bet · G901JuU24 · 1985-12-31 00:00:00 — Ettsådant yttrande behövs dock inte i sådana fall då beslut, efter delegation frånmyndighetschefen, fattas av en lägre chef. Enligtdelegationsbestämmelsen i 21 § får lägst kompanichef eller motsvarande chefpröva frågor om disciplinansvar för personal som står under deras befäl.Förutsättningarna härför är enligt förslaget i propositionen att det förfarandesom saken gäller inte kan antas utgöra brott, att förseelsen har erkänts ochatt den inte bör medföra svårare påföljd än varning eller extratjänst. Somframgår av utskottets ställningstagande i det föregående förordar utskottet enändring i delegationsbestämmelsen i 21 § som innebär att beslutsbefogenhetenför lägre chefer skall omfatta också möjlighet aU ålägga utegångsförbud i . Imotion 49 begärs att behörighetsvillkoren för auditörer skall omfatta krav påatt auditören har avlagt domared. I motion 51 riktas kritikmot den i propositionen föreslagna ordningen att kompanichef ellermotsvarande chef skall kunna besluta om extratjänst JuU 1985/86:24 utan atthöra auditören i ärendet. Utskottetbehandlar först den i motion 51 berörda frågan om auditörsmedverkan i sådanafall dä ett ärende avgörs av lägre chef enligt 21 §. Mera allmänt villutskottet i sammanhanget uttala att det är angeläget inte minst frånrättssäkerhetssynpunkt att juristmedverkan sker vid handläggningen avdisciplinärenden enligt den nya ordningen. Lagförslaget bygger också på ettsådant synsätt genom den i 23 § upptagna huvudregeln om en obligatoriskauditörsmedverkan. Ilikhet med vad som föreslås i propositionen anser utskottet dock att kravet påauditörsmedverkan inte behöver omfatta handläggningen av vaije disciplinärende.Beslutsbefogenheten i vissa ärenden skall enligt förslaget kunna delegeras tilllägst kompanichef eller motsvarande chef. Kännetecknande för dessa ärenden äratt de skall vara av enklare beskaffenhet, något som tar sig uttryck framförallt i kravet på att förseelsen är erkänd och på att den inte kan antas utgörabrott. Redan med hänsyn fill dessa begränsningar anser utskottet att det frånrättssäkerhetssynpunkt inte är påkallat med auditörsmedverkan vid kompanichefsm. handläggning av dessa ärenden. En motsatt ordning skulle för övrigtsåsom försvarsutskottet påpekar medföra stora praktiska problem. Härtillkommer att de disciplinpåföljder som kan komma i fråga i sammanhanget inte ärav nämnvärt ingripande beskaffenhet. Som en jämförelse kan nämnas attpåföljderna närmast motsvarar de nuvarande tillrättavisningsformerna extratjänstoch utegångsförbud/landgångsförbud, vilka åläggs utan medverkan av auditör. Detnu anförda innebär att justitieutskottet i likhet med försvarsutskottet intekan ansluta sig till den i motion 51 framförda uppfattningen i nu berörthänseende. vill justitieutskottet erinra om att det intresse som bärupp motionen i viss mån tillgodoses genom att auditörsmedverkan är obligatoriskvid myndighetens omprövning enligt 46 § av beslut om disciplinpåföljd som harfattats av kompanichef m.fl. Sammantagetinnebär justitieutskottets ställningstagande att utskottet avstyrker bifalltill motion 51 i här behandlad del. Utskottet godtar i sak den reglering ifråga om auditörsmedverkan som föreslås i propositionen. I 23 § bör dock görasen smärre redakfionell jämkning av lagtexten. Vadhärefter gäller den fråga som tas upp i motion 49 om behörighetsvillkoren förauditörer vill utskottet understryka att det nya ansvarssystemet kommer attleda till att ökade krav ställs på auditörerna. Mot den bakgrunden anserutskottet, i linje med motionsönskemälet, det värdefullt att auditörerna harerfarenhet som domare. Som utskottet ser saken är meningen med förslaget ipropositionen inte heller att kravet härpå i praktiken skall frångås utanendast att göra det möjligt att vid behov kunna förordna annan jurist än domaremed erforderliga kunskaper och erfarenheter. Mot en sådan ordning har utskottetinte några erinringar. Utskottetfinner sålunda inte skäl tillstyrka bifall till motion 49. Utskottet godtarlagförslaget i propositionen såvitt gäller 22 §. Omedelbarverkställighet av disciplinpåföljd J"U 1985/86:24 gäller att beslut om disciplinstraff skallverkställas utan hinder av att beslutet inte har vunnit laga kraft. Motsvarandegäller beträffande ålagda tillrättavisningar. Grunden för denna ordning ärdels att en snabb verkställighet i hög grad anses bidra till att upprätthålladisciplinen, dels att den felande har ett intresse av att verkställigheten inteskjuts framåt i tiden. I det förslag till lag om disciplinförseelser av krigsmänsom läggs fram i propositionen finns i 32-38 §§ bestämmelser om verkställighetav disciplinpåföljd. Enligt 32 § första stycket skall som huvudregel gälla attbeslut om disciplinpåföljd skall verkställas så snart det har vunnit lagakraft. Har krigsmannen överklagat beslutet eller begärt omprövning av ettbeslut, föreligger således hinder för verkställighet tills ärendet slutligtavgjorts. I 32 § andra stycket upptas dock en regel enligt vilkendet är möjligt att förordna att beslut om extratjänst eller utegångsförbudskall verkställas trots att beslutet inte har vunnit laga kraft. Förutsättningenför ett sådant förordnande, som skall göras i beslutet om disciplinpåföljd, äratt omedelbar verkställighet behövs av hänsyn till ordningen inomförsvarsmakten eller av någon annan särskild anledning. - Förordnande omomedelbar verkställighet kan göras även när beslut om disciplinpåföljd meddelasav lägre chef enligt delegationsbestämmelsen i 21 §. I motion 51 begärs en skärpning av förutsättningarna föromedelbar verkställighet av beslut om disciplinpåföljd. Motionären förespråkaratt omedelbar verkställighet bör få ske endast om det av synnerliga skäl behövsmed hänsyn till ordningen inom försvarsmakten eller eljest av sådana skäl; 32 §andra stycket bör ändras i enlighet härmed. Utskottet godtar i sak den i propositionen föreslagnahuvudregeln i 32 § första stycket om att beslut om disciplinpåföljd inte fårverkställas förrän beslutet har vunnit laga kraft. Förslaget innebär ettnärmande till den ordning som gäller enligt motsvarande regelsystem på andrahåll. Enligt utskottets mening är det emellertid nödvändigt attinom det militä ra ansvarssystemet ha möjlighet att förordna om omedelbar verkställighet. Den undantagsregel härom som föreslås i propositionen är förestavad av behovet att upprätthålla ordningen inom försvaret. Hänsynen härtill kan anses väga särskilt tungt under beredskaps- och krigsförhållanden. Regeln syftar också till att komma till rätta med de missförhållanden som kan uppkomma, om överklaganden används för att förhala verkställigheten. 1 propositionen anförs sålunda (s. 114) att om det vid beslutstillfället finns grundad anledning att anta att den felande kommer att överklaga uteslutan de i syfte att få verkställigheten uppskjuten, det kan finnas skäl att för ordna om omedelbar verkställighet. En annan situation som enligt vad som sägs i propositionen kan föranleda förordnande om omedelbar verkstäl lighet är att krigsmannens utryckning är nära förestående. Såsom försvars utskottet påpekar kan det också ligga i krigsmannens intresse att få en disciplinpåföljd verkställd . Justitieutskottethar inte någon erinran mot att det i den nya lagen upptas JuU 1985/86: 24 enundantagsregel om omedelbar verkställighet av vissa disciplinpåföljder extratjänst och utegångsförbud med den innebörd och de syften som angetts.1 huvudsaklig överensstämmelse med vad försvarsutskottet yttrar anserjusfitieutskottet att det inte är vare sig nödvändigt eller ändamålsenligtatt, såsom förespråkas i motion 51, göra andra begränsningar av förutsättningarnaför förordnande om omedelbar verkställighet än som uppställts enligt förslageti propositionen. Med anledning av motionen vill utskottet fästa uppmärksamhetpå de möjligheter fill inhibition som lagen erbjuder såväl vidomprövningsfallen (47 §) som vid överklaganden (52§). Såsom departementschefenpåpekar (s. 123) kan reglerna härom sägas utgöra en viss spärr mot att beslutom omedelbar verkställighet meddelas utan att det är motiverat av de särskildaskäl härför som krävs. Meddet anförda avstyrker utskottet bifall till motion 51 i här behandlad del. Utskottetfillstyrker det förslag i propositionen rörande regler omverkställighet av disciplinpåföljd som upptas i 32 §. I paragrafens förstastycke bör dock göras ett tillägg av innebörd att det är i förhållande tillkrigsmannen som beslutet skall ha vunnit laga kraft för att kunna verkställas.Detta tillägg är nödvändigt med hänsyn fill den talerätt i disciplinärendensom - i enlighet med vad som sägs längre fram i detta betänkande -skalltillkomma justitieombudsmännen och justitiekanslern (se 55 § i det i bilaga 5upptagna lagförslaget). 145§ i det genom propositionen framlagda förslaget till lag om disciplinförseelserav krigsmän upptas bestämmelser om bl. a. kroppsvisitation av krigsmän. Förutsättningenför kroppsvisitation är enligt paragrafens första stycke att det finnsanledning anta att en krigsman olovligen bär på sig föremål som tillhörförsvarsmakten eller som han annars inte får inneha. Han kan då underkastaskroppsvisitation för eftersökande av föremålen. Förordnande omkroppsvisitation skall ges av den som enligt särskilda föreskrifter är förman. Paragrafensandra stycke reglerar vilka andra undersökningar än kroppsvisitation som militäraförmän får besluta om för att söka efter föremål som krigsmän inte får inneha.Sådana undersökningar får avse skåp, väskor och annan egendom som tillhör ellerdisponeras av krigsmannen. Som förutsättning för att en undersökning skall fåföretas skall gälla att det finns anledning anta att ett föremål som inte fårinnehas förvaras i det utrymme som undersökningen avser. Imotion 51 begärs en skärpning av villkoren för att få utföra kroppsvisitation.Enligt motionären bör uppställas krav på skälig misstanke om olovligt innehavav aktuella föremål. mening är försvarsmaktens verksamhet av sådan natur att det i princip måste finnasmöjligheter för de militära myndigheterna att i 55 vissa särskildasituationer använda tvångsmedel av straffprocessuell art JuU 1985/86: 24mot krigsmän som gör sig skyldiga till överträdelser av gällande föreskriftereller misstänks för sådana överträdelser. Bakgrundentill de bestämmelser om kroppsvisitation m. m. som föreslås i propositionen ärframför allt de alltmer uppmärksammade problem som hängersamman med tillgrepp av farlig militärma-teriel. I propositionen anges (s. 74)att vapen, ammunition, sprängämnen, rökfacklor m. m. olovligen förs ut frånmilitära områden och därefter förorsakar skador eller risk för skador ute isamhället. I vissa fall som främst har gällt rökfacklor skall också omfattandeskador ha åstadkommits. Ett särskilt problem i sammanhanget är enligt vad somframhålls i propositionen att sådana föremål som avses har medförts påallmänna färdmedel - dvs. även på flygplan - av värnpliktiga på permissions-och utryckningsresor m. m. Därvid har det uppkommit en påtaglig risk försäkerheten ombord. Beträffanderesorna har det också såsom nämns i propositionen förekommit att enskildavärnpliktiga varit berusade efter förtäring av medförda alkoholdrycker. Iåtskilliga fall har dessa värnpliktigas beteende helt naturligt upplevts somstörande av övriga resenärer. Under främst flygresor skall också i enstaka fallsäkerheten ha äventyrats av berusade värnpliktiga. Ilikhet med försvarsutskottet ser justitieutskottet allvarligt på de angivnaproblemen. De föreslagna bestämmelserna får sålunda anses tillgodose ettangeläget behov. är därför, i överensstämmelse medförsvarsutskottet, berett att i princip godta att militära chefer ges enlagstadgad befogenhet att förordna om kroppsvisitation av krigsmän och vissaundersökningar beträffande skåp och andra förvaringsutrymmen som tillhör ellerdisponeras av krigsmän. Medtanke på att framför allt kroppsvisitation är ett tvångsmedel som innebärlångtgående ingrepp i den personliga integriteten är det i linje med vad somsägs i motion 51 viktigt att bestämmelserna på området avgränsas på ettgodtagbart sätt. En sådan avgränsning kan i och för sig åstadkommas på olikasätt. Förslageti propositionen innebär att tillämpningsområdet för kroppsvi sitation är begränsat till att gälla endast föremål av visst slag. Kroppsvisita tion skall sålunda få ske endast för att söka efter föremål som krigsmannen olovligen bär på sig och som tillhör försvarsmakten eller som han annars inte får inneha. Bestämmelserna har enligt vad som understryks i proposi tionen (s. 119) sitt huvudsakliga tillämpningsområde vid eftersökande av sådana föremål vapen, sprängmedel o. d. - som kan åstadkomma skada vid otillåten användning samt vid kontroll av att alkoholdrycker inte förs in på förbanden med ordnings- och säkerhetsproblem som följd. I sistnämnda hänseende får givetvis, såsom försvarsutskottet påpekar, kroppsvisitation tillgripas för att eftersöka också narkotika. - Vid misstanke om tillgrepp där det mera är fråga om ekonomisk skada för försvarsmakten än säker- hetsmässiga risker bör enligt vad som anges i propositionen det ankomma på myndigheterna inom rättsväsendet att med stöd av vidta de åtgärder som kan behövas. Efterdet anförda kan utskottet konstatera att de i propositionen före- JuU 1985/86:24 slagna bestämmelserna om kroppsvisitation har avgränsats på ett nöjakfigtsätt vad gäller de föremål som får eftersökas. Utöver vad som anförts ipropositionen vill utskottet i detta hänseende särskilt understryka vikten av atttvångsmedlet kroppsvisitation i princip inte används för att eftersöka andraföremål än sådana som är ägnade att äventyra ordningen eller säkerheten. Attunderkasta någon kroppsvisitation med avseende på andra föremål som det må varaotillåtet att inneha bör enligt utskottets mening ske endast undantagsvis. Detkan i detta sammanhang för övrigt erinras om att de militära myndigheterna intehar tillagts någon rätt att ta egendom i beslag, något som också manar tillåterhållsamhet vid tillämpning av bestämmelserna om kroppsvisitation. Enligtförslaget i propositionen skall kroppsvisitation kunna företas om det finnsanledning anta att en krigsman bär på sig föremål av aktuellt slag. I motion 51förespråkas att det bör föreligga en högre grad av misstanke härom; ibestämmelserna bör sålunda uppställas krav på skälig misstanke. Utskottet har ioch för sig förståelse för motionsönskemålet. måste det, såsomförsvarsutskottet gör, konstateras att ett krav på skälig misstanke om olovligtinnehav av ett föremål skulle göra det svårt att t. ex. anordna effektivakontroller av de värnpliktiga inför en hemresa med flyg, tåg eller båt; det ärju inte minst vid sådana tillfällen som det finns behov av åtgärder av det slagsom här avses. Med hänsyn till det begränsade tillämpningsområde sombestämmelserna om kroppsvisitation kommer att få anser jusfitieutskottet attdet inte är nödvändigt att till bestämmelserna knyta ett sådant krav påmisstankens styrka som motionären förespråkar. I detta hänseende kan för övrigterinras om att det enligt motsvarande regler i (28 kap. 11§) iprincip inte erfordras annan grad av misstanke för kroppsvisitation av enmisstänkt än som enligt proposifionen föreslås gälla för den nu aktuellabestämmelsen i 45 §. Sammanfattningsvisinnebär det anförda att utskottet inte kan biträda förslaget i motion 51.Utskottet avstyrker alltså bifall till motionen såvitt här är i fråga.Utskottet godtar de i propositionen föreslagna bestämmelserna i 45 § omkroppsvisitation m. m. Rätt till biträde i disciplinärenden Imotion 51 begärs att det i lagen om disciplinförseelser av krigsmänuttryckligen skall anges att en krigsman är berättigad att i ett disciplinärendeanlita biträde och att myndigheten skall hjälpa honom att vid behov skaffa sigett biträde. Utskottetvill framhålla att det är självklart att en krigsman i princip är berättigad att anlita biträde i ett ärende enligt den nya lagstiftningen. Att det i den inte har intagits några uttryckliga regler i ämnet måste ses mot bakgrund av att det redan finns grundläggande bestämmelser i förvalt ningslagen (1970:290) om rätt för den som för talan i ärende att anlita ombud eller biträde. Bestämmelserna där är, vid sidan av de handlägg ningsregler som finns enligt den nya lagen, tillämpliga på disciplinärenden m.m. hos militära myndigheter. Det förslag till ny förvaltningslag som 57 förelagtsriksdagen innefattar inga ändringar i de avseenden som JuU 1985/86: 24 nuberörts (prop. 1985/86: 80). Detsagda innebär enligt utskottets mening att det inte finns något egentligt behovav att för handläggningen av disciplinärenden ha en särskild regel av det slagsom begärs i motionen. Detsamma gäller i fråga om den handläggning av ärendenom ersättningsskyldighet som utskottet längre fram i detta betänkande föreslårskall ankomma på militärmyndighet. Isammanhanget vill utskottet något beröra den till motionsspörsmålet angränsandefrågan om behovet av särskilda åtgärder för att stärka de värnpliktigasställning i disciplinärendena. Saken behandlas i propositionen, därdepartementschefen (s. 70) bl. a. konstaterar att rättshjälpslagen (1972:427) ioch för sig lämnar utrymme för allmän rättshjälp åt t. ex. en värnpliktig somär föremål för ett disciplinförfarande. Det torde dock enligt vaddepartementschefen anför i ett disciplinärende inte komma i fråga att envärnpliktig annat än undantagsvis bedöms ha sådant behov av juridiskt biståndsom avses i rättshjälpslagen; behovet av sakkunnig hjälp får därför tillgodosespå något annat sätt. Enlösning är därvid, fortsätter departementschefen, att till de värnpliktigasförfogande ställa ekonomiska medel som kan användas för att bekosta t. ex.generella insatser för att stärka de värnplikfigas ställning i disciplinärendena.Enligt departementschefen bör lämpligen ett visst belopp kunna disponeras av devärnpliktigas centrala förtroendeorgan, dvs. av centrala värnpliktsrådet. Detbör ankomma på regeringen att meddela närmare föreskrifter om användningen avbeloppet. Utskottetkan instämma i departementschefens uppfattning att den angivna lösningen ärdet lämpligaste sättet att åtminstone inledningsvis tillgodose devärnpliktigas behov av särskilda stödåtgärder. Utskottet utgår från att det inomramen för denna lösning också finns utrymme för att ställa erforderlig juridisksakkunskap till förfogande för värnpliktsrådet. Frågan om lämpliga stödåtgärderi detta hänseende kan behöva tas upp fill nya överväganden sedan tillräckligerfarenhet av det nya systemet vunnits. Meddet anförda avstyrker utskottet bifall till motion 51 i här behandlad del. Talerätt för JO och JK i ärenden om disciplinförseelse Isamband med ämbetsansvarsreform tillades justitieombudsman nen (JO) och justitiekanslern () rätt att överklaga disciplinmyndighets beslut. De grundläggande bestämmelserna härom återfinns i 7§ lagen (1975:1057) med instruktion för justitieombudsmännen och i 7§ lagen (1975: 1339) om justitiekanslerns tillsyn. I 16 kap. 3§ första stycket lagen om offentlig anställning görs beträffande JO:s och JK:s rätt att söka änd ring i bl. a. beslut om disciplinansvar en hänvisning till de nämnda båda lagarna. Vidare anges att talan skall väckas från det beslutet har meddelats. Enligt paragrafens andra stycke får med anledning av JO:s eller JK:s talan disciplinpåföljd dock åläggas eller skärpas endast om det är påkallat från allmän synpunkt. Genomlagstiftning har JO och JK tillagts talerätt över beslut i JuU1985/86: 24 disciplinärenden enligt lagen (1980: II) omtillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl. I 40§ andra och tredjestyckena den lagen upptas bestämmelser härom liknande dem som finns i 16 kap.3§ lagen om offentlig anställning. Konstitutionsutskottettar i sitt yttrande i ärendet upp frågan om rätt för JO att vid domstol föratalan mot beslut om disciplinpåföljd enligt den föreslagna lagen omdisciplinförseelser av krigsmän. Inledningsvis konstaterarkonstitutionsutskottet att förslaget inte innehåller några bestämmelser omtalerätt för JO; frågan behandlas inte heller vare sig avmilitäran-svarskommittén eller i propositionen. Vidare erinrarkonstitutionsutskottet om au JO-utredning i sitt betänkande (SOU1985:26) En översyn uttalat (s. 216) att det är svårt att finnanågra skäl som talar för att JO på det militära området inte skulletillerkännas rätt att föra talan mot disciplinbeslut; något förslag i sakenkunde utredningen dock inte lägga fram, eftersom militäransvarskommitténsarbete inte var avslutat. Konstitufionsutskottetförespråkar att det i lagen om disciplinförseelser av krigsmän bör tas in enbestämmelse av vilken det framgår att JO har den aktuella talerätten i fråga omkrigsmän under JO:s tillsyn. villtillägga följande i denna sak. Bestämmelsernai 7 § lagen med instruktion för justitieombudsmännen om JO:s talerättbeträffande disciplinmyndighets beslut har getts en allmän avfattning. Då bestämmelsernainfördes tog de emellertid i praktiken sikte på beslut enligt lagstiftning somföregick lagen om offentlig anställning (se KU 1975/76:22 s. 71). Till följdhärav har det ansetts råda oklarhet om JO:s talerätt utanför detta område.Talerätten på hälso- och sjukvårdsområdet har ansetts bli fastlagd genom den i40 § andra stycket lagen om fillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.fl.intagna hänvisningen till bestämmelserna i instruktion om talerätt förJO. Någon ändring av innehållet i dessa bestämmelser gjordes inte i sambanddärmed (se SoU 1979/80:16 s. 13 ff). Vidden reglering som skall göras för det militära området bör enligt utskottetsmening förfaras på motsvarande sätt som skedde beträffande JO:s talerätt påhälso- och sjukvårdsområdet. Somframgår av den i detta avsnitt inledningsvis gjorda redovisningen gäller i alltväsentligt samma regler om talerätt för JO som för JK. Den nu aktuellaregleringen bör därför gälla också beträffande JK. Detanförda innebär att en bestämmelse i saken bör tas in i lagen om disciplinförseelser av krigsmän. Efter mönster av vad som gäller pä hälso- och sjukvårdsområdet bör den utformas som en hänvisning till vad som är föreskrivet i lagen med instruktion för justitieombudsmännen och i lagen om justitiekanslerns tillsyn. Av föreskrifterna i dessa lagar och i förord ningen (1975:1345) med instruktion för justitiekanslern framgår vilka be fattningshavare inom försvaret som pä grund av att de står under JO:s och JK:s tillsyn kan komma att beröras av bestämmelsen (se lagförslag 19). Av dessa lagar framgår vidare att talerätten inte kan omfatta omprövning av beslut enligt 46 § i lagförslaget. - Det bör i bestämmelsen också anges att 59 talan skall väckas från det beslutet har meddelats. Ilikhet med vad som gäller enligt lagen om offentlig JuU 1985/86:24 anställning och lagen om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m. fl.bör vidare föreskrivas att med anledning av JO:s eller JK:s talan disciplinpåföljdfår åläggas eller skärpas endast om det är påkallat från allmän synpunkt. - förslag att slopa den angivna inskränkningen i de båda nämndalagarna genomförs (se SOU 1985:26 s. 44 och 47) får givetvis göras enmotsvarande ändring i den av utskottet nu förordade bestämmelsen. Denav utskottet här förordade bestämmelsen bör tas in som 55 § i den nya lagen ochges den avfattning som framgår av bilaga 5. Skadeståndsansvaret för värnpliktiga m. fl. Iskadeständshänseende likställs värnpliktiga och vissa andra tjänstgöringsskyldigainom försvarsmakten med arbetstagare. Genom införandet av skadeståndslagen(1972:207) blev arbetstagares skadeståndsansvar kraftigt begränsat.Före lagens ikraftträdande hade arbetstagare i allmänhet fulltskadeståndsansvar när han genom fel eller försummelse i sin tjänst vållatarbetsgivare eller tredje man skada. Enligt 4 kap. I § skadeståndslagen ärarbetstagare numera ansvarig för skada som han vållar genom fel ellerförsummelse i tjänsten endast i den mån synneriiga skäl föreligger med hänsyntill handlingens beskaffenhet, arbetstagarens ställning, den skadelidandesintresse och övriga omständigheter.