bet · G901SoU16 · 1985-12-31 00:00:00 — Det råder en bred enighet om önskvärdheten av enomstrukturering av den traditionella psykiatriska vården och om en fortsattsatsning på decentralisering och öppna vårdformer. Utskottet anser detangeläget att utvecklingen på detta område fortsätter och intensifieras. Dennya psykiatriska vården ställer stora krav på att hälso- och sjukvårdens ochsocialtjänstens huvudmän etablerar ett nära samarbete på såväl central somregional och inte minst lokal nivå. Det är viktigt att det finns resurser attta emot de patienter som slussas ut från den slutna psykiatriska vården. Som framgårav redovisningen ovan har emellertid mycket hänt som på ett positivt sätt kanpåverka utvecklingen av samarbetet mellan landstingen och primärkommunerna.Flera samarbetsprojekt visar att man har en gemensam syn på riktlinjerna för enfortsatt förnyelse av psykiatrin. Mot bakgrund av de ovan redovisade genomfördaoch pågående verksamheterna anser utskottet inte att motion 1985/86:So241 (m)påkallar något initiativ. Motionen avstyrks såvitt här är i fråga(yrkande 2). I motion 1985/86:150 av (), vilkenväckts i anslutning till proposition 1985/86:25 med förslag till tilläggsbudgetI i statsbudgeten för /86 och överflyttats till socialutskottetfrån socialförsäkringsutskottet, hemställs att skall besluta attutreda möjligheten att i Hållnas i inrätta en enhet för värd ochrehabilitering av tortyroffer och handikappade bland flyktingar. Motionärenanför att det i finns ett sjukhem som varit sanatoriumoch som skulle lämpa sig för en sådan verksamhet. Där finns, anförs det imotionen, både nyrenoverade lokaler, bostäder och arbetskraft som är lämpad föratt delta i ett behandlingsarbete för tortyroffer. Närheten tillregionsjukhuset i möjliggör också experthjälp. finns vid i ettbehandlingscen ter för rehabilitering av tortyroffer. Ett liknande center finns också iCanada. I anslutning till Röda korsets sjukhus i har som det tredje i världen öppnats ett center för torterade flyktingar. Verksamhe ten som bedrivs av Röda korset i form av öppen vård är en försöksverksam- 10 het som skall utvärderas . Finansiellt har centret stötts förutomav Rödakorset också av , och qU 1985/86-16 kommuner samtförsäkringskassan i . Centret har också erhållit en halv miljonkronor i bidrag från allmänna arvsfonden. Utskottet har tidigare behandlat motioner med yrkanden omstöd för denna av Röda korset bedrivna verksamhet. Utskottet har därvid uttalatsig positivt i fråga om Röda korsets initiativ och det stora värdet avverksamheten (se t. ex. SoU 1984/85:14 s. 21-22). har haft ansvaret förmottagandet av flyktingar i . beslutade om ett nyttsystem för mottagande av flyktingar. () blev frän den1 huvudman. Avsikten är att flyktingarna nu skall vistas 2-4veckor på SIV:s flyktingförläggningar. De skall sedan erbjudas bostad i enkommun med vilken träffat avtal. I detta avtal förbinder sig kommunen attta emot ett visst antal flyktingar . Till kommuner som tar emot flyktingarutgår särskilda statsbidrag. a. utgår ett engångsbelopp per flykting fördet merarbete och de extra kostnader som kommunen får. Kommunen får vidareersättning för sina kostnader för socialbidrag. Bidrag kan också utgå tillkommunerna i vissa situationer och efter särskild prövning. får statsbidrag till en förstahälsoundersökning för flyktingarna och deras anhöriga och för en riktad andrahälsoundersökning. Vidare utgår statsbidrag för akutsjukvård, förlossningsvårdoch vård vid abort för asylsökande. Statsbidrag utgår även till tolkkostnader. disponerar slutligen över ett anslag om för närvarande2 milj. kr. , från vilket landstingen kan söka riktade bidrag, främsttill psykiatriska insatser för flyktingar. Även för nästa budgetår har avsattsmedel för särskilda bidrag till speciella vårdinsatser för handikappadeflyktingar och andra flyktingar med särskilda behov. har tecknat avtal med ca 150 kommuner ommottagande av flyktingar. ligger i kommun. Dennakommun har enligt vad utskottet erfarit ännu inte träffat något avtal ommottagande av flyktingar. Kommuner och landsting har på olika sätt sörjt förmottagandet av flyktingar och för den hälso- och sjukvård som flyktingarna är ibehov av. Inom tillsattes t. ex. ensärskild politisk ledningsgrupp och en arbetsgrupp med uppdrag att utreda delsvilka särskilda insatser som fordras från sida i samband med denframtida decentraliserade flyktingmottagningen, dels vilka möjligheterlandstinget har att göra speciella insatser för flyktingar som varit utsattaför tortyr, varvid även familjens och i första hand barnens speciella behovskulle beaktas. Arbetsgruppen lade fram sin rapport under sommaren 1985.1 rapportenbehandlas bl. a. frågan om särskilda centra för rehabilitering av tortyroffer.Arbetsgruppen hänvisar bl. a. till det forskningscenter som finns i Köpenhamnoch i . Gruppen konstaterar att man bland dem somarbetat med flyktingar är överens om att det inte bör byggas upp flerrehabiliteringscentra för tortyroffer. Kontinuiteten i behandlingen av dessaflyktingar är liksom i all psykiatri av central betydelse. inrättandetav centraliserade rehabiliteringscenter är också, anförs det i 11 rapporten,att de där behandlade tortyroffren får identiteten "tortyroffer". Detta kan försvåra både individens och familjens anpassning. Enligt SoU1985/86'16 arbetsgruppen bör tortyroffer i första hand kunna få behandling inomsitt landsting och i sin kommun. Arbetsgruppen pekar också på att andratraumatiska krisupplevelser kan vara lika svåra att behandla som tortyr. Arbetsgruppen för särskilda insatser inom länslandsting föreslår i sin rapport att, när det gäller det egna ,primärvården skall få en central roll för flyktingarnas hälso- och sjukvård.Vidare föreslås att ett vårdcentralteam i varje kommun skall svara förflyktingarnas hälso-och sjukvård i . Enligtförslaget bör det finnas tillgång till kvinnlig läkare för gynekologiskundersökning (jfr avsnittet nedan om rätt för invandrarkvinnor tillundersökning av kvinnlig gynekolog). I rapporten föreslås också en försöksverksamhetrned en psykiatrisk öppenvårdsmottagning i med familje- ochbarncentrerat arbetssätt. I rapporten tas också upp frågor om bl. a. tolkar,behovet av tvåspråkig personal och olika utbildningsfrågor. Vård av utländska patienter vid svenska sjukhus förmedlas,när det gäller personer som kommer till enbart för vård, av hälso- ochsjukvårdshuvudmännens exportbolag, . Landstingsförbundetsstyrelse har beslutat rekommendera landstingen och medlemskommunernaatt träffa avtal med om förmedling av utländska patienter förvård i . har ännu () inteträffat avtal med bolaget. Diskussioner pågår emellertid. När det gäller har iVästerbotten tillsatt en särskild arbetsgrupp med uppgift att studera de olikamöjligheter som kan finnas för en lämplig användning av sjukhem.Landstinget har i samband med vissa överläggningar med socialministernöverenskommit att man, när arbetsgruppen tagit fram mera underlag, skallåterkomma till för diskussioner om en lämplig lösning närdet gäller . Utskottetgör följande bedömning. Enligt den nya hälso- och sjukvårdslagen skall allainvånare i erbjudas vård på lika villkor oberoende av språk, religionoch kultur. Invandrare och framför allt flyktingar är en medicinskhögriskgrupp. Invandrare som grupp lever under sämre villkor än befolkningengenerellt. Många hälsoproblem delar invandrarna med andra socialt ochekonomiskt svaga grupper i samhållet. Utskottet vill med hänsyn härtillunderstryka vikten av att hälso- och sjukvården också anpassas till olikainvandrargruppers behov. Av särskild vikt är också att flyktingar, som kommer tillSverige med svåra psykiska och fysiska men efter tortyr, kan erbjudas enadekvat vård och hjälp för att komma över sina traumatiska upplevelser. Dettamåste dock i praktiken främst vara en uppgift för sjukvårdshuvudmännen i delandstingskommuner där flyktingarna som ett resultat av det nyaflyktingmottagandet kommer att vistas. I all psykiatri är kontinuiteten i behandlingen av storbetydelse. Inte minst gör sig detta gällande i behandlingen av flyktingar. Det tar inte sällan långtid att bygga upp ett förtroende mellan flyktingen och behandlande personal. Förtroendet dem emellan utgör en förutsättning för att en framgångsrik vård ' 12 över huvudtaget skall kunna meddelas. Det är också viktigt att vård kan SoU1985/86:16 erbjudas inte bara den som torterats utan också vederbörandesfamilj. En utgångspunkt för insatserna bör därför enligt utskottets mening varaatt vården bedrivs i öppna former och är tillgänglig där flyktingen vistas. Utskottet är med hänsyn till vad som anförts inteberett att förorda någon åtgärd med anledning av niotion 1985/86:150(c), vilken sålunda avstyrks. Thoraxkirurgisk verksamhet i och Enligt de av /godkändariktlinjerna för den framtida regionsjukvården (prop. 1980/81:9, SoU 1980/81:6,rskr. 1980/81:123) skall vårt land för högspecialiserad vård och för vård somkräver samverkan mellan flera sjukvårdshuvudmän vara indelat i sex sjukvårdsregioner,nämligen Umeåregionen, , ,, och . En koncentrationav regionenheterna för vissa medicinska verksamhetsområden har förutsatts.Enligt riktlinjerna anses det nödvändigt att bl. a. koncentrera antalet enheterför thoraxkirurgi till fyra platser i landet. I samband med att riktlinjerna för den framtidaregionsjukvården godkändes intogs i den dåvarande sjukvårdslagen ettbemyndigande för regeringen att föreskriva att riket skall indelas i regionerför hälso- och sjukvård som berör flera sjukvårdshuvudmän och ett åläggande försjukvårdshuvudmännen att samverka i frågor som rör sådan hälso- och sjukvård.Motsvarande bestämmelse finns i nuvarande 9 § hälso- och sjukvårdslagen(1982:763). Enligt riktlinjerna bör det ankomma påsjukvårdshuvudmännen själva att överenskomma om hur planeringssamverkan skallläggas upp och genomföras samt om inriktningen och omfattningen av samarbetetinom och mellan regionerna. Det förordas emellertid att en samordning av deregionala planerna sker på riksnivå genom ochLandstingsförbundet. Genomförandet av de förändringar av regionsjukvården somriktlinjerna innebär förutsätts vara i första hand en fråga försjukvårdshuvudmännen. Det förordas att utfärdarrekommendationer beträffande utformningen av regionsjukvårdsavtal samtinitierar ett riksavtal. Fullständig thoraxkirurgisk verksamhet bedrivs förnärvarande vid fyra kliniker, nämligen vid lasarettet i , Sahlgrenskasjukhuset i , i samt Akademiskasjukhuset i . Patienter från Umeåregionen hänvisas - enligt avtal mellanberörda sjukvårdshuvudmän - till i . Patienterfrån den sydöstra sjukvårdsregionen, dvs. a. , hänvisas tilllasarettet i . 1 motion 1985/86:So433 av () och IngridHasselström Nyvall (fp) hemställsatt hos regeringen skall begära åtgärder så att thoraxkirurgiskverksamhet kan etableras vid i . a. till att väntetiderna för thoraxpatienter i Ökningen beror på den utveckling som ., thoraxkirurgingenomgått med t. ex. kranskärlsoperationer som görs i Motionärerna anser det vara angeläget att regionsjuk- SoU 1985/86:16vården utvecklas lika över hela landet och anser det därför vara en riktigåtgärd att en thoraxkirurgisk specialitet etableras vid iLinköping. I tnotion 1985/86:So450 av m.fl. (fp)hemställs bl. a. att den framtida resursförstärkningen inom detthoraxkirurgiska området i första hand skall få ske inom sjukvårdsregion.Motionärerna pekar bl. a. på de kapacitetsproblem som redan uppstått och på destora vinster som kan göras för patienterna. presenterade i skriftserienSocialstyrelsen redovisar 1983:5 ett principprogram för thoraxkirurgi under1980-talet som underlag för sjukvårdshuvudmännens planering och beslut inomområdet. Programmet baserades bl. a. på en av samt påremissyttranden över denna. förklarade i programmet att det motbakgrund av då tillgängligt fakta- och prognosmaterial inte fanns skäl förytterligare centra för fullständig thoraxkirurgisk verksamhet i Sverige.Emellertid förklarade att man avsåg att göra en ny samladöversyn av thoraxkirurgin . Som framgått ovan har det förordats attLandstingsförbundet utfärdar rekommendationer beträffande utformningen avregionsjukvård och tar initiativ till riksavtal. styrelserekommenderade 1984 sjukvårdshuvudmännen att godkänna ett förslag tillupptagningsområden för öppen hjärtkirurgi. Denna rekommendation har sedan letttill överenskommelser beträffande patienter från bl. a. Umeå- ochLinköpingsregionerna. Vid diskuteradesmed anledning av en motion särskilt frågan om en thoraxkirurgisk klinik iUmeå. Detta föranledde att fattaett beslut att ompröva den öppna hjärtkirurgins dimensionering och lokaliseringefter det att kompletterat det medicinska underlaget.Landstingsförbundets styrelse uppdrog därefter åt att utredadels hur många öppna hjärtoperationer som beräknas för landet, dels hur storaklinikerna måste vara för att en säker och rationell vård skall kunnagaranteras. Styrelsens uppdrag avsäg en förutsättningslös prövning och inteendast frågan om lokalisering av en klinik till . har i sin tur uppdragit åt en kardiologoch en thoraxkirurg att ta fram visst underlag. En del statistiskt material harpresenterats vid en mindre hearing. kommer enligt inhämtadeuppgifter att avlämna en rapport till ,varefter skall ta ställning till frågan på nytt. Frågan om thoraxkirurgiskt centrum i har behandlatsäven tidigare av utskottet. I betänkande SoU 1984/85:19 konstaterade utskottetatt , som då tagit ställning till en rapport om denflerregionala planeringen av thoraxkirurgin, inte funnit skäl att rekommenderaetablerandet av ett femte thoraxkirurgiskt centrum i . Utskottet avstyrktemed hänvisning härtill då aktuella motioner. Thoraxkirurgins dimensionering och lokalisering hardärefter kommit i ett nytt läge. håller på med att ta fram nytt 14 underlagfören förutsättningslös prövning av hela frågan. Landstingsförbun- SoU1985/86" 16 det kommer därefter att ånyo ta upp ärendet. Resultatet häravbör avvaktas. Utskottet avstyrker med hänvisning till det anförda motionerna 1985/ 86:So433 (c, fp) och 1985/86:So450 (fp). Specialisttjänster inom mödra- och barnhälsovården Grundläggande för organisationen av hälsovården för mödraroch barn har varit ett av fastställtnormalreglemente för mödra- och barnhälsovården (MF 1969:39). Mödrahälsovårdenoch barnhälsovården skulle enligt normalreglementet meddelas vid lokalacentraler, mödravårdscentraler och barnavårdscentraler, av vilka det varderafanns två typer. Centraler av typ I skulle vara knutna till kvinnoklinik resp.barnklinik vid sjukhus och förestås av specialist. Centraler av typ II skulle förestås av distriktsläkareför allmän läkarvård och vara förlagda till föreståndarens mottagningslokaleller annan lämplig lokal. normalreglemente ersattes avsocialstyrelsens allmänna råd (1981:4) om hälsovård för mödrar och barn inomprimärvården. Råden är avsedda att vara ett underlag för planering och drift avsjukvårdshuvudmännens verksamhet. Den del av hälsovården för mödrar och barnsom inte behöver länssjukvårdens resurser bör enligt de allmänna rådenförläggas till primärvården (vårdcentraler). Den klinikanslutna organisationenför mödra-och barnhälsovården, dvs. centraler av typ I, bör därför försvinnapå sikt. I motion 1985l86:So453 av Inga Laittz m.fl. (vpk) begärsatt skall uttala att specialistmedverkan i form av gynekologer ochbarnläkare bör finnas inom primärvården även . I motion1985/86:So403 av och (båda m) begärs attriksdagen skall uttala att specialistläkare inom gynekologi/obstetrik ochbarnsjukdomar samt övrig specialistutbildad vårdpersonal, t. ex.barnsjuksköterskor, barnmorskor och kuratorer, skall ha sin givna plats inomprimärvården. I ovannämnda allmänna råd om hälsovårdför mödrar och barn inom primärvården förutsätts att antingen specialister igynekologi/ obstetrik och i pediatrik eller läkare i allmänmedicin med vidgaderfarenhet inom nämnda specialistområden skall svara för denna hälsovård.Socialstyrelsen har gjort beräkningar i fråga om tillgången på specialisterinom gynekologi/obstetrik och pediatrik. Enligt dessa beräkningar torde imitten av ca 300-350 specialister i gynekologi/obstetrik och ca400-450 specialister i pediatrik vara disponibla för primärvården. I de allmänna råden förutsätts vidare att barnmorskor istor utsträckning skall ha hand om hälsovården för blivande mödrar. I områden där det inte finns underlag för en barnmorska, t. ex. i glesbygder, bör enligt de allmänna råden distriktssköterskorna få möjlighet att vidareutbilda sig i gynekologi/ obstetrik. I de allmänna råden påpekas också att, eftersom det ofta finns gott om barnsjuksköterskor främst inom storstadsom rådena, det är lämpligt att de utför en stor del av arbetet inom hälso- och sjukvården för förskolebarn. framhåller dock att hälso- och sjukvård för barn i princip skall bedrivas av distriktssköterskor. Iproposition 1984/85:181 om utvecklingslinjer för hälso- och sjukvården, 4 1985/86. m.m.uttalades att huvuddelen av primärvårdens insatser kommer att ske SoU1985/86:16 genom vårdlag där allmänläkaren, distriktssjuksköterskan ochundersköterskan i kontakt med åtskilliga andra personalkategorier svarar förinsatserna och förmedlingen av kontakt med andra specialister. bedömde att det framför allt i vissa tättbefolkade områden kan varaen praktisk lösning att specialister i t. ex. gynekologi och pediatrik arbetarpå heltid vid en vårdcentral. I andra fall kan tjänstgöring , menmed organisatorisk anknytning till länssjukvården, vara en bättre lösning.Ibland kan sjukhusanknuten mottagning vara den bästa modellen. uttalade dock att den enskilde bör ha möjlighet att utan administrativahinder få söka specialist om önskemål därom finns. Utskottet har vid ett flertal tillfällen tidigarebehandlat motioner som tar upp behovet av specialister inom mödra- ochbarnhälsovården. Senast behandlade utskottet frågan i betänkandet SoU1984/85:28. Utskottet erinrade då - liksom i tidigare betänkanden - om att deti allmänna råd om hälsovård för mödrar och barn inomprimärvården förutsätts att antingen specialister i gynekologi/obstetrik ochpediatrik eller läkare i allmänmedicin men med vidgad erfarenhet inom nämndaspecialistområden skall svara för denna hälsovård. Utskottet hänvisade ocksåtill att tillgången på specialister inom de berörda områdena gör det möjligtför ett betydande antal av dem att arbeta inom primärvården. Utskottetförklarade att man delade den i propositionen om utvecklingslinjer för hälso-och sjukvården uttalade uppfattningen att det bör finnas specialistläkare inomprimärvården. Utskottet underströk att de kvinnor som så önskar bör hamöjlighet att få konsultera en gynekolog utan att först behöva gå till enallmänläkare och att detsamma bör gälla föräldrar som vill vända sig direkttill en barnläkare. Utskottet uttalade också att det givetvis - anpassat efterlokala förhållanden - även bör finnas tillgång på annan specialistutbildadpersonal än läkare, t. ex. psykologer, barnmorskor, barnsköterskor ochkuratorer. De av utskottet tidigare uttalade synpunkterna gör sigalltjämt gällande. Med hänsyn till den lämnade redovisningen finns enligtutskottets mening inte anledning att befara att mödra- och barnhälsovårdenskvalitet kommer att försämras genom en integrering i primärvården. Utskottet avstyrker med det anförda motionerna1985/86:So453 (vpk) och 1985/86:So403 (m). Invandrarkvinnors rätt till kvinnlig gynekolog I motion 1985/86:So473 av och (båda m) begärs att skall uttala sig för attinvandrarkvinnor, som så önskar, bör ha rätt att bli undersökta av kvinnliggynekolog. Motionärerna hänvisar bl. a. till att vissa kvinnor av religiösa ochkulturella skäl endast kan tänka sig att bli undersökta av en kvinnliggynekolog och att undersökning av en manlig gynekolog för många kvinnor vore enkatastrof, så även för deras män och familjer. Allmänna frågor om hälso- och sjukvård för invandrare harbehandlats i olika sammanhang. I det principprogram för hälso- och sjukvården för 16 1990-taletsom en arbetsgrupp, sedermera underställd hälso- och sjukvårds- SoU 1985/86:16beredningen, med företrädare för staten. och de centralafackliga organisationerna, utarbetade och överlämnade till regeringen(SOU 1984:39, Hälso- och sjukvård inför 90-talet) ingick också en särskildunderlagsstudie om invandrarnas situation (SOU 1984:45, Invandrarna i hälso-och sjukvården). I detta delbetänkande framlades vissa förslag till åtgärderför att förbättra invandrarnas situation. Däri belystes också hur olikakulturbarriärer kan försvåra invandrares kontakter med hälso- och sjukvården. I Invandrarpolitiska kommitténs slutbetänkande (SOU1984:58) Invandrar- och minoritetspolitiken behandlas också frågor ominvandrarna i sjukvården. I betänkandet (s. 162) betonas vikten av attpersonalen inom vårdsektorn på ett systematiskt sätt, genom utbildning ochfortbildning, får grundläggande kunskaper om invandrarna och deras situation iSverige. har tagit fram ett studiematerial ominvandrare i hälso-och sjukvården, "Olika men ändå jämlika-om invandrare ihälso- och sjukvården". Materialet vänder sig till dem som redan arbetarinom vården men är även tänkt att kunna användas i vårdyrkesutbildningen och avandra som arbetar med invandrarfrågor. Frågan om invandrarna och sjukvården togs också upp isamband med utvecklingslinjerna för hälso- och sjukvården. I betänkandet SoU1984/85:28 uttalade sålunda utskottet i anslutning till vissa motioner att detär angeläget att all personal har goda grundläggande kunskaper om invandrarnaoch att det finns tillgång till flerspråkig personal. I den framlagda propositionen 1985/86:98 ominvandrarpolitiken betonas att det förutom fungerande tolkservice och tillgångtill tvåspråkig personal är viktigt med kunskaper och insikter om de kulturersom invandrarna kommer ifrån. Föredragande statsrådet framhåller att personaleninom bl. a. hälso- och sjukvården ofta behöver grundläggande kunskaper ominvandrarnas - inte minst invandrarkvinnornas - situation. Även om situationenunder senare år möjligen blivit bättre än tidigare återstår ännu mycket attgöra. I propositionen uttalas att det är en viktig uppgift för socialstyrelsenatt stimulera till utveckling av nya metoder som kan behövas för att mötainvandrarnas särskilda behov. Utskottetgör följande bedömning. De frågor om invandrarna och hälso- och sjukvården somhittills behandlats har varit av mer allmän karaktär och bl. a. gällttillgången på språkkunnig personal. I motion 1985/86:So473 (m) tas en konkret,mera specifik kvinnofråga upp, nämligen den om invandrarkvinnors rätt tillkvinnlig gynekolog. Ett landsting, , har särskiltuttalat sig för invandrarkvinnors rätt att bli undersökta av en kvinnliggynekolog. Sålunda biföll landstingsmötet i en motioni frågan (§ 245, protokoll 287/84). Gynekologiska problem hos flyktingar kan erbjuda speciellaproblem. Som framgår av motionen vägrar många invandrarkvinnor att genomgå gynekologisk undersökning av manlig läkare. Tolkfrågan kan ofta också vara känslig. Kvinnor från vissa kulturer vill inte tala om sina besvär med en 17 SoU 1985/86:16 Utskottet känner förståelse för de synpunkter som framförsi motion 473 (m). Utskottet vill också understryka vikten av att särskildhänsyn tas till de svårigheter som vissa invandrarkvinnor upplever i sambandmed besök hos läkare för gynekologisk undersökning. Det bör enligt utskottetsmening vara en strävan från sjukvårdshuvudmännens sida att bereda de kvinnorsom så önskar möjlighet att bli undersökta av en kvinnlig gynekolog. I mångalandsting strävar man säkerligen också efter att lösa problemen på ett förpatienten medicinskt och psykologiskt tillfredsställande sätt. Det är emellertidett svårlöst, praktiskt problem att kunna ge alla kvinnor som så vill möjlighettill undersökning av kvinnliga gynekologer. Med det nya system föromhändertagande av flyktingar som trätt i kraft och sombeskrivits ovan under avsnittet Rehabilitering av tortyroffer (se s.ll) äravsikten att flyktingar skall bli mottagna och kunna bosätta sig i varje kommuni hela landet.