mot · G8022343 · 1985-01-25 00:00:00 — Den offentliga makten skall återgå till att ange ramar för individers och företags uppträdande på marknaden och till att hjälpa de människor som inte klarar sig utan stöd. Marknadsekonomins mål är att förena valfrihet och välstånd. Återupprättade och väl fungerande marknader stärker medborgarna gentemot myndigheterna. Detta ger den enskilda människan större inflytande över den egna tillvaron. Fria marknader är det bästa sättet att avläsa människors önskemål och att fördela knappa resurser så att efterfrågan tillgodoses på bästa sätt. Målet för den ekonomiska politiken är ytterst att öka den enskildes frihet och välfärd. Detta förutsätter ekonomisk tillväxt, stabila priser och arbete åt alla som vill arbeta. Den uppgiften kan endast i en marknadsekonomi. 1 en fri ekonomi är det konsumenternas efterfrågan som bestämmer produktionens inriktning och omfattning. Enda sättet att varaktigt få ned arbetslösheten är att producera de rätta varorna och tjänsterna till de rätta priserna. Politikernas uppgift blir då att hålla nere inflationen, skapa ett gott näringsklimat och återupprätta drivkrafterna i ekonomin. För att minska inflationen, öka tillväxten och få ned såväl budgetunderskott som skattetryck, krävs det för det första en kraftig bantning av utgifterna i stat och kommun. Utgiftsminskningar är viktiga för att minska rundgången av skatter och bidrag och för att människor skall kunna undvika fattigdomsfällan. Privat verksamhet har dessutom alltid visat sig mer effektiv än offentlig. Det går inte att spara utan att det märks. Neddragningen av offentlig konsumtion och transfereringar måste därför utformas så att de som verkligen har det svårt måste få ett ordentligt stöd från det allmänna. För det andra krävs en sänkning av främst de skatter som direkt eller indirekt träffar produktionen. Mot bakgrund av den fortgående internationaliseringen måste skattetrycket i sänkas. Ett lågt skattetryck och låga marginaleffekter ger en konkurrensfördel gentemot omvärlden. Dessutom stimuleras drivkrafterna bakom arbete, investeringar, sparande och risktagande. Det stora budgetunderskottet utgör en begränsning vad gäller möjligheten att sänka skatterna. Utgiftsminskningarna måste dock bli så stora att det finns utrymme för ett sänkt skatteuttag. Sänkta skatter gör det också möjligt att minska subventioner och bidrag utan att hushållens ekonomiska situation försämras. För det tredje skall vi avreglera och därmed frigöra de produktiva krafterna i samhället. Det måste röjas upp i av föreskrifter och förbud som hämmar näringslivet. Lagstiftningen på arbetsmarknaden skall mjukas upp så att den underlättar och inte försvårar omställningar i Bostadsmarknaden måste åter fås att fungera. En friare kreditmarknad förmedlar de finansiella resurserna smidigare, snabbare och säkrare till de områden där de gör mest nytta. Statlig centralstyrning och byråkrati måste ersättas med rörlighet och anpassning. För det fjärde krävs privatisering, konkurrens och avgiftsfinansiering för stora delar av den tjänsteproduktion som bedrivs i offentlig regi. Avsikten är att bryta monopolen och stärka konkurrensen. Detta gäller givetvis statliga företag som bättre drivs av enskilda intressen. Men det gäller också verksamhet inom det sociala området. Delar av barnomsorg, skolor, sjukoch åldringsvård kan drivas i privat regi. Det fria valet på marknaden är att föredra framför myndigheternas styrning även när det gäller vår trygghet. För det femte krävs att löntagarfonderna avskaffas. Fonderna innebär att viljan och förmågan till investeringar, risktagande och nyetableringar minskar hos både små och stora företag. Fondsocialismens upphörande måste åtföljas av en förstärkning av den enskilda äganderätten. Fondernas avveckling bör ske genom att tillgångarna används som grundplåt för ett fortsatt individuellt sparande i aktier. Därmed förverkligas den gamla moderata idén om ett spritt ägande. Ett centralt mål för den ekonomiska politiken är att avveckla det strukturella underskottet i den samlade offentliga sektorn och sänka skattetrycket. Det innebär att underskottet måste minska med jämfört med den nuvarande nivån. innebär det en sänkning av underskottet med i genomsnitt . Avvecklingen av underskottet bör genomföras så att minskningen är något större i en god konjunktursituation och något mindre vid en lägre aktivitetsnivå. som underskottsminskningen genomförs bör skattetrycket sänkas med i genomsnitt . Strävan bör vara att skattetrycket begränsas till ca 45 %av BNP. En procentenhets sänkning av skattetrycket innebär f. n. . Den fortlöpande internationaliseringen av inte bara varu- och tjänstemarknaderna utan även kapital- och arbetsmarknaden gör det nödvändigt för att anpassa både skatteregler och skattetryck till den nivå som råder i vår omvärld. Budgetunderskottet, den höga utgiftsnivån och skattetrycket i stat och kommun innebär en fara både för de offentliga finanserna och för hela den svenska ekonomin. Som framgår av långtidsutredningen och regeringens långtidsbudget följer saneringen av statsfinanserna ingalunda automatiskt genom en återställd ekonomisk tillväxt. Underskottet kommer att fortsätta att stiga när effekten av de redovisningstekniska åtgärderna, budgetavlastningen, engångsförstärkningarna och kassahållningsåtgärderna ebbar ut. Enbart statsskuldräntornas tillväxt innebär en ökning av underskottet med ca . Eftersom skatterna nu måste sänkas för att ökad ekonomisk tillväxt skall uppnås, blir kraven på utgiftsnedskärningar extra stora. En minskning av budgetunderskottet är nödvändig både av stabiliseringspolitiska och av strukturella skäl. 1 den mån konjunktursituationen nästa budgetår blir sådan att underskottsminskningen leder till att den totala efterfrågenivån kommer på en lägre nivå än vad som är lämpligt bör detta motverkas av sänkta skatter eller något mindre besparingar. Ökade utgifter är inte längre möjliga för att stimulera ekonomin. Moderata samlingspartiet har med några få undantag accepterat samtliga de av regeringen föreslagna besparingarna . De anslagsminskningar som i en del fall nu föreslås accepteras praktiskt taget helt. Av de besparingar som vi föreslog har regeringens budgetarbete inneburit att i princip ca använts. Vårt budgetförslag för nästa budgetår innebär i relation till regeringens förslag en utgiftsnivå som ligger ca lägre på helår. Av dessa utgiftsminskningar är av mer eller mindre temporär natur. Skatteintäkterna föreslås på helår bli ca lägre. Vårt förslag till kassamässigt underskott ligger med andra ord ca lägre än det av regeringen redovisade. Då är våra icke permanenta besparingar inräknade. Bortses från dessa minskar underskottet med ca . För budgetåret uppgår våra besparingsförslag till och våra skattesänkningsförslag till . Anledningen är att många av våra skattesänkningsförslag och även utgiftsförändringar träder i kraft först . 4 1984/85. De av oss föreslagna utgiftsnedskärningarna redovisas departementsvis i tabell 10 nedan. Besparingsförslagen har tidigare redovisats utförligt i separata motioner. Budgetår 1985/86 följd av ändringar i vissa för Minskade statsskuldräntor () 1 Av beloppet utgör 250 milj. kr. 2 Av beloppet utgör 400 milj. kr. 147 milj. kr. utgörs av minskade statliga ätaganden pä det skogspolitiska området till följd av vär föreslagna sänkning av skogsvärdsavgifter. 3 Av beloppet utgör 3 250 milj. kr. 4 Budgetalternativet innebär ett konsekvent fullföljande av fyrpartiöverenskommelsen och försvaret. Vi begär att regeringen skall lägga förslag till om extra medel för att finansiera de utökade uppgifter försvaret åläggs i budgetpropositionen, bl. a. avseende värnpliktsförmånen. Vi har preliminärt beräknat ett belopp på 5060 milj. kr. De s. k. tillfälliga besparingarna utgörs till största delen av försäljning av statliga företag. Detta är med andra ord besparingar som under en följd av år kan upprepas. Vi motsätter oss regeringens förslag om att vissa affärsverk SJ och luftfartsverket skall få en del av sina krediter direkt via . Utflyttningen av krediter från statsbudgeten bör ske på samma sätt som för . Finansieringen bör ske på den öppna marknaden. De utgiftsminskningar som avser socialförsäkringssektorn kommer inte formellt att påverka budgetunderskottet. De leder i stället till ett större överskott inom socialförsäkringssektorn. Från samhällsekonomisk synpunkt är dock dessa förändringar att jämstäl la med utgiftsnedskärningar som får direkta budgeteffekter. Bokföringsmässiga dispositioner bör vidtas så att besparingarna formellt påverkar statsbudgeten. Inom ramen för ett oförändrat uttag av socialförsäkringsavgifter bör storleksförhållandena mellan de olika avgifterna justeras. Utgiftsförändringarna redovisas som nämnts utförligt i separata motioner. För översiktlighetens skull anges nedan den huvudsakliga inriktningen och de viktigaste förslagen inom resp. departements verksamhetsområde. Besparingarna inom hänför sig till biståndsanslagen. De avser bl. a. det föreslagna betalningsbalansstödet och biståndet till . Länderramarna förändras i övrigt på sätt som överensstämmer med den moderata synen på biståndspolitiken. Anslaget miljö, mark och energi, katastrofer och enskilda organisationer m. m. ökas. Förändringar av sjuk- och föräldraförsäkringarna är de största besparingsposterna inom område. Ökad självrisk i sjukförsäkringen samt sänkt kompensationsnivå i sjuk- och föräldraförsäkringarna föreslås. begärs en höjning av garantibeloppet i föräldraförsäkringen från . De som begärt undantagande från ATP föreslås få rätt till pensionstillskott. Utförsäljning av flera av affärsverkens dotterbolag och minskade anslag till SJ :s investeringar föreslås för . 1 övrigt föreslås bl. a. att rederistödet avskaffas och att trafiksäkerhetsverkets verksamhet avgiftsfinansieras. Besparingarna på område riktas först och främst mot vuxenutbildningen eftersom utbildningen av unga i en knapp ekonomi måste ges prioritet. Nödvändigt utrymme ges emellertid för sådan vuxenutbildning som avser grundläggande kunskaper och sådan utbildning som behövs för att vinna behörighet för fortsatta studier. I den mån också ungdomsskolan omfattas av besparingarna ges undervisningen företräde före andra aktiviteter i skolan. Presstödet minskas och stödet till organisationstidskrifter avvecklas. Det lokala aktivitetsstödet avskaffas. För föreslås minskade livsmedelssubventioner i enlighet med vår tidigare uppfattning. Dessutom föreslås utförsäljning av del av domänverkets mark och fastigheter samt försäljning av vissa dotterbolag. Inom område läggs förslag om att bidragen till kommunerna för beredskapsarbeten sänks, rekryteringsstödet i offentlig sektor avskaffas, ungdomslagen minskar och statens ersättning till arbetslöshetsförsäkringen sänks till . Bidraget till Samhällsföretag sätts till av löneunderlaget. En avtrappning av räntebidragen till flerfamiljshus föreslås på område. Eftersom fastighetsskatten avskaffas tas också kompensationen för skatten bort. De generella subventionerna bör avskaffas. ROT-programmets ytterligare subventioner bör avvecklas. Anslaget till information och utbildning avskaffas. Moderat politik leder till ett minskat behov av medel för stöd till näringslivet. Inom industridepartementets område föreslås därför att en stor del av det selektiva näringslivsstödet skall tas bort. Besparingar görs också på de regionalpolitiska stöden. Den största posten avser emellertid utförsäljningen av ett antal statliga företag. I vår partimotion om skattepolitiken 1984/85:2754 redogörs för alla våra förslag på skatteområdet. I tabell 11 redovisas de statsfinansiella konsekvenserna av dessa förslag. Finansiella konsekvenser av våra skatteförslag Helårseffekt 1986 milj. kr. Marginalskattesänkningar Uteblivna skattehöjningar till följd av Slopad förmögenhetsskatt på arbetande kapital Återgång till regler för förmögenhets-, Förändring av arvs- och gåvoskattereglerna m. m. Återgång till regler för aktiebeskatt Nej till höjd reklamskatt Slopad skattereduktion av fackavgifter 6.3 Statsskulds-, kredit- och valutapolitiken Allmänt Penningpolitiken i vid mening tilldrar sig allt större uppmärksamhet i den ekonomiska politiken. Orsaken är framför allt de Finansiella spänningar som uppkommer som en följd av de stora budgetunderskotten och den växande statsskulden. Regeringen medger i Finansplanen att den omfattande statsupplåningen framtvingat en mer marknadsorienterad inriktning av kreditpolitiken. Denna positiva utveckling drabbades dock av ett bakslag , då placeringsplikten för vissa kapitalmarknadsinstitut utvidgades och skärptes. Moderata samlingspartiet ser det som angeläget att penningpolitiken arbetar med och inte mot marknadskrafterna. Det underlättas, om intar en oberoende ställning i förhållande till regeringen. Det är säkert ingen tillfällighet att de västliga industriländer som bäst lyckats försvara sitt penningvärde (t. ex. , och ) också utmärks av att centralbankerna är förhållandevis fristående gentemot den politiska makten. Det fortsatta utredningsarbetet i statsskuldspolitiska kommittén bör därför inriktas på att frigöra från politisk dominans. 1 ett internationellt perspektiv är det mycket ovanligt att statsupplåningen och förvaltningen av statens skuld handhas av ett särskilt verk direkt under parlamentet. Under förutsättning att den penningpolitiska samordningen med fungerar är det dock en fördel att företräder ett självständigt intresse av att statsskuldspolitiken drivs effektivt. Rådande institutionella förutsättningar anger att den ekonomiska politiken skall utformas och dess olika delar samordnas av . Där fastställs riktlinjer beträffande finanspolitiken för regeringen, beträffande kredit- och valutapolitiken för och beträffande statsskuldspolitiken för . Av de tre sistnämnda organen skall inget vara överordnat något annat, men självfallet skall ömsesidig samrådsplikt föreligga. Statsskulden uppgick till . Det innebär en ökning med ca 230 miljarder från 330 miljarder vid socialdemokraternas återkomst i regeringsställning . Statsskulden har således vuxit i en takt av ca 100 miljarder , vilket är mer än dubbelt så snabbt som under de sex borgerliga regeringsåren. Långt innan mandatperioden är slut kommer den nuvarande regeringen att överträffa den skuldökning på ca 250 miljarder som uppkom under de två föregående mandatperioderna. Eftersom statens upplåning ökar snabbare än den totala produktionen, stiger statsskulden successivt i förhållande till BNP. Den motsvarar nu av BNP och kommer att uppgå till . Bland har därmed den relativt sett näst största statsskulden. Trots att bytesbalansen var i jämvikt 1984, ökade utlandsupplåningen med 12 miljarder. En viktig orsak är valutaförluster över 100 miljarder av utlandsskulden ligger i dollar. En annan förklaring är att det privata kapitalflödet, som växlade starkt , totalt sett var negativt. Regeringen räknar med att bytesbalansen vänder nedåt till ett underskott. Som långtidsutredning påpekat bör målet i stället vara ett överskott i bytesbalansen, så att vi kan börja amortera våra utlandslån. 1 alla händelser bör strävan vara att undvika en fortsatt nettoupplåning utomlands. Tendenser till privat kapitalutflöde måste därför pareras med räntepolitiken. Målet för statsskuldspolitiken skall vara att statsupplåningen sker till lägsta möjliga kostnad och så att lånens löptider blir väl fördelade över tiden. Självfallet måste härvid hänsyn tas till utformningen av penningpolitiken i övrigt. I finansplanen anges kreditpolitiken ha varit stram , och så var det onekligen. Men genom att finanspolitiken tillät ett så stort budgetunderskott kunde inte ens den strama kreditpolitiken förhindra en fortsatt snabb inflationstakt. Den fortgående försämringen av kostnadsläge torde förklara att valutautflödet tog fart och att kronan då blev svagare än tidigare efter den stora devalveringen. Efter att länge ha varit ett lågränteland har nu blivit ett högränteland. Orsaken är givetvis den växande statsskulden och statens upplåningsbehov. De problem den växande likviditeten ger upphov till måste bemästras med en politik som tar sikte på att begränsa penningmängdens tillväxt. Regeringen anser att framgång redan nåtts i detta avseende. Det bör emellertid då observeras, att den nedgång i penningmängdens ökningstakt som påvisas i finansplanen i stor utsträckning förklaras av att statskuldväxlar inte medräknas, trots att dessa är lika likvida som bankcertifikat, vilka ingår i definitionen. Den inhemska statsupplåningen bör i största möjliga utsträckning förläggas utanför bankväsendet. I finansplanen talas det mycket om den ökade upplåningen från hushållen. Det bör dock noteras, att införandet av allemanssparande! endast inneburit att sparmedlen nu går direkt till , medan de tidigare tog omvägen över bankernas inlåningsräkningar och deras påtvingade köp av statspapper. ligger kvar på sin internationellt sett unikt låga nivå kring 0. Förslag om hur hushållssparande skall stimuleras i syfte att uppnå ett spritt enskilt ägande framförs i motion 1984/85:2350. Även väntas företagen göra en stor insats för att finansiera budgetunderskottet. Deras bidrag får emellertid alltmera formen av påtvingade likviditetsindragningar och fondavsättningar mot ingen eller låg ränta. Denna nyordning begränsar visserligen kostnaden för underskottsfinansieringen. Men den motverkar direkt regeringens uttalade strävan att främja den utbyggnad av näringslivet som är nödvändig för att återställa balansen i svensk ekonomi. De senaste årens tvångsinlåning från företagen bör skyndsamt avvecklas. Som tidigare nämnts genomfördes en utvidgning och skärpning av placeringsplikten för försäkringsbolag och AP-fonden. Därmed befästes ytterligare systemet med prioriterade obligationer till en ränta under marknadsnivå. Moderata samlingspartiet strävar i stället efter att avreglera kreditpolitiken. Redan i partimotion 1983/84:2031 krävde vi, att ytterligare emissioner av statsobligationer till konstlat låg ränta ej skulle genomföras. I finansplanen anförs som en förmildrande omständighet att övergången till bruttokvoter ger instituten möjlighet att (med förlust) sälja ut sina statsobligationer efter förvärvet. Men det statslån som utbjöds till teckning är försett med en sådan räntejusteringsklausul att obligationerna inte torde komma att efterfrågas på andrahandsmarknaden. Dessutom erbjöds vid villkorens offentliggörande en ränta som låg en dryg procentenhet under marknadsnivån gapet kan mycket väl vara större vid lånedatum . I verkligheten går det naturligtvis inte att trolla bort en del av räntekostnaden för statsskulden på detta sätt. Den lägre avkastning för AP-fonden som blir följden måste uppvägas med höjda ATP-avgifter, vilket drabbar både arbetsgivare och löntagare. För försäkringsspararna blir effekten att deras återbäring minskar. Härtill kommer de störningar och snedvridningar som placeringsplikten medför på kapitalmarknaden. Det går inte att hållbart motivera de nya reglerna för placeringsplikt med att realräntan numera är god även på prioriterade obligationer. Förutom att detta resonemang visar bristande respekt för ingångna avtal, bör det erinras om att det då realräntan var negativ aldrig var tal om att ge några favörer åt försäkringsbolagen, och bakom dem försäkringssparare och pensionärer. Finansministern aviserar i Finansplanen tillsättningen av en kommitté med uppgift att utreda möjligheterna att beskatta realavkastningen över en viss nivå på vissa finansiella placeringar. Det är typiskt för regeringen att försöka lösa balansproblem med nya skatter. Moderata samlingspartiet vill i stället göra det genom en ökad marknadsanpassning av kreditpolitiken. Det övergripande målet för penningpolitiken skall vara att upprätthålla ett stabilt penningvärde. Detta skulle underlättas genom en övergång till en mera marknadskonform kreditpolitik i överensstämmelse med kreditpolitiska utredningens förslag . Regeringen bör skyndsamt lägga fram förslag för på grundval av detta betänkande. Den svenska valutaregleringen har sin upprinnelse valutalag. Dess innebörd och utformning har ändrats . I enlighet med görs åtskillnad mellan direktinvesteringar och portföljinvesteringar. De förstnämnda är tillåtna med vissa betydelsefulla begränsningar, bl. a. kravet på utlandsfinansiering, medan de senare i princip är förbjudna. Löpande betalningar vid export och import, som utgör av valutaströmmarna, kan göras fritt under förutsättning att de följer kommersiell praxis. Bland har utvecklingen gått mot en liberalisering av kapitalrörelserna över gränserna. Länder som i likhet med haft valutareglering sedan har vidtagit lättnader i väsentliga avseenden. en helt 1979, vilket innebär att portföljinvesteringar och valutarörelser numera är helt fria och att tillgångar fritt får medföras vid bosättning utomlands. Våra grannländer och genomförde 1983 en betydande liberalisering av valutapolitiken. I får numera utländska börsnoterade aktier köpas fritt, varjämte handeln med såväl danska som utländska obligationer släppts fri. Även i har handeln med aktier och obligationer över gränserna blivit friare, som den tidigare licensplikten för ut- och ingående direktinvesteringar har slopats. Motsvarande utveckling har inte ägt rum i , varför vi nu utmärker oss negativt genom att ha den sannolikt mest omfattande valutaregleringen bland industriländerna. Detta är anmärkningsvärt, eftersom få länder är så beroende av världsmarknaden som . De stora industriföretagens ökade internationalisering har ytterligare bidragit till en hopkoppling av de skilda ländernas finansiella marknader. Det framstår mot denna bakgrund som omöjligt för ett land, som vill kunna hävda sig i den internationella konkurrensen, att föra en valutapolitik som markant avviker från vad som förekommer i omvärlden. För svensk exportindustri synes främst tre valutapolitiska begränsningar vara skadliga. Det gäller I) kravet på utlandsfinansiering vid direktinvestering utomlands, t. ex. vid förvärv av utländskt dotterbolag, 2) förbudet mot förtidsinlösen av utlandslån, om detta inte kompenseras genom upptagande av nytt lån av samma storlek, och 3) begränsningen av rätten att terminssäkra ett utlandslån till av lånets löptid. Sammantaget kan sägas, att valutaregleringen hindrar svenska företag från att nå sin mest fördelaktiga inhemska och internationella struktur, att de åsamkas ökade risker och kostnader, och att allt detta säkerligen har lett till uteblivna industriella satsningar. Även för hushållens del ter sig en liberalisering av valutaregleringen angelägen. Det är en grundläggande mänsklig rättighet att fritt få förfoga över sina tillgångar, även oberoende av nationella gränser. Om den svenska beskattningen i enlighet med moderata samlingspartiets förslag anpassas till vad som är vanligt utomlands, och om framtidstron inom landet bl. a. som en följd därav återvänder, bör det inte uppkomma problem med kapitalflykt. Med anledning av att valutaregleringen visat sig vara ett allt mindre verksamt medel för att uppnå övergripande mål för samhällsekonomin, tillsattes 1977 valutakommittén. Framläggandet av dess slutbetänkande har dragit ut kraftigt . Regeringen bör tillse att detta snabbt offentliggörs, för att därefter för framlägga förslag om en långtgående liberalisering av valutapolitiken. Strävan måste vara att hinna ifatt angränsande länder i utvecklingen mot friare kapitalrörelser över gränserna och att sedan fortsätta i samma riktning. 1 avvaktan härpå bör vidta de lättnader i valutapolitiken som är förenliga med nuvarande regelsystem. 6.4 Den kommunala ekonomin Kommunerna och landstingen har en mycket stor betydelse för den totala samhällsekonomin. Kommunernas utgifter beräknas uppgå till ca . Statsbidragen till den kommunala sektorn uppgår till , vilket motsvarar ca en fjärdedel av de kommunala inkomsterna. 1 skedde en uppbromsning av volymökningen inom den kommunala sektorn. Ökningstakten har åter blivit snabbare.