mot · G8021023 · 1985-01-23 00:00:00 — Är skolmåltiden en social reform som kommit för att stanna, eller en verksamhet som skall avgiftsfinansieras? En tillbakablick visar att det i fanns privata organisationer som serverade mat åt fattiga barn. 1941 föreslog den s. k. befolkningsutredningen riksdag att införa skolfrukost för skolbarnen. startade den verksamheten. Kommuner som serverade skolfrukost fick på särskilda villkor bidrag till verksamheten. Dessa statsbidrag minskade sedan efter hand för att 1966 försvinna helt. Därmed blev bl. a. skollunchen, som den kommit att kallas, en angelägenhet. Hur fungerar det ute i landet? Man vet att på 5 300 skolor serveras mat. Ungefär hälften av dessa får maten varm från annat kök i kommunen. Skollunchverksamheten beräknas i sin helhet kosta landet 2 400 milj. kr. (1984). av kostnaden går till löner och livsmedel, och till lokaler och maskiner. Kostnaderna fördelar sig på . Då utgör livsmedel , personal . Under de år vi haft skolmåltider i har dessa varit omdiskuterade. Den hetaste frågan har varit och är kostnaden. Den pedagogiska sidan har inte förrän aktualiserats. ser landets kommuner huvudsakligen till näring och ekonomi, nog så viktiga frågor. fanns speciella rekommendationer för näringsinnehållet, utarbetade först av , senare . Rekommendationer säger att skollunchen skall ge av ene: i. I dagligt tal säger vi att skollunchen skall ge en tredjedel av Övriga mål, som hemmen är ansvariga för, skall ge resterande delar. Tyvärr visar undersökningar-i bl. a. , och Järfälla-att barnen äter för litet. De får inte i sig tillräckligt med fullvärdig kost. Alla går inte till skolmatsalen. av eleverna i låg- och mellanstadieskolorna äter skollunch, på högstadiet och på gymnasiet. Generellt kan också konstateras att de yngre eleverna äter för små portioner: på låg- och mellanstadiet enligt Linköpingsstudien mindre än avsett, på högstadiet mindre än avsett. I läroplan för , Lgr 80, säger man bl. a.: verksamhet i skolan skall präglas av pedagogiska mål. Ytterligare ett tiotal Lgr-citat styrker och har även gett en del kommuner tillräcklig råg i ryggen för att börja arbeta med skolmåltiden som en pedagogisk resurs. Allt flera elever gör sin när-prao (praktisk arbetslivsorientering) i skolrestaurangen eller dess kök, och gör det med utgångspunkt från skollunchen. När skolan arbetar med den av läroplanen föreskrivna internationaliseringen så gör man jämförelser av mat och matkultur i olika länder. Det oaktat betraktas skollunchen fortfarande som ett slags rast eller i värsta fall bara som en hastig förberedelse till rast och något som man forcerar fortast möjligt om man är elev och något som man är tvungen att delta i, dvs. vakta om man är lärare. Här kan man med förvåning se att mat- och hälsofrågorna som borde vara centrala för oss alla har låg dignitet. Hemkunskapen som skall fostra våra elever till förståndiga konsumenter har tyvärr rätt dålig status även den. Långt ifrån alla kommuner har följt Lgr 80 och infört praktisk hemkunskap på låg- och mellanstadiet. Skolmåltiden skall ses som en integrerad del av skoldagen, en skollunch som serveras tidigast och helst ungefär , där eleverna äter tillsammans med sina lärare och sitter vid borden, i en matsal där alla trivs och vill äta tillsammans. Nog borde vi unna våra skolelever detta. och Skola arbetar också för denna sak. Man har tagit beslut om att verka för denna typ av måltider. Goda bordsvanor grundläggs i barndomen. Frågan är bara om maten har tillräcklig status för att skollunchen skall kunna ses även som ett pedagogiskt inslag, en lektion och därmed vara lärarledd, dvs. eleverna äter med sin lärare och/eller med annan skolpersonal: syo, kurator, skolsköterska, vaktmästare. Vi lär för livet och inte för skolan. skulle den måltidsform som ovan skisserats medföra bl. a. följande: - förbättrade kostvanor även utanför skolan - ökad motivation genom kunskap - bättre prestationsförmåga genom bl. a. ökad koncentration - ökad trygghet för föräldrarna som kan känna sig förvissade om att deras barn får sina i samband med lunchen - en kommunalekonomisk vinst, eleverna äter, mindre svinn, en pedagogisk vinst, eleverna orkar och presterar bättre. En undersökning av barns frukostvanor i visar att barn som får dålig frukost har svårare att koncentrera sig, visar sämre kreativitet och har sämre uthållighet i fysiska aktiviteter. Kommunerna har påtagit sig ansvaret, frivilligt, att servera skollunch. Har vi råd att inte ta till vara alla möjligheter denna måltid ger? Med anledning av ovanstående hemställs att hos regeringen begär att får i uppdrag att arbeta vidare med skollunch som pedagogisk resurs. () ()