mot · G802417 · 1985-01-16 00:00:00 — Per m. fl. Ökat anslag till kriminalvården m. m. Människan är en samhällsvarelse som kan leva vidare och få sin utkomst endast i samverkan med andra människor. Varje mänskligt samhälle har regler - skrivna eller oskrivna - som måste följas av medborgarna om samhället skall kunna bestå. Dessa regler måste, om de skall få allmän efterlevnad, vara förankrade i den allmänna folkmeningen. Allmänt omfattade värderingar kommer sålunda att vara styrande på det regelsystem som varje samhälle har. Samhällets regelsystem finns nedskrivet i lagarna. Lagarna stiftas i av . Tillämpningen av lagarna - som inte direkt får blanda sig i av konstitutionella skäl - sker i domstolarna. De påföljder som domstolarna dömer ut verkställs av de exekutiva myndigheterna. Ekonomiska sanktioner drivs in via de ekonomiskt-exekutionsrättsliga myndigheterna, och frihetsinskränkande sanktioner verkställs av kriminalvården. En vanlig uppfattning är att alla skall vara lika inför lagen. Ingen skall särbehandlas. Formellt skall det också vara så, men i praktiken kan det vara annorlunda. Den som är ekonomiskt och socialt välutrustad klarar sig oftast bättre om vederbörande skulle bli utsatt för samhällets rättsskipande apparat, än den som är både socialt och ekonomiskt fattig. kommunisterna anser att det svenska samhället är ett klassamhälle. Ett klassamhälle har inte bara olika klasser utan också en härskande klass. Den härskande klassen - inom vilken de verkliga makthavarna är förhållandevis få och tenderar att bli allt färre - har den ekonomiska makten i samhället, dvs. i första hand den ekonomiska makt som styr näringslivets utveckling och därmed själva grunden för det område inom vilket folkvalda organ kan besluta. Samhällets rättsskipnings- och sanktionsapparat kommer, trots att lagstiftaren säkert avsett att alla skall stå lika inför lagen och behandlas rättvist, att påverkas av det klassamhälle som finns bakom. Mest markant kommer detta till uttryck i den ojämlika situation som de socialt utslagna i samhället upplever. Särskilt markant torde den situationen upplevas av de människor som är föremål för kriminalvård. För socialister är det strategiska målet ett klasslöst samhälle, där alla skall ges en jämlik plats. Då kanske det inte alls behövs fängelser. Men detta ligger långt och på vägen dit kommer det att vara nödvändigt att behålla fängelser och kriminalvård. Men mycket kan göras också inom ett klassamhälle för att humanisera kriminalvården. kriminalvård i anstalt var ett steg i denna riktning. Men det räcker inte med bra principbeslut, besluten måste också få genomslag i verkligheten. Många som är föremål för kriminalvård, särskilt då inom de slutna riksanstalterna, upplever inte att beslut fungerar inom deras slutna värld. Att alla i samhället inte underordnar sig det lagfästa regelsystemet är ett faktum. De som medvetet bryter mot lagar för att uppnå egna fördelar anses som kriminella. Orsakerna till att vissa människor begår brott är säkert komplexa, men utsatta sociala förhållanden och missbruk av beroendeskapande droger är säkerligen en grogrund för kriminalitet. Att ekonomisk brottslighet, som berör mycket stora värden, kunnat ske tämligen ostört, bidrar säkert till att legitimera brottslighet som det är betydligt lättare att uppdaga. Därför är det också viktigt från rättspsykologisk synpunkt att den ekonomiska brottsligheten drivs tillbaka. En mycket stor del av den brottslighet som leder till kriminalvård är återfallsbrottslighet. Därför måste ökade insatser göras för att minska denna. Varje frigivande måste föregås av en genomgång av den situation som den frigivne möter utanför anstalten. En tillrättalagd och övervakad social situation torde ha särskild möjlighet för de som friges första gången. Samhället får aldrig ge upp försöken till återanpassning till ett normalt liv för de människor som hamnat inom kriminalvården, sålunda inte heller för de som begått upprepade brott. Vi tror att drogmissbruk och kriminalitet hör nära ihop och särskilt då narkotikamissbruk och brottslighet. Ett sådant missbruk medför så stora kostnader att det inte kan finansieras på annat sätt än genom brott. Därför är kampen mot drogmissbruk också en kamp som förebygger brott. Det finns också en organiserad brottslighet som inte bedrivs av nödtvång för att överleva, utan som ett näringsfång. Dit måste man också enligt vår mening räkna den ekonomiska brottsligheten. Det måste vara en viktigare uppgift för samhällets rätts- och repressiva apparat att söka bryta denna organiserade verksamhet än att komma åt enstaka enskilda utslagna människor som blivit brottslingar av nödtvång. Vi tror att den brottsförebyggande verksamheten är nödvändig också utifrån ekonomisk synpunkt. En fortsatt ökning av brottsligheten i samhället kommer annars att leda till mycket höga kostnader. Vissa frågor i anslutning till proposition 1984/85:100 Från vpk har vi tagit upp bl. a. följande delkrav som vi ansett bör genomföras inom kriminalvården: Ett snabbare förverkligande av lokalanstaltssystemet. Minskning av bostadsavdelningarnas storlek. Försök med narkotikafria avdelningar på flera anstalter. Ökad satsning på frigångshem. Genomförande av ett system med marknadsmässiga löner. Senareläggning av inlåsningen till exempelvis . Utökning av antalet fritidsassistenter. En medelstilldelning till frivården som står i rimlig proportion till den medelstilldelning som sker till anstaltsvården och som styrs av de utdömda fängelsestraffen. De flesta av dessa krav har fortfarande aktualitet och vi hävdar fortfarande att de skall genomföras. I årets budgetproposition föreslår föredragande statsrådet ett anslag till kriminalvårdsanstalter om 1 . vilket betyder en reducering av det av föreslagna anslaget med . För frivården föreslår föredraganden , vilket är . mindre än förslag. I det första anslagsfallet anser det vara möjligt med ett huvudförslag om om merparten av minskningen tas ut under /88. En förutsättning är också att det sker en minskad användning av frihetsstraff för vissa brott. I fråga om frivården anser styrelsen att det f. n. inte är möjligt att tillämpa huvudförslaget. För vår del är vi inte anhängare av många och långa fängelsestraff som påföljd. Vi vill i första hand förbättra frivården och förbättra villkoren för de som ändå kommer att underkastas kriminalvård i sluten anstalt. Vi kan därför godta nedskärningar i anslagen om besparingarna görs på mindre sluten anstaltsvård, men motsätter oss nedskärningar som går ut över de intagna och vård- och tillsynspersonalen. Med den knappa tilldelningen av medel kan det bli nödvändigt att tillgodose särskilt angelägna behov genom omfördelning. Särskilt angeläget är då förberedelse för frigivning och en bra funktion inom frivården. Inom byggnadsanslaget bör det omdisponeras medel för att förbättra fritidsanläggningarna. Inom frivården är det angeläget att arvodet till lekamannaövervakare kan höjas minst i den omfattning som föreslagit. Frivårdens ambitioner att aktivera missbrukare måste också kunna tillgodoses. Anslagen till kriminalvården uppgår till nästan . Den tunga posten är anstaltsvården på drygt 1,4 miljarder. Kostnaden för den senare beror i hög grad av beläggningen som i sin tur styrs av domstolarna. Det slutliga utfallet kan därför komma att avvika från det beräknade. För att markera att vi anser det mycket angeläget att frivården får medel att genomföra de åtgärder som ovan angetts, föreslår vi här en höjning av anslaget utöver föredragande statsrådets förslag med 15 milj. kr. Med hänvisning till det anförda yrkar vi 1. att hos regeringen begär en uppföljning av ambitionerna principbeslut om kriminalvård i anstalt i vad gäller vårdprincipernas genomslag inom kriminalvårdens reella verklighet, 2. att med ändring i proposition 1984/85:100 under Bilaga 4, , E 3. Frivården anvisar ett i förhållande till regeringens förslag med . PER (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)