bet · G901LU23 · 1985-12-31 00:00:00 — om anslag till kronofogdemyndigheterna m. m. (prop.1985/86:100, bil. 9 B 3) l betänkandet behandlar utskottet dels proposition1985/86:100 bilaga 9 () i vad avser anslag tillkronofogdemyndigheterna, dels en motion (s) om vissa frågor rörandekronofogdemyndigheternas organisation, dels en motion (m) om möjligheten tillindrivning av felparkeringsavgif-ter som ålagts utländska medborgare. har inkommit med en skrivelse i ärendet. Utskottet har vid ett besök på kronofogdemyndigheteh iStockholm inhämtat synpunkter på propositionen, motionerna och skrivelsen. Utskottet tillstyrker bifall till propositionen i denaktuella delen och avstyrker bifall till motionerna. I proposition 1985/86:100 bilaga 9 punkt B 3 föreslårregeringen att till Kronofogdemyndigheterna för /87anvisar ett förslagsanslag av , , Motion 1985/86:L223 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförtsom åtgärder gentemot olagligt parkerande utländska medborgare. Motion 1985/86:L247 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna att systemsatta förändringarinom kronofogdemyndigheterna får ske först efter ställningstagandetill förslag om kronofogdemyndigheternas framtida organisation. Kronofogdemyndigheternas verksamhet avser dels detallmännas fordringar på skatter, böter, allmänna avgifter m, m,, dels ärendensom anhängiggörs av enskilda rättsägare. Den förra ärendegruppen utgör endominerande del av verksamheten. Kronofogdemyndigheternas indrivningsverksamhetregleras bl, a, i utsökningsbalken (UB), Myndigheterna skall ocksåhandlägga 1985/86. ärendenenligt lagen (1970:741) om statlig lönegaranti vid konkurs. Vidare är LU1985/86:23 vissa kronofogdemyndigheter tillsynsmyndigheter enligt 42 §konkurslagen (1921:225), vilket innebär att de har tillsyn över förvaltningen ikonkurser. För den exekutiva verksamheten är landet indelat ikronofogdedistrikt. Antalet distrikt uppgår till 81, 1 varje distrikt finns enkronofogdemyndighet med en kronodirektör eller kronofogde som chef.Länsstyrelsen har inom länet särskilda övergripande uppgifter när det gällerbl, a, exekutionsväsendet, () är centralmyndighet föradministration av exekutionsväsendet. Enligt budgetpropositionen uppgick beloppet att indrivaför statens fordringar fill jämfört meddrygt föregående år. sjunker dock antalet inkomna allmänna mål, Ifråga om enskilda mål har däremot skett en ökning. Av RSV:s yttrande överlänsstyrelsernas anslagsframställningar framgår att handläggningstiderna förenskilda mål ökat avsevärt . RSV lämnade förslag till en ändradarbetsorganisation för kronofogdemyndigheterna. Förslaget innebar bl. a. enreducering av antalet kronofogdedistrikt, I förra årets budgetproposition(prop. 1984/85:100) lämnade chefen för en redogörelse fördå föreliggande förslag till ändrad arbetsorganisation. Departementschefenkonstaterade därvid att frågan om exekutionsväsendets framtida organisationborde anstå till dess att ett förslag om skatteförvaltningens organisationförelåg, I årets budgetproposition (bil. 9 s. 3435) hänvisardepartementschefen till att en ändrad organisation för skatteförvaltningenskall träda i kraft . Enligt departementschefens mening finnsdet därför skäl att avvakta ytterligare något innan ställning tas tillkronofogdemyndigheternas framtida organisation. Eftersom ett eventuellt beslutom ändrad arbetsorganisation för kronofogdemyndigheterna således dröjer börenligt departementschefen åtgärder vidtas inom ramen för nuvarandeorganisation för att lindra effekterna av den ojämna resursfördelningenmyndigheterna emellan. Departementschefen hänvisar till att RSV underinnevarande budgetår haft i uppdrag att i sådant syfte fördela 5 milj, kr,mellan kronofogdemyndigheterna och att därvid extra resurser tillförts deresurssvaga myndigheterna, dvs, de myndigheter som relativt sett har en storarbetsbörda i förhållande till personalstyrkan. Enligt vad departementschefenerfarit har metoden fungerat väl, och han föreslår att RSV får i uppgift attfördela medel även under /87. Departementschefen anför vidare att de ovan redovisadeåtgärderna i vissa fall kan visa sig otillräckliga. Vid vissa mindre distriktmed endast en kronofogdetjänst kan det, framhåller departementschefen, av olikaskäl vara förenat med svårighet att återbesätta tjänsten som kronofogde närdenna blivit vakant. lämpligt tillvägagångssätt i dessa och liknandesituationer förordas att den lediga chefstjänsten vakantsätts som enkronokommissarie utses att svara för direkt arbetsledning och vissa administrativauppgifter vid myndigheten. De övriga administrativa funktionerna, t, ex, denövergripande ledningsfunktionen, planering och budgetfrågor, bör enligtdepartementschefen förläggas till annan kronofogdemyndighet i länet. Mot bakgrund av länsstyrelsernas anslagsframställningaroch ovan redovi- LU 1985/86:23 sade överväganden föreslås i propositionen attriksdagen till kronofogdemyndigheterna för /87 anvisar ettförslagsanslag av . Förslaget innebär att kronofogdemyndigheternai viss mån undantas från det krav på besparing som ålagts myndigheterna(huvudförslaget). Av den i enlighet med huvudförslaget framräknade besparingenpå ca 10 milj, kr, återförs nämligen 5 milj. kr. till anslaget och ställs tillRSV:s disposition för att av RSV fördelas mellan de mest resurssvaga myndigheterna. Departementschefens uttalanden om kronofogdemyndigheternasorganisation tas upp i motion 1985/86:L247 (s), I motionen framhålls attkronofogdemyndigheternas personal i de mindre kronofogdedistrikten har en godperson- och lokalkännedom, vilket har en positiv inverkan på indrivningsresultatet.Enligt motionären innebär ett genomförande av de i budgetpropositionenförordade åtgärderna beträffande vakantsättning av kronofogdetjänster i demindre distrikten, om åtgärderna sätts i system, att myndigheternaomorganiseras utan hörande. En sådan ordning är enligt motionäreninte godtagbar. Motionären hänvisar också till att av sammanställningen ipropositionen över kronofogdemyndigheternas anslag framgår att lokalkostnadernakraftigt räknats ned i flera län, bl, a, i län, något som tyder på enpåbörjad omorganisation. I motionen yrkas därför att ger regeringentill känna att systemsatta förändringar inom kronofogdemyndigheterna får skeförst efter ställningstagande till ett förslag om kronofogdemyndigheternasframtida organisation. erinrar om att även 1984/85 årsbudgetproposition innehöll ett förordande av vakantsättning av vissakronofogdetjänster, något som föranledde en motion med samma syfte som den nuaktuella, I ett yttrande till bostadsutskottet, som då hade att pröva frågor omanslag till kronofogdemyndigheterna, anförde skatteutskottet (SkU 1984/85:4 y)att de förutskickade åtgärderna beträffande vissa mindre distrikt fick ses motbakgrund av de förutsättningar som finns att inom ramen av tillgängligaresurser och befintlig organisation bedriva verksamheten så effektivt ochrationellt som möjligt. Eftersom åtgärderna inte innebar någon indragning avdistrikt fann skatteutskottet att de inte stred mot uttalandet i propositionenatt ställningstagandet till kronofogdemyndigheternas organisation borde anstå,1 sitt av godkända betänkande (BoU 1984/85:22) instämde bostadsutskotteti vad skatteutskottet anfört och tillade att det fick anses naturligt attåtgärder inom ramen för nuvarande organisatoriska uppbyggnad vidtas för atteffektivisera verksamheten med avseende på rådande förutsättningar.Bostadsutskottet avstyrkte därför bifall till motionen. Utskottet tillade attregeringen i lämpligt sammanhang borde för redovisa effekterna av deförordade åtgärderna. Någon sådan redovisning har ännu inte lämnats. Enligt lagutskottets mening finns det visst fog förmotionärens uppfattning att de i propositionen förordade åtgärderna i fråga omde mindre kronofogdedistrikten skulle, om de sätts i system, innebära enorganisationsförändring som föregriper ställningstagande till ettförslag om kronofogdemyndigheternas framtida organisation. Enligt vadutskottet inhämtat har emellertid åtgärderna tillämpats endast i enstaka fall. 1 * 1985/86. vidtagitspå förslag av den berörda kronofogdemyndigheten och sedan LU 1985/86:23länsstyrelsen och RSV godtagit förslaget. Mot denna bakgrund och då åtgärdernainte innebär indragning av något kronofogdedistrikt anser utskottet att detinte finns skäl för att nu frångå sitt tidigare ställningstagande idenna fråga. Utskottet avstyrker därför bifall till motion L247, Utskottet villemellertid understryka angelägenheten av att regeringen följer riksdagensuttalande föregående år om att bör lämnas en redovisning aveffekterna av de förordade åtgärderna. I den till utskottet inkomna skrivelsen från kritiseras en av RSV utfärdad vägledningangående differentierade insatser i det exekutiva arbetet med en därtill fogads. k, åtgärdstabell. Enligt föreningens uppfattning står vägledningen inte isamklang med vad lagutskottet tidigare uttalat om prioritering av kronofogdemyndigheternasverksamhet och särskilt inte i fråga om användande av bostadsförrättningar.Föreningen menar att kronofogdemyndigheternas tillämpning av vägledningen letttill att det totala belopp som drivs in i enskilda mål blivit lägre. Föreningenefterlyser effektivare indrivningsåtgärder, i synnerhet en ökad användning avbostadsförrättningar, när det gäller . den typ av ärenden som i övervägandegrad sysselsätter föreningens medlemmar, nämligen ärenden där gäldenärenssammanlagda skuld uppgår till högst . Enligt föreningens uppfattning ärden av RSV förordade åtgärdstabellen en följd av kronofogdemyndigheternasotillräckliga resurser. Föreningen föreslår därför att ytterligare medeltillförs RSV i syfte att RSV skall kunna ge kronofogdemyndigheterna ökaderesurser för effektivare indrivningsåtgärder när det gäller enskilda mål, I RSV:s vägledning hänvisas till attkronofogdemyndigheternas insatser mot gäldenärer med stora skulder ochkomplicerad ekonomisk situation måste göras genom en omfördelning av redanbefintliga resurser, eftersom några nya resurser knappast kan påräknas. Enligtvad som uttalas i vägledningen måste omfördelningen av resurserna i praktikenutfalla så att myndigheternas insatser beträffande stora skuldbelopp sker påbekostnad av insatserna i fråga om små belopp. Indrivningsarbetet måste ocksåändras så att myndigheterna i större utsträckning än tidigare utredergäldenärens ekonomi, bl, a, för att få information som kan användas i processeroch konkurs och i nya mål mot gäldenären. Vidare framhålls att en princip medolika beloppsnivåer kan i kombination med andra kompletterande principer utgöraen lämplig bas för att bedöma vilka åtgärder som normalt skall vidtas.Speciella insatser bör göras i vissa fall trots att fordringsbeloppet inte ärså stort, t, ex, i fall då ekonomisk brottslighet kan misstänkas eller då manvill undvika fortsatt restföring, RSV:s principer för kronofogdemyndigheternasinsatser i det exekutiva arbetet finns redovisade i den ovannämnda åtgärdstabellen,I tabellen anges de olika åtgärder som bör vidtas med hänsyn till de restfördabeloppens storlek. Åtgärderna avser såväl fysiska personer som näringsidkare.Det görs inte någon åtskillnad mellan allmänna och enskilda mål när det gälleråtgärdernas inriktning och beskaffenhet, I vägledningen understryks attåtgärderna har karaktär av "minimiinsatser". Det innebär, framhållsdet, att kronofogdemyndigheter som har personal för ytterligare insatser börvidta de åtgärder som framstår som önskvärda för att nå ett ännu Det ankommer på kronofogdemyndigheternas LU 1985/86:23ledning att bedöma när arbetsläget är sådant att minimiinsatser kan komma ifråga och när arbetsläget lättat så att större insatser åter kan göras, Ivägledningen påpekas avslutningsvis att RSV avser att genomstatistik-granskning, myndighetsbesök m,m, fortlöpande följa hur kronofogdemyndigheternasdifferentiering av insatser i det exekutiva arbetet utfaller i praktiken. Utskottet erinrar om att frågor om prioritering inomexekutionsväsendet prövades ingående i samband med UB:s tillkomst, godkända betänkande (LU 1980/81:23 s, 24-25) framhöll utskottet attkronofogdemyndigheternas kännedom om omständigheterna i de enskilda fallenmåste få bli utslagsgivande för i vilken ordning mål skall handläggas. Det fickdärför inte komma i fråga att eller annan myndighet genom uttalandensom skulle framstå som bindande för kronofogdemyndigheterna låser fast dessavid en viss prioriteringsmodell. Varje myndighet borde alltså ha frihet attinom ramen för UB själv bedöma i vilken ordning inkomna mål lämpligen bordehandläggas. Detta hindrade inte enligt utskottets mening att RSV i egenskap av tillsynsmyndighetkunde ge råd och vägledning för hur kronofogdemyndigheterna borde agera. Detvar som utskottet såg det naturligt att målen avverkades i den ordning de komin till kronofogdemyndigheten. Om en prioritering ansågs nödvändig borde enligtutskottets mening vissa faktorer typiskt sett kunna tilläggas större betydelseän andra. En sådan faktor var ofrånkomligt fordringsbeloppets storlek.Utskottet underströk att det i normala fall emellertid inte borde göras någonskillnad i handläggningshänseende mellan mål med stora fordringsbelopp och målmed små fordringsbelopp. Utskottet avvisade därför helt tanken att vissa smärrefordringar generellt skulle vara undantagna från indrivning eller sorn regelendast föranleda mer begränsade åtgärder. Hänsynen till borgenärerna och tillintresset av att upprätthålla en god betalningsmoral i samhället gjorde ensådan utväg omöjlig. Det var dock enligt utskottets mening rimligt att enkronofogdemyndighet undantagsvis kunde anse sig vara tvungen att prioritera handläggningenav ett mål med ett stort fordringsbelopp framför ett mål med ett litetfordringsbelopp. En annan prioriteringsfaktor kunde enligt utskottets meningvara att ett ytterligare dröjsmål med indrivningen i det enskilda fallet skullekunna bidra till uppkomsten av eller på annat sätt främja ekonomiskbrottslighet. När det gällde frågan om kronofogdemyndighetens helaåtgärdsarsenal borde användas i alla typer av mål ansåg utskottet att ingaåtgärder från kronofogdemyndigheternas sida borde vara uteslutna endast därföratt målen avsåg ett litet belopp. Således borde t, ex, bostadsförrättningarkunna förekomma oavsett målets storlek. En annan sak var att det kunde varaändamålsenligt att i småmål i större omfattning tillgripa telefonkontroller,genomgång av register etc, innan mera ingripande åtgärder vidtogs. Det bordeemellerfid enligt utskottets mening även i detta hänseende i första handankomma på resp, kronofogdemyndighet att från fall till fall avgöra vilkaåtgärder som borde vidtas. Den av RSV utfärdade vägledningen är i enlighet medriksdagens beslut inte avsedd att vara bindande utan den innefattar endast enrekommendafion om hur kronofogdemyndigheterna kan agera i olika situationer.Kronofog- demyndigheteni har vid utskottets besök också upplyst att man LU 1985/86:23 valtatt inte använda den i vägledningen intagna åtgärdstabellen. När ett målinkommit brukar myndighetens arbete koncentreras på att så noga som möjligtkartlägga gäldenärens allmänna ekonomiska situation. Enligt myndighetensuppfattning kan i det sammanhanget det restförda beloppets storlek intetillmätas någon större betydelse. En utredning av gäldenärens ekonomi även idet fall det restförda beloppet är litet kan nämligen ge vid handen attgäldenären har stora skulder eller eljest en komplicerad ekonomi, I bl, a,sådana fall kan det enligt myndighetens bedömning vara lämpligt att gäldenärenoch företrädare för myndigheten i samband med t, ex. en bostadsförrättning gårigenom gäldenärens ekonomiska förhållanden. - I vilken utsträckning andrakronofogdemyndigheter följer RSV:s vägledning undandrar sig utskottetsbedömande. Utskottet vill framhålla att utskottets av riksdagengodkända i det ovan redovisade betänkandet uttalanden om i vilken ordningprioriteringar borde ske i kronofogdemyndigheternas verksamhet alltjämt skallgälla. Det innebär att det får ankomma på varje kronofogdemyndighet attsjälvständigt pröva i vilken ordning inkomna mål skall handläggas och vilkaindrivningsåtgärder som bör vidtas. Självfallet kan RSV:s rekommendationertjäna som vägledning för myndighetens ställningstagande. Mot bakgrund av attinkas-soföreningens uppgifter om att det totala belopp som indrivs i enskildamål sjunker vill utskottet stryka under vad utskottet anförde om att man integenerellt får tillämpa en ordning som innebär att smärre fordringar endastföranleder mera begränsade utmätningsåtgärder. Som utskottet då framhöll görhänsynen till borgenärerna och intresset av att upprätthålla en godbetalningsmoral en sådan ordning omöjlig. Inga åtgärder bör således varauteslutna endast därför att målen avser ett litet belopp. Som tidigare redovisats föreslås ett anslag tillkronofogdemyndigheterna på . Anslagsberäkningen har inteifrågasatts i motion L247. Utskottet har vid sin granskning inte funnit någotatt erinra mot anslagsbeloppets storlek. Med anledning av uttalandena imotionen om lokalkostnaderna vill utskottet stryka under att en reducering avlokalkostnaderna inte kan tas till intäkt för att en omorganisation påbörjats. Anslaget för lokalkostnaderna bestäms pågrundval av och andra fastighetsförvaltande myndighetersuppgifter om lokalernas omfattning och hyror. Att lokalkostnaderna minskar kanbero på ändrade kontrakt, en reducering av övertaliga lokalytor eller enomreglering av hyrorna. Den av motionären påtalade reduceringen avlokalkostnaderna i län har sålunda berott på att efter uppsägning avhyreskontrakt nya hyror fastställts för kronofogdemyndigheterna i ochOskarhamn. Utskottet fillstyrker det i propositionen föreslagnaanslaget till kronofogdemyndigheterna, I motion 1985/86:L223 tas upp en fråga om indrivning avfelparkeringsav-gifter som ålagts utlänningar, är en intestraffrättslig sanktion vid olovlig parkering på gator och vägar. Regler omfelparkeringsavgift finns i lagen (1976:206) om felparkeringsavgift och denmed stöd av lagen utfärdade förordningen (1976:1128) om felparkeringsavgift.Avgiftens storlek fastställs av eller kommunen. Beloppet får varalägst 75 och högst300 kr, Felparkeringsavgift får tas ut när motorfordon parkeras LU 1985/86:23eller stannas i strid mot vissa föreskrifter i vägtrafikkungörelsen (1972:603)eller mot lokala trafikföreskrifter. Som exempel på förseelser som kan beivrasgenom åläggande av felparkeringsavgifter kan nämnas parkering på vänster sidaav vägen, på övergångsställe och på markerad busshållplats. Överträdelser avlokala trafikföreskrifter som kan föranleda felparkeringsavgift är exempelvisolovlig parkering på avgiftsbelagda parkeringsplatser, Felparkeringsavgift fårinte åläggas om förseelsen är belagd med straff Åtskilliga bestämmelser omparkering och stannande i vägtrafikkungörelsen är belagda med bötesstraff,Felparkeringsavgift åläggs genom en s. k, parkeringsanmärkning, som fårutfärdas av polis och kommunala trafikövervakare, sominte betalas i vederbörlig ordning skall drivas in av kronofogdemyndigheten. Från parkeringsavgift är att skilja den avgift som får tasut vid s, k, tomtmarksparkering. Bestämmelserom sådan avgift finns i lagen(1984:318) om kontrollavgift vid olovlig parkering. Kontrollavgift får inte tasut om överträdelsen är straffbelagd eller kan beivras genomfelparkeringsavgift. Det är markägaren som bestämmer om kontrollavgift skalltas ut. Betalas inte kontrollavgiften är markägaren hänvisad till att icivilrättslig ordning föra talan om utfående av avgiften vid allmän domstol. I fråga om bötesstraff som ålagts utländska medborgare kanenligt gällande regler vissa åtgärder vidtas till säkerställande av att denbötfällde betalar sina böter. Om böterna inte kan drivas in här i landet ochden bötfällde vistas på känd ort utomlands kan verkställighet av bötesstraffetanförtros myndigheter i vissa främmande stater. Bestämmelser härom finns ilagen (1963:193) om samarbete med , , och angåendeverkställighet av straff m, m, (nordiska verkställighetslagen) och lagen(1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom(internafionella verkställighetslagen). Sistnämnda lag har satts ikraft endast i förhållande till tre utomnordiska länder, nämligen ,och , En närmare redogörelse för de olika reglerna som sålundagäller beträffande bötesstraff finns i betänkandet LU 1980/81:23 (s, 42 och 43)vartill hänvisas. Reglerna är inte tillämpliga på felparkeringsavgifter ochkontrollavgifter. Eftersom den sistnämnda typen av avgifter fastställs avdomstol kan emellertid de regler som gäller för verkställighet utomlands avcivilrättsliga domar bli tillämpliga. Beträffande verkställighet av sådanadomar finns flera konventioner bl, a. en konvenfion av den 11 oktober 1977mellan de nordiska länderna om erkännande och verkställighet av domar påprivaträttens område, I motionen framhålls att avsaknaden av möjligheten attdriva in felparkeringsavgifter som ålagts utländska medborgare har till följdatt utlänningar allt oftare sätter sig över gällande parkeringsföreskrifter,vilket i sin tur vållar stora trafikproblem. Mofionären nämner som exempel i har stora problem med utländska bilar som parkeras olovligt.Motionären anser det angeläget att problemet löses och anvisar två utvägar. Denena är att träffar en överenskommelse med andra länder så attavgifterna kan drivas in i hemlandet och den andra att man åstadkommer enordning enligt vilken den felande kan tvingas betala avgifter eller ställasäkerhet för dem innanhan lämnar platsen. Motionären yrkar att det anförda skall ges LU1985/86:23 regeringen till känna. Utskottet konstaterar att de möjligheter som förnärvarande står till buds när det gäller att i samband med ett ingripande moten utländsk medborgare säkerställa att eventuella bötesstraff kan verkställas ärbegränsade. Har verkställigheten inte säkerställts innan vederbörande lämnatlandet är möjligheterna till indrivning mycket små utom i fall då vederbörandeär bosatt i ett annat nordiskt land eller i en stat i förhållände till vilkeninternationella verkställighetslagen gäller. När det gäller felparkeringsavgiftersaknas som ovan redovisats helt möjligheter att säkerställa betalning ochutverka indrivning om inte vederbörande är bosatt här. Som belyses av motionenförekommer det också att utländska medborgare undgår verkställighet av böteroch felparkeringsavgifter som ålagts dem här i landet. Inte minst med hänsyntill vikten av att våra lagar och andra författningar respekteras också avutländska medborgare som besöker är nuvarande ordning intetillfredsställande, I samband med införandet av UB behandlade utskottet medanledning av en mofion frågan om indrivning av bötesstraff som ålagtsmedborgare i andra länder än de nordiska, 11 sitt av godkändabetänkande LU 1980/81:23 uttalade utskottet att det fanns skäl att övervägavilka åtgärder som kunde vidtas för att effektivisera bötesverkställigheten närdet gällde sådana medborgare. Som en tänkbar lösning på problemet angavutskottet att möjligheterna till säkerställande av en framtida bötesverkställighetökades. Utskottet ansåg sig dock inte böra förorda en ordning som innebar atten enskild polisman i samband med ett ingripande mot en utländsk medborgarefick behörighet att ta emot deposition för betalning av eventuella böter.Enligt utskottet fick en lösning sökas på andra vägar. Utskottet framhöll attfrågan borde tas upp till närmare övervägande i lämpligt sammanhang ochunderströk att översynen borde ske i samarbete med övriga nordiska länder.Utskottet framhöll vidare vikten av att regeringen på det internationellaplanet verkade för att möjligheterna ökas till verkställighet utomlands avsvensk brottmålsdom. Utskottet pekade härvidlag särskilt på betydelsen av attandra länder tillträder europeiska konvention om brottmålsdomsinternationella rättsverkningar liksom konventionen 1972 om överförande avlagföring i brottmål.