mot · G802298 · 1985-01-10 00:00:00 — Motion 1984/85:298 Förhållandena för barn i krig Vad betyder det under resten av livet för ett barn att förlora sin barndom? Att bli en ansvarig, vuxen person vid åtta eller ålder. Vad betyder det för ett barn att redan som tre- eller fyraåring för alltid förlora tron på föräldrarnas förmåga att beskydda honom för faror? Vad betyder det för ett barn att förlora medlemmar av sin familj, tillfälligt eller för alltid, utan att kunna förstå varför? Vad betyder det för ett barn att aldrig lära sig någon annan metod för att lösa konflikter, än att döda? Detta är den sortens frågor vi måste ställa oss inför barnens villkor på många, många ställen på jorden. Vi kan inte bortse från dem, hur hemska de än är. Våra egna barn kräver det av oss. Studier i och har visat att barnen i dessa länder är mycket mer oroade av krigens effekt på deras egna jämnåriga, än de någonsin säger åt vuxna i vanliga samtal. De är allra mest oroade över att de vuxna inte tycks vilja göra något åt saken. Vad finns det då för möjligheter för oss att göra något? Först och främst behövs exakt, aktuell, väldokumenterad kunskap om krigets effekter på barn. Detta är en uppgift som bl. a. svenska Rädda barnen, i internationellt samarbete, satsar mycket på. Kunskap kan man aldrig få för mycket av. Den måste tas fram av experter - för barnen säger inte så mycket av sig själva. Även eljest välinformerade och välvilligt inställda vuxna tror ofta, att barn i krigshärjade områden inte bryr sig så mycket om det, inte lider så mycket av det. Men sätter man sig att på allvar fråga barnen själva, säger de som den elvaåriga i till den svenske barnöverläkaren . : Vuxna förstår inte hur vi barn tänker. De vet inte hur de skall svara på våra frågor. De är så upptagna av sina egna problem, att det inte är bra att störa dem för mycket. Jag brukar gråta när jag är ensam För det andra behövs formella, allmänt accepterade rättigheter för barn. T. ex. sådana som föreslagits av Rädda barnen och kväkarna till den arbetsgrupp inom FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna, som arbetar på ett förslag till en konvention om barnens rättigheter: Staterna som undertecknar denna konvention skall avstå från att rekrytera barn till sina väpnade styrkor och skall vidtaga alla åtgärder för att förvissa sig om att barn inte tar del i fientligheter. Staterna erkänner och inser barnens särskilt stora sårbarhet och skall därför, i inre och internationella beväpnade konflikter, vidtaga särskilda åtgärder för att hindra alla barn från att underkastas någon form av psykiskt eller fysiskt våld, och för att se till att de alltid är de första som får skydd och vård. Även har på sitt styrelsemöte i beställt en särskild rapport i denna fråga, för att ta ställning till den. Samtliga icke-statliga internationella organisationer (NGOs) som deltar i det ovan nämnda arbetet på en barnkonvention har ställt sig bakom förslaget från Rädda barnen och kväkarna. Men med konventioner är inte allt gjort. De måste också tillämpas i verkligheten. Finns det något sätt att göra detta, som kunde tänkas vara mera effektivt än det arbete som utförs av t. ex. Internationella röda korset, vilket ju också har till uppgift att skydda civilbefolkningens liv och rättigheter i krig? Internationella röda korsets uppgifter är att förhandla med båda sidorna i en väpnad konflikt och söka förmå dem att följa regler om hur civila skall behandlas. Bland de civila finns givetvis barn, men det är inte säkert att de får prioritet i dessa förhandlingar. Inte heller kan IRK göra något, innan förhandlingarna avslutats, och det kan ta . FN har däremot ett eget organ för barn, . Det är ett av de effektivaste och bäst ledda av alla . Det är i stånd att handla snabbt: det har experter och medarbetare från alla länder, inte bara från som IRK: det har redan upparbetade vägar till samverkan med den eller de nationer det är fråga om. Vad som saknas är ett uttryckligt mandat från , dvs. från FN:s medlemmar, om att har skyldighet att hjälpa barn också i krig och inbördeskrig. Vad skulle kunna åstadkomma i så fall? kunde för det första samla representanter både från krigförande och icke krigförande länder i en viss region till samtal och konsultationer om hur man kunde skydda barnen. I samarbete med nationella UNICEFkommittéer och frivilliga organisationer med liknande avsikter, kunde på det sättet sätta ett starkt opinionstryck på krigförande parter och dra deras ansvar och skyldigheter fram i ljuset. Detta borde fortsättas genom att sprida så mycket kunskap som möjligt om vad och andra rättighetsförklaringar faktiskt påbjuder dem som har undertecknat dem. Det är viktigt att inte bara den bildade eliten i ett land, men hela befolkningen, har gjorts medveten om vad man får och inte får göra mot civila i krig och särskilt mot barn. borde använda sina informationskanaler över hela världen för att sprida kunskapen om hur barn lider i krig, och hur detta strider mot åtaganden som de flesta nationer faktiskt undertecknat. har stor moralisk makt just därför att den företräder de oskyldigaste av alla och bör använda den makten så kraftigt som möjligt. bör vidare påverka IRK, WHO, UNHCR, och andra organisationer att i första hand se till barnens bästa och inte låta dem bli bortglömda för andra uppgifter. eller senare kommer man så fram till den stora frågan som oundvikligen ställs inför: Skall man hjälpa barn även i konflikter där man kommer obedd till? arbetar ju annars aldrig utan att vara inbjuden till samverkan av landets egen regering. Den startar heller inga projekt som regeringen inte är med på och uttryckligen gillar. Skall nu i den nya situationen börja försvaga denna regel och gå in även där den är ovälkommen för endera av två stridande parter? har ju som sin huvudregel att hjälpa barn var de än finns inte att ta opartisk ställning i konflikter. Hur går det med dess möjligheter att hjälpa barnen i ett visst land, om det gör sig till ovän med dess regering genom att hjälpa dess fiender? Givetvis måste en sådan risk bedömas från fall till fall. Men det är inte säkert att den är omöjlig att ta. Inte om man på så sätt hjälper barn som annars ingen hjälper. Och med tiden är det helt tänkbart att UNICEFrs nya sätt att uppträda blir accepterat och godkänt. Men det får man aldrig veta om man inte försöker. De stora frivilliga internationella hjälporganisationerna skulle ha stor glädje av att tog på sig en sådan ny roll. Deras arbete skulle underlättas och kunna gå snabbare. Så stora delar av vårt klot är härjat av krig i stor eller liten skala, att det börjar kännas cyniskt att bara hjälpa de barn som råkar leva i relativ fred. Slutligen är det inte bara som har en viktig roll att spela när det gäller att rädda barn. Även de frivilliga, ideella organisationerna måste accepteras som samarbetspartner och få mera stöd av FN och dess organ, när hjälp skall fördelas. Ofta har sådana organisationer större praktisk möjlighet att komma fram till de mest behövande - dit barnen alltid hör - än statliga och mellanstatliga organ. Den effektiviteten bör tas till vara. Vad alla organ, som söker hjälpa barn i nödsituationer, har att betänka, kan sammanfattas så som skedde på ett symposium om skydd för barn, som hölls i av Independent Commission on International Humanitarian och Rädda barnen. Där enades man om följande rekommendationer: o ökade resurser måste avsättas till forskning och åtgärder som främjar barnets skydd och säkerhet o barnets skydd internationellt måste stärkas. Det är viktigt att man tar hänsyn till detta vid upprättandet av en konvention om barnets rättigheter o i detta sammanhang måste frivilligorganisationernas insatser förstärkas avsevärt både nationellt och internationellt, eftersom de är betydelsefulla i opinionsbildningsarbetet och som informationskanaler o barnets intressen och framtid måste alltid komma i första rummet när man diskuterar lösningar rörande barnets skydd och säkerhet. Man måste ta hänsyn till barnets behov av att känna sig emotionellt och fysiskt säkert om att det i största möjligaste mån får stanna hos sin familj eller i sin Det är speciellt viktigt att noga beakta konsekvensen av att flytta ett barn från ett land till ett annat o de största bristerna i de insatser som genomförts är, förutom frågan om resurser: - de oövertänkta lösningar som föreslagits, vilket inte bygger på erfarenhet, samt - att en begränsad grupp människor är engagerade och arbetar aktivt med problemet. och FN gör emellertid inget av allt detta, om inte medlemsstaterna bestämmer det. Det är därför viktigt att den tar upp dessa frågor i sina kontakter med såväl generalförsamlingen som och söker bearbeta dem i den riktning jag här har antytt. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att hos regeringen begär initiativ i FN och angående förhållandena för barn i krig i enlighet med vad som sägs i motionen.