mot · G8021641 · 1985-01-25 00:00:00 — m. fl. kommunisterna lägger i denna motion fram förslag om grundlinjer för en radikal skattepolitik. Dessa berör skattepolitikens utformning , där vpk anser att en produktionsbeskattning i stort skall ersätta inkomstbeskattningen. I andra motioner läggs förslag om förändringar som bör komma till genomförande i det närmaste. Dessa har samtliga en utjämnande effekt, med skärpt beskattning av stora förmögenheter, spekulationer och utjämning av kommunala ojämlikheter. De innebär också större rättvisa i inkomstbeskattningen genom avdragsbegränsning. Förslagen är följande: o Plan för genomförande av avveckling av momsen på mat o Skärpt beskattning av omsättning och reavinster på aktier o Skärpt beskattning och förslag om engångsskatt på stora förmögenheter o Höjning av arvs- och gåvobeskattningen o Kraftiga begränsningar i rätten till avdrag i inkomstbeskattningen o Reell utjämning av de stora skillnaderna i utdebitering och införande av statskommunal progressiv enhetsskatt o Borttagande av representationsavdraget o Slopande av möjligheten till skattelindring genom inbetalande av stora räntor i förskott o Befrielse från fastighetsskatten för pensionärer med låg eller ingen ATP. 1 denna motion framläggs grundlinjer för hur en radikal skattepolitik bör utformas. Den bygger på att utjämna inkomstskillnaderna genom en ökning av progressionen i beskattningen och en övergång till en produktionsbeskattning. Denna skall då i huvudsak ersätta den nuvarande inkomstbeskattningen. Vidare anförs kritik mot det nuvarande systemets urvattning av progressionen både genom minskad betydelse i den totala beskattningen och genom de kraftigt ökade underskottsavdragen. Vidare tas i motionen upp ett resonemang om betydelsen av att låta förmögenheterna utgöra en väsentligt större del i beskattningen. Förmögenhetsflödet är ca tio gånger så stort som det s. k. BNP-flödet och utgör därför en avsevärt högre potential för beskattning än det som är nyttjat. I motionen påvisas nödvändigheten av inkomster till samhället för att kunna fördela även sociala och kulturella behov till andra än dem med stora inkomster eller förmögenheter. Detta är en fördelningspolitik som måste vara sammanbunden med en radikal skattepolitik. Skattepolitiken är en del i klasspolitiken. Den kan utnyttjas för att skapa utjämning av stora orättvisor och inkomstskillnader, men också till att öka de faktiska skillnaderna genom relativt kraftig beskattning av låga och normala inkomster och lindrig beskattning av stora inkomster och förmögenheter. En relativt hög beskattningsgrad kan medverka till att sociala skillnader jämnas ut. Motsatsen tvingar fram privatiseringar av viktiga sociala förmåner, vilket direkt drabbar dem i samhället som har det sämst och har det största behovet av samhälleligt stöd. Det senare är en ren högerpolitik. För kommunisterna är skattepolitiken ett viktigt instrument i en social och kulturell fördelningspolitik. Utan samhällsinkomster kan endast överklassen tillskansa sig utbildning, godtagbar levnadsstandard och ett tillräckligt kulturliv. Med otillräckliga samhällsinkomster kan inte heller sjuk- och hälsovård, en social bostadspolitik, barn- och äldreomsorg, sjukpenning och pensioner, en god arbetsmarknads- och näringspolitik, kollektiva transporter som tåg, buss och tunnelbana och en i övrigt god social service upprätthållas. Inte heller kan nödvändiga åtgärder för att säkra en god miljö genomföras. En ökad privatisering skulle bli resultatet, vilket skulle drabba alla som inte har höga inkomster eller stora förmögenheter. En radikal fördelningspolitik utgör ett stöd för de lönearbetande, för pensionärer, för barnfamiljer och de arbetslösa. En radikal fördelningspolitik innebär inkomst- och förmögenhetsutjämning via skatten och en social och kulturell utjämning via skatteinkomsterna. Det är sådan politik som är kommunisternas. Det nuvarande skattesystemets sönderfall och urartning tilltar. Det har mycket liten, om ens någon, inkomst- och förmögenhetsutjämnande funktion. I stället tjänar det till att befästa och förstärka de djupa orättvisor som är inbyggda i det kapitalistiska systemet. De drag av utjämning av inkomstskillnader som tidigare kunde förmärkas har i stort sett upphört. De senaste årens s. k. marginalskattesänkningar har bidragit till detta. Till förmögenhetsutjämning har skattesystemet aldrig bidragit. Den progressiva statsskatten den som skulle vara inkomstutjämnande har minskat i andel högst betänkligt. Statsskatten har minskat sin andel av den offentliga sektorns samlade skatteinkomster. Härtill bidrar marginalskattesänkningarna för höginkomsttagarna och, framför allt, den kraftigt ökade och svällande avdragsdelen, den sistnämnda utnyttjas just av de högavlönade och besuttna för att undandra sig sin del i beskattningen. Den skatteplanering som denna grupp sysslar med är i egentlig mening skatteflykt, fast en legal sådan. En skattepolitik för utjämning kräver nya grepp. Här måste en ny skattebas användas. Vpk anser att produktionen skall utgöra skattebasen. Denna produktionsbeskattning skulle i stort ersätta beskattningen av inkomst från arbete. Endast en mindre del av inkomstskatten bör finnas kvar. Denna skall vara starkt progressiv och ha i huvudsak inkomstutjämnande syfte. Även förmögenheterna och förmögenhetsökningarna bör utgöra en skattebas som i avsevärt högre grad kommer till utnyttjande än vad som är fallet. Företagsbeskattningen bör ses över och förändras i riktning mot att ett större skatteuttag görs på finansiella och likvida medel och mindre på producerande kapital. Principer för en radikal skattepolitik o Höga indirekta skatter på livsnödvändiga varor, särskilt matmomsen, måste motarbetas. o Skattesystemet måste reellt utjämna stora inkomst- och förmögenhetsskillnader. o De mycket stora skillnaderna mellan kommuner måste utjämnas för att kostnader och service skall vara likvärdiga i alla delar av landet, o Beskattningen av bolagen måste ändras så att företag med enorma vinster tvingas göra investeringar för nya jobb. o Kapital och kapitalinkomster måste beskattas hårdare liksom beskattningen av realisationsvinster, o Arbetsinkomster måste beskattas lindrigare, framför allt i låga och normala inkomstlägen. Skattepolitiken måste dels ha ett långsiktigt perspektiv med väsentliga förändringar av systemet, och dels ett kortsiktigt perspektiv med förändringar i det nuvarande systemet. För att kunna genomföra en grundläggande förändring krävs en förhållandevis lång övergångsperiod. Därför är det nödvändigt att vidta betydande förändringar inom ramen för det nuvarande systemet. Dess stora orättvisor måste snabbt rättas till och inkomstskillnaderna utjämnas. Förmögenhetsorättvisornas fortsatta acceleration måste stoppas och vändas till en rättvis fördelning av produktionsresultatet. Till arbetarrörelsens klassiska idéer har hört att skattepolitiken skall verka socialt utjämnande, och att den skall tjäna att bygga upp en offentlig sektor, som förmår tillgodose för folkflertalet viktiga sociala behov och mål. Det rådande skattesystemet har i hög grad mist sin förmåga att främja sådana syften. Skatter som inte har någon utjämningseffekt dominerar. Också inom vissa av arbetarrörelsens politiskt ledande skikt har man i viss mån retirerat inför den borgerliga nationalekonomins påståenden, att skatterna för företag och förmögenheter måste mildras. Att skattesystemet kommit in i en återvändsgränd är emellertid en följd av att man alltför mycket fixerat det skattepolitiska tänkandet till en speciell sida av ekonomin. Det ekonomiska flöde som sammanfattningsvis brukat betecknas som BNP utgör f. n. något . Den samlade förmögenheten, å andra sidan, uppskattas till något . Så länge beskattningen koncentreras på BNP-flödet ges skattepolitiken snäva gränser. Det är inom den stora förmögenhetssektorn, som de snabba förändringarna sker f. n. Förändringar som är av helt andra dimensioner än inom BNP-flödet. Även om alla förmögenhetsökningar inte är realiserbara, är det dock uppenbart, att ett utomordentligt stort och i stort sett obeskattat flöde av pengar samlats inom förmögenhetssektorn. En illustration härtill är den helt exempellösa stegring som t. ex. aktiekurserna genomgått i . Särskilt efter 1980 och fram till finns bland de utvecklade industriländerna inget motstycke. Förmögenhetsbildningen är inte bara ett hot mot den samhällsekonomiska balansen utan också en fördelningspolitiskt djupt stötande och delvis korrumperande företeelse. Att dra in större delen av den extrema förmögenhetsstegringen framstår både som en nationalekonomisk nödvändighet och som ett villkor för utformningen av en rättvis skattepolitik. Som ny skattebas bör produktionen nyttjas. Denna bör då, som tidigare nämnts, i stort ersätta den nuvarande beskattningen av arbetsinkomster. Kvar av inkomstbeskattningen behövs endast en mindre del som får tjäna syftet att utjämna stora inkomstskillnader. Härigenom skulle nya perspektiv i beskattningen införas. En sådan grundläggande förändring måste självfallet göras i samband med en genomgripande förändring av lönesystemen inom både privat och offentlig sektor. Debatten om marginalskatterna har främst gällt höginkomsttagarna, medan problemet i själva verket är större för arbetare med skift- och övertidstillägg. Detta upplevs av de arbetande som otillfredsställande, då de kan konstatera hur inkomsttagare med stora inkomster på olika sätt undandrar sig beskattning bl. a. genom skatteplanering. Utnyttjandet av underskottsavdrag för att nedbringa beskattningens effekter är, som vpk redovisar i särskild motion om avdragssystemet, främst en verksamhet för dem med höga inkomster och förmögenheter. de mer än som underskottsavdragen uppgår till, är det en förhållandevis liten andel av skattebetalarna som tillgodogör sig merparten av avdragen. Ju högre bruttoinkomst, desto högre underskottsavdrag. 1 en undersökning om 1982 års inkomster som , , f. n. arbetar med visas att de med bruttoinkomster över 1 milj. kr. genomsnittligt gör avdrag med . Den genomsnittliga inkomsten för denna grupp var . För inkomsttagare i mer normala nivåer, 70 000 till . i bruttolön, var den genomsnittliga lönen . Detta visar att det nuvarande systemet med rätt till avdrag i obegränsad utsträckning gynnar höginkomsttagare på övrigas bekostnad. Med en övergång till en produktionsbeskattning skulle i huvudsak även problemet med underskottsavdragen elimineras. De skulle i sin helhet kunna slopas och andra former för stöd till boendet skulle komma i fråga. Ett sådant stöd, rätt utformat, skulle kunna ge rättvisa i boendekostnaderna mellan olika boende- och upplåtelseformer. Produktionen utgör en naturlig bas för beskattning. Ett sådant system skulle i utbyggt skick ge en betydande styreffekt på samhällsekonomin. Med fördel kan den användas för att uppnå önskvärda politiska mål. Den nuvarande beskattningen av produktionen som sker över produktionsfaktorn arbete har begränsningar. En avgörande nackdel med beskattningen av arbete arbetsgivaravgifter är att de drabbar arbetsintensiva näringar i högre grad än näringar där en hög automatisering och robotisering införts. Detta leder till en dämpning av efterfrågan på arbetskraft, som i möjligaste mån ersätts med maskiner av olika slag. Det stora yrkeskunnandet minskas dessutom, vilket är farligt . Men med en beskattning av andra produktionsfaktorer än arbetskraften skulle en eftersträvad dämpning av tendensen att ersätta arbetskraften med datorer kunna uppnås. Härigenom skulle också yrkesskickligheten kunna kvarhållas och utvecklas. Som sagts, skulle en framtida produktionsbeskattning till största delen avlösa den nuvarande beskattningen av arbetsinkomster. De förhållandevis höga marginalskatterna i vanliga inkomstlägen skulle därigenom kunna elimineras. Extra inkomster, ersättningar för beordrad övertid, OB-tillägg, skifttillägg m. m., skulle på så sätt ge ett betydligt större netto efter skatt till skillnad mot nuvarande förhållande. Till produktionsbeskattningens fördel hör bl. a. ett relativt okomplicerat förfarande och att den ger en bred skattebas. Den bör vidare byggas på olika förutsättningar som kan variera från företag till företag. Här bör bl. a. företagens omsättning, råvaru- och energiförbrukning ligga till grund för beskattningen. De är faktorer som jämte kapital och arbete bör ingå i ett beskattningsunderlag. Utöver dessa bör en differentiering av skattesatsen införas som tar hänsyn till vilken grad av samhällelig nytta produktionen eller tjänsten utgör. På så sätt kan samhället styra stimulera viss typ av produktions- eller tjänsteinriktning. Utjämning genom progressiv beskattning För att det nuvarande systemet skall kunna tjäna utjämnande, till dess att en övergång till produktionsbeskattning är genomförd, krävs förändringar. Som nämnts i det föregående måste stora begränsningar göras i avdragssystemet. Detta räcker dock inte. Progressiviteten i beskattningen måste också upprättas genom att den progressiva delen i beskattningen måste öka i andel. uppgick den statliga skatten till ca en tredjedel av den offentliga sektorns skatteintäkter. har den sjunkit så lågt som till att endast utgöra en åttondel, eller . Under sådana förutsättningar är det självfallet svårt att få en verklig utjämning till stånd. Orsaken till att statsskatten är så låg i andel är alla s. k. marginalskattesänkningar som både borgerliga partier och socialdemokrater genomfört . Dessutom medverkade inflationsskyddettill att sänka statsskattens andel. Vidare har inflationen påverkat nivån på inkomsterna från de indirekta skatterna liksom de kraftiga kommunalskattehöjningarna sista hälft. En omdisponering mellan kommunala och statliga utgifter och inkomster är därför nödvändig. Detta som en inkörsport till en statskommunal progressiv enhetsskatt, om vilket vpk lägger fram förslag till i annan motion. De indirekta skatterna utgör i sig en motpol till en progressiv beskattning. I första hand är detta fallet när det gäller matmomsen. Därför är det nödvändigt att föra kamp mot de flesta av de indirekta skatterna. Vissa av dessa bör dock kvarhållas och nya kanske införas på sådan konsumtion som är av lyxkaraktär. Här skulle i förlängningen en differentierad mervärdeskatt kunna tjäna detta syfte. I särskild motion föreslår vpk att matmomsen slopas och att detta görs i tre steg. Som ett första steg föreslås att livsmedelssubventionerna ökas med kommande budgetår. Detta skulle tjäna främst barnfamiljer med förhållandevis låga inkomster då huvudparten av deras konsumtion utgörs av livsmedel. De grundprinciper och förslag som vpk här har redovisat utgör grundstenarna i en radikal skattepolitik. Utgångspunkten är att lindra beskattningen för folk i vanliga och låga inkomst- och förmögenhetslägen och åstadkomma en reellt ökad beskattning av stora inkomster och förmögenheter. Detta är en skattepolitik byggd på solidaritet och social rättvisa. Med anledning av det anförda föreslås att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om grundlinjer för en radikal skattepolitik. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)