mot · G8023127 · 1985-04-12 00:00:00 — i m. fl. Domstolarna och eko-brotten m. m. 1984/85:178) De centrala förslagen i ekokommissionens betänkande om domstolar och ekobrott har avstyrkts av en mycket stor majoritet av remissinstanserna. Den lagrådsremiss som regeringen därefter presenterade och som trots remisskritiken i allt väsentligt byggde på ekokommissionens arbete har av lagrådet ansetts innebära sådana brister att den inte har kunnat tillstyrkas. Regeringen har valt att nonchalera såväl remissinstanserna som lagrådet. Vi kommer i denna motion att yrka avslag på dessa förslag. Vi har tidigare med anledning av ett antal regeringspropositioner kritiserat regeringen för att vilja bekämpa den ekonomiska brottsligheten genom att införa en särskild rättsordning för denna typ av brott. Det nu föreliggande förslaget om domstolar och ekobrott är ytterligare ett exempel på detta. Enligt propositionen skall vidlyftiga eller komplicerade brottmål med ekonomiska eller skatterättsliga förhållanden av väsentlig betydelse för bedömningen handläggas av vissa tingsrätter som särskilt utsetts av regeringen. Dessa tingsrätter skall också få möjligheter att låta experter på ekonomiska och skatterättsliga frågor ingå i rätten som särskilda ledamöter. Våra invändningar mot förslaget att koncentrera vissa typer av ekonomiska brott till särskilt utvalda tingsrätter överensstämmer i huvudsak med den kritik som har framförts från remissinstanserna och lagrådet. Vår kritik mot förslaget kan sålunda sammanfattas enligt följande: Förslaget innebär ett ingrepp i vår rättsordning och av betydande principiell räckvidd. Det kommer inte längre att vara måltypen som avgör huruvida ett mål skall behandlas vid en särskild domstol eller ej. I stället kommer samma typ av mål att behandlas vid olika domstolar med högre eller lägre kompetens beroende på hur komplicerat det aktuella målet enligt åklagarens bedömning är. Både allmänheten och inom rättsväsendet verksamma personer kommer att uppfatta uppdelningen i olika domstolar som en uppdelning i A-domstolar och B-domstolar. Balansen mellan den tilltalade och åklagaren rubbas genom att enbart åklagaren får möjlighet att påverka huruvida ett mål skall kunna hänskjutas till den kvalificerade gruppen av tingsrätter. Domare måste kunna handlägga många typer av mål med en juridisk-ekonomisk sida, t. ex. affärstvister, byggnadstvister, fastighetsöverlåtelser, konkurser och många typer av brottmål. Målen kräver att domaren besitter eller inhämtar erforderliga kunskaper inom resp. område samt att att han har i vart fall grundläggande kunskaper i ekonomiska frågor. Genom att fördjupa sig i de skilda måltyperna får domaren en god överblick över problemställningarna. Han kan göra adekvata jämförelser och kvalificerade bedömningar. Domarens juridiska allmänbildning är en sorts garanti för en enhetlig rättstillämpning och därigenom ett enhetligt rättssystem. Undandrar man en målkategori, t. ex. särskilt komplicerade mål om ekonomisk brottslighet, försämras domarens förmåga att handlägga och bedöma andra mål med en juridisk-ekonomisk sida. När regeringen nu föreslår att vissa typer av skattebrottsmål skall behandlas vid särskilt utvalda domstolar och att domstolarna skall kompletteras med experter så är detta åter ett bevis på att framför allt vår skattelagstiftning har blivit orimligt komplicerad. Regeringen anser inte längre att man kan garantera att mer komplicerade ekonomiska brott blir korrekt bedömda vid vanliga domstolar eller enbart med ordinarie domare. I stället för att på allvar försöka komma till rätta med det grundläggande problemet - en för alla utom särskilda experter obegriplig lagstiftning - föreslår regeringen särbestämmelser som skall möjliggöra att vissa särskilda lagbestämmelser över huvud taget skall kunna tillämpas. I propositionen gör föredraganden en direkt koppling mellan koncentrationen av ekomål till vissa domstolar och medverkan av experter vid målens bedömning. Av propositionen framgår (s. 26) att regeringen anser det olämpligt att låta experter medverka vid andra tingsrätter än de särskilt utvalda. Att förstärka domstolens ordinarie ledamöter med personer som besitter särskilda kunskaper är en ur principiell synpunkt mindre långtgående åtgärd än att koncentrera särskilt utvalda mål till ett antal tingsrätter. Regeringsförslaget innebär dock att experter kommer att medverka i brottsmålsprocessen. Öppnas en sådan möjlighet för en typ av mål (ekobrott) måste man överväga om motsvarande skall ske vid andra typer av särskilt komplicerade mål. Frågan om expertmedverkan bör därför föranleda en mer ingående utredning än vad som har förevarit inför den nu aktuella propositionen. I likhet med vad ett antal remissinstanser anfört anser vi därför att frågan om expertmedverkan bör övervägas i ett större perspektiv av rättegångsutredningen. I avvaktan på att ett mer samlat ställningstagande kan göras till frågan om expertmedverkan vid domstolarna är det angeläget att domstolarna utnyttjar möjligheten att inhämta s. k. sakkunnig bevisning. Denna möjlighet torde vara tillräcklig för att komplettera den sakkunskap domstolens ledamöter i vissa typer av mål kan sakna. I propositionen föreslås vidare en uttrycklig skyldighet för domstolen att vid handläggning av skattebrottmål samråda med en allmän förvaltningsdomstol eller en förvaltningsmyndighet där en fråga om skatt eller avgift som har samband med skattemålet är anhängiggjord. Även beträffande detta förslag är det av intresse att studera synpunkterna från remissinstanserna. Av dessa framgår att bl. a. kammarrätterna och länsrätterna över huvud taget inte anser att det behövs några särskilda föreskrifter rörande samråd. En annan grupp av remissinstanser, däribland hovrätterna och åklagarmyndigheterna är negativa till ett samrådsförfarande av det aktuella slaget. Man påpekar risken att processmaterial förs in i målet över huvudet på parterna och att någon av domarna genom samrådet kan bli obehörigt påverkad rörande målets utgång eller i vart fall att parterna kan misstänka detta. Eftersom såväl kammarrätter som hovrätter, länsrätter och åklagarmyndigheterna anser att någon typ av samrådsförfarande inte behövs eller att en sådan i vissa sammanhang t. o. m. kan vara olämplig menar vi att inte heller detta förslag borde ha framlagts av regeringen. Vi yrkar därför avslag på propositionen även i denna del. Slutligen föreslås i propositionen att justitiekanslern () skall ha rätt att överklaga beslut som rör avvisande av svararen. Vi finner detta förslag välmotiverat och biträder därför propositionen i denna del. Med anledning av vad vi i motionen anfört hemställer vi att avslår propositionens hemställan 1, 2 och 3. HANS () i () ()