mot · G8022126 · 1985-01-25 00:00:00 — Motion 1984/85:2126 m. fl. Beslutet att nedlägga varvet i väcker en rad kritiska tankar om svensk industri- och sysselsättningspolitik. Så gör också det paket med förslag till åtgärder regeringen nu presenterat. Varvsproblemen har varit kända . Med den varvspolitik som förts har det stått klart att ett akut läge när som helst kunnat inträffa. Det har funnits att förbereda grundliga och långsiktigt hållbara lösningar och motåtgärder. Likväl framstår nu hanteringen av problemet och de tusentals hotade människornas situation som kortsiktig, yrvaken och improvisatorisk. Oavsett vad man har för mening om statens roll och engagemang i industri- och sysselsättningspolitik, är en sådan brist på förutseende och förberedelse ytterst allvarlig. Ansvaret för situationen delas av regeringen, styrelsen för Svenska Varv och den typ av ekonomiskt system, som ställer tusenden i akuta försörj ni ngssvårigheter. Regeringens paket är, som nämnts, en ren improvisation. Det innehåller ingen helhetssyn på regionens långsiktiga utveckling. Det innebär uppgivenhet, då det gäller varvsarbetarnas situation. Det avser uppenbarligen att bana väg för ett privat jätteföretags intressen av att utnyttja situationen för helt egna syften. Utan att fråga efter regionens och nationens intressen och behov, kopplar regeringen in och förbinder sig med dess speciella avsikt att tjäna pengar på en viss typ av lösning, då det gäller nordiska trafikproblem. Detta är inte bara illa genomtänkt och ett uttryck för bristande självständighet hos den statliga trafikpolitiken. Det riskerar att bidra till en helt felaktig trafikstruktur. Uddevallaproblemet måste angripas från en annan utgångspunkt. Man kan inte bara utlämna varvsarbetarna till provisoriska livssituationer under AMS administration. Man kan inte heller lämna en regions framtid i händerna på ett privat storföretags manipulationer. Regeringen måste ta ansvar för regional-, industri- och trafikpolitiken. Från denna utgångspunkt måste en preliminär strategi för formuleras enligt följande: Varvets produktiva resurser skall tas till vara. Nedläggningsbeslutet bör upphävas. En ny styrelse för Svenska Varv bör utses. En plan för utnyttjande av varvets tekniska kapacitet skall göras upp, inriktad på att bl. a. tillverka olika typer av stål- och rörkonstruktioner. Det kan t. ex. handla om rörsystem för gas och flytande ämnen, konstruktioner för process- och kemiska industrier, nya typer av takkonstruktioner (s. k. membrantak av stål vore en intressant utvecklingsprodukt) m. m. Ett program för den långsiktiga industriella utvecklingen i regionen bör utarbetas. Därvid bör särskilt uppmärksammas möjligheter till vidareförädling av petroleumprodukter, utveckling av telekommunikationssystem samt elektroniska produkter av betydelse för den nationella självständigheten på mikroelektronikens område. Forsknings- och utvecklingsverksamhet i regionen bör stimuleras, i form av transporttekniskt centrum och havstekniskt institut. Regionens trafiksystem, främst på järn vägssidan, bör utvecklas. Detta måste ses i ljuset av de behov som existerar för såväl kontinentförbindelserna som för i dess helhet. Utgångspunkten skall vara en från privata storföretags intressen oberoende trafikpolitisk syn, som prioriterar järnväg och sjöfart och står i överensstämmelse med miljöpolitiska behov. Regeringen skall inte överlämna utvecklings- och krisproblemen till regionala myndigheter utan måste själv fortsättningsvis ta ett övergripande ansvar, ett ansvar som kan gälla gentemot , som har att bevilja medel. För att försvara varvet och motverka uppgivenhet och pessimism bör de varvsanställda dras in i den aktiva beslutsprocessen. Man bör försöka mobilisera deras idéer och kunnande på bred basis för att ta till vara detta i kampen för fortsatt produktion. Mot bakgrund av det anförda föreslås att beslutar att hos regeringen begära ett kris- och utvecklingsprogram för enligt de riktlinjer som anges i motionen. (vpk) (vpk) minab/gotab 1985