringen beräknar att dess politik skall få. Denna målsättning kan uppnås genom att budgetunderskottet /85 minskar med i stället för med den av regeringen kalkylerade minskningen på . 6.4 En politik för arbete, rättvisa och folkets välfärd Den expansivt balanserade politik vi förordar har målsättningen att se fler i arbete, att bidra till att höja de arbetandes och låginkomstgruppernas reala inkomster, att jämna ut fördelningen så att det folket skapar i ökad omfattning också kommer folket till del samt att påskynda utbyggnaden av angelägna uppgifter inom offentlig sektor. Samtliga våra motioner till är bidrag till dessa näraliggande mål. De större förslag som har betydelse för det kommande budgetårets statsbudget är följande: a) Direktinsatser mot arbetslösheten. 1 en särskild motion föreslår vi att det arbetsmarknadspolitiska anslaget räknas upp med 1 750 milj. kr. Detta motsvarar den insats för arbeten som arbetarpartierna kom överens om . Vi anser läget vara sådant, att extra arbetsmarknadspolitiska åtgärder av denna storleksordning behövs också under kommande budgetår. Det krävs också ett sysselsättningsprogram inom främst offentlig sektor. Ett sådant program bör projekteras och komma i gång för att möta den då sannolikt vikande konjunkturen. Till detta program bör anslås 4 000 milj. kr. , varav sålunda 2 000 milj. kr. skall satsas under /86. Det statliga fondsystemet bör bidra till detta program med I 000 milj. kr. 1 en särskild motion föreslår vi att en produktionsavgift på /kWh tas ut för vattenkraftverk som är gamla. Dessa ger nämligen en vinst på /kWh. Avgiften drabbar alltså kraftverkens vinster och behöver icke föranleda någon höjning av elpriset. De årliga intäkterna av en sådan avgift kan beräknas till 2 000 milj. kr. Dessa skall emellertid gå till regionala samhällsfonder för de län där kraftverken ligger för att skapa arbete i dessa regioner. Åtgärden har en expansiv effekt på samhällsekonomin, men berör inte statsbudgeten. b) Åtgärder för att höja folkets levnadsstandard och för att bidra till fördelningspolitisk rättvisa. Regeringen har sökt utverka löften från de s. k. parterna på arbetsmarknaden att årets avtal icke skall medföra lönehöjningar på . 1 praktiken är detta en politik för fortsatt sänkta reallöner för de arbetande. Detta är inte en välmotiverad linje. har inneburit kraftiga reallöneminskningar och mycket kraftiga vinstökningar. Likviditeten i näringslivet är mycket hög. I detta läge finns utrymme för att börja återta reallöneförlusterna genom avtalen. Detta skulle också få expansiva effekter på ekonomin och dessutom få en nettoeffekt som ökade statens inkomster mer än dess utgifter och således ytterligare nedbringade budgetunderskottet. Det är emellertid de arbetandes fackliga organisationers självständiga beslut som skall gälla för avtalskampen. Vi påpekar här bara förutsättningarna och kritiserar den lönepressande statliga inkomstpolitiken. När regeringen ser att dess linje i avtalsrörelsen knappast kan ge någon reallöneförbättring har den förutskickat att den skall göra en skatterabatt av något slag. Vi hävdar att alldeles oavsett utfallet av avtalsrörelsen men också med tanke på att risken är stor för dåliga avtal så krävs bestämda insatser för att stärka de arbetandes köpkraft och konsumtion. De senaste årens utveckling att allt fler arbetande icke helt av egen kraft får möjlighet att klara sin försörjning måste brytas. Det effektivaste sättet att nå detta är en sänkning av momsen på mat. Vi förordar därför att momsen på mat slopas i tre etapper. De två första genom kraftiga ökningar av livsmedelssubventionerna och tredje steget genom att hela matmomsen men också de tillagda subventionerna slopas. Vi har som led i denna plan föreslagit en förhöjning av livsmedelssubventionerna med 3 000 milj. kr. Detta innebär en reell inkomstförstärkning med i genomsnitt ca . per person, dvs. för ett fyra personers hushåll. Härigenom höjs livsmedelssubventionerna till 6 000 milj. kr., vilket motsvarar en tredjedel av konsumenternas utgifter för matmoms. Relativt sett tjänar låginkomsttagare mest på denna åtgärd, varför den har en fördelningspolitiskt progressiv karaktär. För att avhjälpa de stora bristerna på barnomsorgsområdet föreslår vi en ökning av utbyggnadstakten till 50 000 barnstuge- och fritidshemsplatser , samt en uppräkning av statsbidraget till kommunerna, vilket är en förutsättning för att det skall bli fart på utbyggnaden. Denna insats finansieras genom en höjning av barnomsorgsavgiften . Inom socialförsäkringens område föreslår vi i förhållande till regeringsförslaget utgiftsökningar om 1,7 miljarder. I detta belopp som preciseras i särskilda motioner ligger förbättringar inom sjukförsäkringen för deltidsanställda och att tand- och glasögonkostnader skall börja ingå i sjukförsäkringssystemet. Däri ryms också förslag om förhöjning av studiemedlen och att man inleder att 18 20-åringar på nytt skall kunna få studiemedel. Summan inrymmer slutligen ett återställande av delpensionerna. Inom utbildningens område föreslår vi bl. a. att de lärarlösa lektionerna avskaffas och vissa andra mindre utgifter, tillsammans 355 milj. kr. Inom bostadspolitikens område föreslår vi bl. a. en höjning av bostadsbidragen. Kulturbudgeten föreslås ökad med 195 milj. kr. För att främja kollektivtrafiken och rädda vissa järnvägssträckor föreslår vi ökningar inom trafikområdet för 200 milj. kr. Denna politik för arbete och folkets välfärd, som också är konjunkturpolitiskt motiverad, innebär totalt att budgetunderskottet jämfört med /85 kommer att minska med 4 000 milj. kr. Det är således halva den minskning regeringen förordar. Men detta är motiverat av det ekonomiska läget. Vi föreslår också en del skatte- och avgiftsskärpningar för att öka statens inkomster. Vi föreslår att barnomsorgsavgiften tas ut av avgiftsunderlaget i stället för som . Vi föreslår att avdragsrätten för räntor på lån som inte avser boendet ytterligare begränsas, vilket förbättrar statsinkomsterna under budgetårets senare hälft (dvs. den 30juni 1986) med ca 1 000 milj. kr. Vi föreslåren höjning av arvs- och gåvoskatten som ger 500 milj. kr. och en ökning av omsättningsskatten på aktiehandeln , vilket inbringar 800 milj. kr. Vi förordar också besparingar inom försvaret och ett nej till Tele-X innebärande sammanlagt 1 218 milj. kr. Den expansiva verkan av denna finans- och budgetpolitik kommer att öka statsinkomsterna med ca 2 500 milj. kr. Vi sammanfattar de budgetpolitiska effekterna av de förslag vi ställt till innevarande riksdag och som är avsedda att ha betydelse för statsbudgeten 1985/86 i följande tabell: Vpk-förslag som går utöver regeringens budgetförslag, områdesvis i milj. kr. Social (främst barnomsorg) Höjd arvs- och gåvoskatt Höjd oms på aktiehandel ( + invandrarpol.) I denna uppställning har vi utelämnat ett par skatteförslag som är under bearbetning. Som en följd av en överenskommelse mellan de båda arbetarpartierna utreder regeringen f. n. en realräntevinstbeskattning. Denna kommer om den genomförs att innebära en budgetförstärkning på miljardbelopp, men någon summa går ännu inte att precisera. Vi avvaktar ett förslag från regeringen. Det är också mot bakgrund av den kraftiga höjningen av kapitalexporten både i form av direktinvesteringar i utlandet och i form av utförsel av medel för andra ändamål befogat att införa en kapitalexportavgift. Vi tänker återkomma med ett förslag till sådan senare under vårriksdagen. 6.5 Politikens samhällsekonomiska effekter De samhällsekonomiska effekterna av denna politik för arbete, rättvisa och folkets välstånd är övervägande positiva. Den ökar tillväxten, den privata konsumtionen, den offentliga sektorns verksamhet och ger ett bra tillskott i kampen mot arbetslösheten. Den ökar dock något underskottet i bytesbalansen och dämpar minskningen av statsbudgetens underskott. Naturligtvis ligger det alltid metodologiska svårigheter i siffermässiga kalkyler. Osäkerhet vidlåder de regeringsprognoser man har att utgå ifrån. Den ekonomiska modell med matematiska samband man använder sig av kan ha brister. Framför allt är kapitalismens utveckling osäker på grund av systemets anarkiska karaktär. Detta förskjuter de ekonomiska sifferrelationer man måste anta i en modell av ekonomin i verkliga livet. Med alla dessa reservationer reservationer som gäller varje sådan konsekvensanalys eller prognos kan vi göra följande ungefärliga uppställning av beräknade effekter av den politik vi förordar för det kommande budgetåret: BNP +2,+3, Bytesbalans 2,2 mdr kr 4,lmdrkr Privat konsumtion +1,+ Offentlig konsumtion + investering (löp.pris) + + jämfört med /85 8 mdr kr 4 mdr kr I jämförelse med regeringspolitiken skulle sysselsättningseffekten av vår politik bli ca 54 000 fler i heltidsarbete exkl. den effekt på sysselsättningen i skogslänen som kan bli följden av om extravinsterna i de äldre vattenkraftverken beskattas och används till arbetsskapande investeringar. 6.6 Sänkning av räntan Vi har inte heller i våra kalkyler räknat in effekterna av en räntesänkning. En sådan är emellertid nödvändig. Vi delar inte regeringens åsikt att ränteläget i bör vara högre än omvärldens. Vi har valutalagar som om de tillämpades effektivt kan tjäna samma syfte. En räntesänkning innebär såväl en ytterligare expansion av ekonomin som en förstärkning av statsbudgeten. Man kan räkna med att en minskning av räntan som därmed skulle minska statens räntekostnader dels för lån i , dels för allemanssparande!, skulle minska statens ränteutgifter med ca under /86. Vi förordar räntesänkning minst av storleksordningen . Regeringen ger i budgetpropositionen möjlighet att ta del av hur den ser på utvecklingen inom den kommunala sektorn. Vi kan för vår del notera som positivt att regeringen också inser den vitala roll kommunerna måste spela i kampen mot arbetslösheten. Vi delar också en del andra av regeringens värderingar i detta stycke, som t. ex. att det är viktigt att kommunerna satsar på ett riktigt underhåll av sina fastigheter och anläggningar, något som en allmän nedskärningspolitik allvarligt försvårat. Vi har dock andra värderingar när det gäller den kommunala expansionen än dem regeringen anför. Vi förordar ju totalt en mera expansiv politik än regeringen och denna har inte minst betydelse för den kommunala verksamheten. Då regeringen emellertid aviserar att den kommer att lägga en särskild proposition om de kommunalekonomiska frågorna, får vi anledning att återkomma till detta ämne mera utförligt. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att beslutar att med avslag på regeringens förslag i motsvarande del godkänna de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som motionen förordar, 2. att beslutar att med avslag på regeringens förslag i motsvarande del godkänna de allmänna riktlinjer för budgetregleringen som motionen förordar, 3. att beslutar att godkänna vad som i motionen anförs om ett arbetsskapande program och hemställa hos regeringen om förslag i enlighet därmed, 4. att beslutar att godkänna vad som i motionen anförs om sänkning av räntan. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)