mot · G8022877 · 1985-03-12 00:00:00 — m. fl. Riktlinjer för energipolitiken (prop. 1984/85:120) Den gamla minerallagen var otymplig, krånglig och föga ändamålsenlig ur såväl markägarnas och naturvårdens som exploatörernas synvinkel. Regeringen tillsatte minerallagskommittén med uppgift att lägga fram förslag till ny särlagstiftning för energitorv. Enligt direktiven skulle kommunernas och samhällets makt stärkas. förslag innebar förtursrätt till torvbrytning om man kunde påvisa eget torvbehov. Koncessionssystemet föreslogs bli genomfört generellt som förenkling uppnåddes genom att koncessionsansökan sammanslogs med den obligatoriska täkttillståndsprövningen. För privata markägare innebär detta en försämring då man tidigare kunde bryta utan koncessionsprövning och även upplåta torvbrytningsrätt utan sådan. Remissinstanserna hade starka erinringar mot förslaget. a. ansågs det att möjligheter till undersökningskoncession skulle kvarstå då eljest intresset för att göra noggranna förundersökningar inför ansökningar om koncession skulle upphöra. Vidare kritiserades framför allt den kommunala förtursrätten. Regeringen modifierade därefter sitt förslag så till vida att undersökningskoncession med ensamrätt kunde sökas i de fall exploatören ansåg detta erforderligt. Vidare borttogs den kommunala förtursrätten till koncession. I stort sett är detta det modifierade lagförslag som lagts fram som proposition i energipropositionen. Då det gäller ersättningsfrågor till markägare och nyttjanderättshavare följer lagförslaget i stort nu gällande bestämmelser, som grundar sig på expropriationslagen och där markägaren icke erhåller någon fastlagd ersättning för värdet av energitorven. Vi vill erinra om den starka opinion som framkom bland markägarna mot att värdet av bränntorv utan ersättning fråntogs markägarna lagstiftning. Då lagen upplevts som konfiskatorisk har detta lett till motstånd mot torvexploatering som hämmar en önskvärd utveckling. Många torvbrytningsföretag har också uppmärksammat detta och i frivilliga civilrättsliga avtal erbjudit markägarna en viss ersättning för bränntorvsvärdet utöver övriga intrångsersättningar och ersättningar för s. k. annan skada. Ersättningarna för bruten energitorv uppgår i regel till /ha effektiv täktyta. Detta motsvarar ca 10 gånger taxeringsvärdet för skoglösa myrar och motsvarar i stort sett värdet av produktiv skogsmark på fastmark jämte växande skog vid inköp och försäljning av skogsfastighe Man kan här fråga sig vilka ersättningar som skulle komma att utgå om koncessionssystemet avskaffades. En viss vägledning kan man få av förhållandena i där koncessionssystem saknas och frivilliga uppgörelser träffas med markägarna. Normalt torde där vara att ersättning för intrång och annan skada utgår med lägre belopp än i men att ersättningen för bruten energitorv i stället är högre. Markägarnas ofta avoga inställning till torvtäkt bottnar emellertid icke enbart i att bränntorvsvärdet fråntagits dem. Det är också så att expropriationslagens bestämmelser ger otillfredsställande ersättningar. Många markägare har gjort betydande investeringar i form av dikningar, skogsplanteringar osv. på myrmarker och har på så sätt åstadkommit produktiva ungskogar som i nära framtid kan börja ge gagnvirke. Expropriationslagens ersättningsregler är dock sådana att ersättningsbeloppen kommer att ligga betydligt under kostnader för gjorda investeringar vilket naturligt nog upprör berörda markägare. Det vore här rimligt att som ersättningsgrund ha det högsta värdet av antingen gjorda investeringar jämte ränta eller förväntningsvärde av anlagt skogsbestånd. Vi anser att ersättningsreglerna bör kompletteras i denna riktning. Ur såväl naturvårdssynpunkt som för markägaren är det viktigt att marken återställs på ett acceptabelt sätt i enlighet med täktplanens föranstaltade efterbehandlingsåtgärder. Om en exploatör kommer på obestånd och ställda ekonomiska säkerheter inte räcker är det inte rimligt att som markägaren skall stå ansvarig för dylika brister. I de fall att torvbrytningen leder till att fastigheter kraftigt reduceras till sin storlek och bärkraft anser vi att lagförslagets regler om inlösensskyldighet från exploatörens sida icke är tillfredsställande. Vid koncessionsprövningen bör pågående markanvändning beaktas och tillstånd normalt icke ges där torvbrytning i hög grad skadar fastigheternas pågående markanvändning. Om ändock torvtäkt beviljas bör exploatören eventuellt med samhällets stöd vara skyldig att överlämna kompensationsmark så att fastigheternas fortbestånd kan möjliggöras. Markägarna har enligt lagförslaget rätt till sin växttorv. Vi anser dock att reglerna är helt otillfredsställande med den skyldighet för exploatören att bryta och upplägga torven på lämpligt sätt och de inlösensregler som föreslås för markägaren. Då markägaren äger den torv som icke avses att användas för energiändamål anser vi att markägaren bör få tillgodoräkna sig eventuell vinst av brytningen av exempelvis odlingstorv. Lagförslaget bör därför ändras så att markägarens inlösningsskyldighet avser det lägsta värdet av exploatörens nedlagda kostnader, som definieras som hans merkostnader för brytning av odlingstorv och torvens marknadsvärde. Markägaren borde också beredas tillfälle att påverka exploatörens brytningsmetoder så att en kommersiellt säljbar produkt framställs. Minerallagen har med rätta kritiserats för att vara alltför administrativt krånglig och kräva dyrbara undersökningar och utredningar. Vid bedömning av denna fråga bör ihågkommas att täkttillstånd enligt naturvårdslagen alltid torde komma att krävas. Att göra en täktplan för större täkter är betydligt mer arbetskrävande än koncessionsansökningar, varför sammanslagning av koncessionsansökan och täktplan innebär administrativ förenkling. Täkttillståndet prövar dock enbart inverkan på naturmiljön medan koncessionssystemet medger en vidare prövningsgrund. Flera länsstyrelser tillämpar dock bestämmelserna så att endast ringa krav på täktplaner ställs då det gäller mindre täkter med ringa naturpåverkan. För sådana brytningar ökar det administrativa krånglet genom det föreslagna obligatoriska koncessionssystemet. Vi delar uppfattning att täktansökan bör prövas enligt naturvårdslagen. Först om särskilda skäl därtill finns skall koncessionsansökan krävas. Vi anser också att kravet på koncession begränsas till att gälla täkter med en bearbetningsbar yta överstigande 25 ha. I princip innebär detta att småskalig torvbrytning alltid kommer att undantas från koncessionstvånget. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att beslutar att intrångsersättningar och ersättningar för annan skada skall utgå i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om regler för växttorvsbrytning, 3. att hos regeringen begär att lagförslaget kompletteras med regler som vid koncession ger markägaren viss ersättning för energitorvvärdet i enlighet med motionen, 4. att beslutar att lagförslagets bestämmelser om kronoandel i § 12 utgår, 5. att beslutar att prövning av mindre täkter görs i enlighet med vad som i motionen anförts, 6. att ger regeringen till känna vad som i motionen i övrigt anförts om torvbrytning. () () minab/gotab 1985 82441