mot · G8021179 · 1985-01-24 00:00:00 — ombudsmän har sin funktion angiven i grundlagen, närmare bestämt i 12 kap. 6 § regeringsformen. Den har där bestämts således: att utöva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra författningar. Tillsynen skall enligt grundlagsregeln utövas i enlighet med instruktion som beslutar. har 1975 antagit lag med instruktion för justitieombudsmännen. Bestämmelserna i 3-10 §§ instruktionen anger närmare hur tillsynen skall tillgå. Verksamheten förutsätts skola bygga i främsta rummet på klagomål som inkommer från allmänheten men även på iakttagelser vid inspektioner. Såväl klagomålen som inspektionsiakttagelser avser inträffade händelser. Någon som står under JO:s tillsyn anges av den klagande ha på ett eller annat sätt förfarit felaktigt i tjänsten. Enligt instruktionen är det JO:s skyldighet att pröva klagomålen. Normalt måste denna prövning föregås av en undersökning av vad som inträffat. Av reglerna i instruktionen, som utgör lag, framgår således att ombudsmännens tillsyn i främsta rummet är avsedd att gälla den tillämpning av lagar och författningar som redan ägt rum. Objekt för JO:s verksamhet är tilldragelser av olika slag. synes emellertid JO:s verksamhet ha erhållit en delvis annan inriktning, något som framgår av ett beslut (ärende C 12/1883). I beslutet förklarar chefs-JO sålunda att han anser en tillsyn i efterhand som en från alla synpunkter ganska ineffektiv verksamhet. Han säger sig därför ha övergått till en aktivt förebyggande verksamhet; tillsynsmyndigheten måste verka förebyggande och konstruktivt. Detta uttalande kan icke ges annan tolkning än att JO kastat om rollerna i JO-funktionerna. Det inbördes förhållandet mellan den tillbakablickande tillsynen och de framåtblickande uttalandena förändras. Det är visserligen värdefullt om JO kan ge myndigheterna på ett visst område vägledning beträffande hur enligt hans mening lagar och förordningar skall tillämpas, om rättstillämpningen skulle spåra ur. 1 den grundlagsfästa tillsynen kan dock icke ingå att vara en allmän högsta uttolkare av lagar och förordningar. Som framgått är enligt instruktionen det primära i JO-verksamheten att göra uttalanden om myndigheters och befattningshavares åtgärder. Först i andra hand kommer de framåtblickande uttalandena. Se vidare i Förvaltningsrättslig 1984 s. 304 ff. Genom avskaffandet av ämbetsansvaret - en synnerligen oklok reform - har JO-institutionens gamla grundmurade ställning och anseende hos de offentliga funktionärerna kommit att undergrävas. JO kan nämligen inte sätta samma kraft bakom orden som tidigare; i debatten brukar uttrycket "tandlös begagnas på tal om JO:s maktmedel. Avser JO härutöver att inte heller i samma omfattning som tidigare vaka över att våra offentliga befattningshavare fullgör sin myndighetsutövning med skicklighet och omdöme, finns påtaglig risk för att hans reella betydelse för rättsvården kommer att minska än mer. En sådan utveckling är självfallet till nackdel för den enskilde medborgaren och ägnad att försvaga allmänhetens tillit till med kanske obotliga skadeverkningar för rättstryggheten som följd. JO skall vara den enskildes garant gentemot överheten och skall som ett uttryck härför inskrida med eftertryck mot förekomna missförhållanden. Han skall däremot inte främst axla rollen av den som avger lagförklaringar i olika rättsfrågor. n. föremål för utredning. Vad som kan komma ut härav är svårt att veta. Sedan tillkomst 1809 har tyngdpunkten i tillsynen legat på att klarlägga och i mån av resurser beivra begångna misstag. Gällande bestämmelser föreskriver en sådan verksamhet och JO kan inte själv lägga om denna. Härför fordras lagändring. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att uttalar att JO-tillsynen som i främsta rummet skall utövas som kontroll av att myndigheter och befattningshavare i sin löpande verksamhet noga följer gällande rätt.