bet · G901KU25 · 1985-12-31 00:00:00 — Det kan uppstå en liknande fråga i resningsärenden. Mankan få resning om en domstols dom står i uppenbar strid mot lagen. Det har häntatt en resningsansökan har underkänts på den grunden att man visserligen kunnatifrågasätta om avgörandet varit förenligt med lagen, men man har inte ansettatt det är i uppenbar strid med lagbestämmelserna. : Jag vill fortsätta diskussionen omuppenbarhetsrekvisitet. Jag är något förbryllad. Jag har också deltagit i denHeckscherska rättighetsskyddskommittén, som utformade reglerna. Där skrevsmycket riktigt in ett uppenbarhetsrekvisit, men när jag rannsakar mitt minnekan jag inte påminna mig någon som helst diskussion - och det återfinns välknappast heller någon sådan i förarbetena - om att detta uppenbarhetsrekvisitvar beroende på majoritetens storlek i . Vad det handlar om är huruvida det föreligger en uppenbardissonans mellan grundlagen och den lag som lagrådet granskar. Även en blindhöna kan hitta ett korn, och även en liten minoritet i kan ha sattfingret på den ömma punkten. Menar ni alltså att det är storleken på majoriteten resp.minoriteten i som är avgörande för grundlagsenligheten? kvalifikationereller brist på juridiska kvalifikationer vara avgörande? KU 1985/86:25Lagrådet skall inte granska majoritetens eller minoritetens storlek, utan Bil. A 5 granska ärendena på deras egna juridiska meriter. Eller har jag totaltmissuppfattat saken? : Det var en missuppfattning. När jag gick inpå uppenbarhetsrekvisitet menade jag inte att det hade någonting att göra medstorleken av en majoritet i , utan det blir en tolkningsfaktor:lagrådets uppfattning eller , den ena fraktionens uppfattning ellerden andras? Sedan skall domstolen göra en tolkning och en avvägning. Jag villklart säga ifrån att tolkningen inte har någonting att göra med majoritetenseller minoritetens storlek. Men jag har aldrig varit med om något sådant mäl, så jaghar ingen erfarenhet av det. Inte heller var jag med om förarbetena. Det ärmöjligt att man under förarbetena diskuterade vad det innebär. Det kundemöjligen ha sitt intresse att få höra det. : Min minnesbild är mycket klar, och deninnebär att man över huvud taget inte diskuterade storleken avriksdagsmajoriteten. Däremot sade man att det måste föreligga en klar skillnadmellan grundlagen och den lag som man granskar för att man skall kunnaåberopalagprövning. Där var vi säkerligen helt överens. Jag har samma uppfattning somherr ordföranden, att det är viktigt att lagrådet inte dras in i en politiskdebatt i den meningen att lagrådet tar politiska hänsyn. Några sådana fall harjag inte noterat, sä därvidlag hoppas jag att det råder total enighet. : Här har frågan om gränserna för lagrådetsgranskning berörts något. Det har antytts i litteraturen att lagrådet går in pårättspolitiska frågor, men min erfarenhet är att lagrådet är ytterligtangeläget om att inte ge sig in på någonting som har med politik ellerrättspolitik att göra - även om det nu är svårt att avgöra vad begreppeträttspolitik är. Man håller sig bara till den rent tekniska granskningen, ochdet tror jag är en stor fördel. : Jag vill passa på att informera mig,eftersom jag är ny i . Det står i promemorian att normalt skall varjelagrådsavdelning bestå av tre ledamöter. Hur många är det i fall som ärovanliga - är det två eller fyra? slutför ett lagråd sittarbete med att granska , som det heter nu - giftermålsbalkenkallades den tidigare. Man har fått regeringens medgivande att i det lagrådetha fyra ledamöter vid behandlingen av frågor som rör äktenskapets ekonomiskaverkningar mellan makarna. Det lagrådet har utökats med och tidigare justitieråd - som är mycket sakkunnig i de frågorna.Normalt skall det vara tre ledamöter, men det finns möjlighet att ha fyra vidbehandlingen av större lagförslag. : Vidare läser jag att såväl justitieråd somregeringsråd skall ingå i varje avdelning. Ser man till att högsta domstolenoch regeringsrätten blir lika representerade i lagrådsavdelningarna? BengtHull: Ungefär så fungerar det i praktiken. Tanken är nog eljest att KU1985/86:25 regeringenskall bestämma, med hänsyn till antalet ärenden som är på väg till Bil. lagrådet, hur många avdelningar lagrådet skall bestå av. bestämmerockså sammansättningen av avdelningarna. vara tvåjustitieråd och ett regeringsråd eller två regeringsråd och ett justitierådpå varje avdelning; en ledamot på avdelningen kan dock vara f.d. justitieråd- jag är ett sådant - eller f.d. regeringsråd. När bestämmer dä regeringen att det skall vara tväjustitieråd och ett regeringsråd eller två regeringsråd och ett justitieråd?Det beror på beskaffenheten av de remisser som är på väg. Är det fråga omadministrativ lagstiftning av den art som de som tjänstgör i regeringsrätten ärsärskilt förfarna i, förordnar regeringen att det skall finnas två regeringsrådoch ett justitieråd, men är det mycket civillagstiftning av typenäktenskapslag, strafflag eller processlag, skall ärendena normalt granskas aven avdelning som består av två justitieråd och ett regeringsråd. Till det skall sägas att avdelningarna, oberoende avsammansättning, har samma kompetens. De kan fördela ärendena mellan sigrelativt fritt. Men kommer det ett förslag till administrativ lag, exempelvisskattelagstiftning, läggs det ärendet gärna på ett lagråd där det sitter tvåpersoner med erfarenhet från regeringsrätten, eftersom de är särskilt förtrognamed skatternål. : Jag tror det var som nämndeatt tre ledamöter är tillräckligt. Skall jag fatta det så att man kunde behövaöka kapaciteten för att ännu bättre uppfylla vad man egentligen vill åstadkommamed lagrådets arbete och lagrådsremisser? Det bhr en större kapacitet hos lagrådetmed fyra ledamöter. Det är många områden som är föremål för lagstiftning. Medfyra ledamöter har man större säkerhet för att någon är förtrogen med just detområde som den aktuella lagstiftningen gäller. : Talarlistan är genomgången, och jagförklarar frågestunden avslutad. Jag ber att få uttala ett tack till er båda för att ni såberedvilligt ställt upp och lämnat svar som underlättar vår granskning. KU 1985/86:25 Bil. Utfrågning av ambassadör och departementsrådetWilhelm angående sekretesslagens tillämpning iutrikesdepartementet. : Jag ber att få hälsa ambassadör och arkivrådet Carlgrenvälkomna till oss. Vi tyckte det skulle vara värdefullt att vid sidan om detskriftiiga material som vi har få en muntlig komplettering. Enligtden praxis som vi tillämpar lämnar jag först ordet till dem vi har inbjudit. HansCoreU: Först och främst ber jag att få uttrycka min tillfredsställelse över attfå träffa utskottet igen. Jag har haft åtskilliga kontakter medkonstitutionsutskottet och dess ledamöter. skall börja med attlämna en allmän redogörelse för arkivhanteringen i departementet, och sedanskall jag komplettera med några reflexioner. WilhelmCarlgren: Jag förmodar att det som mest intresserar är tillgången tillpolitiska handlingar. Informationernafrån de svenska utlandsrepresentationerna inhämtas, om jag så får säga, på ennyhetsmarknad där andra regler för offentlighet och sekretess gäller än härhemma. I praktiskt taget alla länder är presumtionen omvänd - handlingarna ärinte som hos oss principiellt offentliga, utan tvärtom principiellt stängda. Desamtalspartner som de svenska representanterna utomlands har utgår automatisktfrån att de uppgifter som de lämnar kommer att vara sekretess-belagda ochskyddade när uppgifterna kommer till . De har inte satt sig in i deförhållanden som råder här. Med de allmänna villkor som gäller för diplomatisktmeningsutbyte och informationsutbyte utgår man automatiskt från att det mansäger är skyddat. Detgör att även de svenska diplomaterna måste kunna räkna med att handlingar därde har rapporterat in uppgifter inte kommer att lämnas ut till offentligheten.Det är en praxis som generellt har följts så länge jag har varit med. Man harvarit mycket angelägen om att den politiska rapporteringen i möjligaste månskall hållas inom förvaltningen och inte lämnas ut. Det är den som är mestefterfrågad av journalister och andra. andra änden, där forskningen kommer in, har man en 40-årsgräns, men inom denna 40-årsgräns finns det möjhghet till variationer. kan jag inte säga att vi känner något större tryck på oss. Det finns inget livligare intresse för de senaste decenniernas politiska historia. Inte ens handlingar om de skandinaviska försvarsförbundsförhandlingarna efterfrå gas särskilt. Vi har lämnat tillgång till dem, men det finns just ingetintresse. Handlingar som härrör sig från tiden fram till av skulle jag tro att man är beredd att lämna ut med några enstaka undantag. Sedan får man väl se vilka ansökningar som kommer, men det har just inte kommit några. I den mån sådana papperfinns i arkivet är det jag som i första hand skall ta ställning.I tveksamma fall får jag underställa ärendena ministern. Likaså får KU1985/86:25 en person som inte är nöjd om jag säger nej gå vidare tillministern. A 6 ministern kan man gå vidare i sista hand tillregeringen. Jag tror inte det har förekommit att regeringen har ändrat påministerns beslut i ärenden som gäller . : Får jag börja med en personlig reflexion. Jaghar haft förmånen att få tjänstgöra i många förvaltningar och domstolar undermin tid i statens tjänst. Jag har dessutom under medverkat i lagstiftningsarbeteti och där bl. a. haft ansvar för sekretesslagstiftningenoch tryckfrihetsförordningen på tjänstemannaplanet. Därför var det med stora förväntningar som jag ficktillfälle att byta uppgifter och gå över till utrikesdepartementetför att bli chef för rättsavdelningen där. En av de frågor som jag visste attjag skulle konfronteras med var frågan om sekretess. Som utskottetsledamöter erinrar sig förekom det en diskussion under riksdagsbehandlingen omvilken sekretess som skulle tillämpas i . Man stannade föratt tillämpa ett omvänt skaderekvisit i och utrikesförvaltningen,medan andra myndigheter som får del av sådana uppgifter tillämpar raktskaderekvisit. Hur fungerar det? Min ambition var att ägna uppmärksamhetåt den här frågeställningen när jag bytte departement. Jag tror att det finns anledning att blicka tillbaka påhur det var . Jag kan då konstatera att hade regeringenuteslutande förfoganderätt över utrikessekretessen. Icke ens hademakt att lämna ut en handling som ansågs hemlig av hänsyn till Sverigesförhållande till främmande stater. Förvaltningen hade vant sig vid dettasystem, som var oerhört formellt med en absolut sekretess. skulleförvaltningen ställa om till att tillämpa ett skaderekvisit av den art somfinns i sekretesslagen. Det måste naturligtvis vara svårt att inympa en sådaninsikt i förvaltningen. När sekretessen i UD diskuteras ser man ofta uttrycket attvi hemligstämplar många handhngar. Det ligger kanske i sakens natur att mångaav UD:s handlingar är sekretessbelagda, men det är onödigt att för utskottetpåpeka att hemligstämplingen i sig icke är utslagsgivande för om handhngen ärsekretessbelagd. Den frågan ställs på sin spets först om någon begär att få uthandlingen. I övrigt fungerar hemligstämphngen som en varningsklocka både inomutrikesförvaltningen och hos de tjänstemän på andra håll i staten som kan fådel av handlingen. Det gäller för övrigt också utskotten i . Om man ser också till tekniken i departementet kan mankonstatera att det inte tillämpas vanliga kommunikationsrutiner idepartementet. Jag har under mina år i statens tjänst sedan1962 stött på en förvaltning som är så mångfasetterad och som spänner över såvida fält när det gäller kommunikationerna. Dessutom vill jag peka på en annan sak: förvaltningenbestår av 2 300 befattningshavare, utplacerade på 115 lönade utlandsmyndigheteroch över 400 olönade konsultat. Man brukar säga att solen aldrig går ner överdenna verksamhet. Det betyder att mycket av informationsutbytet i förvaltningensker med tekniska hjälpmedel där informationen sätts på pränt. hela tidenatt ringa, och även om man kan ringa är det inte säkert att det är KU1985/86:25 mest rationellt. En reflexion jag har gjort är att om det kommerett Bil. A 6 meddelande från delegationen i är det nödvändigt attungefär tio personer erhåller information om detta. Hur gör man detpå bästa sätt? Jo, samma budskap kommer från och sprids sedan idepartementet. Jag får ofta stora kuvert med telex som jag snabbt ögnarigenom för att se om de kräver särskild uppmärksamhet. Meddelandena är delskrypterade, dels i klartext och innehåller information av olika beskaffenhet.Det kan vara rena struntsaker som man skulle klara upp på telefon om man satthemma i en myndighet och skulle ta kontakt med en annan myndighet, men härskickar man i stället telex. Redan häri ligger ett problem, som jag har funderat övermycket i relation till andan i tryckfrihetsförordningen, som innebär att manskall kunna studera allt skriftligt material i förvaltningen. Här är UD utsattpå ett speciellt sätt. Det kan vara en ambassadör som telexar hem att han ärbekymrad över att någonting har hängt upp sig - det skulle man annars klara avper telefon. Det finns en utbredd uppfattning att enbart denomständigheten att ett meddelande är krypterat är skäl nog för att betraktainformationen som hemlig. Vi försöker säga att så är det inte. Men det skulleinte se bra ut om man i papperskorgar eller pä trottoarer i regeringskvarterenkunde hitta handlingar på vilka det står "kryptotelegram", även ominnehållet är banalt. Därför finns en teknisk regel, att ett kryptotelegraminte får spridas utanför departementet i sin ursprungsform utan att man hargjort om det till en promemoria - sedan får man bedöma om promemorian skallhemligstämplas. Jag har velat ge den här hlla bakgrunden för att utskottetlättare skall inse vilka problem man ställs inför särskilt inomutrikesdepartementet när man skall hantera sekretessfrågor. förutsatte att utskottet i första hand ärintresserat av sådan information som är sekretessbelagd enligt 2:1 isekretesslagen, och jag utgår från att det förhåller sig på det sättet. Jagvill ändå säga att det finns åtskilligt fler regler som vi har att tillämpa idepartementet. De finns återgivna i en instruktionsbok. Förutom 2 kap. 1 § omutrikessekretess har vi 2 § om försvarssekretess och 5 kap. 2 § om säkerhets-och bevakningsätgär-der. 15 kap. 3 § talas om sekretess för chiffer och koder,och 7:11 talar om den personalsociala sekretessen. Jag kan försäkra attutrikesdepartementet också här är tämligen unikt. Det ligger i sakens natur har särskilda hänsyn att ta på det personalsociala planet när man skickarsvenskar och deras familjer ut över världen. Jag har deltagit idiskussioner om tillsättning av chefsposter på justitiestaten, och då har manverkligen inte diskuterat fruar och barn och språkkunskaper. Men när mansysslar med utrikesförvaltningen kommer också sådana saker in i bilden;familjemedlemmarna kanske inte tål värme eller höjder etc. Det är enmångfasetterad bild som kommer in under den personalsociala sidan. För att avsluta uppräkningen kan jag hänvisa till 7:14,som talar om skydd för utlänningar. Många handhngar avser den saken. Vi har också 8:11 som 105 gäller sekretess förinternationellt bistånd - det är en sekretess som tryggar KU 1985/86:25ekonomiska intressen. Så har vi 9:11, som talar om , och i samma Bil. A6 paragraf behandlas den sekretess som gäller den mycket omfattandebiståndsverksamheten för enskilda svenskar som befinner sig i brydsammasituationer ute i världen. Idet sammanhanget kanske jag får inskjuta att jag med stor beundran och respekthar sett hur effektivt, snabbt och mänskligt den konsulära enheten arbetatt.ex. vid en flygkatastrof eller i samband med jordbävningen i . Detfinns många aspekter på sekretessfrågorna. Jag kan säga inför utskottet att jaginte är övertygad om att alla intressen som behöver skyddas är helt skyddade avsekretesslagen. Det är en grannlaga uppgift. För den som haftinställningen att man bör ha så litet sekretess som möjligt känns det inte sålustigt att erkänna detta. Omjag sedan går till tillämpningen i departementet kan jag säga att det kanske iförstone verkar enkelt. Men man måste gå litet utöver de uppgifter som står ihandlingarna och jämföra med vad som gäller enligt internationell kutym. Mängadrabbas sä småningom av yrkesskador, och jag kan knappast se en handhng utanatt jag klassificerar den som allmän handling eller inte hemlig handling. Jagbrukar säga att en allmän handling som inte är hemlig skall tåla att avbildaspå löpsedlar eller på första sidan i en tidning. Närjag haft anledning att kalla upp ambassadörer eller andra representanter förnågon främmande beskickning i eller när de kommit till mig för attdiskutera en känshg fråga eller kanske något banalt ärende har jag brukatställa mig frågan: Vad skulle man säga i den diplomatiska kåren om vi lämnadeut samtalspromemorior som innehåller uppteckningar av samtal som chefen förrättsavdelningen eller pohtiska avdelningen har fört med en ambassadör som ärstationerad i ? Det skulle inte ses med blida ögon och kanske få tilleffekt att de inte vågar tala med oss, vilket vore katastrofalt. Dethär skulle jag kunna tala mycket om, men jag nöjer mig med att hänvisa till ettavgörande i regeringsrätten, RÅ 82:280, i den mån utskottet inte redan harstuderat det. I det rättsfallet har regeringsrätten på ett mycket noggrant sättdelat upp handlingar i olika kategorier och för sedan ett resonemang om deolika typerna av handhngar. Avslutningsvisskulle jag vilja säga att jag har sett som hastigast på de avgöranden somregeringen har träffat när det gäller utiämnande av handlingar frånutrikesdepartementet . Jag hittade bara fyra fall, vilketstämmer väl med vad sade om att trycket inte är så stort. Detär ett fall från , där en redaktör ville ha ut handlingar som gällertilldelningen av skattefri sprit till beskickningar i . Dehandlingarna lämnades inte ut av regeringen, och jag tror att motivet är lättatt inse. Vihar ett beslut från . En ville ha ut vissa handlingar som gäller det s.k. ballongärendet, som var aktuellt . Där gjorde regeringen en mycket noggrann prövning som innebar 106 att manhelt enkelt delade upp materialet i två delar och lämnade ut den ena KU1985/86:25 men behöll sekretessen beträffande den andra delen. Det finns ett avgörande från den 19 december 1985.Länstidningen i ville ha ut viss handling som gällde påståenden omatt det tagits mutor vid en svensk utlandsmyndighet. Det pågick polisutredningom detta. Det visade sig att påståendena var gripna ur luften, men regeringengjorde bedömningen att man inte kunde lämna ut handhngen. Det sista ärende som jag har hittat är från den 6 februari1986, då den person som var ombud för Milan Baresic begärde ätt få ut enrapport från ambassadören i till chefen för politiska avdelningen. Detbeslutet kanske kan ha sitt intresse. Här har regeringen precis somregeringsrätten gjort det ställningstagandet, att en handling som är enpolitisk rapport från en ambassadör redan genom sin beskaffenhet är av sådannatur att sekretess bör gälla. Sedan förde regeringen ett resonemang med tankepå att det var en person som hade sökt nåd och konstaterade att handlingen intetillhörde nådeärendet, och därför gällde inte bestämmelsen om partssekretess i14:5. Sedan sade regeringen att det med hänsyn till omständigheterna ändåkanske fanns någon möjlighet att lämna ut handlingen, och man gjorde det ivissa stycken med förbehåll enligt 14 kap. sekretesslagen. : Jag har två frågor, den första närmast tillprofessor och den andra till ambassadör . Det sades att det förekommer få ansökningar om att få uthandlingar. Men när sådana kommer, kan man då följa någon skriftlig instruktiontill vägledning för bedömningen av om man skall rekommendera ett utiämnandeeller inte? Man kan t.ex. tänka sig att praxis finns samlad skriftligt. Utöver vanliga juridiska handböckerfinns det ingen speciell handledning som gäller för departementet. : Det har inte ansetts finnas behov av ensådan sammanställning av kontinuitetsskäl? : Uppgifter om de ärenden som förevaritoch de beslut som har fattats föreligger ju på dossier, där man kan slå uppdem, men någon bearbetning eller sammanställning av dem finns inte. : Min andra fråga, som närmast riktar sigtill ambassadör , gäller om det finns någon form av dokumentationeller motsvarande som och dess organ enligt författning eller praxisskulle vara förhindrad att ta del av. Hans CoreU: Det gör det inte enligt vad jag har kunnatbedöma, men man måste alltid reservera sig, eftersom det kan ligga svårajuridiska resonemang bakom. Vad gäller det som regleras i sekretesslagen är det denlagen som gäller. Här är det fråga om i vilken utsträckning handhngar kanlämnas från regeringskanshet till . Det finns en liten komplikationgenom att grundlagen innehåller bestämmelser om skyldighet för regeringen attge information. har vi i sekretesslagen en allmänregel om att myndigheter skall ge varandra information, om inte KU1985/86:25 sekretess hindrar det. Frågan är alltså inte alldeles lätt att besvara, och jagvill inte ge mig in på den, men jag gör bedömningen att bestämmelsen närmasttar sikte på det administrativa informationsutbyte som fungerar på vanligt sättmellan regering och riksdag. Den besvärliga frågan i det sammanhanget träffade jag pånär jag hade anledning att se litet på den sekretess somgäller utrikesnämnden. Då gjorde jag, visserligen mycket hastigt, en analys ochkom till att den frågan ingalunda är lätt att besvara. Där finns nog någraslamkrypare. Resultatet av den lilla utredningen blev att folkstyrelsekommitténfick frågan på sitt bord. Får jag sedan tillägga att jag uppfattade viceordförandens fräga så, att den avsåg om det fanns några instruktioner för hurman handlägger själva sekretessen. Det finns det inte, och det skall man varaförsiktig med. Egentligen är det lagen som skall vara avgörande. Isekretesslagens förarbeten har man också varnat myndigheterna för att ge utinstruktioner om hur lagen skall tillämpas. Däremot finns noggranna instruktioner om hur ärendenaskall hanteras. Jag har tyvärr inte departementsinstruktionen med mig, men jagtror att det i 5 eller 6 § i instruktionen finns en regel som säger att denförste som på myndighetens vägnar kan pröva ett sekretessärende iutrikesdepartementet är ett statsråd. Det står på samma sätt idepartementsförordningens 5 eller 6 § att ett statsråd måste pröva motsvarandefrågor. Sedan har vi sluthgen en allmän instruktion från statsrådsberedningenom hanteringen av hemliga handlingar. Den är för delkompletterad med Säk-UD och Säk-UR, som gäller för utrikesförvaltningen. : Jag kommer mycket väl ihåg den promemorianfrån januari, som var mycket klargörande på den punkten och redde upp en deltveksamheter beträffande tillgången till information från utrikesnämnden. Hardet i något modernt fall uppstått konflikt mellan utrikesförvaltningen ochriksdagen vad gäller tillgången till och handhavandet av handlingar fränutrikesförvaltningen? Hans CoreU: Inte som jag känner till. : Jag känner till ett fall långt tillbakadå vägrade ett utskott att ta del av handlingar rörande var på den gamla författningens tid. BirgU : Det har tagits fram en lista överinkommande och utgående skrivelser. Det är 112 000 inkommande och 121 000avgående skrivelser som är hemUgstämplade. : Grovt taget är ungefär hälften av demkorrespondens i administrativa och konsulära ärenden. De är inte hemligstämplade, för vi hinner inte avgöra om de skall bli stämplade eller inte. Av dessa skulle jag tippa att den politiska korrespondensen utgör , och inte heller hela den politiskakorrespondensen är sekretessbelagd. Det är den som är intressan- KU1985/86:25 tast och mest efterfrågad. Så finns det även en del som gällerhandelsärenden. A 6 Ingalunda är alla dessa 200 000 skrivelser sekretessbelagda. BirgU : År det totalt sett? : På politiska avdelningen, ja. Deärendena får man se noga pä. Dessutom finns det handelspolitisk ochbiståndskorrespondens. Birgtt : Då gäller det omvända rekvisitet?