mot · G802758 · 1985-01-17 00:00:00 — m. fl. Rätten att förvärva mindre jordbruk För att ha en levande landsbygd är s. k. deltids- och kombinationsjordbruk en förutsättning. Vid sidan av s. k. bärkraftiga familjejordbruk måste det enligt vår mening få finnas mindre jordbruk för att ge landsbygden tillräckligt befolkningsunderlag för service och trivsel. Det är nödvändigt att samhället även tillåter förvärv av mindre jordbruk för att tillgodose önskemålen från synnerligen många familjer. I denna motion tar vi för fjärde gången i form av riksdagsmotion upp kravet på kompletteringar av riktlinjerna för jordbrukspolitiken och ändringar i jordförvärvslagen så att det skapas bättre förutsättningar för och ges rätt till förvärv och innehav även av mindre jordbruk. Våra tidigare motioner har tyvärr avslagits av . Den senaste (motion 1983/84:845) avslogs dock endast av den socialistiska majoriteten. F. n. ingen rätt att förvärva mindre jordbruk Enligt gällande riktlinjer för jordbrukspolitiken skall rationaliseringsverksamhet bedrivas och i första hand främja uppbyggande och vidmakthållande av effektiva familjeföretag, som avses ge en familj full sysselsättning och erforderliga inkomster. För att kunna bygga upp nya bärkraftiga familjeföretag hindras familjer att få köpa mindre jordbruk och driva dessa vid sidan av annat förvärvsarbete. I jordförvärvslagen, som är ett medel i jordbrukspolitiken, anges en rad kriterier som var för sig ger lantbruksnämnden rätt att vägra förvärvstillstånd när ett mindre jordbruk avses att drivas vidare. I jordförvärvslagen stadgas nämligen att förvärvstillstånd skall vägras om egendomen behövs för jordbrukets eller skogsbrukets rationalisering, alltså främst för att åstadkomma större enheter. Andra skäl för avslag på förvärvsansökningar är att priset anses vara för högt, att det är risk för kapitalplacering, att köparen inte avser att bosätta sig på fastigheten samt att köparen inte har erforderliga yrkeskunskaper i jordoch skogsbruk I jordförvärvslagens 7 § anges dessutom ytterligare två skäl för att vägra förvärvstillstånd, nämligen att om det är av särskild betydelse från regionalpolitisk synpunkt får tillstånd vägras till förvärv av egendom på vilken inte drivs ett utvecklat eller utvecklingsbart lantbruksföretag, 1. om egendomen behövs för att stärka annat sådant (inte utvecklat eller inte utvecklingsbart) lantbruksföretag på orten, 2. om egendomen behövs för att främja sysselsättningen för någon som är bosatt på orten. Nämnda 7 § har tillkommit av regionalpolitiska skäl. Det var utan tvivel ett framsteg att regionalpolitiska skäl infördes i jordförvärvslagen 1979, men enligt vad vi erfarit synes bestämmelsen inte ha hjälpt särskilt många att få förvärvstillstånd. Någon rätt att få förvärvstillstånd stadgas alltså inte i jordförvärvslagen utan endast de skäl som ger anledning att avslå förvärvsansökningar. Många satte stora förhoppningar till att riktlinjer för jordbrukspolitiken och jordförvärvslag skulle göra det lättare att få förvärva mindre, s. k. icke utvecklingsbara jordbruk-liksom dessa jordbrukspolitiska beslut innebar viktiga förbättringar ur allmän jordbrukssynpunkt. Men enligt vad vi erfarit från olika delar av landet - vi representerar 14 olika län - och vid kontakter med synnerligen många som vill slå vakt om landsbygdens intressen, så synes inte lantbruksnämndernas praxis ha ändrats nämnvärt. Det har alltså inte blivit märkbart lättare att få förvärva mindre jordbruk, möjligen med undantag av de tillstånd som getts i samband med glesbygdsstöd. Dessutom kan erinras om att mindre jordbruk vid s. k. fastighetsregleringar kan tvingas avstå mer eller mindre mark utan att få annan mark i stället. Dessa åtgärder får vidtas trots att ägaren på oklanderligt sätt sköter sin fastighet! Deltidsjordbruken alltjämt i flertal Deltids- och kombinationsjordbruken har alltid varit en stor andel av jordbruksföretagen. Trots att jordbrukspolitiken gått ut på att skapa bärkraftiga, alltså oftast större, enheter och därigenom få bort de små gårdarna, utgör de alltjämt majoriteten av jordbruken. Lantbruk i kombination med inkomster från annat förvärvsarbete är alltså mycket vanliga. Inkomstundersökningar visar att mer än hälften av jordbrukarfamiljernas inkomster härrör från annat än lantbruket. Den hittillsvarande uppdelningen enligt jordförvärvslagen mellan å ena sidan bärkraftiga utvecklade eller utvecklingsbara lantbruk som ger en familj full bärgning och å andra sidan icke utvecklingsbara lantbruk, alltså de som ej ger en familj full bärgning, blir allt svårare att upprätthålla. Även bland många brukare av fastigheter som på grund av storlek betraktas som utvecklade är det allt vanligare att en av makarna - eller båda - har hel- eller deltidsarbete utanför jordbruket. Som en följd av den tekniska utvecklingen blir detta möjligt för familjer med allt större arealer. Storleksrationaliseringen hotar landsbygdens framtid Avsikten enligt gällande riktlinjer och lagstiftning är att vi efter hand skall få s. k. bärkraftiga lantbruksföretag och att de små gårdarna alltså skall försvinna. Men hur kommer svensk landsbygd att se ut när rationaliseringspolitiken hunnit genomföras? Hur ser den ut sedan lantbruksnämnderna hunnit pröva ägarskiften på alla fastigheter? Svaret är att det kommer att bli allt glesare mellan gårdarna och att den heltidsj ordbrukande befolkningen blir alltför liten för att ge underlag för service och förutsättningar för trivsel. Är det en sådan landsbygd vi verkligen vill ha i vårt land? Och varför skall vi driva utvecklingen i denna riktning? Vad gäller storleksrationaliseringen hindras den dock än så länge genom att vissa släktförvärv är undantagna lantbruksnämndens prövning. Men skulle strukturutredningens anmärkningsvärda och frihetsinskränkande förslag genomföras bortfaller även barnens rätt att förvärva om strukturplaner fastställs. Dessutom föreslår denna utredning begränsning av rätten för syskon att överta en fastighet tillsammans. Aktuella utredningsförslag avser alltså att påskynda utvecklingen mot allt färre gårdar på landsbygden och därigenom öka hotet mot landsbygdens framtid och en framtid för småjordbrukarfamiljer. Både heltids- och deltidsjordbruk behövs För att få eller behålla en tillräckligt stor befolkning på landsbygden behövs även både heltids- och deltidsjordbrukande familjer samt människor som bor där och helt ägnar sig åt annat arbete i bygden eller pendlar till större eller mindre tätorter. Endast med en sådan struktur på landsbygden får vi tillräckligt befolkningsunderlag för skolor, affärer, kommunikationer och annan service. Denna struktur är därför förutsättningen för trivsel och gemenskap och därigenom för socialt väl fungerande boendemiljöer på landsbygden. De s. k. bärkraftiga lantbruksenheterna är grunden såväl för vår livsmedelsproduktion som för landsbygden. Men vid sidan av dessa enheter måste det enligt vår mening även finnas utrymme för mindre enheter. Ett av skälen för vårt krav är att behålla landsbygden levande. Ett annat viktigt skäl är att många familjers önskemål att få etablera sig på landsbygden därigenom tillgodoses, vilket är synnerligen viktigt för att slå vakt om valfriheten. Många familjer vill ha en fastighet vid sidan av annat förvärvsarbete eller en fastighet som ger en av makarna sysselsättning. Utan tvivel tillför sådana familjer sin bygd resurser utöver vad jord och skog kan ge underlag för. Köpkraften på landsbygden ökar därigenom. Kraven på samhälleligt stöd till de mindre enheterna torde också vara minimala. För att få - eller behålla - den struktur på landsbygden som vi anser önskvärd och nödvändig, måste lagstiftningen ändras eller kompletteras. Enligt vår mening fordras att riktlinjerna för jordbrukspolitiken kompletteras och jordförvärvslagen ändras för att avsevärt förstärka förutsättningarna för förvärv och innehav av jordbruksfastigheter som lantbruksnämnderna betraktar som icke utvecklade eller icke utvecklingsbara och som avses drivas på fritid, deltid eller som kombinationsjordbruk. Vår strävan är självklart inte att förhindra eller motverka att det byggs upp och vidmakthålls bärkraftiga enheter som avses ge en familj full sysselsättning och tillräckliga inkomster. Men vi anser att lagstiftningen måste ändras så att förutom nuvarande strävanden det även som viktiga målsättningar skall anges att slå vakt om intresset att ha tillräckligt befolkningsunderlag i en bygd och att stimulera till bosättning. Därför måste lagstiftningen ändras så att det vid sidan av de s. k. bärkraftiga enheterna skall även för framtiden få finnas mindre jordbruk. De olika förutsättningarna i olika bygder måste även beaktas i större utsträckning. En allsidig sammanvägning av olika synpunkter, strävanden och intressen måste självklart göras vid bedömning av varje tillståndsärende. Liksom vid förvärv av övriga jordbruksfastigheter skall spekulation om möjligt förhindras. I de fall då förvärvstillstånd bör förenas med krav på bosättning på fastigheten bör detta ske på samma grunder som när det gäller s. k. utvecklingsbara fastigheter. Med hänsyn till rådande förhållande och nödvändigheten av den av oss förordade ändrade inriktningen bör hos regeringen begära förslag om erforderliga kompletteringar av riktlinjerna för jordbrukspolitiken och ändringar i jordförvärvslagen och eventuellt i annan lagstiftning. Att förvärva, äga, bebo och utveckla även mindre jordbruk skall inte få motverkas eller hindras utan i stället underlättas och stimuleras av samhället. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till erforderliga kompletteringar av riktlinjerna för jordbrukspolitiken och ändringar i jordförvärvslagen för att förstärka förutsättningarna för och rätten till förvärv och innehav av deltids- och kombinationsjordbruk i syfte att verka för en levande landsbygd. () () () () P.-O. ()