mot · G8023075 · 1985-04-15 00:00:00 — Motion 1984/85:3075 Ledningen av de civila delarna av totalförsvaret m.m. (prop. 1984/85:160) I beredskap och krig utsätts människor och samhälle för oerhörda påfrestningar. Alla resurser måste i ett sådant läge kunna koncentreras på det viktigaste. Det kräver god överblick och en nära samordning inom hela totalförsvaret. Ett exempel är sjukvården, som har mycket stora brister i försvarsberedskapen, främst genom att åtgärder inte vidtagits för att kunna klara försörjningen av förbrukningsartiklar i en avspärrningssituation. Ett annat exempel på sårbarhet är telekommunikationerna. Särskilt i de delar av landet där det finns ett glest telenät och därmed begränsade möjligheter till alternativa kopplingar när en förbindelse bryts. Det finns åtskilliga exempel på att viktiga brister inte upptäckts eller åtgärdats, som stora belopp satsats på ändamål med mindre betydelse för beredskapen. En drastisk jämförelse kan göras mellan tekoområdet och sjukvården. Sjukvården skulle snabbt kunna komma i en kris till följd av att förbrukningsmaterielen tog slut, medan skor och kläder knappast skulle kunna ge akuta problem. Ändå har alltså år stora belopp satsats på beredskap inom beklädnadsområdet medan ytterst litet gjorts inom sjukvårdsområdet. I ett samhälle med snabb teknisk utveckling och andra stora förändringar finns stora risker för att nya sårbarheter i krig uppstår utan att dessa risker uppmärksammas i fred. Studier och övningar är viktiga för att funktionsproblem skall upptäckas. I propositionen föreslås en funktionsindelning inom den civila delen av totalförsvaret på ett mer systematiskt sätt . En del av dessa områden har redan tidigare en medveten beredskapsplanering , medan andra bara haft en mycket ringa planläggning. Det är positivt att en mer systematisk indelning i funktioner görs. Vidare föreslås att överstyrelsen för ekonomiskt försvar ombildas till överstyrelsen för civil beredskap. överflyttas beredskapsfrågorna på energiområdet till , helt i linje med grundprincipen att den som har ett ansvar i fred skall behålla detta även i krig. Den förstärkta samordning som blir möjlig genom en överstyrelse för civil beredskap är ytterst välkommen. skall inte inom resp. funktion veta mer än sektorsmyndigheten. Revirtänkandet är dock mycket starkt inom statsförvaltningen, vilket gör att frågor som berör flera områden kan råka illa ut. Man bör se överstyrelsen för civil beredskap som ett organ som skall hjälpa statsmakterna att finna sådana flaskhalsar som äventyrar stora områden. Myndigheter som finns inom resp. revir har inte sådan överblick. Vid krig och beredskap kommer samordningen inom totalförsvaret att vara en av regeringens allra viktigaste uppgifter. Försvarsministern menar i propositionen att man närmare bör studera den nya myndighetens funktion i krig, i praktiken alltså fördelningen av uppgifter mellan denna och regeringen. I förhållande till nuläget skulle det bli en förbättring av resurserna för samordning i krig och i beredskap. Det är sedan mer en praktisk fråga om hela myndigheten består i krig eller om delar av den vid beredskap förs in i för att förstärka beredningskapaciteten i de frågor som i ett sådant läge får en dramatiskt ökad roll i regeringens arbete. Propositionen berör också samordningsfrågorna på regional nivå. På högre regional nivå har civilbefälhavarna att samverka med militärbefälhavarna - och tillsammans kan de ses som en samordnad totalförsvarsledning i området. De får mycket stora befogenheter. Men i fred har civilbefälhavarna ytterst små resurser och begränsade befogenheter. Inte minst från sida har betonats att den av flera utredningar föreslagna förstärkningen av civilbefälhavarnas fredstida kanslier måste genomföras. Tyvärr har statsmakterna varit ytterst tröga i detta avseende i stark kontrast till en del förstärkningar som gjorts vid centrala myndigheter, främst vid . Det återspeglar en övertro på den centrala nivån. Det synes dock uppenbart att med de mycket snabba händelseförlopp som kan väntas i ett krigsläge så måste betydligt fler avgöranden än tidigare ligga på regional nivå. Propositionen utgår från förslag från en utredning hos . Institutet hade föreslagit att utöver civilbefälhavaren - som utses bland civilområdets landshövdingar - skulle även en landshövding redan i fred utses som ersättare för civilbefälhavaren. Försvarsministern avstyrker detta förslag och hänvisar till att flertalet remissinstanser avstyrkt detta med hänsyn till behovet av landshövdingarnas insatser i sina län. Men med samma argument måste sägas att det är negativt att sex län måste avstå sina landshövdingar i krig genom att dessa då fungerar på heltid som civilbefälhavare - medan denna uppgift bara är ett slags deltidsuppdrag i fredstid. Det är olyckligt att den av befolkningen välkände landshövdingen utgår i krig och ersätts av ett länsråd. I svåra lägen kommer att få mycket stora uppgifter, och landshövdingen personligen är den företrädare som bör gå ut med viktiga meddelanden till allmänheten via massmedia. Självklart är den ordinarie landshövdingen bäst lämpad att spela denna roll, eftersom människor känner honom eller henne på ett bättre sätt. Här skall inte föreslås att alla civilbefälhavare utses på heltid redan i fred. En flexibilitet bör skapas så att regeringen ges rätt att fritt utse civilbefälhava Det blir då ett avgörande fall från fall. Bedömer regeringen att någon landshövding i området är bäst lämpad kan vederbörande utses, liksom . Men menar regeringen att någon annan person är bättre lämpad så bör den möjligheten tas till vara. Fördelen i det senare fallet är ju inte minst att man slipper beröva län deras landshövding i krig. En pensionsavgången landshövding kan vara lämpad som civilbefälhavare. Eller en person som genom verksamhet i viktiga totalförsvarsmyndigheter eller inom näringslivet fått stor erfarenhet av beredskapsfrågor. Särskilt i civilområden med många län och komplicerade förhållanden vore det en fördel med en civilbefälhavare som redan i fred har större möjligheter att delta i planläggningsarbetet än dagens civilbefälhavare, vars mesta tid måste avsättas för uppgifter som landshövding i fred. roll förstärks vid beredskap och krig. Mycket stora frågor måste kunna avgöras snabbt. organisation utökas också kraftigt, bl. a. genom att en del i fred fristående länsmyndigheter då tas in i krigslänsstyrelsen. föreslog i sin utredning att länsmyndigheterna skall behållas i krig och alltså inte föras in i krigslänsstyrelsen. Försvarsministern föreslår att dessa frågor tas upp senare, då erfarenheter vunnits av den aviserade försöksverksamheten med samordnad länsförvaltning. Det finns dock skäl att redan nu ta upp en annan fråga, som tagits upp av en del remissinstanser. Länsstyrelsernas krigsorganisation är mycket stor, och även för troligen ganska perifera uppgifter finns många handläggare. Åtskilligt vore vunnet med att kunna banta denna organisation. Det är svårt att få överblick i en mycket stor enhet. Den blir också svår att öva i fred. Koncernledningar i företag är ofta små, bia. därför att det underlättar snabbt beslutsfattande och koncentration på de viktigaste besluten. Civilbefälhavaren i södra säger i sitt remissvar att länsstyrelsernas krigsorganisation inte är praktisk . Det största felet ligger i den stora och mycket onödiga omorganisering som skall till vid krigsorganiseringen. krigsuppgifter motiverar inte denna omorganisation. Krigsorganisering bör innebära en enklare anpassning av fredsorganisationen till krigsuppgifterna. Det är en angelägen reform som dessutom avsevärt skulle förbättra organisationsberedskapen. Det synes som om länsstyrelsernas krigsorganisation är en funktion av ett tänkande som gått ut från att beslut blir bättre om man har ett stort antal handläggare. Men tvärtom ger detta större tröghet och sämre överblick. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs 1. att beslutar att regeringen fritt får utse civilbefälhavare och alltså inte är bunden att välja bland civilområdets landshövdingar, 2. att i skrivelse till regeringen begär en översyn i syfte att banta länsstyrelsernas krigsorganisation.