bet · G901JuU1 · 1985-12-31 00:00:00 — I detta läge anser utskottet att det saknas skäl till någonriksdagens åtgärd med anledning av motionen. Utskottet avstyrker därför bifalltill motion 418 i här behandlad del. När det sedan gäller motionsönskemälet om att ett utfärdatpass bör kunna ges förlängd giltighetstid skall sägas följande. Enligt 3 §passlagén utfärdas vanligt pass med en giltighetstid av , eller, omsökanden inte har fyllt 18 är, . I passförordningen finns föreskrifter omatt vanligt pass i vissa fall skall ges kortare giltighetstid än som nyssangetts; sä är fallet bl. a. när pass utfärdas för barn . Enligtpassförordningen kan giltighetstiden för ett vanligt pass förlängas. Sä fårdock endast ske för resa till eller annat land där passinnehavaren harsitt hemvist. Förlängning får ske bara en gång och . Bestämmelserom att den normala giltighetstiden för passskall vara infördes genom en ändring i då gällande 1940 årspasskungörelse. kunde pass utfärdas för av högst . Enligt utskottets mening måste en handling som passet, somär en identitetshandling innehållande såväl fotografi av passinnehavaren somandra signalementsuppgifter, självfallet ha en begränsad giltighetstid. Passlagstiftningenmedger inte, annat än för vissa särskilda fall, att ett pass ges förlängdgiltighetstid. Även med ett system härför såsom föreslås i motionen måstedet enligt utskottets mening, för att bibehålla passets tillförlitlighet, skeett ansöknings- och prövningsförfarande; ett sådant förfarande torde inte inågra väsentliga hänseenden, vare sig för sökanden eller för passmyndigheten,skilja sig från förfarandet i ett sedvanligt passansök-ningsärende. Mot bakgrund av det anförda anser utskottet det fögaändamålsenligt att Överväga ett sådant system med förlängning avgiltighetstiden för pass som föreslås i motion 418. Utskottet avstyrker därförbifall till motionen i här behandlad del. De grundläggande bestämmelserna om förvärv och innehav avskjutvapen och ammunition finns i vapenlagen (1973:1176). Närmare bestämmelser,finns i vapenkungörelsen (1974:123) och i de föreskrifter och allmänna råd somrikspolisstyrelsen har utfärdat . Vissa föreskrifter av JuU 1985/86:1 betydelse för tillämpningen av vapenlagstiftningen har ävenmeddelats av i bl. a. jaktkungörelse(SNFS 1983:1). Skjutvapen och ammunition har i varit underkastadekontroll från det allmännas sida i fråga om förvärv och innehav alltsedanförsta världskriget. Huvudsyftet med den reglering som vapenlagen innehåller äratt hindra okontrollerade vapeninnehav och därmed att stävja användningen avskjutvapen i samband med brott och annat missbruk av sådana vapen. Huvudreglerna i vapenlagen innebär att skjutvapen inte fårinnehas utan tillstånd av polismyndighet. Enskild person får enligt lagenmeddelas tillstånd att inneha skjutvapen endast om han har behov av vapnet ochdet skäligen kan antas att han inte kommer att missbruka det. I sakens natur ligger att behov av vapnet normaltföreligger bara om sökanden har tänkt använda vapnet för skjutning. Tillståndfår dock meddelas även för vapen som skall innehas för bl. a. prydnads- ellersamlarändamål. 1 dessa fall får tillstånd att inneha vapen förenas med villkoratt vapnet görs varaktigt obrukbart. Tillstånd får även förenas medföreskrifter om hur ett vapen skall förvaras. Polisens tillståndsprövning i fråga om enskildsvapeninnehav omfattar som sagts bl. a. frågan om sökanden har behov avvapnet. Vidare måste sökanden uppfylla vissa lämplighetskrav beträffandepålitlighet, omdömesgillhet och laglydnad. Lämplighetsprövningen skall ävenomfatta sökandens förmåga att handha det vapen ansökan avser. Beträffandejaktvapen krävs normalt, för att behov av vapnet skall anses föreligga, attsökanden har tillgång till jaktmarker. För tillstånd till innehav av jaktvapenkrävs vidare att sökanden har avlagt prov somvisar att han har bl. a. grundläggande kännedom om jakt och viltvård (s. k.jägarexamen). En ansökan om tillstånd att inneha vapen skall görasskriftligen hos polismyndigheten. Ansökningshandlingen skall innehålla bl. a.uppgifter om sökandens person, om det vapen ansökan avser och om överlåtareeller upplätare. I ansökningshandlingen skall vidare anges sökandens aktuellavapeninnehav, för vilket ändamål vapnet skall användas och de omständighetersom åberopas till utredning om behovet av vapnet. Har polismyndigheten lämnat tillstånd till vapeninnehavskall bevis härom utfärdas. För sådant tillstånd har sökanden enligtexpeditionskungörelsen (1964:618) att betala en expeditionsavgift; försökande, som inte är skytteförbund, är avgiften . Enligt vapenlagen krävs polisens tillstånd även tillförvärv av ammuni tion, till införsel av vapen eller ammunition och till handel med skjutvapen. För tillfällig användning vid jakt eller tävling i får dock utansärskilt tillstånd vapen och ammunition införas i landet av svensk, dansk, finsk eller norsk medborgare, som inte har hemvist i . Vidare krävs polis myndighetens godkännande för den som mottar vapen för reparation, översyn eller skrotning. Till polismyndighetens uppgift hör även att pröva frågor om återkallelse av tillstånd och om inlösen till staten av skjutvapen och ammunition. Polismyndighetsbeslut enligt vapenlagen får överklagas hos länsstyrelse. JuU 1985/86:1 Allabeslut av får inle överklagas. a. får besliit om avslag påansökan om tillstånd att inneha skjutvapen inte överklagas vidare från länsstyrelsen.Däremot får länsstyrelses beslut om återkallelse av tillstånd till vapeninnehavöverklagas. Detsamma gäller beslut rörande tillstånd till vapenhandel. 1 detförstnämnda fallet är kammarrätt besvärsinstans och i det senare falletregeringen. Detskall här slutligen nämnas att vapenlagstiftningen också innehåller bl. a.särskilda föreskrifter om utlåning, förvaring och transport av skjutvapen m.m. Ändradinstansordning, m. m. Ipropositionen föreslås att regeringen genom en ändring i 42 § vapenlagen skallbefrias från uppgiften att handha de besvärsärenden som rör vapenhandel ochatt kammarrätt skall vara besvärsinstans i dess ställe: Vidareföreslås i propositionen en ändring i vapenlagens bestämmelser omvapentransporter. Ändringen, som avser 28 a §, innebär att kravet på assuransvid postbefordran av skjutvapen slopas för sådana vapen som är tillståndsfriaenligt 5 § andra stycket vapenlagen, dvs. a. vissa luft- och fjädervapen. Utskottet tillstyrker deföreslagna ändringarna i vapenlagen. Förenkladvapenlagstiftning, m. m. 1650 och 1658) Imotion 1650 förespråkas att skall ta initiativ till en förenklad ochenhetlig vapenlagstiftning i . Vidare begärs i motionen en översyn avhandläggningen av vapenansökningar i syfte att få till stånd förenklingar iförfarandet. Äveni motion 1658 efterlyses förenklingar i vapenlagstiftningen för att åstadkommasnabbare och mindre personalkrävande handläggning av vapenärendena.Motionärerna föreslår därför att vapenlagen ses över. Medanledning av motionsönskemälet rörande en enhetlig nordisk lagstift-. ningbeträffande tillstånd till innehav m. m. av skjutvapen vill utskottet till attbörja med konstatera att det inte kan sägas föreligga någon i egentlig meningenhetlig nordisk lagstiftning på området. bör emellertid erinras omdet i vapenlagen stadgade undantaget från kravet på särskilt tillstånd vidinförsel av skjutvapen som gäller för svensk, dansk, finsk och norsk medborgareutan hemvist i som för tillfällig användning här vill föra insedvanliga jakt- eller tävlingsskjutvapen. Denna friare ordning för nordiskamedborgare tillkom genom ändringar i dä gällande vapenförordningoch innebar en avsevärd uppmjukning av bestämmelserna (se prop. 1955:37).Reformen, som utgjorde ett led i strävandena att underlätta samfärdseln mellande nordiska länderna, byggde bl. a. på att i stort sett samma bestämmelser omlicenstvång gällde i , , och . Efterdet anförda vill utskottet i linje med motionsönskemålet mera all mänt gärna uttala sin anslutning rill strävandena mot ökat nordiskt samar bete och större frihet i det nordiska umgänget. emellertidifrågasätta betydelsen för dessa strävanden av att vapenlagstift- JuU 1985/86:1ningen görs enhetligare i vidare mån än som redan har skett, t. ex. genom nämnda reformen . Vapenlagstiftningen är en offentligrättsligreglering som rör ordning och säkerhet och som även innehåller föreskrifter avdelvis administrativ karaktär. Enligt utskottets mening finns det i fråga om enreglering av sådant slag inte heller något särskilt framträdande behov ellerintresse av en mera enhetlig nordisk lagstiftning. Vad nu sagts innebär attutskottet anser att det inte finns skäl för till någon åtgärd medanledning av motionsönskemålet. Utskottet avstyrker därmed bifall till motion1650 i här behandlad del. När det sedan gäller motionsyrkandena om atthandläggningen av ärenden enligt vapenlagen bör förenklas skall här förstnämnas attutskottet har behandlat ett motionsyrkande av liknande slag.I sitt av godkända betänkande (JuU 1983/84:1) framhöll utskottet bl.a. vikten av att man inom polisen är uppmärksam på möjligheterna att görahandhavandet av tillståndsärendena enklare och smidigare. Eftersom utskottetansåg sig kunna utgå från att ansträngningar görs i denna riktning utan någonåtgärd från statsmakternas sida, avstyrkte utskottet bifa|l tillmotionsyrkandet. När frågan om handläggningen av vapenärendena nuåterkommer vill utskottet, såsom skedde även i det tidigare ärendet, erinra omatt det här rör sig om myndighetsutövning och att ärendenas handhavande harbetydelse såväl för samhället som för de enskilda sökandena. Det är därför enligtutskottets mening nödvändigt att förfarandet hos polisen omgärdas av tillräckligtdetaljerade regler om hur ett ärende skall hanteras och vilken prövning somdärvid skall göras. Den förhållandevis stora mängden ärenden' gör också att enviss formalisering av ärendenas handhavande är nödvändig. I samma riktningverkar också önskemålet om en i största möjliga utsträckning enhetligtillämpning i hela landet. Det är emellertid, såsom utskottet redan framhöll i dettidigare ärendet, också angeläget att ärendenas handhavande inte görs merakomplicerat än vad som behövs för att tillgodose de intressen som harnämnts. Inte minst med tanke på ärendenas mängd är det av bl. a.samhällsekonomiska skäl viktigt att söka åstadkomma förenklingar avhandläggningsrutinerna. Vidare är det angeläget att handhavandet av ärendenainte innehåller sådana inslag som kan uppfattas som uttryck för onödigbyråkrati. För att åstadkomma förändringar i den riktning som nusagts kan behövas inte bara, såsom utskottet tidigare framhållit, ökaduppmärksamhet på handläggningsfrågorna från polisens sida, utan även åtgärderpå lagstiftningssidan. Sådana har också kommit tiUständ bl. a. genomföreskrifterna i vapenkungörelsen om den s. k. jägarexamen för den som villförvärva jaktvapen. Genom föreskrifterna, som trädde i kraft den 1 januari1985, har polisens prövningsförfarande kunnat förenklas bl. a. vad gällersökandens förmåga att handha vapnet. Frågan om att låta jägarexamen föranledaytterligare förenklingar i prövningsförfarandet övervägs i jus- ' För några är sedan uppskattadesdet årliga antalet ansökningar om tillstånd att inneha vapen eller att förvärva ammunition till ca 110 000; antalet torde haökat . titiedepartementet(se närmare härom i nästa avsnitt i detta betänkande). JuU 1985/86:1 Även andraändringar på lagstiftningssidan som syftar till förenklingar har aktualiseratsi ; det gäller bl. a. reglerna om utlåning av vapen. Isammanhanget vill utskottet också nämna det förslag till ny förvaltningslag somregeringen har överlämnat till lagrådet för yttrande och sominnehåller bl. a. förslag till nya regler om snabb och enkel handläggning ochom myndigheternas serviceskyldighet gentemot allmänheten. Som framgår av det sagda pågår ett reformarbete som syftartill att i linje med önskemålet i motionerna förenkla hanteringen avvapenärenden. a. mot den bakgrunden anser utskottet att någon riksdagensåtgärd med anledning av motionerna inte är påkallad. Utskottet avstyrker därförbifall till motion 1650 i här behandlad del och motion 1658. Förutsättningar för tillstånd till vapeninnehav (mot. Villkor om obrukbarhet för vissa vapen, m. m. I motion 759 föreslås en översyn av tillämpningen avbestämmelserna i 10 § vapenlagen om att ett tillstånd att inneha skjutvapen fårförenas med villkor att vapnet görs varaktigt obrukbart. Motionärernaefterlyser en mera nyanserad tillämpning. Översynen bör även omfatta sådanaenligt motionärerna omotiverade föreskrifter som att ett salongsgevär som skallanvändas för jakt skall ha viss vikt m.m. Såsom sagts i det föregående får, enligt 9 § vapenlagen,tillstånd att inneha skjutvapen beviljas enskild person endast om han har behovav vapnet och det skäligen kan antas att han inte kommer att missbriika det.Behov av vapnet föreligger normalt bara om sökanden har tänkt använda det förskjutning. 1 fråga om skjutvapen som huvudsakligen har prydnadsvärde fårtillstånd dock meddelas även för den som vill inneha vapnet för annat ändamålän skjutning. Detsamma gäller i fråga om vapen som har särskilt affektionsvärdeför sökanden, t. ex. ett vapen som har gått i arv. Även för den som skallinneha vapen för samlarändamål kan föreligga sådant behov av vapnet atttillstånd får ges. Enligt 10 § vapenlagen meddelas tillstånd att innehaskjutvapen för särskilt angivet ändamål. I paragrafen anges att tillståndetfår förenas med villkor att vapnet skall göras varaktigt obrukbart eller mednärmare föreskrifter om hur vapnet skall förvaras. Utskottet har ingående behandlat ettmotionsvägen väckt förslag om ändring i de nu aktuella bestämmelserna i 10 §vapenlagen beträffande villkor om obrukbarhet och beträffande föreskrifter omsärskild förvaring. Motionsyrkandet, som avstyrktes av utskottet, syftade tillatt fä till stånd lättnader i bestämmelserna beträffande villkor omobrukbarhet. Angående bakgrunden, förarbeten m. m. till bestämmelserna kanhänvisas till utskottets betänkande i det ärendet (JuU 1983/84:1 s. 10- 12). Bestämmelserna i 10 § vapenlagen beträffande föreskrifterom särskild förvaring och beträffande villkor om obrukbarhet är så utformade att inget av dessa alternativ ges företräde framför det andra. Det ankommer sålunda 16 på derättstillämpande myndigheterna att med ledning av bl. a. vapenlagens JuU1985/86:1 förarbeten tillämpa reglerna pä ett ändamålsenligt och nyanseratsätt. Vid ställningstagande i det tidigare, nämnda ärendetframhöll utskottet att tillämpningen när det gäller att bedöma om ett vapenskall göras varaktigt obrukbart måste ske med omdöme och under avvägning mellansäkerhetsaspekterna och samlarintresset och andra liknande motståendeintressen. Härvidlag är det, anförde utskottet, av vikt att beakta att möjligheternatill en betryggande förvaring av ett vapen inte sällan kan göra det onödigt meden föreskrift om obrukbarhet. Utskottet ansåg det också angeläget att man vidtillämpningen av bestämmelserna inte rutinmässigt och utan ingående prövning avsökandens förhållanden och inställning till saken som villkor för tillstånduppställer krav på att ett vapen görs varaktigt obrukbart. Utskottet fannäven anledning att kraftigt understryka vikten av att rättstillämpningen påområdet är enhetlig, och utskottet utgick från att och derättstillämpande organen beaktar intresset av enhetlig praxis. 1 det tidigare ärendet kom utskottet till uppfattningenatt de aktualiserade spörsmålen mera gällde frågor om rättstillämpningen påområdet än utformningen av reglerna om obrukbarhet eller särskild förvaring ivapenlagen. 1 sammanhanget konstaterade utskottet att de av rikspolisstyrelsendå utfärdade föreskrifterna och allmänna råden till vapenlagstiftningeninte bara innebar en viss liberalisering när det gäller tillämpningen av deaktuella reglerna utan också gav uttryck åt en mera nyanserad syn pätill-lämpningen. En sådan tillämpning ansåg utskottet ligga i linje med utskottetssynsätt. Utskottet uttalade att det först sedan nyaföreskrifter och allmänna råd varit i kraft var möjligt att bedömahuruvida ytterligare åtgärder påkallas för en rättstillämpning som utskottetansåg önskvärd. Utskottet avstyrkte bifall till motionsyrkandet. Med anledning av det nu aktuella motionsyrkandet villutskottet understryka att utskottets tidigare framförda uppfattning omrättstillämpningen beträffande 10 § vapenlagen alltjämt har giltighet.Samtidigt vill utskottet framhålla att det inte framkommit skäl att anta atträttstillämpningen utvecklats i annan riktning än som utskottet förordat. Motdenna bakgrund finner utskottet att någon åtgärd med anledning avmotion 759 i här behandlad del inte behövs. Yrkandet i motionen tar även sikte på vissa föreskrifterom beskaffenheten hos ett salongsgevär avsett för jakt, vilka föreskriftermotionärerna uppfattar som omotiverade. I denna sak skall här först sägasföljande. Salongsgevär utgör den gängse benämningen på gevär ikaliber för patroner med hylsor av kantantändningstyp. Det finns både äldre och moderna gevär i kaliber . Vid tillståndsprövningen görs skillnad mellan äldre och moderna salongsgevär; äldre lättare vapen i kaliber , företrädesvis enskottsvapen, får förvärvas endast i undantagsfall. Des sa vapen har nämligen inte sällan undermålig precision och bristfällig me kanism. Moderna småviltsstudsare i kaliber betraktas däremot vid tillståndsgivningen som kulvapen i allmänhet (se JuU 1981/82:15). I föreskrifter och allmänna råd har i form av all- JuU 1985/86:1 manna råd salongsgevär och småviltsstudsare avaktuellt slag delats upp i fyra olika grupper (A D), för vilka gäller skildaregler för tillståndsgivningen. Till grupp A hänförs vissa flerskottsvapen,och för dessa bör vid tillståndsgivning tillämpas samma regler som för kulvapeni klass 2 och 3. (Bestämmelser om klassificering av kulvapen finns inaturvårdsverkets jaktkungörelse; klassificering sker med utgångspunkt ikulvikt och kulans anslagsenergi på visst avstånd från vapnets mynning. Vapen iklass 2 och 3 är sädana som får användas för jakt på samtliga viltarter utomälg, hjort och andra större djur.) Till grupp Bhör tunga enskottsvapen i förstahand avsedda för målskjutning på skjutbana; vikt i originalutförande minst 3,. Tillstånd för jakt kan meddelas. Grupp Comfattar enskottsvapen av annan typän i grupp B, dvs. Tillstånd ges endast för avlivningav fällfångat vilt. Till grupp D hör bl. a. vissa halvautomatiska flerskottsvapen.Tillstånd att använda sådana vapen för jaktändamål bör inte meddelas. Vid ställningstagande till motionsspörsmålet villutskottet erinra om att jakt på olika djurarter måste bedrivas ändamålsenligtoch på så sätt att viltet inte åsamkas onödigt lidande och människor inteutsätts för fara. För att tillgodose dessa intressen måste givetvis uppställaskrav på bl. a. hur ett jaktvapen skall vara beskaffat. Den ordning som råder påområdet och som har kommit till uttryck i bl. a. allmännaråd anser sig utskottet inte ha anledning att ifrågasätta. Någon sådan översynsom föreslås i motionen kan utskottet därför inte förorda. Med hänvisning til! de ståndpunkter utskottet har intagitavstyrker utskottet bifall till motion 759. Krav på tillgäng till jaktmark I motion 1507 begärs att, sedan jägarexamen införts,kravet på tillgång till jaktmark för den som söker tillstånd att innehajaktvapen slopas. För att ett tillståndsberättigat behov av jaktvapen skallanses föreligga fordras normalt i överensstämmelse med de allmänna råd somrikspolisstyrelsen har meddelat att sökanden har tillgång till jaktmarker.Detta innebär emellertid inte att sökanden själv måste äga eller arrenderamarkerna. Kravet kan också anses tillgodosett om sökanden är medlem i ensammanslutning som harjakträtt inom visst område eller har tillåtelse att jagapå annans marker eller visar att han disponerar eller får disponera lämpligajaktmarker. För tillstånd till innehav av jaktvapen krävs sedan den 1januari 1985 enligt 5 a § vapenkungörelsen att sökanden har avlagt prov somvisar att han har grundläggande kännedom om jakt och viltvård och kan handhavapnet (jägarexamen). Provet avläggs inför en provledare som förordnas avpolisen efter förslag av jägarorganisationerna. Närmare föreskrifter om provethar meddelats av (SNFS 1985:2; NV:21). Verket har vidaremeddelat allmänna råd (85:3) om jägarexamen. Den fråga som tas upp i motionen har enligt vad utskotteterfarit aktuali serats i . 1 en promemoria har sålunda 18 ifrågasattsom inte den som har genomgått jägarexamen också har visat ett JuU 1985/86:1sådant intresse för jakt att det borde kunna presumeras att han har behov avjaktvapen. Därvid har också hänvisats till att de intyg om jaktmöjligheter somförekommer i tillständsärenden närmast är av formell art och att den aktuellaprövningen skapar ett onödigt arbete hos polismyndigheterna. I promemoriananförs att det synes finnas beaktansvärda skäl för en förenkling av tillståndsprövningeni den riktning som antytts; saken torde förutsätta en ändring ivapenkungörelsen. Enligt vad som anförs i promemorian synes en särskildregel i ämnet lämpligen kunna få den innebörden att bevis om jägarexamen skallgodtas som underlag för att behovskravet skall anses uppfyllt, om intesärskilda skäl talar i annan riktning. Promemorian innehåller ettförfattningsförslag med denna innebörd. Promemorian har remissbehandlats, ochberedning av saken pågår i . Utskottet kan för sin del i princip ansluta sig tillmotionsönskemålet. Som framgår av det sagda pågår det emellertid inomjustitiedepartementet överväganden som syftar till att få till stånd enlämplig lösning på det spörsmål som tas upp i motionen. Utskottet anser därföratt motionen inte behöver föranleda någon vidare åtgärd från sida. Utskottet föreslår med det anförda att motion 1507 lämnasutan bifall av . Avgift i vapenärenden (mot. 1506, 1513 och 1650) I motion 1506 begärs en sänkning av avgifterna förtillstånd att inneha vapen och för tillstånd att till införa vapen förtillfällig användning vid jakt eller tävling. Vidare begärs i den motionen attett meddelat tillstånd inom rimlig tid skall kunna ändras i fråga om vapnetsfabrikat eller tillverkningsnummer utan att avgift tas ut i fall då ändringenbetingas av att ett införskaffat vapen varit defekt eller inte passatförvärvaren. Ett yrkande liknande det sistnämnda framförs även i motion1513.1 den motionen förespråkas vidare att avgiften i vapenärendendifferentieras till förmån för ungdomar som sysslar med tävlingsskytte.Motionärerna föreslår i sammanhanget att t. ex. avgiften för innehav avtävlingsvapen sätts till . eller att avgiften helt tas bort påtävlingsvapen i kaliber .22. I motion 1650 begärs ett mera nyanserat avgiftssystem förvapenärenden. Som exempel härpå nämns i motionen att en sökande som redan hartillstånd att inneha ett vapen endast bör behöva betala en mindre avgift dåhan vill byta vapnet eller köpa ett nytt vapen; saken är i sädana fall mera avexpeditionen natur där någon ingående utredning inte behöver ske från polisenssida. Som förut sagts får enligt vapenlagen skjutvapen inteinnehas utan tillstånd av polismyndighet. Sådant tillstånd krävs också i fråga om införsel av skjut vapen och ammunition. För tillfällig användning vid jakt eller tävling i får dock utan särskilt tillstånd vapen och ammunition införas i landet av svenska, danska, finska eller norska medborgare, som inte har hemvist i . Enligt föreskrifterna i vapenkungörelsen skall en ansökanom tillstånd JuU 1985/86:1 att inneha vapen göras skriftligen hospolismyndigheten. 1 ansökningshandlingen skall lämnas vissa uppgifter omsökandens person och hans aktuella vapeninnehav samt om det vapen beteckningoch kaliber ansökan gäller. Avser ansökan visst bestämt vapen, skall iansökan vidare lämnas uppgift om överlåtare eller upplåtare samt om vapnetsfabrikat, modell och tillverkningsnummer. En ansökan och ett tillstånd kanavse ett eller flera skjutvapen. Lämnar polisen tillstånd till vapeninnehav skall ett bevishärom utfärdas. Ett tillstånd som avser vapen som tillståndshavaren ännu intehar förvärvat är normalt giltigt .