mot · G90289 · 1985-10-25 00:00:00 — m. fl. Förslag till lag om hushållning med naturresurser m. m. 1985/86:3) Den föreslagna naturresurslagen innehåller dels en lagreglering av den fysiska riksplaneringens riktlinjer, dels vissa ytterligare hushållningsbestämmelser som bygger på delar av naturresurs- och miljökommitténs betänkande (SOU 1983:56). Vi ansluter oss till tanken på en lagreglering av riksplaneriktlinjerna, för vilken en enig riksdag uttalat sig, men anser att det nu framlagda förslaget ger främst naturvården en alltför svag ställning. Detta gäller särskilt i jämförelse med tidigare riksdagsbeslut och den av den nya regeringen återkallade lagrådsremiss (Lag om hushållning med mark- och vattenområden av riksintresse) som mittenregeringen lade fram 1982. Vi ställer oss också bakom de föreslagna ytterligare hushållningsbestämmelserna. Naturresurslagens tillämpningsområde har inskränkts i förhållande till mittenregeringens lagrådsremiss. Av störst betydelse är att den nu inte gäller för jord- och skogsbruk (Lagen om skötsel av jordbruksmark resp. Skogsvårdslagen). Detta innebär en allvarlig försvagning från naturvårdssynpunkt som vi inte kan acceptera. 1 kap. 2 § bör därför kompletteras med dessa lagar. Det gäller på sätt och vis minerallagstiftningen, som inte heller föreslås anknytas till naturresurslagen, men här förutsätts i propositionen att så sker i samband med den pågående revideringen av denna lagstiftning (minerallagen, gruvlagen och kontinentalsockellagen). De grundläggande hushållningsbestämmelserna motsvarar bl. a. de verksamhetsanknutna riksplaneriktlinjerna. Vi kan ansluta oss till dessa bestämmelser med undantag för 4 (Jord- och skogsbruk) och 10 §§ (Avvägning mellan olika riksintressen). Vi anser att skyddet av jordbruksmark mot bebyggelse och annan exploatering liksom skall anses vara ett riksintresse. Erfarenheterna visar att det är nödvändigt med strikta hushållningsbestämmelser och möjlighet till direkt statligt ingripande för att detta intresse skall kunna hävda sig i rimlig grad. Skogsbruket är en verksamhet av nationell betydelse för vårt land, bl. a. när det gäller exportinkomster och sysselsättning. Trots detta är det orimligt att hänföra skyddet av skogsmark till riksintressena i naturresurslagens mening. Skogsbruk bedrivs på mer än halva landets yta (till skillnad från jordbruk) och det är inte möjligt att peka ut vissa begränsade områden av särskilt stort skogsbruksintresse (till skillnad från övriga riksintressen). Om all skogsmark hänförs till riksintressena, skulle detta begrepp bli helt meningslöst, eftersom det skulle täcka större delen av landets yta. Vi ansluter oss därför till propositionen på denna punkt. Någon risk för att skogsbruket därigenom hamnar i underläge gentemot t. ex. friluftslivet finns enligt vår mening inte. De motstående intressenas anspråk är begränsade. Medvetenheten om skogsbrukets betydelse är vitt spridd. Ersättningsreglerna utgör en effektiv spärr mot långtgående inskränkningar i skogsbruket genom t. ex. kommunalt agerande. Paragrafen om avvägning mellan konkurrerande riksintressen innehåller en särregel som innebär att behovet av mark för anläggningar för totalförsvaret alltid skall ges företräde. Där står: Behövs området eller en del av detta för en anläggning för totalförsvaret skall försvarsintresset ges företräde. Enligt vår mening är det orimligt att ett visst sektorsintresse i alla situationer automatiskt skall prioriteras i förhållande till övriga riksintressen. Därför bör denna särregel tas bort, dvs. 2 kap. 10 § andra meningen bör utgå. I 2 kap. 8 § ges ett skydd bl. a. för riksintressen för energiproduktion. I propositionen konstaterar statsrådet att jag anser det också vara självklart att fallsträckor, som enligt beslut bör få byggas ut för att landets energitillförsel skall tillgodoses i enlighet med besluten om energipolitiken, skall omfattas av det särskilda skydd som enligt mitt förslag omfattar områden med riksintresse (s. 76). Enligt beslut skall inte alla dessa fallsträckor exploateras. Det krävs inte för att nå de mål om energitillförsel som har satt upp. Det skydd som dessa fallsträckor ges i NRL skall därför inte tolkas som att det är klart att de skall utnyttjas för energiproduktion. Det skall i varje fall ändå ske en prövning av det lämpliga i att utnyttja en viss fallsträcka för energiproduktion. För att inga missförstånd skall uppstå bör som sin mening ge regeringen till känna att det skydd som dessa fallsträckor ges i NRL inte påverkar den fortsatta behandlingen av lämpligheten i att de aktuella fallsträckorna utnyttjas för energiproduktion. Särskilda hushållningsbestämmelser för vissa områden i landet De särskilda hushållningsbestämmelserna motsvarar de geografiska riksplaneriktlinjerna men har i vissa avseenden ändrats i förhållande till gällande riksdagsbeslut. Vi kan i huvudsak acceptera dessa ändringar med undantag för den urholkning av skyddet för bl. a. obrutna fjällområden som skett genom att bestämmelserna i vissa fall inte omfattar mineralbrytning. Sista meningen i 3 kap. 1 § lyder: Om det finns särskilda skäl utgör 1 * 1985/86.3 sami. bestämmelserna inte heller hinder för anläggningar för utvinning av sådana fyndigheter av ämnen eller material som avses i 2 kap. 7 § andra stycket. Denna bör därför utgå. Vi anser dessutom att förteckningen över vattendrag bör kompletteras på flera punkter. och älv i dess helhet bör skyddas. I bör Ammerån och Hårkan skyddas i dess helhet. Dessutom bör älv uppströms Björnafallet och uppströms tillföras lagen. Följande älvsträckor bör också tillföras lagen: I skyddas sträckan mellan Överuman och t. o. m. sjön (Klippen). I Ljusnan skyddas hela sträckan mellan och . I skyddas Meåforsen. I skall sträckan mellan sjön och t. o. m. Kölsillreströmmarna omfattas av skyddet. I Lule älv skall sträckan mellan och Lulevattnet (Jaurekaska) skyddas. 4 kap. Tillåtlighetsprövning av industrianläggningar m. m. Kapitlet motsvarar i huvudsak delar av nuvarande 136 a § i byggnadslagen, men har ändrats på en väsentlig punkt genom att det kommunala vetot har luckrats upp. Vi kan ansluta oss till förslaget utom på denna punkt eftersom vi anser att uppluckringen har gått för långt. Det kommunala vetot bör således vara kvar. Vi kan inte acceptera förslaget att regeringen kan besluta mot kommunens veto. Beslut om att en miljöförstörande industri e.d. får komma till stånd - trots avstyrkan från den berörda kommunen - bör endast få fattas av . Det bör klart framgå att så endast får ske i extrema undantagsfall, då inget alternativ finns till en etablering av mycket stort allmänt intresse. Myndigheternas uppgifter, ansvarsfördelning m. m. Vi har i en annan motion yrkat avslag på regeringens proposition om PBL. Detta medför att 5 kap. måste omarbetas. Vi anser dock att det är angeläget att naturresurslagen träder i kraft såsom föreslaget. Med stöd av det ovan anförda yrkas 1. att beslutar att komplettera 1 kap. 2 § så att NRL skall tillämpas även enligt lagen om skötsel av jordbruksmark och skogsvårdslagen, 2. att beslutar att brukningsvärd jordbruksmark skall betraktas som ett riksintresse som skall skyddas mot åtgärder som försvårar näringens bedrivande, 3. att beslutar att i 2 kap. 10 § stryka den andra meningen, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i Mot. 1985/86:89 motionen anförs om prövning av utbyggnaden i de fallsträckor som skall byggas ut och är av riksintresse enligt 2 kap. 8 §, 5. att beslutar att i 3 kap. 1 § sista meningen utgår, 6. att beslutar att i 3 kap. 6 § när det gäller vattenområden även följande områden skall omfattas av lagen: (i dess helhet) Ammerån och Hårkan i dess helhet uppströms Björnfallet uppströms Följande älvsträckor bör även omfattas av lagen: mellan Överuman och t. o. m. sjön (Klippen) mellan Laforsen och Meåforsen mellan sjön och t.o. mellan Vietas och St. Lulevattnet (Jaurekaska) () () () () ()