mot · G8022982 · 1985-03-26 00:00:00 — m. fl. Kvinnornas villkor på arbetsmarknaden (prop. 1984/85:130) Vpk har i och för sig ingenting att invända mot det åtgärdsprogram som presenteras i propositionen om kvinnornas villkor på arbetsmarknaden. Vi ser självfallet positivt på alla försök som görs att stärka kvinnornas ställning på arbetsmarknaden. Enligt vår mening är problemet med propositionen inte vad som här föreslås utan det är allt som inte sägs och inte föreslås. Visst är det bra med särskilda projekt av den typ som propositionen tar upp. Men - vill man verkligen komma åt och i grunden förändra kvinnors villkor på arbetsmarknaden och i samhället måste man satsa på betydligt mer genomgripande åtgärder. Insikten om detta finns hos föredragande statsrådet, det framgår av propositionen. Varför tar då regeringen inte steget fullt ut och satsar på sådana reformer som utan tvivel har avgörande betydelse för kvinnorna, t. ex. en arbetstidsförkortning till sex timmars arbetsdag, påskyndande av utbyggnaden av barnomsorgen eller uppvärdering av de traditionella kvinnoarbetena? Den promemoria som utarbetats av jämställdhetssekretariat ger nyttig information om kvinnornas situation på arbetsmarknaden och dessutom en tydlig beskrivning av könsdelningen i utbildning och i arbetsmarknaden. Den lyfter fram arbetstiden som en könsskiljande faktor och den visar på skillnaderna i förutsättningarna för kvinnors resp. mäns förvärvsarbete. I själva verket kan man aldrig diskutera kvinnors situation på arbetsmarknaden utan att diskutera deras villkor i samhället. har det skett stora förändringar i kvinnors livsmönster. Allt fler kvinnor har blivit förvärvsarbetande - och dubbelarbetande. Men trots att merparten kvinnor förvärvsarbetar kvarstår den traditionella arbetsfördelningen mellan könen. Kvinnorna har alltjämt huvudansvaret för hem och barn. De väljer sina arbeten och organiserar sina liv utifrån detta faktum. En viktig politisk och kvinnopolitisk fråga är därför att förändra vardagen så att kvinnor får möjlighet att både förvärvsarbeta, hinna med hem och barn samt delta i andra verksamheter. Arbetslivet är inte organiserat utifrån kvinnors verklighet och behov. Detta har medfört att många kvinnor tvingats välja deltid för att klara både förvärvsarbete och ansvar för hem och barn. Dessa kvinnor har sällan möjlighet att försörja sig själva, de har sämre chanser till vidareutbildning och till att avancera inom sina yrkesområden. Arbetstidsfrågan är utan tvivel en nyckelfråga när det gäller jämställdheten mellan könen. Det finns en rörelse i samhället för en förkortning av den dagliga arbetstiden . Denna rörelse domineras av kvinnor. har debatten förts om sextimmarsdagen. Tiden borde nu vara mogen för att ta steget och börja nedtrappningen av den dagliga arbetstiden . En plan för nedtrappning av arbetstiden med siktet inställt på sex timmars arbetsdag bör utarbetas och genomföras. En sådan åtgärd skulle stärka kvinnornas ställning i arbetslivet och dessutom öppna möjligheter för männen att ta mer aktiv del i barnomsorg och hemarbete. Merparten av de förvärvsarbetande kvinnorna finns på områden i arbetslivet som bygger på service, vård och omsorg. Kvinnor är i stor utsträckning kommunal- eller landstingsanställda och arbetar ofta inom hälso- och sjukvård, socialvård och undervisning. Just dessa delområden inom den offentliga sektorn har haft en kraftig expansion de sista decennierna. Parallellt med denna expansion har många kvinnor börjat förvärvsarbeta. Den offentliga sektorns utbyggnad och den höjda kvinnliga förvärvsintensiteten har gett till resultat att över hälften () av alla kvinnor på arbetsmarknaden är anställda av kommunen, eller staten. har de offentliga verksamheterna på olika sätt kringskurits och den offentliga sektorn har därmed slutat att växa. Politiska åtgärder riktade mot den offentliga sektorn får direkta återverkningar på kvinnors möjligheter att förvärvsarbeta: dels minskar den traditionella kvinnoarbetsmarknaden, dels försämras den sociala service som är en förutsättning för det kvinnliga förvärvsarbetet. Vpk anser att samhället måste erkänna att man är villig att betala för den typ av omsorgsarbete som kvinnor utför. Det är samhällsnyttig verksamhet som bör, inte som sker stramas åt, utan i stället byggas ut. Det finns fortfarande många barn som väntar på daghemsplats, köerna till sjukvården är långa, äldreomsorgen är otillräckligt utbyggd. En planerad utbyggnad av de samhällsnyttiga delarna av den offentliga sektorn har stora fördelar: dels skapas här jobb, dels tillfredsställs nu eftersatta behov. Visserligen anser vi att kvinnors arbetsmarknad måste breddas och i det arbetet kan propositionens åtgärdsprogram i någon mån bidra. Men vi anser att det arbete som kvinnor traditionellt utför också måste uppvärderas av samhället. Det måste tillmätas ett värde. Samhället måste ta till vara och värdera de traditionellt kvinnliga erfarenheterna lika väl som de traditionellt manliga. Under hänvisning till det anförda och med anledning av proposition 1984/85:130 föreslås 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om den offentliga sektorns betydelse för kvinnors möjlighet till arbete, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om uppvärdering av traditionella kvinnoyrken inom den offentliga sektorn, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om förkortning av arbetsdagen och dess betydelse för jämlikhet och kvinnors villkor i arbetslivet, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om vikten av en forcerad utbyggnad av barnomsorgen. (vpk) (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)