mot · G802941 · 1985-01-23 00:00:00 — Motion 1984/85:941 Kommunerna har fått allt större betydelse i samhällsekonomin. Deras utgifter har ökat . Den kommunala konsumtionens andel av BNP har ökat från 18,5 till . Kommunerna fullgör en väsentlig del av den offentliga sektorns uppgifter. De ansvarar för många viktiga samhällsfunktioner som t. ex. utbildning, barnomsorg och sjukvård. Fördelningen av uppgifter mellan stat och kommun regleras i kommunallagen och i särskilda författningar. Grundtanken är att kommunerna ansvarar för lokala angelägenheter och sådana uppgifter som bedöms med fördel kunna administreras på lokal och regional nivå. Kommunernas största inkomstkälla är den kommunala inkomstskatten, kommunalskatten, som uppgick till enligt RSV:s uträkningar. Kommunerna får statsbidrag för flera av sina uppgifter. De ekonomiska bidragen från staten till kommunerna var /84, vilket var mer än /83. Statsbidragen till kommunerna delas in i specialdestinerade och allmänna bidrag. De specialdestinerade bidragen ges både till obligatorisk och till frivillig verksamhet och är vanligen relaterade till verksamhetens omfattning samt i vissa fall även kvalitet. De allmänna bidragen är knutna till kommunernas allmänekonomiska situation och utgörs av skatteutjämningsbidrag och extra skatteutjämningsbidrag. De syftar till att ge ett allmänt finansiellt stöd och utjämna skillnader i den skattesats kommunerna måste sätta för att klara sin åligganden. De specialdestinerade bidragen utgör den största bidragsposten till kommunerna. Av kommunernas totala statliga bidragsinkomster /84 utgjordes av specialdestinerade bidrag och av skatteutjämningsbidrag. De specialdestinerade bidragen uppgick till /84. Det var en ökning jämfört med närmast föregående budgetår. Om man studerar RRV:s utmärkta publikation Statens finanser framgår det att RRV kunnat dela in det stora antalet specialdestinerade statsbidrag till kommunerna i femton huvudområden, alltifrån utbildning till energisparande åtgärder och från hemhjälp till lokal och regional kollektiv persontrafik. kan man se att för enbart huvudområdet utbildning finns minst nio olika typer av statsbidrag alltifrån driften av grundskolor till undervisningssjukhus. Jag har inte ens försökt räkna ut hur många olika typer av specialdestinerade statsbidrag som finns än mindre hur många variationer av villkor som är knutna till dem. Den tid det skulle ta står inte till buds, och risken är stor att några ändå undgår mig. Jag kan inte, och troligen kan ingen annan heller, ens göra en ungefärlig uppskattning av den tid som tiotusentals tjänstemän hos stat och kommuner måste använda för att ansöka om bidrag, kontrollera alla villkor och uträkningar, betala ut dem till kommuner, i kommunerna kanske betala dem vidare till tjänstemän, enskilda eller företag, skicka in slutavräkningar och slutligen revidera betalningarna. Det enda säkra - som alla måste inse - är att ett antal miljarder i statliga och kommunala budgeter måste gå åt till administrationskostnader. Visst är det normalt och ofrånkomligt att ingen stor omsättning kan administreras gratis, med det är också vanligt att företagsledare försöker dra ned kostnaderna för administration. Samma sak har ju f. ö. staten gjort i budgetarbetet genom tvåprocentiga nedskärningar . De statliga myndigheterna har också - fullt förståeligt - reagerat med långa förklaringar om att ytterligare nedskärningar inte är möjliga om uppgifterna skall kunna fullföljas. En vacker dag får de rätt, det finns naturligtvis en gräns för hur många och vilka tjänster som kan dras in om administrationen över huvud taget skall fungera. Men innan vi når den gränsen borde vi noggrannare syna om alla arbetsuppgifterna verkligen är nödvändiga. Och i det sammanhanget måste man åtminstone våga ställa sig frågan om det är rationellt att av statsbidragen till kommunerna är specialdestinerade och därmed minutiöst kontrollerade och administrerade medan är skatteutjämningsbidrag. De två siffrorna skulle, drastiskt tolkade, rent av kunna tyda på att den kommunala självstyrelsen, som vi alla omhuldar så varmt, kanske är en nationell myt, eftersom staten uppträder med både morot och piska. Med det anförda har jag inte avsett att ifrågasätta att staten skall betala bidrag till kommunerna för alla de uppgifter som kommunerna åläggs att sköta. Men jag vågar ifrågasätta om det verkligen är rationellt eller står i överensstämmelse med grundtankarna om den kommunala självstyrelsen att kanske ett hundratal statsbidrag är specialdestinerade och statskontrollerade. Jag anser bestämt att det är dags för en förutsättningslös genomgång av alla bidrag och regler för dem. En sådan samlad översyn skulle säkert vara av värde för varje finansminister och för varje kommunalråd. Det kan tänkas att den skulle kunna ge bägge parter uppslag till sådana besparingar på vissa punkter att pengarna kunde användas där de bättre behövs, exempelvis till utbyggnad av barnomsorgen eller ett eget rum för alla. Med stöd av det anförda yrkar jag att hos regeringen begär att en förutsättningslös samlad översyn av de specialdestinerade statsbidragen till kommunerna görs, och att utredningen bör vara oförhindrad att föreslå de ändringar i systemet som den kan finna rationella. 1 * 1984/85.3 sami Nr 940-949