ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G8021169 · 1985-01-22 00:00:00 — Återinförande av bygdekraftsinstitutet, m. m. Lokala opinioner uppstår ofta mot förslag att bygga ut vattenkraften. Samhällets behov av ren och billig energi upplevs inte så värdefull att ingreppen i naturen godtas. Inte heller värderas de arbetstillfällen som skapas speciellt speciellt högt. Inlösen av berörda fastigheter sker mestadels till för ägarna acceptabla priser. Förstörda naturvärden, som ofta är en glesbygds enda tillgång, ersätts dock inte. var inställningen till vattenkraften mer positiv. Det vita kolet var en ofta använd benämning på vattenkraften, som klart uttrycker uppskattning av en ren och förnyelsebar energikälla. Ett bidrag till denna positiva inställning var säkert att berörda bygder enligt lag skulle kompenseras för ingreppen. vattenlag tillförsäkrades bygden kring ett kraftverk bygdekraft, som speciellt skulle ge småindustrin konkurrensfördelar i form av billig energi. 1962 utvidgades bygdekraftsinstitutet till att omfatta all industriell verksamhet. 1974 avvecklades bygdekraftsinstitutet och därmed tidigare glesbygdssatsningar. Det kan synas riktigt att betrakta vattenkraften som en nationell resurs, men onekligen drabbas vissa bygder ibland av stora ingrepp i naturen. Dessa bygder bör kunna kompenseras av kraftbolagen. Ett återinförande av bygdekraftsinstitutet i reformerad form bör vara en lämplig åtgärd. För tillstånd till utbyggnad bör också kraftbolagen kunna åläggas att ge ekonomiskt stöd till exempelvis sysselsättningsskapande turistanläggningar inom området om förutsättningarna för sådana är lämpliga. Med stöd av det anförda hemställs * att beslutar återinföra bygdekraftsinstitutet. * Se även motion 1984/85:1170.
mot · G8021170 · 1985-01-22 00:00:00 — Viss ändring i naturvårdslagen Med hänvisning till vad som anförts i motion 1984/85:1169 hemställs att hos regeringen begär förslag om sådan ändring av naturvårdslagen att kopplingen mellan tillstånd för utbyggnad av vattenkraft och bidrag till sysselsättningsskapande fritidsanläggningar möjliggörs.
mot · G8021171 · 1985-01-21 00:00:00 — Med hänvisning till vad som anförts i motion 1984/85:1067 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad motionen anförts om teknisk högskoleutbildning till .
mot · G8021176 · 1985-01-22 00:00:00 — Så som ni vill att människorna skall göra mot er så skall ni göra mot dem" (6:31). har blivit ett myndighetssamhälle, där myndigheter ställer krav på medborgarna medan medborgarna sällan har möjlighet att ställa motsvarande krav på myndigheterna. Inte på mycket länge har den offentliga makten varit så omfattande, så hänsynslös och så opersonlig som . Den hållhake på myndighetsutövningen i landet, som främst justitieombudsmännen skolat tillhandahålla, har i och med tjänsteansvarets reella - om än icke formella - avskaffande blivit i det närmaste verkningslös. Den svenska lagstiftningens svaghet sammanhänger i hög grad med att visserligen stiftar lag, men att verkningarna av denna lagstiftning förmedlas till periferin i två ytterligare steg, nämligen regeringens förordningar och myndigheternas verkställighetsföreskrifter. Dessa senare torde i betydande omfattning breda ut sig vida utöver den egentliga lagstiftningens råmärken. Icke minst torde detta gälla på det ekonomiska området, däribland inom skatteväsendet. I dagens läge finns knappast någon angelägnare uppgift för riksdag än att börja försvara medborgarna mot myndigheterna. Det måste sannolikt ske efter flera linjer: återinförande av ett veritabelt tjänstemannaansvar, förstärkande av JO:s maktmedel och resurser, samt åvägabringande av en balanserad reciprocitet mellan medborgare och myndigheter. Sålunda bör samma tidsfrister gälla för medborgarna som för myndigheterna: om en medborgare åläggs att inkomma med viss handling inom en angiven tidpunkt, skall denna handling bli behandlad inom en tidrymd som icke överstiger den anbefallda tidsfristen - lika för lika - och om en försummelse eller felaktighet från medborgarens sida medför att denne drabbas av ekonomiska (skattetillägg) eller andra sanktioner, skall motsvarande sanktioner drabba den myndighetsperson som fattar ett felaktigt beslut till medborgarens nackdel. Sådana regler skulle möjligen kunna befordra en bättre, riktigare och allmänt människovänligare myndighetsutövning. Om man dessutom kunde föreskriva att alla, som söker anställning i befattning som innebär myndighetsutövning, innan beslut om anställning träffas skulle undergå examination i tillämpliga delar av regeringsformen samt domarregler skulle kanhända ytterligare något kunna vinnas. Eftersom tjänsteansvarsproblematiken f. n. förefaller vara under behandling i hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförs i motionen om reciprocitet mellan myndigheters krav på medborgarna och medborgarnas krav på myndigheterna. i (m)
mot · G8021177 · 1985-01-22 00:00:00 — Efterkrigstidens samhällsutveckling har i hög grad präglats av den offentliga sektorns expansion. Med detta har följt en kraftig utbyggnad av myndigheter och offentliga förvaltningar. Detta har lett till ett allt större behov av uppgifter både för statistiska och administrativa ändamål. Flertalet av uppgifterna lämnas av företagen. I takt med de allt större uppgiftskraven har en utbyggnad skett av centrala ADB-register. Man beräknar att ungefär två miljarder deluppgifter från företagen lämnas till myndigheternas dataregister. Det finns nästan obegränsade möjligheter att samköra och selektera i databaserade register. Identifikationen är person- och organisationsnumren. Många uppgifter, som företagen lämnar, är sekretessbelagda, exempelvis till livsmedelsverket, och produktkontrollnämnden. Genom samköming av register finns en risk att tillverkningshemligheter avslöjas. Därför behövs en översyn av sekretesslagstiftningen, så att uppgiftslämnarna får ett skydd i sekretesslagens egentliga mening. Ett grundläggande krav är att ADB-registren skiljer på öppen och sekretessbelagd infomation och att registren inte får samköras om inte Företagens Uppgiftslämnardelegation har tillstyrkt samkörningen. Vid samköming av olika register kan förödande fel uppkomma på grund av att kraven på registrens kvalitet är olika. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar att hos regeringen begära ändring i datalagen så att samköming av ADB-register, vilka berör företagsförhållanden, endast tillåts om Företagens Uppgiftslämnardelegation tillstyrkt detta. () ()
mot · G8021180 · 1985-01-22 00:00:00 — Åtminstone har den vedertagna titulaturen för kungahusets icke regerande medlemmar-frånsett den närmaste tronföljaren, d. v. s. kronprinsen - varit arvfurste resp. prinsessa. Dessutom har vederbörande brukat utnämnas till titulärhertig av ett svenkt landskap; detta gällde däremot ursprungligen ej kronprinsen. Efter den senaste ändringen av successionsordningen har även arvsberättigade kvinnliga medlemmar tillagts hertiginnetitel. Enligt statskalender har titulaturen för de ovannämnda ändrats från den hävdvunna till av resp. Detta har skett utan hörande. Inte heller har några skäl angivits för denna onödiga klåfingrighet. är fortfarande ett arvkonungarike, och det synes därför helt omotiverat att nu ta bort prefixet arv i den kungliga titulaturen. Det förefaller ännu märkligare att prins , som varit arvfurste, nu begåvas med en helt ny titel. En återgång till den förut tillämpade titulaturen bör således ske. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kungliga titlar.
mot · G8021181 · 1985-01-23 00:00:00 — m. fl. Grundlagsskyddad närings- och yrkesfrihet Inom näringslivet skapas ett stort antal nya arbetstillfällen. 1983 skapades ca 171 000 nya arbetstillfällen. Av dessa skapades inte mindre än ca 123 000 i mindre och medelstora företag. De mindre och medelstora företagen står med andra ord för inte mindre än av nytillskottet av arbetstillfällen inom näringslivet. En av de viktigaste orsakerna till denna positiva utveckling är det fria tillträdet till marknaden, rätten att starta och driva rörelse. Genom en småföretagsvänlig politik ökar konsumenternas valfrihet och nya sysselsättningstillfällen tillförs en arbetsmarknad som kännetecknas av stor arbetslöshet. höjs kraftiga röster från bl. a. fackligt håll med krav på införandet av etableringskontroll. Tolv av kräver införandet av en sådan kontroll. Från regeringens kommission mot ekonomisk brottslighet har förslag till s. k. näringstillstånd framlagts. Motiven för att avskaffa det i princip fria tillträdet till marknaden varierar från rent sysselsättningspolitiska (nya företag hotar gamla arbetsplatser) till att förhindra s. k. ekonomisk brottslighet. Grunden för en marknadsekonomi är emellertid att företag fritt får startas. Utan detta fria tillträde hotas både näringslivets dynamik och sysselsättningstillfällen. Ett avgörande steg för att öka blivande företagares och övriga investerares tilltro till statsmakternas vilja att även fortsättningsvis satsa på ett marknadsekonomiskt system vore att i grundlagen skydda rätten att starta och driva företag. Vi menar att yrkes- och näringsfriheten bör betraktas som ett grundläggande element i själva rättighetssystemet. Utan regler i detta hänseende är detta system ofullständigt. Kravet på regler om skydd för yrkes- och näringsfriheten har inte sin grund i något speciellt behov som skall dokumenteras . Det bottnar i stället i det förhållandet att den logiska uppbyggnaden av vårt rättighetssystem förutsätter en regel om yrkesoch näringsfrihet. Någon ytterligare utredning behövs ej. Så ej heller ytterligare erfarenheter av reformerna pä fri- och rättighetsområdet. Det av författningsutredningen framlagda förslaget till grundlagstext kan efter mindre justeringar användas i föreliggande skick. Några bärkraftiga invändningar mot regeln framkom inte heller under remissbehandlingen. En regel för yrkes- och näringsfriheten bör få följande lydelse och tas in i 2 kap. RF: Svensk medborgare äger i riket driva näring och utöva yrke såvida annat inte är föreskrivet i lag eller förordning. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till grundlagsskyddad närings- och yrkesfrihet i enlighet med vad som i motionen anförts. () () () minab/gotab 1985
mot · G8021182 · 1985-01-24 00:00:00 — 1984/85 1182-1192 I lag om 11 § regleras hur biskopar skall tillsättas. Regeringen skall enligt förslaget vara utnämningsmyndighet. Detta synes mig stämma dåligt överens med tanken att kyrkan i större omfattning skall få ta ansvar för och bestämma om sina angelägenheter. Biskoparna intar i en mycket central ställning. Inte minst gäller detta i trosfrågor. Biskoparna kommer att även ha en framträdande roll i kyrkomötet trots att de inte får behålla sin självskrivenhet som röstberättigade ledamöter. Vad biskopsmötet och enskilda biskopar tycker och säger betraktas nu och kommer även att betraktas som besked från . Mot den ovan beskrivna bakgrunden finner jag det naturligare att kyrkans centralstyrelse bemyndigas att tillsätta biskopar efter förslag från resp. stift. Styrelsen bör ha att välja bland tre på förslag uppsatta. Hur det skall gå till att upprätta förslag i stiften bör utredas. Nuvarande valförfarande kan ifrågasättas på flera grunder. I stället bör övervägas om inte något eller några stiftsorgan tillsammans bör åläggas uppgiften att upprätta förslaget till centralstyrelsen. yttrade i anledning av en likalydande motion till förra : Om centralstyrelsen görs till myndighet under kyrkomötet skulle ett genomförande av förslaget i motionen medföra att domkapitlens chefer kommer att utses av en myndighet som domkapitlen inte lyder under. KU:s yttrande är givetvis i sak riktigt men berör inte den viktigaste delen av en biskops uppgifter, nämligen att vara andlig ledare i sitt stift inom . Uppgiften att vara chef för som myndighet delas dessutom i praktiken mellan biskop och stiftssekreterare. Med hänvisning till det anförda yrkar jag att hos regeringen begär att sådan ändring vidtas i lag om 11 § att blir utnämningsmyndighet vid biskopstillsättningar samt att frågan om hur förslag inför sådan utnämning skall tas fram blir föremål för utredning.
mot · G8021183 · 1985-01-24 00:00:00 — Uppgifter rörande enskildas personliga förhållanden skyddas huvudsakligen av bestämmelser i 7 kap. i sekretesslagen. Under de år sekretesslagens bestämmelser har varit tillämpliga har emellertid uppstått fråga hur uppgifter om enskilda ungdomar kan skyddas inom fritidsförvaltningarnas verksamhetsområde. Fritidsledare och ungdomsledare, anställda inom en kommuns fritidsförvaltning, får utan hinder av sekretess lämna uppgifter rörande enskildas personliga förhållanden. Detta är beklagligt, eftersom det i kommunerna pågår ett intensivt samarbete mellan t. ex. skola-fritidsgård, socialtjänst-fritidsverksamhet och socialtjänst-fältassistenter i den mån dessa inte är direkt anställda av - då samarbetet självfallet sker inom verksamheten. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till ändring i sekretesslagen så att enskildas personliga förhållanden kan skyddas också inom ungdoms- och fritidsverksamheten inom fritidsnämndens område.
mot · G8021184 · 1985-01-22 00:00:00 — i Ett nytt mynt- och sedelsystem Enligt uppgifter inhämtade genom motsvarades . Rimligtvis kan man extrapolera utvecklingen och säga att . Penningvärdet har med andra ord reducerats till 1/10 av vad det var . En konsekvens härav har blivit beslutet att utmönstra 5- och 25-öringar ur myntserien. Enligt min mening borde man överväga att ta steget fullt ut och begagna situationen till en mer radikal förändring av mynt- och sedelväsendet. För dem som är så gamla att de fortfarande kan ha och årtiondena därikring som referensramar för sin bedömning av levnadskostnaderna nu jämfört med då, verkar det egendomligt att man skall behöva så stora mynt som enkronor för att tillhandla sig sådant som i realiteten är värt . talar om slantarna i fickan, som slår takt mot byxans skinn. Jag undrar om vi inte nu har fått alltför stora och tunga slantar, men med ett alltför dåligt värde, som i onödan sliter på våra byxfickor. Vore det inte bättre att ge enkronan en tioörings format (men kanske göra den av silver i stället, liksom )? Eller kanske rentav just , när det decimalmässigt förefaller så passande, göra en rejäl omvärdering av kronan och inlösa befintliga mynt och sedlar mot nya, varvid hundrakronorssedlar inlöses mot nya tior, tiokronor mot nya enkronor och gamla enkronor mot nya tioöringar, exempelvis i samband med firandet av detta år? Kanske skulle en sådan åtgärd leda till en tankeställare här och var och t. o. m. kunna inleda en period av mer stabilt penningvärde. Det kan tilläggas att man i nu planerar motsvarande åtgärder, varigenom 1 000 nuvarande lire inlöses mot 1 ny lira. Under hänvisning till det ovan anförda hemställs att hos regeringen anhåller om åtgärder för att införa ett nytt mynt- och sedelsystem baserat på en ny enkrona (NSkr) motsvarande . i dagens penningvärde. 1* 1984/85.
mot · G8021186 · 1985-01-23 00:00:00 — m. fl. Enhetlig redovisning av den kommunala egenregiverksamheten En ofta uttalad mening i samhällen som bygger på marknadsekonomins grund är att konkurrens främjar effektivitet i produktionen. Den gör det i flera avseenden. Dels tvingar konkurrensen fram kostnadsmedvetande och kostnadskontroll i produktionen, dels skapar konkurrens mellan olika producenter en lyhördhet för konsumenternas önskemål. Därtill och inte minst viktigt är konkurrensen en garanti för att traditionella produktionsmetoder ständigt utsätts för förändringens och förnyelsens tryck. Trots dessa i vårt samhälle näst intill oomtvistliga förtjänster hos konkurrensen bedrivs en stor del av landets produktion i något som liknar monopolets form. Först och främst gäller det större delen av den offentliga sektorns produktion som bedrivs i egen regi utan att i ett reguljärt upphandlingsförfarande ha mött konkurrens från andra producenter. En grov uppskattning visar att värdet av den företagskonkurrerande egenregin överstiger 20 miljarder . Då inkluderas ändå bara varor och tjänster som privata företag normalt tillhandahåller. Sjukvård, skolväsende etc. ingår inte. För de privata företagen innebär egenregiverksamheten att dessa utestängs från en marknad som skulle tjäna som underlag för expansion såväl inom ett visst område som inom hela landet och t. o. m. på vissa exportmarknader. Ur såväl skatte- som konkurrenssynpunkt är det viktigt att den kommunala egenregiverksamheten ges en ordentlig redovisning. Annars inträffar det lätt att egenregiverksamheten fortsätter år utan att upphandlingsalternativet prövas. Detta bör kunna ske genom att all egenregiverksamhet och kostnaden härför ordentligt redovisas . Flär är då speciellt viktigt att kommunerna också redovisar de redovisningstekniska mallar man går efter när man beräknar de totala kostnaderna för egenregiverksamheten. Därtill bör kommunerna åläggas att med jämna mellanrum gå ut på den öppna marknaden och ta in anbud på den verksamhet som drivs i egen regi. Vid valet av regiform bör av () utarbetade anvisningar för val av regiform även kunna användas för den kommunala verksamheten. borde härvid ha en viktig uppgift att försöka åstadkomma enhetliga principer för att värdera underlaget för val av regiform. I detta arbete bör RRV:s erfarenheter vara en god utgångspunkt för en nödvändig förbättring av den kommunala redovisningen av egenregiverksamheten. Vi anser att regeringen aktivt vid sina överläggningar med kommunförbunden och kommunerna bör verka för att få en enhetlig redovisning till stånd. Med stöd av ovanstående hemställs att uttalar sig för att regeringen bör verka för en enhetlig redovisning av den kommunala egenregin. () () () () ()
mot · G8021187 · 1985-01-23 00:00:00 — Motion 1984/85:1187 Tjänstemäns medverkan till minskning av offentliga utgifter Enligt ett folkligt talesätt gäller att den som är likvid, han gör som han vill, men den som inte är likvid, han måste göra som han blir tillsagd. Den offentliga skuldbördan utvecklas just nu på ett så oroande sätt, att man har anledning att tänka på detta folkliga talesätt. Man har ju alltid från politiskt håll kunnat avvisa onödiga eller nästan onödiga utgifter genom att hänvisa till det statsfinansiella läget. Vi riskerar nu att hamna i ett läge där inte ens de mest behjärtansvärda ändamål kan tillfredsställas. Vi som är satta att taxera ut alla pengarna från svenska folket har ett stort handikapp däri, att alla myndigheter som är satta att sköta var sitt område, har de största kunskaperna men är djupt engagerade i att sköta just sin egen uppgift på allra bästa sätt. Även ett med begåvade tjänstemän aldrig så välfyllt finansdepartement, satt att driva besparingsplaner, lider av samma handikapp som . Historien visar oss dock att statsuppgifter förändras och att mycket som varit nödvändigt och nyttigt blivit onödigt men fortsatt att drivas av ren tröghet. Exempel härpå kan vara den gamla salpetersjuderistaten eller den genom tuberkulosens nedkämpande allt onödigare periodiska skärmbildningen av hela folket (i det senare fallet riskerar jag förstås skarpt mothugg, då alla intressenter som förr gjorde ett så förtjänstfullt arbete ännu är i livet). De som verkligen vet vilken verksamhet som är onödig, är förstås de som själva sysslar med den. Dessa personer, ofta på underordnade befattningar, har f. n. ytterst liten anledning att säga ifrån. Dels riskerar de att komma på kant med sina överordnade, dels riskerar de ju arbetslöshet. Dessa personer måste emellertid premieras, om några besparingsförslag skall komma fram från dem. En tjänsteman som bevisar att hans arbetsuppgift är alldeles onödig bör sålunda erhålla en skattefri premie eller annan förmån. Mitt förslag är att den statliga tjänsteman som bevisar att hans arbetsuppgift är helt eller i allt väsentligt utan gagn bör sålunda antingen erhålla avsked med bibehållande av intjänta pensionsförmåner samt ett skattefritt belopp och två årslöner, eller efter eget val få en årslön skattefritt samt ny tjänst med samma lön som den förra genom omplacering. Den tjänsteman som vill utnyttja detta institut skall skriftligen vända sig till en gagnlöshetsnämnd, lämpligen inrättad i . Om nämnden finner förslaget välgrundat, skall den kalla tjänstemannen att i den omfattning som anses behövlig biträda vid ytterligare utredning tillsammans med nämnden, varvid tjänstemannen skall åtnjuta samma förmån som tillkommer ledamot av statlig utredning. Med hänvisning till motionen hemställs att beslutar i enlighet med vad som anförs i motionen om rationell besparing av offentliga utgifter.
mot · G8021188 · 1985-01-23 00:00:00 — m. fl. beslöt den socialdemokratiska majoriteten i att kollektiva löntagarfonder skulle införas. Beslutet togs i strid med bl. a. en praktiskt taget enig företagarkår. Motivet till införandet av kollektiva löntagarfonder var enligt proposition 1983/84:50: att löntagarfonderna kunde medverka till att minska de fördelningspolitiska motsättningarna och därmed ge löntagarnas organisationer bättre förutsättningar att medverka till att bevara en hög lönsamhet i näringslivet, att i första hand genom sin vinstdelning bidra till att bryta den onda cirkel som består i att höga vinster alltid tenderar att följas av kraftig löneglidning vilket i sin tur leder till högre inflation och försämrad tillväxtkraft, att motverka att en höjd efterfrågan på riskkapital verkar uppressande på kapitalavkastningskravet vilket skulle hämma företagens expansionsförmåga samt att löntagarna gavs ett direkt ansvar för riskkapitalets användning och allokering som de får del i framtida vinster och ett ökat inflytande. kan konstateras att det enda mål som löntagarfonderna egentligen uppnår är att skaffa de fackliga organisationerna ett ytterligare inflytande över kapitalets användning. Detta var också det ursprungliga målet från bl. a. LO, även om motiven för införandet av kollektiva löntagarfonder varierat med konjunkturen. Det ekonomiska läget ser något ljusare ut än 1982 beroende på en rekordstor devalvering samt högkonjunktur. De grundläggande obalanserna i ekonomin har emellertid inte rättats till. För att ekonomin skall komma i bättre balans krävs en ökad framtidstro inom näringslivet. Detta gäller inte minst i de mindre och medelstora företagen. Där tas besluten om investeringar av människor som själva byggt upp sin rörelse och därför mer direkt är beroende av vad som väntar . De beslut som tas i denna företagskategori är också av avgörande betydelse för sysselsättningen. skapas av de nya jobben i mindre och medelstora företag. Den enda garantin som dessa företag har för att få konkurrera på likvärdiga villkor är att marknaden är fri. finns ett stort antal offentliga konkurrenshinder som försvårar småföretagens villkor. Och tyvärr tycks antalet snarare öka än minska. Med den inställning till fri företagsam het byggd på enskilt ägande som visats från delar av den fackliga rörelsen finns det befogad anledning att befara att de kollektiva löntagarfonderna successivt kommer att förstärka dessa konkurrenshinder. Därför bör de kollektiva löntagarfonderna avvecklas. Med stöd av ovanstående hemställs att beslutar avskaffa de kollektiva löntagarfonder som infördes genom proposition 1983/84:50. () ()