mot · G8023085 · 1985-04-12 00:00:00 — Motion 1984/85:3085 Per Barns ansvar för rättegångskostnader i mål om underhåll (prop. 1984/85:163) I propositionen konstateras att i tvistemål vid domstol om underhåll till barn, barnet anses vara en av parterna i målet. Det innebär att, när barnet blir tappande part, barnet också blir skyldigt att ersätta den vinnande motpartens rättegångskostnader. Det ter sig stötande att ett omyndigt barn, som inte själv har varit kapabelt att föra sin talan, belastas med motpartens rättegångskostnader. För att söka råda bot på detta förhållande så har regeringen lagt ifrågavarande proposition som innebär att när det finns särskilda skäl skall parterna bära sina egna rättegångskostnader om barnet är tappande part. Om sådana särskilda skäl inte föreligger men den ena föräldern varaktigt bor samman med barnet så skall den föräldern som sammanbor med barnet ersätta den vinnande motparten för dennes rättegångskostnader. För min del delar jag föredragande statsrådets mening att det ter sig stötande att barn skall belastas med en vinnande motparts rättegångskostnader. Jag ser den lösning som föreslås i propositionen som en etapplösning som jag också för min del övergångsvis kan godta. I propositionen antyds också att den framlagts av angelägenhetsskäl utan avvaktan av utgången av den beredning som pågår i regeringens kansli om bl. a. förhandsbesked om skäligheten av visst underhållsbidrag från försäkringskassorna. Jag vill för min del tolka detta så att regeringen senare är beredd att framlägga en mera långtgående och slutlig lösning av de problem som tas upp i den nu aktuella propositionen. Det är alltjämt så - och kommer med stor säkerhet också att så förbli - att det är föräldrarna som har det primära ansvaret för sina barns underhåll och vård. I det fall att föräldrarna lever åtskilda har den förälder som inte har vårdnaden skyldighet att, i förhållande till sin betalningsförmåga, betala underhåll till den som har vårdnaden. Sträcker sig inte den aktuella betalningsförmågan upp till en viss normerad nivå så går samhället via in med utfyllnad genom bidragsförskott. Bidragsförskottet är ett uttryck för att också samhället anser sig ha ett ansvar för att alla barn tillförsäkras en viss miniminivå i fråga om försörjningen. Enligt min mening måste samhället tillförsäkra alla sina medborgare en jämlik försörjning och utbildning och att kostnaderna härför skall bäras solidariskt av den vuxna delen av befolkningen. Civilrättsliga processer om fördelningen av underhållet till barn borde inte behöva förekomma. Fördelningen av den primära försörjningsbördan mellan föräldrarna borde kunna ske inom ramen för det allmänna försäkringssystemet. En normering, som i praktiken redan görs, vad gäller bidragens storlek och vad varje vuxen behöver behålla för sin försörjning bör kunna ske inom ramen för försäkringssystemet. Möjlighet att överklaga beslut i försäkringskassa i vad gäller bidrag till barn skall självklart finnas också inom ramen för ett sådant system. Som också sägs i propositionen påverkar försäkringskassornas normering redan nu möjligheterna för parterna att disponera sina anspråk, varför de vårdnadsprocesser som förs inte kan anses vara helt dispositiva. I propositionen nämns ensamförälderkommitténs betänkande (SOU 1983:51). Kommittén har föreslagit en samordnad administration för underhållsbidrag och bidragsförskott. Kommittén har föreslagit att prövningen av frågor om underhållsbidrag förs över till försäkringskassorna. Tvister om underhållsbidrag föreslås prövade vid försäkringskassorna och inte, som , i allmän domstol. Överklagande skulle kunna ske till försäkringsdomstol. Jag tror att en lösning i linje med ensamförälderkommitténs förslag skulle vara en mera slutlig lösning på de problem med motpartens rättegångskostnader som tas upp i propositionen. Jag utgår då ifrån att den normering som skall ligga till grund för försäkringskassornas bedömning blir förhållandevis generös. De allmänna domstolarna skulle få en betydande avlastning genom att tvistemålen om vårdnadsbidrag försvann. säger föredragande statsrådet i propositionen att någon lagstiftning i enlighet med kommitténs förslag på den punkten inte är aktuell. Jag anser för min del att en sådan lagstiftning mycket väl skulle kunna vara aktuell och förordar att en sådan lösning bereds inom regeringens kansli. I detta sammanhang vill jag också ta upp en annan fråga som på nytt aktualiseras genom texten i den nu aktuella propositionen. Frågan gäller vad som skall förstås med barn. Vår befolkning kan indelas i myndiga och icke myndiga. Myndigheten inträder med en viss levnadsålder, . är ytterst få personer omyndiga. Med myndighetsåldern följer att vederbörande anses kapabel i olika hänseenden. Den som är myndig har rösträtt i allmänna val och är också valbar till kommunfullmäktige, landsting och . För den manliga delen av 18-åringarna gäller också att det skulle kunna bli aktuellt att med vapen i hand försvara landet. Det förefaller mig egendomligt att personer med de här angivna funktionerna i samhället skulle kunna omnämnas som barn. En konsekvens av mitt resonemang blir att också föräldrarnas försörjningsplikt skall upphöra vid . Den som fyllt och genomgår grundutbildning bör därför ha tillgång till samhälleligt studiestöd och inte vara beroende av föräldrarna. Att en sådan ordning etableras är en jämlikhetsfråga som hänger samman med allas lika rätt till en god utbildning oberoende av social bakgrund. En annan terminologisk och rättslig fråga är . Är dessa ungdomar också barn eller lämpar sig en annan benämning? Viss straffbarhet inträder ju vid , och vederbörande har rätt att disponera För min del förordar jag att också i detta fall en annan term än barn kommer till användning. Tänkbara benämningar är minderårig eller ungdom. Jag tror sålunda att det skulle vara till fördel med en allmänt godtagen terminologi när det gäller barn, ungdom och vuxna myndighetspersoner. Det förefaller mig minst sagt litet egendomligt när det skrivs i propositionens specialmotivering (s. 13 sjätte stycket): Barnet kan också självt föra talan om det fyllt 18. En rättskapabel person är här omnämnd som ett barn. Med anledning av proposition 1984/85:163 förordar jag 1. att propositionens förslag godtas av som en övergångslösning, 2. att en fortsatt beredning sker inom regeringens kansli i vad gäller ensamförälderkommitténs förslag om överförande av tvister om underhållsbidrag till avgörande hos försäkringskassorna med hänsynstagande till vad jag här anfört, 3. att ingen som fyllt i allmänna handlingar skall benämnas som barn och att en term fastläggs som täcker ungdomsgruppen . Med stöd av det här anförda yrkar jag 1.att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fortsatt beredning för lagstiftning på grundval av ensamförälderkommitténs förslag, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fastläggande av en enhetlig terminologi i allmänna handlingar för benämning av personer åren före och efter myndighetsåldern . PER (vpk)