bet · G901JuU6 · 1985-12-31 00:00:00 — I proposition 1975/76:155 begärde regeringen riksdagensgodkännande av rikthnjer för en körkortsreform. gav regeringen tillkänna bl. a. vad trafikutskottet hade uttalat om handläggningen avkörkortsingripanden. I denna del innebar ställningstagande attallmän domstol (i första hand tingsrätt) borde besluta om körkortsåterkallelsevid sådana trafikbrott beträffande vilka domstolen dömer iansvarsdelen. De viktigaste fallen var enligt trafikutskottet grov vårdslösheti trafik, rattfylleri, rattonykterhet, allvarligare fall av smitning och vissaandra från trafiksäkerhetssynpunkt farliga brott. Handläggningen av körkortsingripandenmot dem som genom upprepade trafikförseelser visat sig olämpliga som förareborde däremot ligga kvar hos länsrätt. Utskottet uttalade att härmed sammanhängandefrågor borde utredas ytterligare och att förslag i ämnet borde läggas fram isamband med förslaget fill körkortslag (/76:28, rskr. Med anledning av ställningstagande tillkalladeregeringen en utredning - körkortsutredningen - som avgav betänkandet (SOU1978:27) Fortsatt körkortsreform. avlämnade regeringen en propositionsom grundade sig på körkortsutredningens betänkande. I propositionen (prop.1979/80:178) förordades att frågor om återkallelse av körkort på grund av brottäven i fortsättningen skulle avgöras uteslutande av de allmännaförvaltningsdomstolarna. En motion med yrkande att på nytt skullebegära ett regeringsförslag om överflyttning av vissa körkortsärenden tillallmän domstol avstyrktes av trafikutskottet. Utskottet fann att den utredningsom hade gjorts visade att en uppsplittring av körkortsmälen mellan tingsrättoch länsrätt hade betydande nackdelar. Utskottet pekade särskilt på risken medtvå prejudikatsinstanser samt det förhållandet att propositionsförslagetinnebar en förstärkning av länsrättsprocessen, bl. a. genom inrättande avallmänt ombud. avslog motionen (/81:1, rskr. För att göradet möjligt för domstolarna att samordna ansvars- och körkortsfrägornaföreslogs dock i samma proposition den bestämmelse i 6 § TBL som fidigare harnämnts (under avsnittet Nuvarande straffbestämmelser m. och som innebär attdomstolarna, när de bestämmer påföljden för trafiknykterhetsbrott, kan tahänsyn till den körkortsåterkallelse som kan komma att ske. Den nyabestämmelsen trädde i kraft den 1 juh 1981 (JuU 1980/81:1, rskr. 30, SFS1980:976). utvidgades användningsområdet förinstitutet strafföreläggande (prop. 1982/83:41, JuU 11, rskr. Därvidhöjdes det högsta antal dagsböter som ett strafföreläggande får omfatta från 60till 100, vilket beräknades medföra att av erkända fall av rattonykterhetskulle komma att falla inom området för strafföreläggande. och1984 minskade antalet brottmål i tingsrätterna med 5 400 resp. 5 100. Antaletgodkända strafförelägganden avseende rattonykterhet ökade med 700. Utskottetstidigare behandling av frågan om juu1985/86:6 Justitieutskottethar vid åtskilliga tillfällen haft att ta ställning till frågor som gälltpåföljden för trafiknykterhetsbrott. Åren1973 och 1974 hemställde utskottet om avslag på motioner som bl. a. gälldepåföljder för rattonykterhetsbrott med hänvisning till pågåendeutredningsarbete. förutsatte utskottet att en propositioni ämnet skulle föreläggas utan onödigt dröjsmål. följdeutskottet (JuU 1973:12, 1974:37). År1975 hemställde utskottet om avslag på en motion i vilken begärdes ett meranyanserat päföljdssystem men uttalade att en reform påtrafiknykterhetslagstiftningens område borde komma till stånd.Resultatet av en av beslutad försöksverksamhet medrutinmässiga alkoholutandningsprov borde dock avvaktas. följdeutskottet (JuU 1975/76:8). Departementschefengjorde i en proposition vissa uttalanden om domstolarnas val av påföljdi rattfyllerimål. Utskottet framhöll att utskottet utgick från attdepartementschefen inte avsett att med uttalandena styra rättstillämpningen närdet gäller val av påföljd i mål om ansvar för rattfylleri utan endast velatnotera att rättspraxis utvecklats på visst sätt. följde utskottet(prop. 1975/76:162, JuU 15, rskr. Genomlagstiftning år 7979 begränsades möjligheterna att döma dem som fyllt 18 meninte till fängelse. Utskottet konstaterade att någon ändring i praxisinte var åsyftad när det gäller påföljdsvalet för de brottstyper somregelmässigt brukar leda till fängelsestraff, exempelvis rattfylleri (prop.1978/79212, JuU 38 s. 44f, rskr. År1980 uttalade utskottet att det ställde sig bakom gällande rätt beträffandevalet av påföljder i mål om ansvar för rattfylleri (JuU 1980/81:1 s. 18). i samma ärende begärde en undersökning av vissa frågor som gälldepraxis i rattfyllerimål har redovisats ovan under . Genomlagstiftning sänktes minimitiden för fängelse från dåvarande en månadtill . I samband härmed gjorde utskottet vissa uttalanden omanvändningen av de nya kortare fängelsestraffen vid rattfylleri.Sammanfattningsvis slog utskottet fast att möjligheten att döma till kortarefängelsestraff än en månad för rattfylleri skulle tillämpas endast i klaraundantagsfall. I samma ärende avstyrkte utskottet bifall till motioner omsänkning av promillegränserna. Det skedde med hänvisning till LUP-utredningensarbete. följde utskottet (prop. 1980/81:44, JuU 32 s. 8, rskr. År1982 behandlade utskottet äter motioner om sänkning av promillegränserna.Utskottet avstyrkte bifall med samma motivering som . Utskottettillade dock att det är ett viktigt trafiksäkerhetsintresse att denuppfattningen vidmakthålls att alkoholförtäring och bilkörning måste hållasisär. följde utskottet (JuU 1981/82:58). År om en utvidgning av användningsområdet för strafföreläggande.Med anledning av uttalanden i en motion underströk JuU 1985/86:6 utskottetatt lagändringen självfallet inte innebar att det skulle införas en mildare synpå rattonykterhetsbrottet eller en ny straffmätningspraxis (prop. 1982/83:41,JuU 11 s. 12 f, rskr. Är 1983 utarbetades inom enpromemoria (Ds Ju 1983:6) Trafiknykterhetsbrotten som innehöll förslag till enny trafiknykterhetslagstiftning. Med hänvisning härtill och fillLUP-utredningens arbete yrkade utskottet avslag på motioner omsänkning av promillegränserna. följde utskottet (JuU 1982/83:30). behandlade utskottet en motion som kritiseradeförslaget i den nyssnämnda promemorian och motioner i vilka begärdes sänkningav promillegränserna. Utskottet avstyrkte bifall till motionerna med sammamotivering som . följde utskottet (JuU 1983/84:24). föreslog regeringen i en proposition en ändradutformning av bestämmelserna om trafiknykterhetsbrott (prop. 1984/85:21).Förslaget byggde på den tidigare nämnda departementspromemorian (Ds Ju 1983:6)Trafiknykterhetsbrotten och remissbehandlingen av den. Förslaget innebar att trafiknykterhetsbrotten även ifortsättningen skulle , delas i två svårhetsgrader. Den ena skulle benämnasrattfylleri och den andra grovt rattfylleri. Den i praxis användabrottsbeteckningen rattonykterhet föreslogs bli avskaffad. Motsvarande gärningskulle i stället bedömas som rattfylleri. Den nedre straffbarhetsgränsen föreslogs bli sänkt frännuvarande 0,5 till 0,4 %c. Straffskalan för rattfylleri föreslogs bli böter ellerfängelse . Meningen var att böter skulle användas i störreutsträckning än i fall som med hänsyn till den trafikfara somhar förelegat och övriga omständigheter inte tillhör de allvarligare. Fängelseskulle även i fortsättningen spela en betydande roll på området. För återfall itrafiknykterhetsbrott föreslogs en ökad användning av fängelse i förhållandetill nuvarande ordning. Det föreslagna nya brottet grovt rattfylleri tog sikte påfall där förarens alkoholhalt i blodet har uppgått till 1,5 %o eller mer ochdär brottet dessutom har medfört särskild fara för trafiksäkerheten. Grovtrattfylleri skulle enbart ha fängelse i straffskalan. Vidare skulle enligt förslaget ett fordon som har använtsvid brott enligt trafikbrottslagstiftningen få förklaras förverkat, om det varuppenbart att detta behövdes för att förebygga fortsatt sådan brottslighet ochförverkande inte var oskäligt. 1 syfte att förbättra möjligheterna att utföraexperimentella försök inom ramen för forskningen kring prestationsnedsättandeeffekter av droger av olika slag föreslogs slutligen att regeringen ellermyndighet som regeringen bestämmer skulle få möjlighet att ge dispens fråntrafiknykterhetsreglerna när fråga är om vetenskaplig eller därmed jämföriigundersökning. Förslaget var föranlett av den framställning från statens väg-och trafikinstitut som nämntsovan under avsnittet Narkotikaberusning i trafiken. JuU 1985/86:6 Medanledning av propositionen väcktes motioner i vilka riktades kritik i skildahänseenden mot förslaget (mot. 1984/85:68-73). Departementschefen fann att detav de motioner som lämnats från oppositionspartierna framgick att förslageninte skulle komma att få den parlamentariska förankring som regeringeneftersträvade. Propositionen återkallades därför. I skrivelsen med återkallelseav propositionen uttalade departementschefen att det var hans avsikt attinbjuda riksdagspartierna till överläggningar i syfte att uppnå en bredarelösning på de problem som propositionen avsåg att komma till rätta med. Medanledning av skrivelsen avskrev talmannen propositionen och ladeskrivelsen till handlingarna (skr. 1984/85:91, rskr. De nyssnämndaöverläggningarna mellan riksdagspartierna påbörjades . Deberäknas pågå i vart fall under innevarande år. har i sitt slutbetänkande (SOU 1984:32)Nya alternativ till frihetsstraff gjort en genomgång av tänkbara nya påföljder.Kommittén har föreslagit bl. a. att kontraktsvård (villkorligt fängelse) skallinföras som en straffrättslig reaktion. Kontraktsvård skall kunna användas istället för fängelsestraff på högst två är. Den skall användas för missbrukareav alkohol eller narkotika som är i behov av värd för sitt missbruk, är villigaatt undergå sådan vård enligt en särskild vårdplan samt bedöms som lämpade förvården. Som exempel på vårdformer som kan förekomma nämner kommittén öppenpohklinisk behandling, vård i vårdinrättningar för alkohol- eller narkotikamissbrukaresamt familjevård. För påföljden skall gälla en prövotid av medövervakning under ett. Om vårdplanen inte följs skall ytterst det villkorligtmedgivna anståndet kunna förklaras förverkat och fängelsepåföljden alltsåavtjänas. Kommittén diskuterar särskilt frågan om kontraktsvård förtrafiknykterhetsbrott och finner att de föreslagna formerna av kontraktsvårdbör vara lämpliga även för trafiknykterhetsbrottslingar. Kommittén framhålleratt det i regel torde bli fråga om öppnare vårdformer, exempelvis enregelbunden och fortgående poliklinisk behandling. Kommittén avvisar tanken på att göra indragning av körkorttill en självständig påföljd i straffsystemet. Kommittén anser dock att behovet av en samordning avkörkortsåterkallelsen med valet och verkställigheten av den allmännabrottspåföljden blir större om kontraktsvård införs i påföljdssystemet. Dåöppnar sig enligt kommittén nämligen nya möjligheter att knyta sammankörkortsåterkallelsen med brottspåföljden. Som exempel nämner kommittén att enfullföljd verkställighet skulle kunna innebära även att missbrukaren återfårsitt körkort, och kommittén förordar att man i samband med införandet avkontraktsvård i påföljdssystemet överväger om ett körkortsingripande kansamordnas med verkställigheten av den påföljden (s. 162). Kommitténsbetänkande har remissbehandlats och det övervägs nu inom 20 justitiedepartementet.I årets budgetproposition anför departementschefen 1985/86:6 att detfinns anledning att beakta frivårdskommitténs betänkande även i samband med deöverläggningar mellan riksdagspartierna som han förutskickade i anslutningtill återkallandet av propositionen rörande påföljder för trafiknykterhetsbrottm.m. 1984/85:100, bil. 4 s. 27 f). (Ju 1979:04) tillkallades år 1979för att utreda vissa frågor om fängelse och kriminalvård i anstalt. Kommitténskall enligt de ursprungliga direktiven bl. a. göra en allmän översyn avstraffskalorna. En utgångspunkt för kommittén är att fullfölja den linje i detkriminalpolitiska utveckhngsarbetet som går ut på att minska användningen avfrihetsberövande påföljder och avkorta längden på de frihetsberövanden somändå måste göras av allmänpreventiva skäl. Kommittén förväntas avge sitt huvudbetänkande . Enligt vad utskottet har erfarit kommer i detta bl. a.frågan om fängelse som påföljd för trafiknykterhetsbrott att tas upp tillbehandling. tillsattes utredningen (Ju 1980:05) omalkoholutandningsprov som bevismedel vid trafiknykterhetsbrott(). Den skall bl. a. utreda möjligheterna att användaalkoholutandningsprov som bevismedel vid trafiknykterhetsbrott. Det harförutskickats att utredningen kan komma att ta upp frågan om promillegränsernavid trafiknykterhetsbrott (JuU 1983/84:24 s. 8). Utredningen beräknas avge sittslutbetänkande . Som har nämnts begärde ennärmare undersökning av bl. a. tingsrätternas påföljdsval i rattfyllerimål.Regeringen uppdrog åt utredningen om alkoholutandningsprov som bevismedel attgenomföra undersökningen. Utredningen har låtit sin expert tf. professorn kartlägga tingsrätternas påföljdsval i rattfyllerimål åren 1979-1982. Pågrundval av dennes rapport har utredningen upprättat en promemoria ()vilken, hksom rapport, har getts in till . Av undersökningar framgåratt påföljden för rattfylleri bestämts till frivårdspåföljd, dvs. villkorligdom, skyddstillsyn eller överlämnande till särskild vård, i avfallen. Riksmedeltalet är, uttryckt i relationstal mellan antalet domar påskyddstillsyn/villkorlig dom å ena sidan och fängelsestraff å den andra, 1:5,0för och 1:4,4 för . Avvikelserna frånriksmedeltalet framgår av följande tabell. + + + + 100%- 0 11 15 3 6 13 14 6 0 20 14 4 1 11 Ytterligarematerial från undersökningen finns i en bilaga till detta betan- JuU1985/86:6 kände. gör i sin rapport den slutkommentaren att problemetmed likhet inför lagen beträffande påföljdsvalet vid rattfylleri synes vara ettallvarligt rättssäkerhets- och rättviseproblem. Ett sätt att komma till rättamed problemet kan enhgt vara att domstolarna i större utsträckningföranstaltar om personutredning i rattfyllerimål. hävdar dock att enviktigare metod att förbättra likheten inför lagen vore att använda böter sompåföljd för rattfylleri i fall utan viss konkret trafikfara. 1 en kommentar till undersökningen anför utredningen attdet enligt utredningens mening inte är möjligt att av det föreliggandestatistiska materialet dra någon säker slutsats om att tingsrätternasrättstillämpning vid påföljdsvalet i rattfyllerimål skulle vara ojämn. De allraflesta tingsrätter vars relationstal avviker påtagligt från riksmedeltalet, isynnerhet de med extremt hög andel fängelsestraff, har handlagt alltför fårattfyllerimål för att man generellt sett skall kunna påstå att lika fall intebehandlas lika i skilda tingsrätter. Det kan nämligen, menar utredningen, beropå rena tillfälligheter att den nominella avvikelsen för en tingsrätt harblivit så stor som relationstalet för tingsrätten antyder. Någon enstakafrivårdspåföljd i stället för fängelsestraff eller omvänt kan leda till enbetydande förskjutning i relationstalet för tingsrätten i fråga. Statistiskacentralbyråns uppgifter visar också att relationstalet för en och sammatingsrätt ofta har varierat betydligt mellan ohka år. - Bland de fåtaligatingsrätter som under hela den undersökta fyraårsperioden har haft enmycket hög andel frivårdspå-följder finns, konstaterar utredningen, några somhar handlagt tillräckligt många rattfyllerimål för att det skall kunna påståsatt rättsfillämpningen i dessa tingsrätter markant avviker från den normalafördelningen mellan olika påföljder. Detta kan, menar utredningen, ha sin grundi att dessa domstolar tagit ett ytterligare steg i den kriminalpolitiskautveckling mot ökad användning av frivårdspåföljder som pågår i rättspraxis,men det kan inte heller uteslutas att den höga andelen frivårdspåföljder idessa tingsrätter i någon mån beror på de faktiska förhållandena i de handlagdamålen. Utredningen diskuterar också sambandet mellanpersonutredning och påföljdsval. Eftersom tingsrätten som regel skall hatillgång till personutredning för att kunna välja frivårdspåföljd är detenligt utredningen tämligen självklart att det finns ett sådant samband.Utredningen anser dock att det får antas att tingsrätter som mera rutinmässigtföranstaltar om personutredning också blir i stånd att konstatera förhandenvaronav särskilda skäl för att tillämpa frivårdspåföljder i något större omfattningän tingsrätter som är återhållsamma med personutredningar. Utredningen menaratt detta inte kan tas till intäkt för att tingsrätter med mera restriktivhållning till personutredningar som regel inte har tillräckligt underlag föratt bestämma påföljder i rattfyllerimål, eftersom utrymmet förfrivårdspåföljder är snävt enligt de riktlinjer för rättstillämpningen somdragits upp av högsta domstolen och också godtagits av . Utredningen konstaterar avslutningsvis att denundersökning som har gjort närmast tyder på att enhethgheten mellantingsrätterna i deras rättstillämpningnu är större än när justitieutskottet avgav sitt betänkande år JuU 1985/86:61980 (JuU 1980/81:1). Men utredningen pekar också på att det inte harådagalagts om enhetligheten mellan olika tingsrätter är större eller mindre pådetta än inom andra rättsområden och anför, med hänvisning till vadjustitieutskottet framhållit, att vissa variationer måste accepteras i ettsystem med ett stort antal i dömandet självständiga domstolar. Inom kriminalvården har inletts en försöksverksamhet genomvilken kort-tidsdömda rattfyllerister erbjuds att delta i ett för dem särskiltanpassat informationsprogram. Verksamheten har bedrivits vid två öppnalokalanstalter och beräknas kunna erbjudas vidytterligare fem. har producerat ett kursmaterial.Rattfällan. I verksamheten avses ingå information om alkohol och dessskadeverkningar, samhällsinformation, gruppsamtal i stödjande ochinsikts-höjande syfte samt tränings- och fritidsaktiviteter. I en skrivelse till samtligaåklagarmyndigheter och utstationerade åklagare har riksåklagaren frånåklagarsynpunkt tagit upp frågan om den brist på enhetiighet i tingsrätternaspåföljdspraxis som har ansetts föreligga. Vid skrivelsen har fogats en förändamålet utarbetad redogörelse för högsta domstolens praxis vad gällerpåföljden för rattfylleri. Riksåklagaren konstaterar att det med hänsyn till detstora antal vägledande rättsfall från högsta domstolen som föreligger bordefinnas goda förutsättningar för att upprätthålla en tillfredsställandeenhetlighet i rättstill-lämpningen. Om en domstol väljer en ickefrihetsberövande påföljd i fall där detta inte står i överensstämmelse medhögsta domstolens praxis, bör åklagaren därför, menar riksåklagaren, som regelföra målet vidare och underställa saken hovrättens prövning. Å andra sidan bör,enhgt riksåklagaren, också användandet av fängelsestraff uppmärksammas,eftersom det torde förekomma fall där påföljdsvalet inte gjorts medutgångspunkt i den nyanserade syn i frågan som högsta domstolens praxis geruttryck för. Riksåklagaren tar även upp frågan om personutredningensbetydelse för påföljdsvalet och anför: Olikheterna mellan olika domstolars påföljdsval torde i vartfall i viss utsträckning kunna förklaras i skillnader i benägenheten att infordra personutredning beträffande den tilltalade. Utan sådan utredning är förut sättningarna små för att döma till annat än frihetsberövande påföljd. Om domstolarnas underlag för prövning av behovet av personutredning förbätt rades skulle detta förmodligen också bidra till att enhetligheten i påföljdsva let blev större. Det ingår i också åklagarnas ansvar att verka för att påföljdsfrågan blir uttömmande belyst. De förundersökningar som företas i rattfyllerimål innehåller som regel mycket knapphändiga uppgifter om den misstänktes personliga förhållanden. Om redan på förundersök ningsstadiet eventuella missbruksproblem edyl uppmärksammades skulle 23 detta kunna verka för attden misstänktes personliga förhållanden blev bättre JuU 1985/86:6 belysta. Detbör finnas skäl för främst cheferna för de lokala åklagarmyndigheterna att taupp denna fråga med vederbörande polischef för att undersöka förutsättningarnaför att ocksä sådana förhållanden skall bli uppmärksammade underförundersökningen. Det förtjänar vidare att påpekas att åklagaren bör fästarättens uppmärksamhet på behovet av personutredning om detta framkommer i ettpågående ärende. Slutligenupplyser riksåklagaren om en påbörjad försöksverksamhet vidåklagarmyndigheten i . Verksamheten bedrivs i samråd med polis ochdomstol och innebär att den misstänkte under förundersökningen i rattfyllerimålskall ges tillfälle att i en särskild handling redogöra för sådana personligaförhållanden som kan ha betydelse för domstolens bedömning angående behovet avpersonutredning. I försöksverksamheten planeras också ingå viss uppföljandeverksamhet med stöd och hjälp åt den dömde. Idetta betänkande behandlas fem motioner som tar upp frågor med anknytning tilltrafiknykterhetsbrottsligheten. De gäller behovet av en revideradtrafiknykterhetslagstiftning, särskilt beträffande påföljdsval, promillegränseroch körkortsprövning. Ivärt land har trafiknykterhetsfrågan länge stått i förgrunden när det har gälltarbetet på att förbättra trafiksäkerheten. som motorfordons-trafikenhar genomgått en intensiv utveckling har allt starkare framhållits betydelsenav att fordonsförare avhåller sig från bruk av alkohol eller andra medel somkan nedsätta förarförmågan. får också sägas ha tillhörtföregångsländerna på detta område genom att vi här tidigare än i de flestaandra länder har insett vikten av att genom en sträng lagstiftning och enkonsekvent tillämpning av den betona kravet på nykterhet i trafiken. Alltsedanfängelse infördes som regelmässig påföljd för rattfylleri i mitten av1930-talet har sanktionssystemet på området varit omdiskuterat. Av deninledande redogörelsen framgår att de genom motionerna aktualiserade frågornahar varit föremål för ingående överväganden och skiftande förslag vid mängatillfällen och i olika sammanhang . Särskilt framträdande på senareår har varit kraven på en mera nyanserad påföljdsbestämning. Trots den ökadekunskap som har vunnits, t. ex. om sambandet mellan rattfylleribrott ochmissbrukarproblematik, har det önskemål om en snar reform påtrafiknykterhetslagstiftningens område, som utskottet redan i början av1970-talet gav uttryck för, inte kunnat uppfyllas. Somframgår av det föregående (s. 19 f) pågår under ledning av chefen förjustitiedepartementet överläggningar mellan företrädare församtliga riksdagspartier i syfte att nå en bred lösning på frågorna omtrafiknykterhetslagstiftningen . De frågor som tas upp i motionernaingår, enligt vad utskottet erfarit, direkt eller indirekt i dessa överläggningar.Av betydelse i sammanhanget är också att fängelsestraffkommittén kan förväntasinom kort lägga fram förslag till ändringar i bl. a. lagen om straff för vissatrafikbrott. Utskottethyser starka förhoppningar om att de överläggningar och juU 1985/86:6 övervägandensom sålunda pågår skall leda till konstruktiva resultat. Motden angivna bakgrunden finner utskottet inte skäl att närmare än som skett idet föregående gå in på de enskilda motionsspörsmålen utan avstyrker medhänvisning till det anförda bifall till samtliga motioner. 1. beträffandevillkorlig återkallelse av körkort m. m. att avslårmotion 1983/84:1776 och motion 1984/85:2396 i denna del, 2. beträffandepåföljder m. m. för trafiknykterhetsbrott att avslårmotion 1984/85:419 i denna del (yrkande 1) samt motion 1984/85:2396 i dennadel, 3. beträffandegränsvärde för narkotika att avslårmotion 1984/85:419 i denna del (yrkande 2), 4. beträffandeanmälan till körkortsregistret att avslårmotion 1984/85:419 i denna del (yrkande 3), 5. beträffandepersonundersökning vid rattfylleri att avslårmotion 1984/85:1657 och motion 1984/85:2396 i denna del, 6. beträffandehandläggning av påföljds- och körkortsfrågor att avslår motion 1984/85:1660. Närvarande:Arne (), i (s), (), HelgeKlöver (s), (), (), (), Lars-ErikLövdén (s), (), i (fp), ArneSvensson (m), (), (), ()och ().