bet · G901JuU13 · 1985-12-31 00:00:00 — Det råder allmän enighet om att avsaknaden av effekfivtverkande bestraffande sanktioner mot vissa former av regelöverträdelser inäringsverksamhet utgör ett kriminalpolitiskt problem. En del av det som brukarkallas ekonomisk brottslighet utgörs av sådana överträdelser av ekonomisk ochnärihgsrättslig lagstiftning som äger rum inom ramen för företags verksamhet.De förslag som läggs fram i propositionen utgör ett led i strävandena att kommatill rätta med det allvarliga samhällsproblem som den ekonomiska brottslighetenkommit att bli. Den lagtekniska lösning som föreslås innebär attföretagsbot inordnas i det straffrättsliga reaktionssystetnet som en form avsärskild rättsverkan av brott och inte som en påföljd i straffrättslig mening. Sanktionenskall emellertid ha en bestraffande funktion. Den skall inte användas ivinsteliminerande syfte. Den skall tillämpas oberoende av företagets ägarformoch juridiska konstruktion i övrigt. Detta innebär att såväl enskildanäringsidkare som juridiska personer skall kunna åläggas företagsbot. I samtliga motioner förkastas den valda konstruktionen ochmotionärerna anser att propositionen skall avslås. Motionärerna hävdar bl. a. att regerings förslaget inte tillgodoser rättssäkerhetens krav. Motionärerna framför också förslag till andra lösningar, vilka enligt deras mening närmare bör övervägas j2 1 motion 111 (fp) förespråkas skärpta straff motnäringsidkaren som fysisk JuU 1985/86'13 person samt skärpningar i fråga omförverkande, skadestånd, vite och sanktionsavgifter. I motion 112 (m)ifrågasätts om inte ett utvidgat skadeståndsansvar i förening med särskildtalerätt för offentliga organ avseende ersättningskrav på det allmännas vägnarskulle vara en framkomlig väg. I motion 113 (c) förordas ett fortsatt arbete påatt finna former för vinstelimi-nering i företag, varvid särskild uppmärksamhetbör riktas mot de företagsformer där den allvarligaste ekonomiskabrottsligheten och exempelvis grova miljöbrott vanligtvis begås. Utskottet vill inledningsvis ge till känna sintillfredsställelse över att arbetet på att finna sanktionsformer mot brott inäringsverksamhet , efter långvariga och omfattande överväganden, resulterati ett för framlagt förslag till lagreglering. Enligt utskottetsbedömning är den lagtekniska konstruktion som valts - företagsbot som ensärskild rättsverkan av brott - en principiellt lämplig lösning. Såsom närmareutvecklas av departementschefen (prop. s. 18 ff) skulle stora lagtekniska ochsystematiska svårigheter vara förenade med en konstruktion som bygger påstraffrättsligt ansvar för juridiska personer. Det skulle enligt utskottetsmening inte vara realistiskt att, för att skapa ett påföljdsinstitut och ett gärningsbegreppavpassat för juridiska personer, nu företa en sådan omstöpning av straffrätteni alla dess delar som skulle krävas för att nå detta syfte. När det gäller de vägar som motionärerna skisserar för attkomma åt rådande missförhållanden anser utskottet att all erfarenhet visar attmånga av de föreslagna åtgärderna med största sannolikhet inte skulle varatillräckliga för att nå det syfte som här är aktuellt. Härtill kommer attutskottet inte, bl. a. mot bakgrund av att det nu framlagts ett förslag somutskottet funnit principiellt tilltalande, kan ställa sig bakom motionsyrkandenom åtgärder som skulle innebära ytterligare tidsutdräkt i detta ärende somövervägts . Med det sagda ställer sig utskottet bakom förslagetshuvudlinjer. Utskottet övergår nu till att granska förslaget närmare i enskildadelar. Avgränsningen av det straffbara området m. m. Enligt regeringsförslaget skall - för brott som harbegåtts i näringsverksamhet - företagsbot åläggas näringsidkaren ombrottsligheten antingen har inneburit ett grovt åsidosättande av de särskildaskyldigheter som är förenade med verksamheten eller annars är av allvarligtslag och näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas för attförebygga brottsligheten. Med uttrycket "brottsligheten har inneburit ett grovtåsidosättande av de särskilda skyldigheter som är förenade med verksamheten" avses brott mot utpräglat näringsreglerande författningar. Det kan gälla bestämmelser av mer allmän karaktär, t. ex. BrB:s regler om bokföringsbrott. Hit hör också exempelvis föreskrifter i arbetstidslagen (1982:673) och arbetsmiljölagen (1977:1160). Under denna kategori hör även brott mot mer specialinriktade bestämmelser såsom livsmedelslagen (1971:511) och lagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor. Med uttrycket "eller annars är av allvarligtslag" åsyftas i propositionen i JuU 1985/86:13 första hand allvarligare brott mot centrala straffbestämmelser, såsom bedrägeri ellerhäleri. Även överträdelser av mer generella specialstraffrätts-liga regler kanräknas hit. I motion 111 (fp) anförs att det inte klart framgår vilkakrav som ställs på näringsidkaren för att han skall undgå ansvar. I motion 112(m) kritiseras att företagsbot skall kunna åläggas om brottsligheten"annars är av allvarligt slag". Motionärerna anför att det ärorimligt att på ett så generellt sätt vid straffhot ålägga företagen en allmäntbrottsförebyggande uppgift. Utskottet vill först framhålla att det självfallet ärutomordentligt viktigt med konsekvens och klarhet i lagstiftningen. En ordningsom tar sikte bara på brott mot näringsreglerande författningar skulleuppenbarligen leda till svårlösta gränsdragningsproblem; t. ex. innehåller ävencentral strafflagstiftning regler som huvudsakligen avser näringsverksamhetmedan å andra sidan sådan specialstraffrättslig lagstiftning som här är aktuellmycket väl kan ha allmängiltig karaktär. Vidare är det inte ovanligt att enöverträdelse av ett förbud i normalfall är att bedöma enligt enspecialstraffrättslig regel men i grövre fall enligt en bestämmelse i BrB. Detär enligt utskottets mening inte godtagbart att införa ett systein enligtvilket företagsbot skulle åläggas i det först nämnda fallet men inte i det . Vad nu sagts innebär att utskottet delardepartementschefens uppfattning att det inte skulle vara lämpligt att begränsaföretagsbotens tillämpningsområde till att avse enbart brott som innebäröverträdelser av utpräglat näringsreglerande författningar. I sammanhanget vill utskottet också - i likhet meddepartementschefen -påpeka att det självfallet är den samlade bilden avbrottslighetens art och omfattning som bör vara avgörande för om den skallanses innefatta ett grovt åsidosättande av de skyldigheter som är förenade mednäringsverksamheten eller annars anses vara av allvarligt slag. Utskottet kanställa sig bakom de vägledande uttalanden i denna fråga som departementschefengör i propositionen. Utskottet vill därjämte särskilt betona att det, som framgårav lagtextens ordalydelse, för att företagsbot skall få åläggas krävs attbrottsligheten har inneburit ett åsidosättande som varit grovt eller ocksåvarit av allvarligt slag. Vad härefter gäller frågan vilka krav som kan ställas pånäringsidkaren beträffande förebyggande åtgärder för att han skall undgåföretagsbot när brott likväl har begåtts i verksamheten vill utskottet anföraföljande. Av naturliga skäl har frågan aktualitet närmast vid dentyp av brottslighet som enligt förslaget till 36 kap. 7 § första stycket 1 BrBavses med uttrycket "annars är av allvarligt slag". Först bör framhållas att det är en uppgift för åklagarenatt visa att näringsidkaren inte har gjort vad som skäligen kunnat krävas avhonom för att förebygga brottsligheten; en ordning med omvänd bevisbörda är detsjälvfallet inte fråga om. Utskottet vill vidare understryka att företagsbot börkomma i fråga endast då någon särskild omständighet förelegat som innebär attnäringsidkaren framstår som klandervärd genom att han inte försökt hindrabrottet. Deöverväganden som skall göras angående frågan om de förebyggande 14 åtgärdernavarit tillräckliga bör ske som en helhetsbedömning av omständig- JuU 1985/86:13heterna i det enskilda fallet. En sådan samlad syn på det aktuella fallet böromfatta bl. a. brottets anknytning till näringsverksamheten och gärningsmannensställning i denna. Detta innebär att man måste beakta verksamhetens art,inriktning, organisation och liknande förhållanden. Det måste kunna fastställasatt näringsidkaren på grund av något sådant förhållande bort ha anledning atträkna med att det fanns en viss risk för att ett sådant brott kunde begås iverksamheten och att näringsidkaren också haft rimliga möjligheter att elimineradenna risk. Det nu sagda, vilket överenstämmer med uttalanden somgjorts inom lagrådet och med departementschefens uttalanden i propositionen,ger enligt utskottets mening en tämligen klar vägledning för regelnstillämpning. Härjämte vill utskottet också ansluta sig till deresonemang som förs i proposifionen (bl. a. s. 113) i fråga om förebyggandeåtgärder m. m. när brottsligheten framstår som främmande för självanäringsverksamheten. Utskottets uttalanden innebär att utskottet inte kanställa sig bakom motionsinvändningarna om att oklarhet skulle komma att råda ifråga om kraven på näringsidkaren att förebygga brottslighet. Såsomdepartementschefen anför torde det inte vara möjligt att i lagtexten tydligareän vad som gjorts ange gränsen mellan det tillåtna och det otillåtna. Förslagetavviker för övrigt inte heller från den gängse tekniken i lagstiftningsärendenav denna art. Regeringens förslag innebär att företagsbot skall kunnaåläggas oberoende av i vilken juridisk form näringsverksamheten bedrivs. Deproblem som föranleds av att enskilda näringsidkare kan dömas på vanligt sätttill straffpåföljd för det brott som föranleder företagsbot - och dessutomåläggas företagsbot - har i förslaget behandlats så att företagsboten fårefterges eller sättas ned om näringsidkaren ådöms påföljd för brottet. Detsammaskall gälla om brottet medför annan betalningsskyldighet eller särskildrättsverkan för näringsidkaren. Kritik riktas i mofion 112 (m) mot förslaget, och motionärernaanför att dubbelbestraffning kommer att kunna ske. Utskottet vill först uttala att det är väsentligt att ettsystem med företagsbot är så utformat att en likformig behandling av skildaföretagsformer garanteras. Det är enligt utskottets mening därför inte rimligtatt frågan huruvida företagsbot skall åläggas för brott i näringsverksamhetavgörs av om verksamheten bedrivs av en juridisk person eller av en enskildnäringsidkare. Det bör sålunda inte komma i fråga att från tillämpningsområdetgenerellt undanta sådana fall där brottet har begåtts av en enskildnäringsidkare som dömts till straff personligen. Däremot kan det i lägen som det nu beskrivna finnasvälgrundad anledning att fillämpa den föreslagna jämkningsregeln; såsom anförs i propositionen ter det sig helt naturligt att företagsboten för en enskild näringsidkare eller ett fåmansföretag får jämkas om ett kännbart personligt straff för den aktuella gärningen ådöms näringsidkaren eller en företrädare för honom. Mångagånger torde det saknas anledning att ålägga företagsbot om JuU 1985/86:13företagaren döms till ett fängelsestraff eller kännbara böter. Utskottet villhär understryka att företagsbot inte skall innebära någon generell straffskärpningför de enskilda företagarnas del. Det bör också understrykas att utrymmet förtillämpning av jämkningsiegeln blir större i ett system som det nu aktuella,där företagsboten inte syftar till vinsteliminering, än det skulle ha blivit iett system av annan art. Mot bakgrund av det sagda kan utskottet inte anse attmotionärernas farhågor är motiverade. I motion 112 (m) anförs att åläggande av företagsbot kanfå stötande konsekvenser när det gäller handelsbolag. Det förhållandet attbolagsmännen har solidariskt ansvar för bolagets förpliktelser innebär attföretagsbot som åläggs ett handelsbolag kan krävas ut av vem som helst avbolagsmännen, oberoende av vederbörandes ansvar för brottet, anförmotionärerna. Utmärkande för ett handelsbolag är att bolaget utgör enjuridisk person som delägarna personligen svarar fullt ut för dessförpliktelser. Dock kan delägarna begränsa sitt ansvar till ett visst beloppoch endast upp till denna gräns svara för bolagets förpliktelser(kommanditbolag). Användningen av handelsbolag har ökat efter det att denlägsta tillåtna gränsen för aktiekapital i aktiebolag höjdes. Som utskottet har utvecklat bör ett system medföretagsbot utformas så att skilda företagsformer behandlas lika. Utskottetanser inte att handelsbolag skall undantas från regleringen. Talan omföretagsbot skall i förekommande fall föras mot handelsbolaget som sådant. När det gäller det av motionärerna kritiseradeförhållandet har detta sin orsak i handelsbolagens reglering av företagsformen.Denna reglering innebär t. ex. att en bolagsman, utan att själv ha gjort sigskyldig till en gärning eller underlåtenhet som lett till skadeståndsskyldighetför bolaget, likväl kan personligen träffas av skadeståndsskyldigheten.Utskottet delar departementschefens bedömning att det inte är befogat attsåvitt gäller företagsbot göra undantag från reglerna om bolagsmännens ansvarför handelsbolagets förpliktelser. Någon särreglering av hur företagsbotenskall fördelas mellan bolagsmännen bör således inte införas enligt utskottetsmening. Enligt regeringsförslaget skall företagsbot inte varaavdragsgill vid näringsidkarens taxering. Såvitt gäller denna del av förslaget har skatteutskottetavgett yttrande till justitieutskottet. , som konstaterar att företagsboten som denslutligt utformats i propositionen getts en uteslutande bestraffande funktion,uttalar att den enligt de principer som alltnänt tillämpas vid beskattningeninte bör. utgöra en avdragsgill kostnad. Häremot haren minoritet (m, fp,c)i skatteutskottet enavvikande mening. JuU 1985/86:13 Minoriteten anför bl. a. att vissauttalanden av departementschefen kan tolkas så att företagsboten skulleinrymina ett vinsteliminerande element, och de anser därför att det inte utanvidare är klart att företagsboten generellt skall bedömas som en ickeavdragsgill kostnad. Utskottet vill först framhålla att förslaget innebär attföretagsbot inte skall ha någon vinsteliminerande funktion utan endast enbestraffande funktion. Företagsbot skall alltså inte tillämpas så att enekonomisk fördel av brottet därigenom undanröjs. I detta syfte skall i ställetanvändas redan tillämpliga regler, t. ex. 36 kap. 3 a § BrB. Enligt denbestämmelsen är det möjligt att förklara förverkade sådana vinster och andraekonoiniska fördelar som har uppkommit hos företag till följd av att brott harbegåtts i verksamheten. Det torde emellertid inte vara möjligt att förklaraförutsebara men ännu inte uppkomna vinster förverkade. Utskottet anser, i linje med vad också uttalats inomlagrådet, att det är följdriktigt att företagsbot, som inte omfattarvinsteliminering, inte får dras av vid näringsidkarens taxering. En annan sak som emellertid bör beröras i sammanhangetgäller i vad mån tänkbara framtida vinster alls bör kunna beaktas vidavgörandet av om företagsbot skall åläggas och när botens storlek bestäms(jämför den avvikande meningen i skatteutskottet). Departementschefen uttalar(s. 110) i anslutning till sina överväganden om när det kan bli aktuellt attvid sidan av ett personligt straff ålägga den enskilde näringsidkarenföretagsbot, att det främst torde vara i den typen av situationer som mangenerellt sett bör kunna beakta utsikter till framtida vinster, och då inomramen för botens bestraffande funktion. Han uttalar vidare bl. (s. 114 f), ianslutning till de paragrafer i förslaget som avser företagsbotens storlek ochhur den skall bestämmas, att företagsboten i förekommande fall bör bestämmasmed hänsyn tagen även till sådana förtjänster av brottsligheten som inte harhunnit uppkomma men som kan förutses när lagföringen äger rum. I den mån sådanaförtjänster inte kan nås med förverkande måste naturligtvis särskild hänsyn tastill detta, anför han. Utskottet kan i och för sig instämma i att det kan finnasfall när det skulle vara stötande att inte kunna beakta en ännu inte uppkommenmen förväntad ekonomisk vinst av brottsligheten när företagsbot skall bestämmas,och utskottet godtar därför i princip departementschefens syn på frågan.Utskottet vill emellertid tillägga att det är självklart att ettsådant hänsynstagande fill en framtida vinst endast får ske inom ramen för denfunktion som ett åläggande av företagsbot är avsett att ha, nämligen som enbestraffning. Utskottet vill också framhålla att det normala bör vara attberäkningar eller uppskattningar av eventuella framtida vinster inte skallgöras när frågor om företagsbot avgörs. I de få fall där sådana övervägandenändå blir aktuella måste de - såsom eljest inom straffrätten - präglas av enhög grad av säkerhet både i fråga om sannolikheten för att vinst uppkommer ochvad gäller storleken av den. Lagstiftningstekniken JuU 1985/86:13 Såsom redan framgått av uttalanden i det föregående kanutskottet inte instämma i den mofionsvis framförda kritiken att förslagetskulle brista i klarhet och förutsebarhet och strida mot tillämpadlagstiftningsteknik. Enligt utskottets mening är lagförslaget väl berett.Lagstiftningstekniken avviker inte från de normer som är brukliga i ärenden avsådan central straffrättslig art sorn det här gäller. Någon lagreglering idetalj för alla uppkommande situationer är självfallet inte tänkbar och hellerinte önskvärd. Utskottet anser att de enskilda bestämmelserna jämte de uttalandensom gjorts i propositionen och av utskottet bör ge en tillfredsställandeledning för den praktiska tillämpningen. Förslagets effekter på företagen m. m. I motion 113 (c) tas upp frågan om förslagets effekter påföretagen; motionärerna befarar att den föreslagna regleringen kommer attförhindra demokratisering och decentralisering inom företagsledningarna. Deanför vidare att näringsverksamhet kommer att styras över från eget företagandetill aktiebolags- och stiftelseform och att småföretag kommer att missgynnas.Utskottet vill för sin del med anledning härav anföra att inget frainkommit somför närvarande ittgör orsak till en sådan syn på företagsbot och följderna avatt en sådan sanktion införs, och utskottet har därför inte skäl att ställa sigbakom motionssynpunkterna. De överväganden som utskottet har redovisat i detföregående innebär att utskottet tillstyrker bifall till propositionen ochavstyrker bifall till motionerna. Utskottet anser att tidpunkten för den nya lagstiftningensikraftträdande bör vara . Avslutningsvis vill utskottet något beröra en fråga om denspråkliga utformningen av den föreslagna huvudbestämmelsen om företagsbot (36kap. 7 § BrB). Som framgår av det föregående föreskrivs där bl. a. attföretagsbot inte skall åläggas "om det annars skulle vara uppenbartobilligi att ålägga företagsbot". I det till lagrådet remitteradeförslaget förekom i stället ordet "oskäligt". Ändringen till obilligtföretogs på förslag av lagrådet. Som departementschefen anför i propositionenfinns detta ord i andra paragrafer i 36 kap. BrB i sådant sammanhang som här äraktuellt. Utskottet ansluter sig till bedömningen att ordet obilligt böranvändas i den nya bestämmelsen. I propositionen anför departementschefen att det ilagstiftningssamman hang har sagts att de båda nämnda uttrycken torde ha i stort sett samma betydelse och att "oskäligt" borde väljas såsom språkligtmera 28 lättbegripligt,och han förutskickar att han i senare sammanhang avser att JuU 1985/86:13aktualisera frågan om vilket språkbruk som bör begagnas i berört avseende. I anslutning härtill bör sägas att frågan huruvida de bådauttrycken har innebörd har aktualiserats i arbetet på moderniseringen avförfattningsspråket och att det då framkommit olika meningar om vad som ärlämpligt ordval. Här kan hänvisas till lagrådets uttalande i dettalagstiftningsärende (prop. s. 95; jfr prop. 198.3/84:137 s. 223 f). Det kannämnas att riksåklagaren i ett remissyttrande över endepartementspromemoria (Ds Ju 1984:12) gjort invändningar mot tanken attersätta uttrycket "obilligt" med "oskäligt". Han har däruttalat att uttrycken åtminstone i lagtolkningssammanhang har olika innebörd.På anförda skäl har han hävdat att "obilligt" i rättstillämpningenger ett större utrymme för avvägningar i det enskilda fallet än"oskäligt". Frågan om moderna krav på lagtextens språkliga utformninghar tidigare uppmärksammats i (se JuU 1978/79:37 samt JuU 1981/82:8s. 14 f och där gjorda hänvisningar). Kort sagt råder enighet om att författningarnabör göras så lättlästa som möjligt. När det gäller den nu berörda frågan omordval - förvisso inte lättbedömd - kan det enligt utskottets mening sägas attdet här inte enbart gäller ett spörsmål om språklig lättbegriplighet. Uppenbarligenmåste olika synpunkter och argument vägas mot varandra och hänsyn tas tillskilda intressen. Utskottet saknar tillräckligtbedömningsunderlag för att kunna närmare utveckla sin syn. Mot denna bakgrund vill utskottet avvakta resultatet av deav departementschefen förutskickade övervägandena av frågan i ett senarelagstiftningsärende. Härigenom erbjuds ett lämpligt tillfälle för riksdagenatt ta ställning till saken. Utöver vad som sagts i det föregående har utskottet intenågot att anföra med anledning av propositionen eller motionerna. 1. beträffande avslag på förslaget om införande avsanktionen förelagsbol attriksdagen avslår motion 1985/86:111 i denna del (yrkande 1), motion 1985/86:112i denna del (yrkande 1) och motion 1985/86:113 i denna del (yrkande 1), 2. beträffandetillkännagivande om nytt förslag attriksdagen avslår motion 1985/86:111 i denna del (yrkande 2), motion 1985/86:112i denna del (yrkande 2) och modon 1985/86:113 i denna del (yrkande 2), 3. att antar de genom proposition1985/86:23 framlagda förslagen till a. lagom ändring i , b. lagomändring i lagen (1964:163) om införande av , c. lagom ändring i . d. lag omändring i koinmunalskattelagen (1928:370). JuU 1985/86:13 dock med den ändringen att tidpunkten för lagarnasikraftträdande bestäms till . Närvarande: (), (). HelgeKlöver (s). (), (). (), Lars-ErikLövdén (s), (), i (fp). BirtheSörestedt (s). (), (),() och (). (), (), (),i (fp), (), () ochJerry () anser dels att den del av utskottets yttrande som börjar på s.13 med "Utskottet vill" och slutar på s. 18 med "nyabestämmelsen" bort ha följande lydelse: Utskottet vill inledningsvis framhålla att utskottet delardepartementschefens uppfattning att det finns behov att kunna ingripa medsträngare sanktioner mot näringsidkare som i sin verksamhet bryter mot deregler som samhället ställer upp, t. ex. i fråga om arbetsmiljö ellernaturvård. Erfarenheterna visar att de nuvarande möjligheterna på området inteär tillräckliga. Regeringsförslaget om företagsbot innebär en juridisknykonstruktion; som en del av det straffrättsliga reaktionssystemet föreslås ensärskild rättsverkan av brott - företagsbot - avsedd att tillämpas ibestraffande syfte mot näringsidkare, även sådana som är juridiska personer. Ett genomförande av förslaget innebär enligt utskottetsmening att helt nya principer skulle komma att föras in i vår rättsordning ochdär komma att påverka straffrättens fundamentala delar. Såsom påpekats avåtskilliga remissinstanser, inte minst sådana med särskild juridisk sakkunskap,bör en förändring av så djupgående art inte genomföras utan att ha föregåtts avtillräckligt omfattande analyser från såväl teoretiska och systematiska som merpraktiska utgångspunkter. Även om regeringsförslaget kan ses som ett resultat av ettlångvarigt utredningsarbete har någon sådan allsidig genomlysning inte ägt rumi ärendet. Regeringsförslaget präglas i stället av att ha fillkommit i hastutan att tid getts för nödvändiga överväganden. Utskottet anser att förslagetskonsekvenser för straffrättssystemet i stort inte har blivit tillräckligtutredda. Detsamma gäller konsekvenserna i förhållande till angränsande rättsområden. Vid sidanav de nu redovisade principiella invändningarna mot förslaget 20 villutskottet också något gå närmare in på förslagets utformning. JuU 1985/86:13 Lagförslaget har utsatts för en exempellöst hård kritikvid lagrådsgranskningen.