mot · G8021796 · 1985-01-24 00:00:00 — Motion 1984/85:1796 En nationell stiftelse för kulturhistoriska byggnader och miljöer Det svenska kulturarvet består inte enbart av , och eller andra företrädare för de fria konsterna. Kulturarvet är också runstenar och kyrkor, pilevallar och sameslöjd. Allt vill vi vårda för att kunna föra arvet vidare till kommande generationer. Från både stat och kommun görs därför också stora insatser för att skydda och bevara den ärvda yttre miljön och det är självklart riktigt. Samhället måste dessutom ha det yttersta ansvaret för att inte för vårt land väsentliga kulturhistoriska värden skall gå till spillo. För lämnade byggnadsvårdsutredningen ett betänkande med förslag till stödsystem: Kulturhistorisk bebyggelse värd att vårda. Utredningen tog som exempel i sin inventering bl. a. industriminnen, slott och herrgårdar och jordbrukets byggnader och skrev då bl. a. om slott och herrgårdar: I vårt land finns ett stort antal enskilt ägda slott och herrgårdar med framträdande kulturhistoriskt värde. Även om det kulturhistoriska intresset främst knyter sig till huvudbyggnadernas arkitektur, inredning och samlingar riktas uppmärksamheten också på omgivande trädgårds- och parkanläggningar, dammar, ekonomibyggnadskomplex, allévägar, arrendegårdar och torpställen. Godsens kulturlandskap har i allmänhet ett rikt historiskt innehåll och en miljömässig betydelse som kraftigt markerats i olika sammanhang bl. a. i samband med fysiska riksplaneringen. Som vi tidigare framhållit har ägarna till slott och herrgårdar som regel ägnat sina äldre byggnader och anläggningar en pietetsfull vård. fanns det på de större egendomarna anställda hantverkare och trädgårdsarbetare med uppgift att reparera och sköta hus och miljö. måste ägaren personligen ta på sig en ofta tung börda vad gäller den löpande tillsynen och skötseln och i övrigt måste byggnads- och parkunderhållet köpas. Den kraftiga nedskärningen av anställd personal och jordbruksdriftens rationalisering har medfört att byggnadsbeståndet blir underutnyttjat. Huvudbyggnaden, ofta försedd med flyglar, används som bostad endast till ringa del, blir tungarbetad och dyrbar i drift, bl. a. med hänsyn till städning och uppvärmningskostnad. De äldre ekonomibyggnaderna, ofta belägna i huvudbyggnadens grannskap och ytterst viktiga från miljösynpunkt, kan sällan anpassas till modem drift utan så omfattande ingrepp att de skulle bli förödande. Det förekommer emellertid också att de överflödiga byggnaderna rivs och att gårdsplatsema blir totalt utplånade till skada för upplevelsen av landskapets historiska struktur och miljö. tl 1984/85. a. denna inventering som grund lade utredningen som nämnts ett antal förslag om olika stödformer, men dessa har emellertid inte - kanske främst av ekonomiska skäl - föranlett någon åtgärd. måste vi erkänna att vi på goda grunder har anledning anta att det inom överskådlig tid blir allt svårare för enskilda ägare till stora kulturhistoriskt värdefulla byggnader att med egna medel vårda och bevara egendomen. Vi tycker också att det vore olyckligt om t. ex. de förnämsta skånska slotten skulle behöva byggas om till hotell, anstalter eller andelsvåningar. Med dessa farhågor och i en situation där det är osäkert när det ekonomiska läget kan medge någon mera betydande statlig satsning på byggnadsvårdsområdet är det att fråga sig om inte också andra vägar kan prövas för att vårda kulturarvet. Vi tror nämligen att det hos tusentals svenskar finns ett stort engagemang för dessa frågor och att många med glädje också skulle engagera sig i ett frivilligt arbete. Vi har då bl. a. tagit intryck av den verksamhet som i bedrivs av The for Places of Historie Interest or Natural , i dagligt tal kallad och av alla med något kulturhistoriskt intresse känd som The . The (for Places of Historie Interest or Natural ) är en privat fornminnes- och naturskyddsorganisation som grundades . Syftet med organisationen är att bevara och skydda natursköna områden och historiskt intressanta platser och byggnader, samt att bereda allmänheten tillträde till dessa. Verksamheten var av relativt obetydlig omfattning fram till tiden för , då de stora lantegendomarnas fortsatta existens kom att bli alltmer hotad av ökande arvsbeskattning. Genom särskild lagstiftning möjliggjordes tillkomsten av den s. k. Scheme som utgör grundvalen för stiftelsens verksamhet. Enligt denna plan kan en historiskt värdefull ägare, som inte anser sig kunna behålla denna på grund av arvsskatten, överlämna byggnaden med eller utan inventarier till staten, som därefter överför den till stiftelsen. En förutsättning är att ägaren donerar mark och/eller kapital för egendomens vård och underhåll. Egendomar som ej är självbärande mottas i princip ej av stiftelsen. Sedan denna transaktion genomförts övertar stiftelsen hela ansvaret för egendomen. Dess bevarande är då säkrat för framtiden. Donatorn och hans efterkommande kan få fortsätta att bebo byggnaden hyresfritt mot att denna hålls öppen för allmänheten på bestämda tider, valjämte viss kontrollverksamhet utövas av stiftelsen. Stiftelsen tar endast emot egendom som är av historiskt eller arkitektoniskt riksintresse. Dess mål är att bevara byggnaderna, inte som museer utan som hem, bebodda av de familjer som traditionellt har anknytning till dem. Stiftelsen strävar efter att använda byggnaderna för sitt ursprungliga ändamål, varför jordbruk m.fl. näringar drivs i dess regi. I vissa fall erhålls också avsevärda inkomster genom visningar och andra anordningar för turister. tillförs stiftelsen i allt ökande omfattning genom the Land Fond egendomar som staten övertagit som betalning för arvsskatt m. m. I en del fall har egendom övertagits av stiftelsen utan att medel donerats, detta i förvissning om möjligheten att alltid kunna finna en hyresgäst svarande för kostnaderna för egendomen. Kravet på donationer för egendomarnas drift kan eljest utgöra ett problem. I sådana fall anges andra möjligheter stå till buds genom bidrag från staten, kommunala myndigheter, någon av de stora välgörenhetsinrättningarna eller, i undantagsfall, genom insamlingar. Mera sällan sägs det hända numera, att en byggnad inte kan räddas i brist på medel. Stiftelsen har även miljövårdande m.fl. uppgifter. Den är ägare av avsevärda arealer mark, omfattande trädgårdar, gårdar, kvarnar, kyrkor, förhistoriska och romerska byggnadsverk, sjöar och naturreservat i , och . Stiftelsen är befriad från skatt som erkänd välgörenhetsinstitution. Administrationen sköts dels i , dels från regionala kontor. Hälften av styrelsens ledamöter utses av s. k. non-official bodies som exempelvis , architects och the . De resterande ledamöterna väljs av medlemmarna. Verksamheten leds av ett arbetsutskott, ett förvaltningsutskott och ett finansutskott. Utskottens medlemmar arbetar ideellt men har ett mindre antal tjänstemän till sitt förfogande. Vi är väl medvetna om att förhållandena i skiljer sig betydligt från våra. I många fall är där fråga om egendomar och byggnader av en storlek och betydelse som det inte finns någon motsvarighet till här i landet. Den där framvuxna stödformen framstår emellertid som mycket intressant mot bakgrund av det förut antydda läget här på vårdsområdet och de, som det förefaller, delvis begränsade möjligheterna att på nyttjade vägar komma till rätta med problemen. Frågan om förutsättningarna för att få till stånd en efter svenska förhållanden anpassad motsvarighet till är därför enligt vår mening väl värd att utredas närmare. Givetvis bör dock en stiftelse av denna typ endast ses som ett komplement till statliga insatser på byggnadsvårdsområdet. Givetvis kan det diskuteras om just denna brittiska modell för en lösning av problemet är den mest lämpliga i . Även andra tänkbara varianter eller kombinationer bör naturligtvis undersökas. Vi har dock velat ta fram den engelska modellen som exempel, därför att den innebär en kombination av frivilliga och statliga insatser, vilket vi tror är av värde för kulturarvet. Det kan synas motsägelsefullt att staten skulle stå som initiativtagare till en frivilligorganisation. Det är helt enkelt otraditionellt - kanske radikalt - men för att värna om traditioner kan det vara värt att pröva även Vi anser därför att det bör uppdras åt en utredningsman att undersöka möjligheterna att grunda en svensk nationell stiftelse för kulturhistoriska byggnader och miljöer, därvid som enda förutsättningar bör gälla att stiftelsen skall vara nationell och ta sig an skiftande byggnadsverk och miljöer i hela landet. Stiftelsen skall icke vara helstatlig utan minst lika beroende av frivilliga bidrag och insatser. Stiftelsen skall kunna åtnjuta skattefrihet. Med stöd av det anförda yrkar vi att begär att regeringen låter utreda frågan om en nationell stiftelse för kulturhistoriska byggnader och miljöer.