bet · G901KU21 · 1985-12-31 00:00:00 — Därvid bör enligt motionernamålsättningen vara att samma krav i princip skall ställas på myndigheterna sompå den enskilde vad gäller lämnande av uppgifter, besked i olika frågor etc.Ett krav på att samma tidsfrister skall gälla för myndigheterna som förmedborgarna finns också i motion 1984/85:1176 av i (m).Motionen behandlar frågan om en balanserad reciprocitet mellan medborgare ochmyndigheter också i ett vidare perspektiv, t. ex. att ekonomiska och andrasanktioner som drabbar enskilda skall korrespondera med sanktioner som drabbarden myndighetsperson som fattar ett felaktigt beslut till enskilds nackdel.Motionären hemställer att det som anförts i motionen skall ges regeringen tillkänna. De frågor motionärerna tar upp rör myndigheternashandläggningstider. Detta är en central fråga för de enskilda människorna menäven för myndigheterna. Om behandlingen i många ärenden drar ut skapaslätt stora ärendebalanser. Myndigheterna får då ägna en hel del tid åt attbesvara förfrågningar om de ärenden som väntar på avgörande. Inte sällanuppkommer dubbelarbete genom att ärendena måste läsas in av olika handläggare.Det är dock den enskilde som bUr hårdast drabbad av att ärendehandläggningendrar ut . Att i ovisshet behöva gå och vänta på ettmyndighetsbeslut som kanske gäller frågor som har avgörande betydelse för en personsekonomi eller personliga förhållanden kan förorsaka otrygghet och personligtlidande, kanske också ekonomiska förluster.Det gäller här inte en ren servicefråga utan handlar i hög grad också jy1985/86"21 om den enskilda människans rättssäkerhet. Problemet med långa handläggningstider har tidigareuppmärksammats i olika sammanhang. Förslag om att särskilda underrättelserskall lämnas när handläggningen drar ut har då ibland förts fram. första betänkande (SOU 1981:46) framgår att JO isamband med revisorers tidigare granskning av effekterna av 1971 årsförvaltningslag ifrågasatt om inte myndigheterna borde åläggas att hålla parterunderrättade när ett ärendes handläggning drar ut . Revisorerna togupp JO:s tanke och uttalade att det kunde vara av värde att föreskriva enskyldighet för myndighet att, om handläggningstiden av ett ärende kundeförutses bli lång, underrätta part om anledningen till dröjsmålet och om möjligtidpunkt för beslut m. m. Frågan om särskilda tidsfrister i ärendehandläggningen haräven varit föremål för överväganden års förvaltningslags tillkomst.I den lag om förvaltningsförfarandet som de s. k. besvärssakkunniga lade fram(SOU 1964:27) föreslogs en särskild bestämmelse av innebörd att myndighetenskulle vaka över att utredningen inte fördröjdes onödigt. Som motiv till denföreslagna regeln yttrade de sakkunniga (betänkandet, s. 342) att som ettallmänt krav på handläggningen skulle gälla att förfarandet skulle vara såsnabbt som möjligt utan att säkerheten eftersattes. Att utsätta någragenerella, bestämda tidsfrister, inom vilka utredningen i förvaltningsärendenskulle vara slutförd, lät sig inte göra. På vissa områden kunde dock bestämdabeslutsfrister övervägas, framhöll de besvärssakkunniga. De påtalade (betänkandet,s. 425) betydelsen av att sådan specialreglering skulle komma till stånd, i denmån det var praktiskt möjligt. har i sitt förslag till en nyförvaltningslag inte tagit in någon regel om särskilda tidsfrister. Förslagetbygger i stället på att ärendebehandlingen skall ske så enkelt och snabbt sommöjligt utan att säkerheten eftersatts. En grundläggande regel om bl. a. enkelhetoch snabbhet i förfarandet har också tagits in i propositionens förslag till 7§ förvaltningslagen. Avsikten är att denna regel skall vara vägledande vidtillämpningen av flera andra regler i lagen. De frågor om särskilda underrättelser och tidsgränser somnu aktualiserats i motionerna har, som framgått av vad utskottet ovan anfört,tidigare varit föremål för intresse. De synes, såvitt framgår i ärendet,emellertid inte ha närmare övervägts i förvaltningsrättsutredningen eller vidberedningen av utredningens förslag i . Enligt utskottets mening torde det med hänsyn till deskiftande förhållan den som råder inom förvaltningen vara vanskligt att i förvaltningslagen införa några mera preciserade bestämmelser om underrättelseskyldighet rörande handläggningstider eller tidsfrister i handläggningen. I vissa typer av ärenden, t. ex. massärenden, kan det t. o. m. tänkas att en extra hantering med att sända ut underrättelser i ett stort antal fall skulle kunna bli en belastning i verksamheten som skulle kunna ge upphov till ytterligare fördröjningar och dessutom föranleda ökade kostnader. När det gäller fasta tidsgränser för handläggningen på utredningsstadiet kan det inte uteslutas att sådana skulle kunna innebära risker för rättssäkerheten om myndigheterna 10 skulleavstå från att företa utredning för att kunna iaktta uppställda KU1985/86:21 tidsfrister. Utskottet vill framhålla att den föreslagna 7 § i sistameningen innehåller en bestämmelse av innebörd att myndigheterna på olika sättskall underlätta för den enskilde att ha med dem att göra. tordedet inte vara förenat med större olägenheter att sända underrättelser omberäknad handläggningstid och att ange någon eller några personer inommyndigheten till vilken den enskilde kan vända sig med sina förfrågningar i ettpågående ärende. Det är enligt utskottets mening då naturligt att den enskildefår en underrättelse. Om en mera fixerad tid för handläggningen kan anges ärdet enligt utskottets mening naturligt att även denna uppgift tas in i enunderrättelse. Utskottet anser att frågan om handläggningstidernanoggrant bör följas av regeringen mot bakgrund av erfarenheterna av den nyaförvaltningslagen. Inom ramen för en sådan granskning bör beaktas de synpunkterom underrättelser och tidsgränser som framförs i motionerna. Utskottet anseratt bör som sin mening ge regeringen detta till känna. mening får motionerna 1984/85:452, yrkande 10, 1984/85:1176, 1985/86:K207,yrkande 11, 1985/86:296, yrkande 1, och 1985/86:298, yrkandena 1 och 2, ansesbesvarade med vad utskottet nu anfört. Enligt motion 1985/86:293 av m. fl. (m) börtolkregeln i 8 § få den utformning som utredningen föreslog. Den i propositionen föreslagna tolkregeln överensstämmer isak med 9 § i den nuvarande förvaltningslagen. Den nuvarande regeln är enligtutskottets mening ändamålsenlig och bör behållas. Utskottet vill emellertid framhålla att det självfallet ärviktigt att myndigheterna regelmässigt anlitar tolk i ärenden som gällermyndighetsutövning, när detta behövs för att en enskild skall kunna ta tillvara sin rätt. Utskottet kan inte biträda motionsförslaget, men anser attmotion 1985/86:293 i denna del i någon mån kan anses tillgodosedd med vadutskottet anfört. Parters rätt att få del av uppgifter Enligt motion 1985/86:293 av m.fl. (m) kandet ofta vara förenat med vissa olägenheter och ta för en enskild attfå ta del av det material som tillförts ett ärende. Därför bör enligt motionen16 § förses med en regel som klargör att begärda uppgifter skall lämnas utanonödigt dröjsmål. Också i 17 § föreslår motionärerna en ändring. Enligtförslaget till 17 § skall berörd part inte behöva underrättas bl. a. om nyauppgifter i ärendet om avgörandet inte går parten emot. Ett sådant undantaganser motionärerna olämpligt. Som exempel nämns i motionen att en motpartlämnar uppgifter som är ägnade att minska omgivningens aktning för den berördaparten. Denna kan därför anse sig ha starka skäl att bemöta uppgifterna, trotsatt 1*' 1985/86. myndigheteninte avser att lägga dessa till grund för beslutet. Det finns i detta KU1985/86:21 sammanhang, fortsätter motionärerna, anledning att erinra om attuppgifterna i ärendet kan komma till allmän kännedom bl. a. genommassmedierna. Har en part inte bemött motparts påståenden kan detta komma atttolkas som ett medgivande av uppgifternas riktighet. De föreslagna 16 och 17 §§ motsvarar sakligt sett 14 och15 §§ i den nuvarande förvaltningslagen. Utskottet anser inte att det på grundav vad som är känt om tillämpningen eller av vad som anförts i motionen finnsanledning att överväga ändringar i bestämmelserna. Motionen avstyrks i dennadel. Föreskrifter om reservationsrätt e.d. inomstatsförvaltningen finns i myndigheternas instruktioner. Enligtdessa föreskrifter skall skiljaktiga meningar som ledamöter, föredraganden ochvissa andra tjänstemän anmäler i samband med beslutet antecknas i ärendet. För de kommunala, landstingskommunala och kyrkokommunalamyndigheterna finns liknande föreskrifter med något annan innebörd i 3 kap. 10§ kommunallagen, i 5 kap. 13 § lagen om församlingar och kyrkligasamfäl-ligheter och i de specialförfattningar som hänvisar till dessa lagrum.Föreskrifterna skiljer sig från dem som gäller för statliga myndigheter framförallt på så sätt att föredragande och andra närvarande tjänstemän inte har någonrätt att få sin skiljaktiga mening antecknad. I propositionen föreslås att föredragande och andratjänstemän som medverkar i den slutliga handläggningen utan att delta i självaavgörandet skall ha rätt att få avvikande mening antecknad. Enligt förvaltningsrättsutredningens förslag skulleföredragande och andra tjänstemän som inte deltar i avgörandet inte ha någonreservationsrätt. Enligt propositionen kan det i och för sig också riktas vissaprincipiella invändningar mot en sådan möjlighet. Det kan bl. a. hävdas att debefattningshavare som det här gäller inte har något egentligt beslutsansvar ochdärför inte heller något behov av att kunna få antecknat en avvikande mening. Idetta sammanhang är det emellertid enligt propositionen en annan synpunkt sombör skjutas i förgrunden, nämligen att parter och andra kan få värdefullinformation och vägledning genom att avvikande uppfattningar inom myndighetendokumenteras och bringas till deras kännedom. I vissa fall kan också detta varaett mera allmänt intresse. Liksom flertalet remissinstanser anses därför ipropositionen att också föredragande m.fl. tjänstemän som inte deltar ibeslutsfattandet bör ha möjlighet att i samband med beslutet anmäla avvikandemening och få denna antecknad. Enligt propositionen får det förutsättas att detjänstemän som har rätt att få sin avvikande mening antecknad användermöjligheten med urskillning och återhållsamhet. Den bör i princip inte användasi andra fall än då det ligger i rättssäkerhetens intresse eller då det annarsfinns särskilda skäl för det. I motion 1985/86:294 av m. fl. (s)analyseras de olika skäl som anförts till förmån för att föredragande och andra tjänstemän skall ha en rätt att anteckna avvikande mening. Motionärerna anser de anförda 12 skälen ejhållbara och hemställer att den föreslagna bestämmelsen i 19 § KU1985/86:21 andra stycket skall utgå ur den nya förvaltningslagen. Frågan om rätten för föredraganden att anmäla avvikandemening i vissa ärenden på socialförsäkringsområdet har behandlats avriksdagen (SfU 1985/86:12) med anledning av proposition 1985/86:73 om ökatförtroendemannainflytande i försäkringskassorna m. m. avslogsamtidigt en motion om att rätten för föredraganden att anmäla avvikande meningskulle tas bort. Den nu aktuella motionen är, såvitt framgår av motionen,grundad främst på vissa erfarenheter inom socialförsäkringsområdet. Utskottetfinner inte skäl att på grund av vad som anförts i motionen förorda att 19 §förvaltningslagen ändras i enlighet med motionärernas önskemål. Motionen avstyrks därför. I den föreslagna 20 § föreskrivs som huvudregel att ettbeslut varigenom en myndighet avgör ett ärende skall innehålla de skäl som harbestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Sådanbeslutsmotivering får utelämnas i vissa i lagtexten särskilt angivna fall. I två motioner, 1985/86:293 av m. fl. (m)och 1985/86:298, yrkande 3, av m.fl. (fp) tas upp en fråga omhänvisning till tillämplig författningsbestämmelse i myndighetsbeslut. 20 §kompletteras med en föreskrift om att lagbestämmelse som myndighe ten grundar sitt avgörande på skall anges i beslutet. Den föreslagna regeln - vilken har sin motsvarighet i dengällande förvaltningslagen - har sitt ursprung i ett förslag sombesvärssakkunniga lade fram i sitt betänkande om en ny lag omförvaltningsförfarandet (SOU 1964:27). Enligt de sakkunnigas förslag hadebestämmelsen denna avfattning: I den mån det icke av särskild anledning finnesobehövligt eller olämpligt, skall beslut innehålla de skäl, på vilka avgörandetgrundas. I en kommentar till bestämmelsen anförde de sakkunniga (betänkandet,s. 449) att det i praktiken inte torde möta några svårigheter att utvälja deskäl som lämpligen bör utsättas i beslutet. Det framhölls som ett elementärtkrav att tillämpligt författningsrum angavs i beslutet, i den män beslutetbyggde på ett sådant och inte bara på myndighetens allmänna befogenheter. Utskottet instämmer i vad som anförs i motionerna 293 och298 om att myndigheterna i sina beslut skall ange den eller de föreskrifter sommyndigheterna grundar sina avgöranden på. Detta torde också regelmässigt varafallet. Som framgått av utskottets redovisning ovan har detta underförberedelsearbetet till den nuvarande förvaltningslagen ansetts vara ettelementärt krav som inte behöver uttryckas särskilt i lagtexten. Utskottetanser det mot denna bakgrund inte vara nödvändigt att nu införa en särskildbestämmelse i förvaltningslagen om detta. Motionerna 293, såvitt nu är i fråga,och 298, yrkande 3, får anses besvarade med vad utskottet anfört. I motion 1985/86:296 av m.fl. (c)behandlas frågan oiti motivering av regeringsbeslut. Enligt motionen är det inte tillfredsställande att regeringen i allmänhet inte ger någon motivering till sina beslut också ide fall då dessa innebär en ändring av underlydande myndigheters ställningsta- 13 Rälielse: S. 23 och 24 Paragrafen under Regeringens resp.Utskottets förslag centreras ganden.Enligt motionen (yrkande 3) bör uttala att regeringen bör KU1985/86:21 ange skälen för de beslut som regeringen fattar med anledning avöverklagande av beslut hos förvaltningsmyndighet. Utskottet har vid ett flertal tillfällen i samband medgranskningen av regeringsärendenas handläggning understrukit vikten av en ökadanvändning av så utförliga och klargörande motiveringar som möjligt iregeringens beslut. Utskottets uttalanden har redovisats i den skrift angåendeförvaltningslagens tillämpning hos regeringen som statsrådsberedningenutarbetat. Utskottet återkommer till denna fråga i granskningsarbetet, men villockså i detta sammanhang, i enlighet med vad motionärerna förordar, ånyo betonavikten av en ökad användning av motiveringar i regeringsbeslut. Utskottetanser motion 296, yrkande 3, vara tillgodosedd med det anförda. Möjligheter att anföra besvär I motion 1985/86:292 av () påpekasförhållandet att om någon har besvärsrätt enligt förvaltningslagen så är detinte möjligt för någon annan att föra kommunalbesvär rörande samma beslut.Enligt motionären bör 31 § tillföras en bestämmelse som gör det möjligt attkombinera de båda besvärstyperna i ett och samma ärende. Gällande rätt bygger på principen att kommunalbesvär fåranföras endast om inte annat är särskilt föreskrivet (7 kap. 1 och 2 §§kommunallagen). Om ett beslut kan överklagas med förvaltningsbesvär ärkommunalbesvär uteslutna. tog upp frågan om gränsdragningenmellan kommunalbesvär och förvaltningsbesvär i betänkandet SOU 1982:41, s. 302.Kommittén uttalade sig för att bibehålla en ordning enligt vilken de bådabesvärstyperna inte skulle kunna förekomma jämsides. De praktiska olägenheternamed att låta ett beslut få överklagas av samma klagande eller olika klagandegenom både kommunalbesvär och förvaltningsbesvär ansågs alltför stora medhänsyn till att de båda besvårstyperna följer olika instansordningar. Dubblabesvärsvägar borde alltså undvikas enligt kommitténs mening. Frågor som gäller kommunalbesvärsinstitutet bereds förnärvarande i . Den fråga som motionären tar upp kan därvidförutsättas komma att behandlas. I avvaktan på denna prövning avstyrksmotionen. Yrkanden som rör en ytterligare utbyggnad avförvaltningslagen, m. m. I motionerna 1985/86:295 av och (båda m) samt 1985/86:297 av och (båda fp) hemställs att förvaltningslagen skall byggas ut i flera hänseenden i bättre överensstämmelse med förvaltningsrättsutredningens förslag. Några av förslagen har utskottet behandlat tidigare i detta betänkande. Motionärerna önskar inte någon ny utredning utan anser att regeringen kan återkomma med förslag i sådana delar där utskottet inte redan nu enligt motionärerna bör gå in och göra ändringar. I motion 297 framställs även yrkanden rörande bl. a. ett samlat åtgärdsprogram för ett mer medborgarnära rättsskydd inom 14 förvaltningen, utbildningsfrågor och arbetet med att motverka onödig KU 1985/86:21 byråkrati. Utskottet har inledningsvis uttalat att reformen med dennya förvaltningslagen bör få en sådan inriktning som föreslagits ipropositionen. Utskottet har starkt betonat angelägenheten av atterfarenheterna av den nya lagstiftningen noggrant följs upp och att insatsergörs i form av personalutbildning och andra aktiviteter. Utskottet anserdärför inte påkallat med en ytterligare utbyggnad av lagen ochtillkännagivande till regeringen angående utbildningsfrågor m. m. Motionernaavstyrks följaktligen i nu aktuella delar. I motion 1985/86:291 av i (m)hemställs att vissa av de tillskrivna s. k. Domarreglerna efter enformell överarbetning tas in i den nya förvaltningslagen. Domarreglerna innehåller en rad allmänna grundsatser sompå olika sätt kommer till uttryck i lagstiftningen. Utskottet finner det intemotiverat att införa vissa av domarreglerna i förvaltningslagen och avstyrkermotionen. Förvaltningsmyndigheternas och även förvaltningsdomstolarnasutredningsförfarande mot bakgrund bl. a. av ett avgörande avEuropa-patentverkets besvärskammare tas upp i den under allmänna motionstiden1986 väckta motionen 1985/86:K502 av (). Enligt motionärenbör förvaltningslagen och vissa ytterligare lagar på det förvaltningsrättsligaområdet kompletteras med en bestämmelse enligt vilken myndighets beslut fårfattas endast på grunder, varöver sökande eller annan part haft tillfälle attyttra sig (yrkandena 1). Utskottet avstyrker motionen. Rättelse i vissa register Av propositionen framgår att det övervägts inomregeringskansliet att i förvaltningslagen inarbeta de regler av servicekaraktärsom finns i sekretesslagen. Dessa regler omfattas enligt propositionen av detutredningsuppdrag som regeringen har lämnat data- och offentlighetskommittén(Ju 1984:06) genom tilläggsdirektiv (dir. 1984:48). I viss mån närbesläktade med servicereglerna är enligtpropositionen de regler i 8 § datalagen som gäller rättelse av oriktigapersonuppgifter i personregister och som också omfattas av data- ochoffentlighetskommitténs utredningsuppdrag. I propositionen erinras isammanhanget om att datainspektionen i avvaktan på resultatet av kommitténsarbete på uppdrag av regeringen har meddelat allmänna rådbeträffande tillämpningen av dessa regler i datalagen. I motion 1985/86:296, yrkande 2, av m.fl.(c) hemställs under hänvisning till det nämnda uttalandet i propositionen attriksdagen skall uttala att rättelse i register alltid bör vidtas även om dessaregister förs manuellt. Enligt utskottets mening är det naturligt attmyndigheterna om de uppdagar uppenbara felaktigheter i sina register rättar uppgifterna oavsett på vilket sätt registren förs. Utskottet utgår ifrån att regeringen noggrantföljer frågans utveckling och tar de initiativ som behövs. Utskottet vill i samman hanget erinra om vad utskottet uttalade i betänkandet KU 1982/83:12 med 15 Rälielse: S. 22 5. Tolkregeln Rättat till: mom. 5 21och 22 Paragrafen under Regeringens resp. Uiskoiiets förslag cenucras anledning av en motion om myndigheternas diarieföring.Motionen får anses KU 1985/86:21 vara besvarad med vad utskottet anfört. Enligt motion 1985/86:290 av () börregeringen få uppdrag att göra en översyn av reglerna för detallmännas skadeståndsansvar. En sådan översyn motiveras enligt motionenytterligare av att den nya förvaltningslagen är avsedd att öka myndigheternasskyldighet att bistå den enskilde. I den under allmänna motionstiden väckta motionen1984/85:397 av () hemställs att uttalar sig föratt medborgare som oskyldigt drabbas av felaktiga beslut får ekonomiskersättning för lidande i samband med beslutet (yrkande 2). Det som i detta sammanhang närmast är av intresse är degällande skadeståndsreglernas utformning i förhållande till myndigheternasutökade serviceansvar enligt den nya förvaltningslagen. Som påtalats ipropositionen kan här uppkomma gränsdragningsproblem i den praktiskatillämpningen. Utskottet förutsätter att regeringen noga följer utvecklingenoch vidtar nödvändiga åtgärder om det uppkommer oacceptabla konsekvenser för enskildaav den nya ordningen. Utskottet vill erinra om att senarekommer att få anledning att överväga den principiella frågan om statensskadeståndsansvar bl. a. vid myndighetsutövning med anledning av en motion sombereds i lagutskottet. Med hänsyn till det anförda avstyrker utskottet motionerna1984/85:397, yrkande 2 och 1985/86:290. I propositionen läggs även fram ett förslag om ändring iförvaltningsprocesslagen (1971:291). Ändringen innebär en anpassning till dennya ordning enligt vilken överklagande skall lämnas till den myndighet sommeddelat beslutet och inte till den myndighet som skall pröva överklagandet. Utskottettillstyrker den föreslagna ändringen i förvaltningsprocesslagen. Utöver vad som anförts i det föregående föranlederpropositionen och motionerna inte något uttalande från utskottets sida. 1. beträffande serviceplikten inom myndighets egetverksamhetsom råde attriksdagen med avslag i ifrågavarande delar på motionerna 1985/ 86:293, 295 och297, yrkande 1, antar det i proposition 1985/86:80 framlagda förslaget tillförvaltningslag såvitt avser 4 § första och andra styckena, 2. beträffande serviceplikten inom andramyndigheters verksamhets områden, m. m. attriksdagen med avslag i ifrågavarande delar på motionerna 1985/ KU1985/86:21 86:293, 295 och 297, yrkande 1, antar det i propositionen framlagdaförslaget till förvaltningslag såvitt avser 4 § tredje stycket och 10 §, 3. beträffande myndighets skyldighet att ta emot besök ochtelefon samtal, m. m. a) att riksdagenmed avslag i ifrågavarande delar på motionerna 1985/86:293, 295 och 297,yrkande 1, antar det i propositionen framlagda förslaget till förvaltningslagsåvitt avser 5 §, b) att riksdagenavslår motionerna 1984/85:810 och 2335, 4. beträffandetidsfrister i ärendehandläggningen, m. m. attriksdagen antar det i propositionen framlagda förslaget till förvaltningslag såvittavser 7 § och som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört omen uppföljning av frågan om handläggningstider samt förklarar motionerna1984/85:452, yrkande 10, 1984/ 85:1176, 1985/86:K207, yrkande 11, 1985/86:296,yrkande 1 och 1985/86:298, yrkandena 1 och 2, besvarade med vad utskottetanfört, attriksdagen med avslag på motion 1985/86:293 i denna del antar det ipropositionen framlagda förslaget till förvaltningslag såvitt avser 8 §, 6. beträffandeparters rätt att få del av uppgifter attriksdagen med avslag på motion 1985/86:293 i denna del antar det ipropositionen framlagda förslaget till förvaltningslag såvitt avser 16 och 17§§, 7. beträffandeföredragandens avvikande mening attriksdagen med avslag på motion 1985/86:294 antar det i propositionen framlagdaförslaget till förvaltningslag såvitt avser 19 §, 8. beträffande hänvisning till tillämpligförfattningsbestämmelse i myndighetsbeslut attriksdagen antar det i propositionen framlagda förslaget till förvaltningslagsåvitt avser 20 § och förklarar motion 1985/86:293 i denna del och motion1985/86:298, yrkande 3, besvarade med vad utskottet anfört, 9. beträffandemotivering av regeringsbeslut attriksdagen förklarar motion 1985/86:296, yrkande 3, vara tillgodosedd med vadutskottet anfört, 10. beträffandemöjligheter att anföra besvär attriksdagen med avslag på motion 1985/86:292 antar det i propositionen framlagdaförslaget till förvaltningslag såvitt avser 31 §,