bet · G901JuU28 · 1985-12-31 00:00:00 — a. denna domstol, som hidntills väsentligen harorsakats av den oefterrättligt dåliga konkurrenssituationen i lönehänseende,men som har ökat till följd av osäkerheten rörande hur dom- ' Gränsproblem mellan fastighetsdomstol, hyres- ocharrendenämnd samt allmän dom stol, vilka berör (s. 526 f) i sin artikel, övervinns naturligastgenom att de angivna specialdomstolama integreras i de allmänna domstolarna. stolsorganisationenoch därmed domarkarriären kommer att bli utformad i JuU 1985/86:28framtiden. Detta förhållande motverkar den effektivitet i domstolarna som Bilaga 6 motionärerna vill värna om och som är så angelägen. 1 resursknapphetenstider behöver domstolsväsendet arbetsro, inte ett mångårigt ovisshetstillstånd. Sammanfattningsvis avstyrker kammarrätten en översyn avden art och omfattning som begärs i motionen. Domstolen vill däremot inte motsätta sig en mer begränsadöversyn som tar sikte på att få till stånd en ändamålsenligare fördelning avmålområdena mellan de båda organisationerna av allmänna domstolar. Vad som åsyftas är en utredning som analyserar de olikaämnesområdena och, målgrupp för målgrupp, avgör var de hör naturligast hemma,hos allmän förvaltningsdomstol eller allmän domstol. Det förefaller som om mani den debatt som har förts på en del håll har utgått från att enöverflyttning endast kan bli aktuell i en riktning, nämligen från allmän förvaltningsdomstoltill allmän domstol. Detta är emellertid ingalunda givet utan behöveranalyseras. Till stöd för en sådan utredning som har angetts nysstalar att tillräckliga erfarenheter numera föreligger av den fullständiga ochsjälvständiga förvaltningsdomstolsorganisationen. Många målområden har avnaturliga skäl tilldelats den ena eller andra domstolen innanförvaltningsdomstolssidan var utbyggd. Det är exempelvis sannolikt att arvs-och gåvoskattemålen har en naturligare anknytning dll förvaltningsdomstolarnasom handlägger alla övriga mål om skatt. Möjligen bör frågorna omverkställighet av vårdnad om och umgänge med barn och andra familjerättsligamål föras samman. Frågan är närmast föremål för uppmärksamhet i utredningen ombarnens rätt. Vad gäller patentmål och handläggningen av tvångsåtgärder inompsykiatrisk vård har kammarrätten i annat remissammanhang uttalat sig för enändrad ordning. Flera exempel på tänkbara överflyttningar skulle kunna ges. Somhar sagts i det föregående är det därvid ingalunda givet att målen bör hamnahos de allmänna domstolarna. En sådan klart begränsad översyn borde också inbegripaspecialdomstolarna eller åtminstone en del av dem som delsfastighetsdomstolarna, dels hyres- och arrendenämnderna jämte bostadsdomstolen,dels va-nämnden, dels också försäkringsrätterna och försäkringsöverdomstolen.Den omständigheten att särskilda ledamöter, t. ex. partsföreträdare ellerspeciella experter, ansetts skola ingå i rätten behöver knappast hindra attspecialdomstolar assimileras i någon av de allmänna domstolsorganisationerna(jfr t. ex. modellen med tingsrätt/vattendomstol eller med särskildasakkunniga i kommu-nalbesvärsmål). Kammarrätteni JuU 1985/86:28 Bilaga 7 En översyn av domstolsväsendet i mer eller mindre uttalatsyfte att slå samman de allmänna domstolarna och förvaltningsdomstolarna,vilket i realiteten innebär att förvaltningsdomstolarna upphör att existera,är ett arbete av mycket stor omfattning. Ett sådant arbete bör inte inledasutan att man med säkerhet kan förutsäga att väsentliga fördelar kan vinnas. Manbör, innan arbetet inleds, betänka att flertalet europeiska länder har ochdet säkert inte utan goda skäl en domstolsorganisation där särskildaförvaltningsdomstolar ingår som en del. En sådan ordning underlättar t. ex.efterlevnaden av regler. Man bör också betänka att detnuvarande systemet fungerar tillfredsställande samt att endomstolsorganisation av olika skäl bör vara någorlunda permanent. Åtskilliga invändningar kan resas mot en sammanslagning avde båda domstolstyperna. För såväl de allmänna domstolarna som de allmännaförvaltningsdomstolarna har det utvecklats en för respektive område specifikprocessordning. Detta har inte skett utan skäl. Processordningarna haranpassats till och gjorts lämpade för de typer av mål och ärenden som handläggsi respektive organisation. Även om utvecklingen synes gå i riktning mot ettnärmande mellan processordningarna, kan det inte anses önskvärt med en mereller mindre total samstämmighet. Detta faktum utgör ett väsentligt hinder moten sammanslagning av de allmänna domstolarna och förvaltningsdomstolarna.Bördan på den enskilde domarens axlar kan nämligen bli tung om han, förutomatt behärska den mängd olika ämnesområden som kommer att samlas under densammanslagna domstolens paraply, också skall tillämpa i väsentliga avseendenolika processordningar. Domarens kunskaper skulle kunna tunnas ut ocheffektiviteten härigenom bli lidande. Ett sådant förhållande utgör en allvarligfara för rättssäkerheten. Dessa olägenheter skulle i och för sig kunnaundanröjas genom att den sammanslagna domstolen delades på avdelningar mellanvilka cirkulation av personal inte skulle ske, eller i vart fall inte skulleske i mer än begränsad omfattning. Sammanslagningen skulle då i princip begränsastill att avse administrationen, något som inte kan vara avsikten med denföreslagna översynen. Även en administrativ sammanslagning är förknippad medavsevärda svårigheter. Frågor om jurisdiktionsområden och lokaler låter siginte lätt lösas. Eventuella lösningar blir kostsamma. Dessutom torde desammanslagna domstolarna, till följd av bl. a. det breda ansvarsområdet, bli avsådan storlek att de inte helt lätt låter sig effektivt administreras. Det föreliggersåledes en uppenbar risk att de förmodade rationaliseringsvinsterna, vilkaangivits som ett skäl för en sammanslagning, helt uteblir. Härtill kommer att ensammanslagning, om än bara i administrativt hänseende, kan få den inteönskvärda följden att mindre rätter läggs ned och uppgår i större centraliseradedomstolar. Reformen skulle då motverka den av motionärerna eftersträvadeytterligare lokala förankringen av dömandet. Som skäl för en sammanslagning av de allmänna domstolarnaoch förvalt ningsdomstolarna har också angivits den vikande mältillströmningen i fram för allt länsrätterna. Man har vidare antagit att länsrätternas arbetsunderlag kommer att minska ytterligare genom förenklingar i taxeringsförfarandet. Det är, enligt kammarrättens mening, emellertid ingalunda säkert att detta anta gande besannas. Genom förenklingar i taxeringsförfarandet är det främst de 48 enklareoch minst tidskrävande målen som inte kommer att bli föremål för JuU 1985/86:28länsrätternas prövning. De svårare målen kommer sannolikt att i Uka stor om-Bilaga 7 fattning som tidigare föras vidare till domstol. Förenklingar iförfarandet kan dessutom komma att medföra att resurser frigörs hosskattemyndigheterna. Detta kan innebära att fler mål av hög svårighetsgradkommer under länsrätternas prövning. Det är således intemöjligt att nu dra denslutsatsen att förenklingarna i taxeringsförfarandet kommer att medföra ettotillräckligt arbetsunderlag för länsrätterna. I motionen har riktats kritik mot det nuvarande systemetssvåröverskådlighet. Kritiken är i viss mån berättigad. avspecialdomstolar är stor. Kompetens- och forum frågor kan för den rättssökandeallmänheten, och måhända också för den juridiskt skolade yrkesmannen, i mångafall te sig svåra. Nackdelarna med starkt specialiserade domare är inteobetydliga. Det förefaller därför vara motiverat att begränsa antaletspecialdomstolar. En överflyttning av mål från vissa specialdomstolar till deallmänna domstolarna och förvaltningsdomstolarna skulle kunna bidra härtill.Mot en sådan ordning kan inte resas invändningar av samma styrka som dem mot ensammanslagning av de båda huvudtyperna av domstolar. Det behov av särskildakunskaper och de andra intressen som tagits dll intäkt för inrättandet avspecialdomstolar kan säkerligen dllgodoses genom att specialister ellerintresserepresentanter ingår i rätterna. Så sker iförvaltningsdomstolarna i vissa fall. Något bärande skäl för att så inteskulle kunna ske även i de allmänna domstolarna finns ej. Motionärerna har också riktat kritik mot att vissasakfrågor kan bli föremål för dubbla processer. I motionen, liksom i denallmänna debatten, har särskilt nämnts att detta kan bli fallet i frågor omskattebrott, vårdnadstvister och trafikbrott. Kritiken är inte ogrundad.Förhållandet kan innebära påfrestningar för den enskilde och misshushållning avdomstolarnas resurser. I vissa fall synes förhållandet emellertid nödvändigt.Kammarrätten vill här erinra om de olika krav på bevisning som gäller i mål omskattebrott jämfört med i mål angående eftertaxering. Kammarrätten vill ocksåfästa uppmärksamheten på att en överflyttning av körkortsmålen frånlänsrätterna till tingsrätterna en fråga som utretts skullerycka undan grunden för påföljderna ordningsbot och strafföreläggande itrafikmål. Tingsrätterna skulle i betydligt större utsträckning än nu tvingasatt avgöra enklare trafikmål. Alla mål angående vårdnad och umgänge enligtföräldrabalken synes däremot utan motsvarande svårigheter kunna handläggas ochavgöras i en av de två domstolsorga-nisadonerna. Det synes således, enligtkammarrättens mening, finnas skäl att utreda möjligheterna till en meraändamålsenlig fördelning av målgrupperna mellan de allmänna domstolarna ochförvaltningsdomstolarna liksom mellan specialdomstolarna och nyssnämndadomstolar. Den grundläggande principen som finns för uppdelningen av målmellan allmänna domstolar och förvaltningsdomstolar bör dock bibehållas ochföljas. Med beaktande av det anförda finner kammarrätten såledesinte skäl till styrka en översyn av domstolsväsendet i annat syfte än att minska antalet spe cialdomstolar, vilket bör ske genom att målgrupper överförs till de båda hu vudtyperna av domstolar, och att utreda möjligheterna till en mera ändamåls enlig fördelning av målgrupperna mellan de allmänna domstolarna och för valtningsdomstolarna. 4 1985/86. Stockholmstingsrätt JuU 1985/86:28 Sedan motionen remitterades till tingsrätten för yttrandehar generaldirektören i i Svensk Juristtidning1985, sid 521 f f, utvecklat sin mening om varför en utredning behövs omprincipiella krav på rättskipningens organisation . Utan attställa sig bakom slutsatser om skäl och mål för en sådan utredningvill tingsrätten inledningsvis framhålla att väl har redogjort för deorganisatoriska problem som finns inom domstolsväsendet. Han har också på ettriktigt sätt betonat vikten av att de organisationsfrågor som berörs i motionenses i samband med domarbanans nuvarande villkor och dess utformning iframtiden. Kompetensfördelningen mellan de allmänna domstolarnasrättskipning och förvaltningens eller förvaltningsdomstolarnas rättskipning De politiska partierna har haft olika meningar om huruvidautvecklingen av ett ökat rättsskydd i förvaltningssaker skall ske genom enförstärkning av rättssäkerhetsgarantierna inom förvaltningen eller genom attförvaltningsbesluten skall kunna göras till föremål för prövning i friståendedomstolar. Den nuvarande regeringen synes inte vara beredd att ökadomstolsprövningen. Företrädare för regeringen har tvärtom uttalat tankar påatt från domstolsprövning undanta t. ex. socialhjälpsmål. Det kan sägas, att det skulle vara bra att efter ensärskild utredning bestämma för framtiden vilka typer av mål och ärenden somrent principiellt sett skall behandlas inom domstolsväsendet och vilka somskall behandlas inom förvaltningen. Utvecklingen går emellertid fort ochfordrar nya lösningar. Tingsrätten nöjer sig med att framhålla detta menavstår från att lägga fram eget förslag i saken. Som påpekas i motionen har debatten i nu förevarandehänseende mera handlat om några olika måltyper, där vissasakfrågor kan komma att bli föremål för prövning både vid allmän domstol ochvid förvaltningsdomstol. Det är främst frågan om vårdnad och umgänge och omverkställighet av vårdnad och umgänge samt frågan om bestämmande av skatt ochansvar för skattebrott och också körkortsindragningsfrågan som har debatterats. Den pågående utredningen om barnens rätt kan kanske kommatill rätta med eller minska de olägenheter som rör handläggningen av olikafrågor om vårdnad och umgänge vid allmän domstol samt frågan om verkställighetav vårdnad och umgänge inom den allmänna förvaltningsdomstolsorganisationen. har lagstiftning trätt i kraft som reglerarhandläggningen av s.k. eko-brottmål. Ett syfte med den nya lagstiftningen äratt minska olägenheterna med handläggningen av skattefrågan vid de allmännaförvaltningsdomstolarna och av ansvarsfrågan vid de allmänna domstolarna. Detär för övrigt i ett mycket litet antal fall som handläggningen av mål omskattebrott vid allmän domstol är beroende av handläggningen av skattemål vidallmän förvaltningsdomstol. Problemet om eventuell gemensamhandläggning av frågan om ansvar för trafikförseelse och frågan om körkortsindragning har för inte så länge sedan behandlats av en särskild utredningsman. Denne kom till att det nuvarande sy stemet borde behållas. Så blev också beslut. Tingsrätten är inte 50 övertygadom att det skulle vara en fördel i stort att till allmän domstol över- JuU1985/86:28 föra körkortsfrågan. Det är för övrigt uppenbart att detta inteskulle gå utan Bilaga 8 personalförstärkningar i det nuvarande synnerligenansträngda arbetsläget. Det finns dessutom en risk att det mycket stora antalpersoner som godkänner strafföreläggande eller ordningsföreläggande för entrafikförseelse inte skulle våga göra detta , om tingsrätt skulle taställning i körkortsfrågan. 1 stället skulle de begära att få ansvarsfråganprövad i samband med körkortsfrågan. Med detta har tingsrätten velat säga att man inte fåröverdriva nackdelarna av den nuvarande dubbla handläggningen av vissa frågorvid allmän domstol och vid allmän förvaltningsdomstol. I motionen pekas också på att dubbelförfarande kanuppkomma på annat-sätt. Som exempel nämns handläggningen av vissa patentfrågor.Tingsrätten, som handlägger patentmål, vill peka på att regeringen inom kortlägger en lagrådsremiss som rör handläggningen av patentfrågor. Enligt vadtingsrätten erfarit innebär förslaget att det finns sådana fördelar med detnuvarande dubbla förfarandet att detta behålls, dock med vissa förbättringar avhandläggningen. Specialdomstolar m. m. Utvecklingen har lett till alltmer kompliceradesamhällsförhållanden med bl. a. betydande tekniska och ekonomiska problem. Dethar då gällt att förvissa sig om att sakkunskap finns tillgänglig inomrättsväsendet även för tvister med problem av angivet slag. Detta har lett tillatt specialdomstolar och domstolsliknande specialorgan har inrättats förtvister inom särskilda rättsområden. har i stället den lösningen valtsatt vissa tingsrätter eller endast en tingsrätt har utsetts att handläggatvister på särskilt område. Det gäller t. ex. fastighetsdomstolsmål, vattenmål,sjörättsmål, patentmål, tryckfrihetsmål och eko-brottmål. I en del av dessa målhar rätten särskild sammansättning. Allmänt kan väl sägas att man genom dessa konstruktionererhållit tillfredsställande lösningar på det vis att domstolarna fullgör sinauppgifter på det avsedda sättet. Det betyder ju att man har uppnått det eftersträvademålet, vilket ju är mycket viktigt. Otvivelaktigt finns det emellertid vissanackdelar från organisatorisk synpunkt med specialdomstolarna. i sin tidigare nämnda artikel belyst sådana nackdelar. a. har nackdelarna med specialdomstolar föranlett denpågående rättegångsutredningen att ta upp frågan om möjlighet för bl. a.tingsrätt att helt allmänt sett vid behov i ett enskilt mål, vad det än rör,till sig knyta en expert, som skall ingå i rätten som domare. Rättegångsutredningenarbetar också med frågor om huruvida de nuvarande fastighetsdomstolsmålen börhandläggas av särskild domstol. Utredningen torde vidare komma att ta uppfrågan om huruvida hyres- och arrendenämndernas och möjligen också statensva-nämnds uppgifter kan inordnas i tingsrättsorganisationen. Vad utredningenkommer till i dessa delar av sitt arbete blir av stor betydelse för frågan om ivilken mån specialdomstolar bör finnas. Någon samlad bedömning aveffekterna i stort för domstolsorganisationen av del nuvarande systemet med specialdomstolar och domstolsliknande organ har inte gjorts. Om försök skulle göras till sådan bedömning och man skulle stanna för att i huvudsak behålla det nuvarande systemet, borde enligt 51 tingsrättensmening undersökas om inte vissa av nackdelarna med special- JuU 1985/86:28 domstolarna kunde undvikas. I motionen anges att uppsplittringen på allmännadomstolar, allmänna förvaltningsdomstolar och en mängd specialdomstolar är ettallvarligt problem på det sätt att systemet har blivit svåröverskådligt ochkrångligt, inte bara för den enskilde utan också för dem som verkar i systemet.Tingsrätten vill om detta säga, att systemet säkert kan vara både svåröverskådligtoch krångligt för en enskild men att just för tingsrättens egen delolägenheterna med systemet inte är särskilt stora. Det är egentligen bara ifråga om fastighetsdomstolsmålen som problemen är uppenbara. Exempelvis kankvittningsyrkande ej alltid behandlas av fastighetsdomstol. Vidare finns riskatt mål, som av misstag har avgjorts i fel sammansättning, kan få tas om frånbörjan om detta upptäcks på ett sent stadium, kanske först i högsta domstolen.Enligt tingsrättens mening finns olika möjligheter att komma till rätta justmed dessa processuella problem. En möjlighet är exempelvis att låtafastighetsdomstol pröva yrkanden av det slag som upptas i 13 kap. 16 och 17 §§vattenlagen samt 5 kap. 3 § expropriationslagen. Specialister ingår som domare i både friståendespecialdomstolar och domstolsliknande organ och i allmänna domstolar.Stockholms tingsrätt har t. ex. fast anställda domare med teknikerkompetens(fastighetsråd) för fastighetsdomstols- och vattenmålen. Denna anordningfungerar utmärkt. Tingsrätten finner i detta sammanhang anledning anmärka attsvårigheter att utnyttja fastighetsråden på ett effektivt sätt säkert skulleuppkomma, om den ändringen skulle vidtas att alla tingsrätter skulle handläggafastighetsdomstolsmål av det slag som fordrar medverkan av fastighetsråd. Detskulle också finnas en risk att fasdghetsråden i praktiken skulle få en alhfördominerande roll i mindre tingsrätter med ett litet antal kvalificeradefastighetsmål. S. k. intresseledamöter ingår inte i allmändomstol. Skulle hyresnämndernas uppgifter överföras till tingsrätterna fårfrågan tas upp, om intresseledamöter också skall tillföras tingsrätt. Avslutningsvis i detta avsnitt om specialdomstolar villtingsrätten tillägga att det säkert är så att ju större en domstol är julättare är det att organisera den så att specialmål handläggs på etttillfredsställande sätt av därtill lämpade domare. meddess förhållandevis starka specialisering av mål kan f. ö. på ett sätt sägasinnehålla ett antal specialdomstolar, där särskilt indelade domare tjänstgörunder längre tidsperioder. Små domstolar kan knappast anförtros en uppgift atthandlägga specialmål. Skulle man ändå göra det finns en stor risk att parternakommer att besitta mer kunskaper på rättsområdet än domstolen. Detta ärviktigt att komma ihåg, när man allmänt sett resonerar om möjligheter attminska det nuvarande antalet specialdomstolar och öka den lokala förankringen. Samordning av resurser inom domstolsväsendet Under den livliga debatt som har uppkommit inomdomstolsväsendet med an ledning av förevarande motion har i synnerhet diskuterats huruvida det kan vara lämpligt att slå samman tingsrätter med länsrätter, hovrätter med kam marrätter och högsta domstolen med regeringsrätten. 1 motionen anges detta 52 som entänkbar lösning, vilken skulle kunna ge rationaliseringsvinster. Det JuU1985/86:28 sägs också att andra samordningsformer kan tänkas. Tingsrätten vill för sin del säga att den inte bedömer detlämpligt att starta någon utredning som skulle ha till syfte att åstadkomma ensammanslagning av dessa båda domstolskategorier. Motionärerna torde möjligen haföreställningen att ett sådant sammanförande skulle kunna medföra att mindretingsrätter, som möjligen inte anses bärkraftiga, skulle kunna tillföras bl.a. skattemål och därmed få ett så stort arbetsunderlag att de kan bestå iframtiden. Enligt tingsrättens mening måste ett sammanförande av de bådadomstolskategorierna tvärtom leda till att underrätterna måste göras så storaatt man kan försäkra sig om att det finns domare som behärskar olikaspecialiteter, t. ex. skatterätt, som tar att lära sig och somfordrar ständig uppföljning av kunskaperna. Detta kan då möjligen komma attmedföra att ett stort antal mindre underrätter upphör, om man inte i ställetkoncentrerar skattemålen till en underrätt i varje län. Det är säkert så att det har utfallit väl, när domare frånförvaltningsdomstol har övergått till allmän domstol eller tvärtom. Å andrasidan har tingsrätten också erfarenhet av att domare, som kommit frånförvaltningsdomstol, i sitt nya arbete har fått svårigheter, vilka inte harvarit lätta att komma till rätta med. HeU allmänt sett är dessutom en övergånglättare mellan olika överrätter, där den nye domaren är en av flera vid ettmåls avgörande, än till underrätt, där den nye blott sällan har en annanyrkesdomare vid sin sida, när ett mål skall avgöras. Arbetet vid allmän domstol kännetecknas av mångaförhandlingar med ibland åtföljande komplicerad domskrivning. Säkert är det såatt en tingsnotarie, som vill börja på domarbanan, i första hand sökeraspirantanställning i hovrätt, om han är intresserad av just sådant arbete somförekommer vid de allmänna domstolarna. Arbetet på förvaltningsdomstolssidan ärinte i samma mån karakteriserat av förhandlingar. Till aspirantanställning ikammarrätt söker ofta notarier med utpräglat intresse för skatterätt, kanskeofta inte med tanke på att stanna på domarbanan utan mest i syfte att breddasina erfarenheter innan de förhoppningsvis får lämna domarbanan för arbete päen för dem mera lönande och mera intressant privat marknad. Tingsrätten vill på intet sätt ta avstånd från dennuvarande möjligheten för domare till övergång mellan de bådadomstolskategorierna men avvisar bestämt tanken på en sammanslagning avdomstolsorganisationerna. En helt annan sak är att det från organisatorisksynpunkt kan vara en fördel att anslags-mässigt samordna resurserna så att vidbehov anslag, som inte har kunnat utnyttjas på ena sidan, kan användas påandra sidan. Om detta har redan gjort framställning tillregeringen. Motionärerna menar också att ett effektivareresursutnyttjande skulle kunna uppnås genom andra samordningsformer än ensammanslagning av de allmänna domstolarna och de allmännaförvaltningsdomstolarna. De tar bl. a. upp en tanke att låta de allmännaförvaltningsdomstolarna ta över försäkringsrätternas uppgifter. Också den avtingsrätten tidigare i detta yttrande berörda frågan om samordning avhyresnämnds- och tingsrättsorganisationerna nämns särskilt. Tingsrätten har inte någon erinran mot att möjligheternautreds att låta de allmänna förvaltningsdomstolarna ta över försäkringsrätternas uppgifter. Som redan framhållits tas frågan om att samordna hyresnämnds- och tings- 53 rättsorganisationernaupp av rättegångsutredningen, vilken dock inte synes ha JuU 1985/86:28 fåttskriftliga direktiv om detta. Också möjligheten att inordna andra special- Bilaga 8 domstolar i någon av domstolsorganisationerna kan förtjäna attutredas. Jourdomstolar m. m. I motionen anförs, att det borde undersökas om ensamordning av domstolsresurserna skulle skapa nya förutsättningar förjourdomstolar, något som enligt motionärerna skulle kunna bidra till att lösade problem som finns i brottmålsprocessen beträffande bl. a. domstolsprövningav frihetsberövanden och de f. n. enligt dem orimligt långa tiderna mellanbrottet och domen. Tingsrätten vill om detta nöja sig med att äga att ensamordning av domstolsresurser knappast löser de av motionärerna i denna delangivna problemen.