bet · G901SoU4 · 1985-12-31 00:00:00 — om ändring i smittskyddslagen m.m. (prop. 1985/86:13) SoU 1985/86:4 Utskottettillstyrker i betänkandet regeringens förslag om upphävande av nuvarandestraffbestämmelse i smittskyddslagen (1968:231). Ianslutning till förslaget i propositionen behandlar utskottet en motion (vpk)om olika andra insatser mot AIDS. Samtliga yrkanden avstyrks. Vpk-ledamotenreserverar sig på fyra punkter till förmån för motionens förslag. Utskottetföreslår vidare i förtydligande syfte ett par andra mindre ändringar ismittskyddslagen. Dessa syfter till att undanröja eventuell oklarhet i fråga omde lagliga möjligheterna dels att förmå någon att gå med på blodprov för attkonstatera om venerisk sjukdom föreligger, dels att kvarhålla en smittbärare påsjukhus till dess det inte längre finns anledning att befara att han skallsprida smitta. Reglerna har betydelse för möjligheterna att ingripa mot sådanapersoner, främst vissa intravenösa narkotikamissbrukare, som misstänks varabärare av AIDS men som vägrar underkasta sig undersökning eller inte följerläkares föreskrifter. Utskottetunderstryker att arbetet med en ny smittskyddslagstiftning måstebedrivas skyndsamt. Målsättningen bör vara att ny lagstiftning på området kantråda i kraft . Lagrådethar på utskottets begäran yttrat sig över det av utskottet framlagda förslaget.Lagrådets yttrande upptas i bilaga 3 till betänkandet. Iproposition 1985/86:13 om ändring i smittskyddslagen (1968:231) m. m. harregeringen föreslagit att anta i propositionen framlagt förslag tilllag om ändring i smittskyddslagen (1968:231). Lagförslaget fogas tillbetänkandet som bilaga 1. Imotion 1985/86:42 av m. fl. (vpk) hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till kännavad som i motionen anförs rörande smittskyddslagens praktiska tillämpning, 2. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförs om sociala åtgärder för riskgruppenmissbrukare/prostituerade, 1Riksdagen 1985/86.12 saml. 3. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i SoU 1985/86:4 motionen anförs om homosexuellas samhälleligasituation, 4. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i mofionen sägs om särskilt organiserad provtagning m. m., 5. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen sägs om sjukvårdspersonals insikter rörandehomosexuellas livsvillkor, 6. att beviljar ett reservationsanslag om . för verksamhet i samband med AIDS-problemen, vilken drivs av RFSL. Ipropositionen lämnas en översiktlig redogörelse för de åtgärder som harvidtagits och som planeras för att begränsa spridningen av viruset HTLV-III,som kan ge upphov till sjukdomen AIDS (Acquired Immune Deficiency Syndrome).AIDS, förvärvad immunbrist, kan utvecklas hos den som smittas med ett virus sombenämns HTLV-III eller . Det rör sig om ett s. k. kvardröjande virus.Dödligheten hos de smittade som utvecklat AIDS är mycket hög. Såvitt man kännertill har ännu ingen som drabbats av sjukdomen tillfrisknat. Varken vaccin motinfektionen eller botemedel finns att tillgå. På vetenskapensnuvarande ståndpunkt anses att den som en gång smittats kommer att utgöra enpotentiell smittkälla under återstoden av sitt liv. Förekomst av virus liksomförekomst av antikroppar mot HTLV-III antas innebära att personen är smittsam.Detsamma gäller om personen uppvisar symtom på AIDS. Det förefaller emellertidsom om inte alla smittade utvecklar AIDS. Man uppskattar att av desmittade utvecklar sjukdomen . Om andelen ökar därefter vetman ännu inte. Smittämnet förekommer i kroppsvätskor såsom blod, sperma,modersmjölk, urin, saliv, tårar. Beträffande spridningssättet föreligger vissalikheter med spridningssättet för hepatit B, vilket innebär att smittan spridsvid könsumgänge och genom blod och blodproduktér. Smittanoch sjukdomen har i västvärlden fått sin största utbredning blandhomosexuella män som har många kontakter med andra män. En annan grupp somdrabbats år de intravenösa narkotikamissbrukare som använder gemensammasprutor. Bland dessa finns många kvinnliga prostituerade. En grupp som löperförhållandevis stor risk att bli smittad är mottagare av blodprodukter. Detanses att det är de intravenösa missbrukarna som mer än andra riskgrupper kanbefaras sprida AIDS utanför de nuvarande s. k. riskgrupperna. Antaletupptäckta smittbärare i var 850. Det totala antaletkan uppskattas till 3 000-5 000 personer. Enhgt uppgift finns 38rapporterade fall av AIDS. Av dessa har 20 avhdit. Man beräknar att antaletAIDS-fall mer än fördubblas . I propositionen anförs att det råder bred enighet ilandet när det gäller synen på sjukdomen AIDS som e« hot mot folkhälsan. Allaär ense om att kraftfulla åtgärder brådskar för att begränsa smittspridningenoch förhindra attsmittan får fäste i de stora befolkningsgrupperna utanför de grupper som SoU 1985/86:4 redan drabbats. Målet för insatserna mot HTLV-lII-viruset på kortsikt måste vara att motverka ytterligare smittspridning, medan målet på längresikt givetvis måste vara att finna vaccin och botemedel mot sjukdomen. För att samordna arbetet inom alla samhällsområden attbegränsa spridningen av HTLV-III-virus har regeringen tillsatten särskild delegation, AIDS-delegationen, sammansatt av företrädare för de tvåstörsta riksdagspartierna, berörda departement, , statensbakteriologiska laboratorium. och Svenska kommunförbundet.Ordförande är statsrådet . Delegationen skall också bl. a.följa och initiera forskning på området och ta initiativ till de åtgärder somdetta kan föranleda, bedöma behovet av att initiera information, bedöma ochpåtala behovet av omedelbara åtgärder samt bedöma angelägna resursbehov. Tilldelegationen har två referensgrupper knutits, en som företräder organisationeroch en som företräder storstadskommunerna. Av myndigheterna vidtagna och planerade åtgärderbör här nämnas följande. har meddelat fortlöpande information tillberörda myndigheter och sjukvårdshuvudmän, läkare samt allmänheten. Dessutomhar meddelat föreskrifter om anmälningsskyldighet för läkarevid inträffade fall av AIDS (SOSFS 1983:6), föreskrifter om blodgivning ochblodtransfusion (SOSFS 1984:27) och föreskrifter och allmänna råd angåendeAIDS (SOSFS 1985:4). Dessa innehåller bl. a. instruktioner till läkare ominformation till antikroppspositiva om infektionens spridningsvägar ochmöjligheter till skydd för patienten och personer i hans omgivning. Föreskrifternainnehåller också en komplettering av de tidigare föreskrifterna angåendeblodgivning. Arbetarskyddsstyrelsen och har vidare gemensamtmeddelat föreskrifter om skydd mot AIDS-smitta vid vård och omhändertagande(AFS 1985:2). Vidare har meddelat föreskrifterom hur smittskyddslagen skall tillämpas vid fall av HTLV-III-infektion (SOSFS1985:20). I Meddelandeblad nr 35/85 om psykologiskt stöd tillpersoner med HTLV-III-smitta vänder sig med information tillsmittskyddsläkare, infektionsläkare, läkare inom narkomanvården ochkriminalvården. förbereder nu utbildning för all hälso- ochsjukvårdspersonal, annan personal på vårdområdet som kuratorer samt informationtill andra yrkesgrupper, t. ex. sådana som sysslar med rakning, akupunktur,tatuering, håltagning i öron. Vid statens bakteriologiska laboratorium (SBL) har enomfattande verksamhet för undersökning av förekomsten av HTLV-lII-antikropparbyggts upp. Metodik för undersökningar i stor skala har utarbetats. Enomfattande rådgivnings- och informationsverksamhet med avseende pålaboratorieundersökningar och smittrisker bedrivs till laboratorier ochkliniker samt till smittskydds- och sjukvårdshygienverksamheterna. Vidarebedrivs informationsverksamhet riktad till olika personalgrupper inom hälso-och sjukvården, kriminalvården, behandlingshem, skolor, utiandsresenärer etc.Enligt proposifionen har en beredskap för psykologiskt omhändertagande avHTLV-III-positiva personer också byggts upp. Vidare bedrivs ett omfattan- 1* 1985/86.12saml. Smittans fortsatta utbredning följs, och SoU 1985/86:4rapporteringssystem för HTLV-lII-infektionen upprättas. Vidare pågår enkartläggning av narkotikamissbruket ur AIDS-synvinkel. Hälso-och sjukvårdshuvudmännen har alla börjat testa blodgivare. I de landsting därplasmagivning och spermadonationer förekommer testas också dessa givare.Testning av organdonatorer förekommer också. Många landsting försöker spårariskutsatta grupper för att erbjuda test. En enkät från Landstingsförbundetvisar att i princip alla som är orohga har möjligheter att bli testade. Kriminalvårdsstyrelsenanordnar fortlöpande provtagning för alla intagna som så önskar. togs över 800 prover. Särskild personal har insatts för prov-och kristerapi. Information om AIDS här lämnats till all personal och allaintagna. AIDS-delegationenhar ansett det oacceptabelt att man inte kan ingripa mot sådana bärare avHTLV-lIl-virus som visar en uppenbar brist på hänsyn genom att inte följa deföreskrifter om sin livsföring för att minska risken för smittspridning som dekan ha fått av läkare. a. mot den bakgrunden har man föreslagit attsmittskyddslagen (1968:231) görs tillämplig på infektion av HTLV-III-virus. Påföredragning av statsrådet har regeringen den 5 september1985 beslutat foga infektion av HTLV-III-virus till de veneriska sjukdomarna i6 § smittskyddskungörelsen (1968:234, 6 § ändrad 1985:742, 8 § ändrad1985:786). Ändringen av 6 § har trätt i kraft . Regeringensbeslut innebär att smittskyddslagens bestämmelser om veneriska sjukdomar bUrfullt ut tillämpliga på infektion av HTLV-III-virus. Som följd härav föreslåsgenom den nu aktuella propositionen att beslutar upphäva 26 §smittskyddslagen, som straffbelägger spridande av venerisk sjukdom. En redaktionelländring föreslås i 29 § första stycket smittskyddslagen till följd avdels den föreslagna ändringen, dels vissa tidigare gjorda lagändringar i 6 kap.brottsbalken. Straffbestämmelsen kan enligt propositionen försvåra etteffektivt smittskyddsarbete genom att många som smittats med HTLV-III-virus kanantas dra sig för att uppsöka hälso- och sjukvården om bestämmelsen i 26 §smittskyddslagen inte upphävs. Det påpekas dock i propositionen att det i 3 och13 kap. finns flera bestämmelser som, beroende på omständigheternai det särskilda fallet, kan bli tillämpliga på en handling som innebårspridande av t. ex. venerisk sjukdom. Smittskyddslagenindelar de smittsamma sjukdomarna i allmänfarliga sjukdomar, veneriskasjukdomar och övriga smittsamma sjukdomar. Regeringen bestämmer vilka sjukdomarsom skall hänföras till allmänfarliga resp. till veneriska sjukdomar (4 §).Lagen ger hälso- och miljöskyddsnämnderna en central roll när det gäller deallmänfarliga sjukdomarna. verksamhetbegränsas dock i praktiken till livsmedelsburna smittämnen. SoU 1985/86:4Arbetet med att bekämpa utbredningen av de veneriska sjukdomarna sker inomhälso- och sjukvården. AIDS-delegationens uppfattning är att infektion avHTLV-III-virus bör hänföras till de veneriska sjukdomarna i smittskyddslagen,bl. a. av det skälet att miljö- och hälsoskyddsnämnderna saknar den medicinskakompetens som krävs för dessa fall. Bestämmelsernaom de veneriska sjukdomarna innehåller bl. a. följande. Enligt 12 § är den som har anledning antaga att han liderav venerisk sjukdom skyldig att söka läkare och underkasta sig den behandlingsom behövs. Han skall följa de föreskrifter som läkaren meddelar om sjukdomensvidare behandling och om åtgärder för att hindra spridning av smitta. Enligtpropositionen innebär bestämmelsen att den som haft könsumgänge med någon somhan vet är smittad med HTLV-III-virus får anledning anta att han själv blivitsmittad. Detsamma gäller den som brukat en injektionsspruta sorri han vet kanföra smitta. I dessa fall inträder en skyldighet att söka läkare förprovtagning och en skyldighet att följa läkarens föreskrifter för att hindra _smittspridning. Smittskyddsläkare (2 § smittskyddslagen, 5 §smittskyddskungörelsen) skall anmana den som åsidosätter vad som åligger honomenligt 12 § att söka läkare och underkasta sig behandling, att följa givnaföreskrifter eller att i vissa fall låta intaga sig på sjukhus (13 §). Den sominte följer smittskyddsläkarens anmaning kan tvingas till undersökning ellerbehandling i öppen vård genom beslut av länsstyrelse (14 §). Polismyndighetenskall ge handräckning om det behövs (25 §). Länsrätten kan besluta att denförsumlige skall intas på sjukhus om det finns grundad anledning befara att hanskall sprida smitta (14 §). Också i ett sådant fall kan det bli aktuellt medpohshandråckning. Den som intagits på sjukhus för venerisk sjukdom är skyldigatt kvarstanna och underkasta sig nödvändig vård till dess grundad anledningbefara att han skall sprida smitta inte längre föreligger (16 §). Om den som ärskyldig att kvarstanna på sjukhus avviker, skall polismyndigheten meddelahandräckning (25 §). 26 § innehåller den straffbestämmelse som genompropositionen föreslås bh upphävd. Innebörden av bestämmelsen är att den kandömas till böter eller fängelse i högst som lider av venerisk sjukdomoch med vetskap eller misstanke om det har könsligt umgänge. Detsamma gäller omnågon med uppsåt eller oaktsamhet på annat sätt utsätter någon annan för riskatt smittas av venerisk sjukdom. Smittskyddskungörelsen reglerar bl. a. vilka sjukdomar somär hänförliga till de allmänfarliga och de veneriska sjukdomarna samt denanmälningsplikt som föreskrivs till smittskyddsläkaren vad gäller dessasjukdomar. Föreskrifter om tillämpningen av smittskyddslagen har medstöd av 34 § i lagen meddelats av (SOSFS 1985:20).Föreskrifterna träder i kraft . I föreskrifterna reglerasvem som anses föra smitta, i vilka fall prov skall tas för undersökning avsmitta, underrättelse om undersökningsresultatet, åtgärder för att hindrasmittspridning, uppgift om den smittades kontakter, anmälan tillsmittskyddsläkare, stöd åt den smittade, åtgärder när den smittade inte följermeddelade föreskrifter. ' tvångsåtgärder, kodning avlaboratorieprov samt skyddet för patientens SoU 1985/86"4 identitet. I sammanhanget skall också nämnas att smittskyddskommitténden framlagt förslag till bl. a. ny smittskyddslag i betänkande(SOU 1985:37) Om smittskydd. Förslagen i betänkandet innebär bl. a. att uppdelningen iallmänfarliga och veneriska sjukdomar upphör. Samtliga sjukdomar som regleras iden föreslagna lagen kallas allmänfarliga. Liksom skall det ankomma påregeringen att bestämma vilka sjukdomar som lagen skall tillämpas på. I lagenanges under vilka förutsättningar en sjukdom skall få förklaras somallmånfarlig. Landstingskommunerna får ansvaret för smittskyddet. Åtgärder somvidtas för att förhindra eller begränsa smittspridning skall inriktas påmänniskor, s. k. personinriktade åtgärder. Smittskyddsläkaren får en centralroll i smittskyddsarbetet och föreslås få fler arbetsuppgifter och vidarebefogenheter än vad smittskyddsläkaren har. Tvångsmedlen i denföreslagna lagstiftningen begränsas till vad som anses vara de absolutnödvändigaste. Dessa är enligt kommittén läkarundersökning och isolering påsjukhus. Däremot bör ingen kunna tvingas att genomgå behandling med läkemedeleller annan medicinsk behandling. a. densom sprider venerisk sjukdom betraktas som mindre ändamålsenliga och föreslåsinte få någon motsvarighet i den nya lagen. betänkande remissbehandlas förnärvarande. Utskottet har under hand erfarit att en proposition om nysmittskyddslagstiftning planeras till höstriksdagen 1986. I motion 1985/86:42 av m.fl. (vpk) hemställs(yrkande 1) att ger regeringen till känna vad som i motionen anförsrörande smittskyddslagens praktiska tillämpning. Motionärerna anser att klarhetbör skapas på två punkter. För det första bör enligt motionen klarläggas attmed "behandling" i 12 § smittskyddslagen avses behandling för hävandeav själva sjukdomen. Det innebär, menar motionärerna, att en AIDS-sjuk inte fårtvingas till annan behandling eller anmanas att lägga in sig på sjukhus enbartmed motiveringen att han är att betrakta som smittbärare. Först när effektivbehandling kan erbjudas inträder enligt motionen samma skyldighet för denAIDS-sjuke som för bärare av andra sjukdomar som omfattas av smittskyddslagen.I avvaktan härpå är det enligt motionärerna endast läkarens föreskrifter som ärobligatoriska. För det andra bör enligt motionen klarläggas att den somsjälvmant uppsöker läkare för undersökning och rådgivning inte behöver befaraåtal för något brottsbalksbrott som kan komma i fråga för den som spridersmitta. Utskottet gör följande överväganden. Smittskyddslagens syfte är att förebygga spridning avsmittsamma sjukdomar hos människor. Detta kan uppnås på två sätt, nämligendels genom att behandla sjuka personer så att de blir smittfria, dels genomåtgärder som hindrar att andra människor nås av smittan. Oavsett om det finnsnågon behandling att erbjuda mot själva sjukdomen eller ej, finns därförmöjlighet att föreskriva åtgärder enligt 12 §, anmana fill intagning på sjukhusenligt 13 § eller besluta om sådan intagning med stöd av 14 § om det behövs föratt hindra attnågon sprider smitta. Det år också smittspridningsrisken som år SoU1985/86:4 avgörande för åliggandet för den sjuke att kvarstanna på sjukhusenligt 16 §. Med anledning av vad som anförs i mofionen i här aktuelldel kan konstateras att den som år AIDS-sjuk visserligen kan vara skyldig attlägga in sig på sjukhus om det krävs för att hindra smittspridning, riien attdet inte finns någon behandling som skulle kunna påtvingas honommed stöd av smittskyddslagen. En annan sak är att olika följdsjukdomar kanpåkalla behandling. Sådan måste dock självfallet ges med den sjukes samtycke.Utskottet vill vidare hänvisa till vad som nedan anförs beträffande 16 § samtett föreslaget tillägg fill 14 § smittskyddslagen (s. 9 resp. s. 11).Motionsyrkandet avstyrks därför såvitt nu är i fråga. Vad gäller frågan om straffbarhet enligt börframhållas att bedömningen av huruvida någon gjort sig skyldig till brott ankommerpå vederbörande domstol. kan inte i detta sammanhang uttala sig omvilka omständigheter som i e,tt sådant fall bör beaktas av domstolen. Utskottetavstyrker därför motionsyrkandet även i återstående del. Utskottet har ingen erinran mot proposifionens förslag attupphäva straffbestämmelsen i smittskyddslagen. Utskottet vill i sammanhanget ta upp en annan fråga somrör innehållet i föreskrifter om hur smittskyddslagen skallfillämpas vid fall av HTLV-III-infektion (SOSFS 1985:20). I föreskrifternaanges sålunda aU den läkare som har att behandla en smittad pafient har attinformera denne om att han vid besök inom hälso- och sjukvården inkl.tandvården bör upplysa den som behandlar honom om att risk för blodsmitta kanföreligga i samband med behandlingen. Utskottet vill i anslutning härtillframhålla vikten av att arbetsmiljökraven beaktas i det fortsatta arbetet medAIDS-problematiken. Det gäller även om smittrisken bedöms som ringa. Utskottetförutsätter att regeringen följer utvecklingen och om det behövs initieraråtgärder för att förbättra skyddet för berörd personal. Det anförda avsersjälvfallet inte bara personal inom hälso- och sjukvården och tandvården utanalla berörda personalkategorier, t. ex. inom polisen. Förtydligande av vissa bestämmelser Propositionsförslaget aktualiserar frågan om vilkamöjligheter som finns att genomdriva smittskyddslagens skyddsåtgärder, bortsettfrån nuvarande hot om straff. I denna del kan konstateras att smittskyddslagen är enskyddslagsfiftning vars syfte inte så mycket är att säkerställa vård för denenskilde som att skydda omgivningen från att smittas av ifrågavarandesjukdomar. Ett genomgående drag är därför att lagens tvångsbefogenheter knytstill risken för att den enskilde skall föra smittan vidare. Den som självmantuppsöker läkare och följer av denne meddelade föreskrifter för att hindraspridning av smitta riskerar inte att utsättas för tvångsåtgärder. Den som inteefterkommer anmaning att inställa sig för läkarundersökning eller behandlingkan däremot tvångsvis inställas för detta. Om det finns anledning att befaraatt han skall sprida venerisk sjukdom kan han även tas in på sjukhus, där hanär skyldig att kvarstanna till dess det inte längre finns grundad anledning att 1** Riksdagenl985/86.l2saml.Nr4 befara atthan skall sprida smiUa. SoU 1985/86:4 Smittskyddslagens karaktär av tvångslag gör det särskiltviktigt att dess bestämmelser är klart och entydigt utformade så att inte lagenkan göras till föremål för olika tolkningar och leda till olikformigtillämpning. Utskottet har under hand erfarit att det framförts olikameningar om innebörden av vissa bestämmelser i smittskyddslagen, vilka kommeratt få ny aktualitet då även AIDS förs in under dess bestämmelser. Det gällerdels frågan om de lagliga möjligheterna att tvångsvis kvarhålla någon påsjukhus då det finns risk för fortsatt smittspridning, dels frågan ommöjligheterna att genomföra den blodprovstagning som krävs för att avgöra omAIDS-smitta föreligger om den enskilde vägrar att gå med på blodprovstagning. När det gäller kvarhållningsrätt påsjukhus vill utskottet erinra om att smittskyddslagens nuvarande bestämmelsertillkom på förslag av lagrådet, som uttryckligen angav att kvarhållningsrättenborde komma till uttryck i lagtexten (prop. 1968:36 s. 97 ff.). Lagrådet nämndedet praktiska exemplet att smittförande personer av asocial läggning som ejkänner sig sjuka avviker från sjukhuset. Lagrådets förslag tillstyrktes avdepartementschefen, som bl. a. anförde att det normalt inte torde vara påkallatatt ha möjlighet att tillgripa tvångsåtgärder för att garantera att vården inteavbryts genom att patienten lämnar sjukhuset. Mot bakgrund av vad lagrådetanfört ansåg dock departementschefen att det kunde tänkas uppkomma fall där detkunde vara praktiskt motiverat med det slag av föreskrifter som lagrådet begärt(prop. s. 106). De av lagrådet föreslagna bestämmelserna fördes in i 8 och 16§§ smittskyddslagen. Utskottet anser mot bakgrund av dessa uttalanden det i ochför sig klart att man med ifrågavarande bestämmelser i smittskyddslagen avsettatt uttrycka att den som kan befaras sprida här aktuella sjukdomar fårkvarhållas på sjukhus mot sin vilja så länge som erfordras för att hindrasmittspridning. Regeln har emellertid uttryckts så (16 §) att den som intagitspå sjukhus för venerisk sjukdom "är skyldig att kvarstanna och underkastasig nödvändig vård". Utskottet har erfarit att detta uttryckssätt letttill tveksamhet på sina håll inom hälso- och sjukvården. Samma iakttagelse hargjorts av smittskyddskommittén (SOU 1985:37 s. 97). Denna tolkning tordesammanhänga bl. a. med den nya hålso- och sjukvårdslagens (1982:763) inriktningmot självbestämmande för patienten, en inriktning som även återfinns i lagen"(1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) i de delar somavser vård på sjukhus. Som utskottet inledningsvis anfört bör intetvångsbestämmelser av här aktuellt slag ha en utformning som kan ge utrymme förolika tolkningar eller leda till olikformig tillämpning. Utskottet anser därföratt här aktuella bestämmelser i smittskyddslagen - 8, 16 och 25 §§ - bör ändrasså att uttryckssättet "är skyldig att kvarstanna" byts ut mot"får kvarhållas". Utskottet vill betona att denna ändring är att ansesöm ett förtydligande. Någon utsträckt tillämpning av tvångsbefogenheterna ärinte åsyftad. Det kantilläggas att uttrycket "får- ges nödvändig vård" avser att uttryckadetsamma som nuvarande "är skyldig att underkasta sig nödvändigvård", dvs. vård med stöd av smittskyddslagen kan - till skillnad frånvård som enbart regleras av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) - genomförasäven utan den enskildes medgivande. Eftersom det för närvaran- SoU1985/86:4 de inte finns någon vård eller behandling mot sjukdomen AIDS hardetta betydelse endast vid andra sjukdomar som avses i smittskyddslagen. Som tidigare nämnts har det ocksåframkommit olika meningar om möjligheterna att framtvinga blodprovstagning somkrävs för att avgöra om någon är smittad av AIDS. Det synes i första hand varavissa injektionsmissbrukare av narkotika som av rädsla för långvarigtfrihetsberövande kan ha anledning att inte vilja medverka till sådanprovtagning.