mot · G8023008 · 1985-03-28 00:00:00 — i m. fl. Närradio (prop. 1984/85:145) Närradion är ett nytt hjälpmedel för föreningar, församlingar och andra ideella organisationer att nå ut med sitt budskap och att förmedla information inom kretsen av medlemmar och sympatisörer. Särskilt med hänsyn till de senare grupperna är det viktigt att informationen når fram. Glesbygdens föreningsmänniskor har sämre möjligheter att lyssna till sina organisationers sändningar än tätorternas. Det sammanhänger med att föreningarna ofta är organiserade kommunvis och att sändaren placeras centralt i tätorten för att så många som möjligt av medlemmarna skall kunna höra. Det stora flertalet närradiosändare är på 10 watts utstrålad effekt, vilket brukar ge god hushållstäckning inom en radie om från sändaren. För tätorter med större omland fordras starkare eller högre placerad sändare om hushållen längre ut i kommunen skall kunna nås. Kommunerna är större än ytan inom en femkilometersradie. Ofta ligger mindre orter en, från huvudorten. Glesbygdsborna och invånarna utanför huvudorten blir diskriminerade, såvida inte föreningslivet har ekonomiska möjligheter att sätta upp ytterligare sändare. Detta hindras dock i många fall även av bristen på frekvenser. I planering utgår man från att det endast finns utrymme för en närradiosändare i det stora flertalet kommuner i södra och . Diskrimineringen av glesbygdsborna blir så mycket mer uppseendeväckande som de med sina medlemsavgifter och annan finansiering förutsätts bidra till att bekosta sändningarna. I tidigare förslag om närradion har fastslagits att det ideella föreningslivet på många håll har ett starkt intresse av att kunna göra bruk av närradions speciella möjligheter även i glesbygdsområden och att det är angeläget att detta intresse tillgodoses (prop. 1981/82:127, s. 29). Trots att anslutit sig till denna prioritering har sändarnas svaghet hindrat närradion från att i större omfattning bli en angelägenhet för glesbygdens folk. Endast några få av de 86 beslutade närradiosändarna (, , och ) finns på typiska småorter. har, i avvaktan på beslut om närradions framtid, i försökssyfte efter samråd med medgett väsentligt starkare sändare i några kommuner med stort omland: , , och . Detta har uppskattats i de berörda kommunerna. Sändarna har därigenom blivit något dyrare i drift, dock inte mera än att föreningarna ansett att den ökade kostnaden uppvägts av den förbättrade hörbarheten för glesbygdshushållen. har vid internationella teleunionens frekvensplaneringskonferens i förhandlat fram ett utrymme på FM-bandet för närradions utbyggnad. Det är utrymmen som inte behöver tas i anspråk för planerade P 4-nät eller annan radiotrafik. På grundval av denna internationellt bindande överenskommelse har Radio upprättat en plan för frekvenstilldelningen för närradion i . Planen begränsar i åtskilliga fall närradions utrymme till gällande , men medger också starkare sändare i många kommuner. Särskilt i finns utrymme för närradio från väsentligt starkare sändare, i några fall t. o. m. på . Frekvensplanen tillåter exempelvis sändningar med i , 200 i , 300 i , 30 i , 100 i , 100 i , 70 i , 30 i , 20 i , 150 i , 500 i , 50 i , 100 i , 150 i , 300 i , 2 000 i , 500 i , 1 500 i och i . Om föreningslivet på sådana orter önskar hyra sändare med upp till angivna styrkor bör inte uppställa hinder för det. Närradion blir inte mindre nära för att den hörs bra även i glesbygden. Det finns inte skäl att föreskriva fortsatta begränsningar till 10-wattssändare annat än i de fall frekvensplanen sätter en sådan spärr. argumenterade i sitt betänkande (SOU 1984:53) för att sändarräckvidden skulle få differentieras efter föreningarnas behov på varje ort (s. 132-133): Närradioverksamheten behöver inte med den inriktning den haft begränsas i sin utveckling av tekniska hinder. De tekniska förutsättningarna för en mera varierad utbyggnad av sändare i fråga om effekter och räckvidder är goda. Enligt kommitténs mening bör inriktningen liksom vara att sändare med relativt liten räckvidd används, dvs. som regel en effekt liggande mellan 10 W ERP och ca 300 W ERP. Vid särskilda behov, t. ex. i kommuner med stor geografisk utsträckning och en väsentlig del av befolkningen bosatt i glesbygd, bör dock högre effekter kunna tillåtas så att glesbygden inte missgynnas. Med en sådan inriktning finns tekniska förutsättningar för att närradion skall kunna etableras överallt i landet där den efterfrågas av föreningslivet. Särskilt i glesbygder och i kommuner med stor yta kan det vara angeläget att närradion får sända med högre effekter, alternativt med flera sändare. Kommittén anser att generella normer för sändarstyrkan bör undvikas. Ramarna för sändarna bör ges av dels det lokala föreningsintresset att nå fram till medlemmarna, dels på internationella överenskommelser grundade frekvensplanering. Kommittén vill sammanfattningsvis uttala att den ser differentieringen av sändarräckvidden som ett viktigt instrument för att tillgodose föreningslivets behov från ort till ort. Några egentliga fördelar med det hittillsvarande systemet med räckvidd generellt finns inte. generella sändarstyrkan har varit svår att motivera annat än med försökskaraktären på hela närradioverksamheten. Särskilt för glesbygden är det önskvärt att en betydligt större variation på sändarnas styrka tillåts. Remissinstanserna som yttrat sig om sändarräckvidden har nästan alla tillstyrkt kommitténs förslag. LO, studentkårerna, , idrottsrörelsen och vuxenskolan tillstyrker sålunda. Flera remissorgan kritiserar kommittén för att man inte gått så långt att man förordat en fullständig kommuntäckning; rörelsefolkhögskolorna. frikyrkoråd och intar denna hållning. intar en liknande ståndpunkt då man framhåller att det är önskvärt och värdefullt att närradion kan nå alla kommuninvånare. Regeringen säger i proposition 1984/85:145 att det är viktigt att närradion behåller sin nuvarande lokala karaktär som bygger på förutsättningen god hörbarhet inom ett område från sändaren. Man säger att närradionämnden dock på enstaka orter bör kunna medge vissa avsteg från huvudregeln. Framför allt bör glesbygdsorter kunna komma i fråga för en sådan prövning. Enligt vår mening är denna skrivning alltför knapphändig och tillvaratar inte de möjligheter för svenskt föreningsliv som redovisar i sin frekvensplan. Frekvensutrymmet bör vara huvudregel snarare än undantag. Med stöd av det som anförts i motionen föreslår vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att närradiosändamas hörbarhet i glesbygd och i yttre kommundelar bör förbättras inom de ramar som frekvensplan anger.