bet · G901JuU3 · 1985-12-31 00:00:00 — Utskottetvill i sammanhanget peka på att den aktuella frågan om juridisk hjälp tillvåldtäktsoffer m. fl. endast utgör en del av ett större område inomstraffrätten, nämligen frågan om brottsoffrens ställning över huvud taget. har dess ministerkommitté antagit en rekommendation iämnet. Även i andra sammanhang har frågan uppmärksammats pä senare tid, t. ex.vid FN:s sjunde världskongress om förebyggande av brott och behandling av brottslingari . Utskottet utgår från att dessa frågor i framtidenkommer att aktualiseras i olika lagstiftningssammanhang också i . Motionärernaanser att kundernas handlande i prostitutionsförhållanden skall kriminaHseras. Detär inte straffbart att mot vederlag tillhandahålla sexuella tjänster. Endastundantagsvis är det straffbart att mot vederlag skaffa sig sådana tjänster. Ettundantag föreligger då den prostituerade är (förförelse av ungdom,6 kap. 10 § BrB). Ett annat undantag kan vara att utnyttja att denprostituerade befinner sig i ett hjälplöst tillstånd (sexuellt utnyttjande, 6kap. 3 § BrB). Frågan om kriminalisering av kundernas handlandevid prostitution var föremål för ställningstagande i 1984 årslagstiftningsärende om sexualbrotten. I sitt av godkända betänkandefann utskottet, i likhet med departementschefen, att någon utvidgning avkriminaliseringen i fråga om prostitutionskontakter inte bör ske (prop.1983/84:105 s. 37 f, JuU 25 s. 24 f, rskr. Demotionskrav som är aktuella skiljer sig inte i sak från dem utskottetbehandlade ärende. Närdet först gäller själva frågan om kriminalisering vill utskottet hänvisa JuU1985/86:3 till sitt ställningstagande 1984. Utskottet uttalade dåbl. a. att sådana oönskade effekter som är förenade med ett allmänt utformat förbudmot prostitution inte heller kan undvikas med en kriminalisering som riktar sigenbart mot kunderna; exempelvis skulle en sådan lagstiftning framkalla ettbehov av särskilda mellanhänder för de prostituerade. Och även omkriminaliseringen gjordes med begränsning till kunderna skulle den med allsannolikhet bidra till att göra prostitutionen svåråtkomlig för myndigheterna,uttalade utskottet. Vidare pekade utskottet på andra allvarliga kriminalpohtiskainvändningar mot en kriminalisering såsom de risker för utpressning den kanmedföra och de svårigheter att upprätthålla kontrollen av efterlevnaden somskulle uppstå. Deöverväganden i fråga om kriminalisering som utskottet sålunda gjort våren 1984äger alltjämt full aktualitet, och utskottet saknar anledning att nu göra enannan bedömning. Utskottet vidhåller därför sin inställning till frågan omkriminalisering. Utskottetvill emellertid närmare utveckla sin syn på det allvarligasamhällsproblem som prostitutionen utgör. Såsomockså skedde när frågan senast behandlades vill utskottet först slå fast attdet är ett angeläget samhällsintresse att så långt möjligt motverkaprostitutionen och dess skadeverkningar, inte minst i fråga om den brottslighetsom följer i dess släptåg. Prostitutionen är en företeelse med sådana negativaverkningar i samhället att den måste bekämpas med kraft. Prostitutionen är intebara på många olika sätt skadlig för de inblandade parterna, i första handkvinnorna. Den är också ägnad att negativt påverka sexualsynen i allmänhet. Iett brett perspektiv har prostitutionen samband med de sociala förhållandenaoch strukturerna. De sociala åtgärdernas betydelse för att minskaprostitutionen kan därför knappast överskattas; utan sådana insatser finns detsannolikt inte några förutsättningar att nå varakfiga resultat. Utskottet villsom sin mening framhålla att de åtgärder man från samhällets sida måste vidtaför att bekämpa prostitutionen sålunda inte i första hand är av straffrättsligkaraktär utan ligger på det sociala planet. Dethar visat sig vara möjligt att med sociala insatser, bl. a. genom de särskildaprostitutionsprojekt som bedrivs inom socialförvaltningarna i de störrestäderna, uppnå framgångar i kampen mot prostitutionen. En förutsättning förett framgångsrikt arbete är emellertid att verksamheten bedrivs med kontinuitetoch att tillräckliga medel avsätts för verksamheten. Utskottetvill också nämna det arbete med prostitutionsforskning som bedrivs inomdelegationen (S 1974:05) för social forskning (se även socialutskottetsbetänkande SoU 1984/85:14 s. 16 f). Meddessa uttalanden om vikten av omfattande sociala samhällsinsatser motprostitutionen avstyrker utskottet bifall till motionerna 1653, 2179 och 2826. Förförelseav ungdom JuU 1985/86:3 Det är straffbart såsom förförelse av ungdom att, genomatt utlova eller ge ersättning, skaffa eller försöka skaffa sig tillfälligtsexuellt umgänge med någon som är . Straffet är böter eller fängelsei högst (6 kap. 10 § BrB). anförs att bestämmelsen sällan tillämpas, ochdet efterlyses åtgärder för att brott mot bestämmelsen skall beivras i störreutsträckning. Regeln om förförelse av ungdom infördes vid BrB:stillkomst. Avsikten var att vidta åtgärder mot prostitutionen och ge de ungaökat skydd mot att dras in i prostitution. betonades emellertid attstrafflagstiftningens möjligheter att komma till rätta med problemet inte bordeöverskattas. Motåtgärder borde sättas in bl. a. inom socialvården och denpolisiära verksamheten (prop. B 51, 178 f, 435, s. C 189 f, ILU 42s. 49 f, rskr. Lagföring med anledning av brottet förförelse av ungdomförekommer tämligen sällan; dömdes två personer för brottet och enperson meddelades åtalsunderlåtelse. lagfördes tre personer. Under åren1980-1982 förekom ingen lagföring. Lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård avunga ger i vissa fall möjlighet att bereda den som är , i vissa fallunder , vård utan samtycke. Detta gäller bl. a. om den unge utsätter sinhälsa eller utveckling för allvarlig fara genom missbruk avberoendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat därmedjämförbart beteende. Som exempel nämndes prostitution i förarbetena till lagen(prop. 1979/80:1 s. 583). Som motionären anför är det bara i undantagsfall somstraffbestämmelsen i 6 kap. 10 § BrB kommer i tillämpning; säkerligen begås ettstort antal brott mot bestämmelsen som aldrig beivras. Självfallet är dettaotillfredsställande från rent kriminalpolitiska utgångspunkter. ärförhållandet inte förvånande med tanke på brottets natur. De inblandadeparterna vill normalt dölja sitt mdlanhavande och bevissvårigheterna är dåmycket stora. Trots dessa problem vill utskottet emellertid framhållabetydelsen av en skärpt respekt för bestämmelsens efterlevnad; den avskräckandeeffekt som polisens brottsspanande verksamhet har pä gatuprostitutionen börinte underskattas. Av större betydelse än den rent kriminalpolitiska fråganom beivrande av brott mot 6 kap. 10 § BrB är emellertid det sociala problem somprostitutionen bland ungdom utgör. Det är också denna fråga som motionenytterst riktar in sig pä. Utskottet vill något uppehålla sig vid detta ämne. Som utskottet uttalat i det föregående är det en viktigsamhällsuppgift att motverka prostitutionen och dess skadeverkningar. Det är nödvändigt att med effektiva och insiktsfulla åtgärder ingripa mot de förhållanden som bereder vägen för prostitution och som dessutom innebär stora svårigheter 21 när det gäller att kommaåt och bekämpa prostitutionen och dess olika JuU 1985/86:3 sidoeffekter. Allade missförhållanden som sammanhänger med prostitutionen i allmänhet blir änmer accentuerade när unga människor är inblandade; utskottet vill därför betonaatt det är särskilt angeläget att sätta in kraftfulla åtgärder för att i förstahand hindra att de unga ger sig in i sådan verksamhet. Utskottets uttalanden iföregående avsnitt om sin syn på prostitutionen som samhällsproblem harsjälvfallet full giltighet även i fräg'a om ungdomsprostitutionen. Vidde insatser mot prostitutionen som görs på skilda håll i samhället är ungdomari riskzonen föremål för speciell uppmärksamhet; ungdomarna utgör en grupp somdet är särskilt angeläget att hjälpa och stödja. Utskottet anser att en sådanprioritering är rimlig och lämplig. Utskottet är nämligen i likhet medmotionären djupt oroat över den utveckling i fråga om ungdomsprostitutionenoch dess följder som kan befaras om inte effektiva motåtgärder sätts in. Med dessa uttalandenavstyrker utskottet bifall till motion 491. Behandling av män som dömts för våldtäkt m. m. Motionärernaanser att män som dömts till fängelse för övergrepp mot kvinnor bör ges vårdoch behandling i rehabiliterande syfte; de bör även kunna tvingas därtill motsin vilja. Också män som begått övergrepp mot barn bör beredas en individuelltanpassad rehabilitering enligt mönster från , förespråkas i en motion. Detföreslås även att man som alternativ till fängelsestraff prövar att dömagärningsmannen till genomgående av ett vårdprogram. Detsvenska påföljdssystemet ger inte sådana möjligheter till tvångsvård somefterlyses i motionerna. Den som är intagen i kriminalvårdsanstalt kanvisserligen enligt 10 § andra stycket lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt beredas behandling under vissa förutsättningar, men därvid ärfrivillighet förutsatt. Denmöjlighet som BrB ger (28 kap. 6 § jämförd med 26 kap. 15 §) att förena en dompå skyddstillsyn med föreskrifter för den dömde, t. ex. avseende vård ellerbehandhng, innebär så gott som undantagslöst i den praktiska tillämpningen ettkrav på frivillig medverkan. Härtill kommer att påföljden skyddstillsyn endastsällan kan komma i fråga för brott av det allvarliga slag som det här är frågaom (28 kap. 1 § tredje stycket BrB). Härbör nämnas att det inom pågår övervägandenmed anledning av frivårdskommitténs förslag i betänkandet (SOU 1984:32) Nyaalternativ till frihetsstraff. En särskild påföljd för alkohol- ochnarkotikamissbrukare har där föreslagits, kallad kontraktsvård. Påföljdeninnebär enkelt uttryckt att missbrukaren erbjuds att frivilligt underkasta sigvård enligt ett särskilt behandlingsprogram i stället för att undergå ettfängelsestraff. Inomkriminalvården bedrivs försöksverksamhet med att utveckla behandlingsmetoderför män som dömts till fängelse för övergrepp mot Ett treårigtprojekt pågår inom . En första JuU 1985/86'3 rapport öververksamheten har publicerats . Medel för ett annat projekt vidkriminalvårdsanstalten har beviljats av regeringen . Detkan nämnas att både och en arbetsgruppinom brottsförebyggande rådet avser att studera de behandlingsprogram för mänsom döiiits för vissa våldsbrott som prövats i . Våren1984 behandlade utskottet motioner som tog upp frågor om behandling av män somdömts till fängelse för våldtäkt eller kvinnomisshandel. I sitt av riksdagengodkända betänkande avstyrkte utskottet bifall till motionerna (JuU 1983/84:20s. 9 f). Ilikhet med motionärerna anser utskottet att det är angeläget att man irehabiliterande syfte söker utveckla metoder för särskilda insatser för degrupper av fängelsedömda som härar aktuella. Utskottet ser därför positivt påden försöksverksamhet som bedrivs inom kriminalvården i avsikt att finnalämpliga behandlingsmetoder. Utskottet har också tidigare - - gettuttryck för denna inställning. Vidsamma tillfälle tog utskottet av principiella skäl avstånd från tanken på att införaen straffpåföljd som skulle innebära ett obligatoriskt vårdprogram för de tillfängelse dömda männen. Utskottet ansåg inte heller att det förelåg skäl attöverväga ändring i den regel i lagen om kriminalvård i anstalt som germöjlighet till behandling av den intagne, men som därvid förutsätterfrivillighet. Utskottetvidhåller dessa bedömningar. Med hänsyn härtill och mot bakgrund av deöverväganden i dessa frågor som pågår föreligger enUgt utskottets mening intenågot skäl för att hos regeringen nu hemställa om sådan översyn ochändring av påföljdssystemet som begärts av motionärerna. Med det sagdaavstyrker utskottet bifall till motionerna 692 och 2723 (yrk. Processuella regler i syfte att skydda barn i rättegång Motionärernaförespråkar att barn som utsatts för sexuella övergrepp ges en mer skyddad behandhng i den rättsliga processen. a. anser motionärerna att i stället för förhör med barnet inför domstolen bandinspelningar och videoupptagningar i största möjliga utsträckning bör åberopas som bevis. De regler i förundersökningskungörelsen (1947:948) som gäller förhör med barn är inriktade på varsamhet för att barnet inte skall ta skada; särskilt gäller detta i fall som berör sexuallivet. Ujjpseende kring förhöret skall undvikas. Förhöret skall inte göras mer ingående än nödvändigt. Det bör hållas av en person med särskild fallenhet för uppgiften. I närmare angivna fall bör någon som är särskilt sakkunnig i barn- eller förhörspsykologi biträda vid förhöret eller yttra sig. En arbetsgrupp med representanter för riksåklagaren,, juU 1985/86:3 och har hösten1985 på regeringens uppdrag lagt fram en rapport och sexuellaövergrepp mot kvinnor och barn. I rapporten görs åtskilliga uttalanden som haravseende på barns medverkan i förundersökning och rättegång. Så sägs där t. ex.att förundersökningsförhöret alltid skall tas upp på band och attvideoinspelning om möjligt bör användas. När det gäller små barn uttalas attvideoinspelning ofta anses nödvändig. För små barn och barn som är mycket räddaeller skygga rekommenderas att en barnpsykolog eller en socialsekreterare medgod kunskap om barn är närvarande vid förhöret. Reglerna i RB om huvudförhandling i brottmål innebär attmålsäganden i princip skall vara närvarande vid förhandhngen och avge sinberättelse inför rätten. Genom en bestämmelse i 35 kap. 14 § RB ges emellertidmöjhghet för rätten att undantagsvis tillåta att bevisning tas upp vidhuvudförhandlingen i form av t. ex. en bandinspelning eller en utskrift istället för genom förhör med personen själv. I den nämnda rapporten uttalas i fråga om barnetsnärvaro i domstol att ett barn som utsatts för ett brott inte kallas tilldomstol annat än i undantagsfall. Åklagaren åberopar i regel barnets berättelseunder förundersökningen samt de uppgifter om barnets reaktioner och övrigaförhållanden under förhöret som kan lämnas av förhörsledaren, anförs det irapporten. -Här kan också nämnas ett avgörande av högsta domstolen, vari en dåtolvårig flickas utsaga om en sedlighetssårande gärning framlades för domstolengenom uppspelning av en bandupptagning från förundersökningen (NJA 1963 s.555). anledningav rättegångsutredningens betänkande (SOU 1982:26) Översyn av rättegångsbalken1 - Processen i tingsrätt. I betänkandet behandlas bl. vissafrågor om bevisningens förebringande och om förhållandet mellan vittnen,målsägande och parter. En lagrådsremiss är att vänta . Motionärerna har tagit upp viktiga frågor som gäller densvära avvägningen mellan olika intressen i det rättsliga förfarandet:våldsoffrets rätt till skydd och hänsyn, den misstänktes krav på ett objektivtoch rättssäkert förfarande och det allmänna intresset av ett väl fungerande ochtillförlitligt rättsväsende. Utskottet kan i princip ställa sig bakom motionärernassynpunkter i fråga om behandlingen av barn som skall förhöras med anledning avbrott. Självfallet är det av stor vikt att det rättsliga förfarandet går såtill att det inte förorsakar eller förvärrar en skada. Såvitt utskottet kan bedöma råder det en medvetenhet idessa frågor hos bl. a. polis, åklagare och domstolar, och det finns en strävanatt söka goda lösningar i de enskilda fallen. En utveckling i hnje medmotionsönskemålet pågår inom de gällande reglernas ram. Detta framgår inteminst av uttalanden i den nämnda rapporten. Härtill kommer att en översyn av RB:s regelsystem - bl. a.i riktning mot en mera flexibel ordning - är aktuell inom . Utskottet,som i sammanhanget vill understryka vikten av att särskilt i mål JuU1985/86:3 av den aktuella typen vittnespsykologer och annan expertis anlitasnär det behövs, finner inte skäl för att vidta någon åtgärd medanledning av motionen. Med dessa uttalandenavstyrker utskottet bifall till motion 2723 (yrk. Motionärenanser att alkotest skall vara obligatoriskt vid läkarundersökning av våldtagnakvinnor. Som skäl anförs att en läkare som undersöker kvinnan lätt kan förväxlaberusning med chock efter övergreppet. 6 § regeringsformen föreskrivs att varje medborgare är gentemot detallmänna skyddad mot bl. a. påtvingat kroppsligt ingrepp. Denna bestämmelse kanbara begränsas genom lag. Blodprovstagningoch åläggande att lämna alkoholutandningsprov är exempel på kroppsliga ingrepp. Undervissa förhållanden får det enligt bl. a. RB utföras kroppsliga ingrepp på densom misstänks för brott. Det finns däremot ingen skyldighet för en målsägande,exempelvis en våldtagen kvinna, att underkasta sig något kroppsligt ingrepp medanledning av brottet. Den läkarundersökning som vanligen sker efter en våldtäktföretas med kvinnans samtycke. Utskottet- som har uppfattningen att största möjliga hänsyn bör tas till offer för sådanbrottslighet det här gäller - anser att det saknas anledning att införa en sådanbestämmelse som motionären begärt. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotion 583 (yrk. 1. beträffandejuridiskt biträde åt personer som utsatts för sexuella övergrepp m. m. att avslårmotion 1984/85:582, motion 1984/85:583 i denna del (yrkande 1), motion1984/85:690 och motion 1984/85:2313, 2. beträffandekriminalisering vid prostitution att avslårmotionerna 1984/85:1653, 1984/85:2179 och 1984/85:2826, 3. beträffande/ör/örefae av ungdomatt avslår motion 1984/85:491, 4. beträffande behandling av mänsom dömts för våldtäkt m. m. atf avslår motion 1984/85:692 och motion1984/85:2723 i denna del (yrkande 2), 5. beträffande processuella regleri syfte att skydda barn i rättegång att avslår motion 1984/85:2723 idenna del (yrkande 1), 6. beträffande alkotestvid läkarundersökning JuU 1985/86:3 att avslårmotion 1984/85:583 i denna del (yrkande 2). Närvarande:Karin Ahriand (fp), Ariie (), i (s), BjörnKörlof (m), (), (), (), Lars-ErikLövdén (s); (), (), (),(), (), () och (). Juridiskt biträde åt personer som utsatts för sexuellaövergrepp m.m. (mom. 1) GunillaAndré (c) och () anser delsatt den del av utskottets yttrande på s. 19 som börjar med "Det är"och slutar med "och 2313" bort ha följande lydelse: Detär emellertid enligt utskottets mening uppenbart att ordningen med stödpersonär otillräcklig för att tillgodose det påtagliga behov av kvalificeratjuridiskt biträde som föreligger för de personer det här gäller; en målsägandebehöver juridisk hjälp så snart anmälan om övergreppet skall göras eller brotteteljest bhr känt hos polisen. Ett sådant generellt behov föreligger enligtutskottets uppfattning oavsett om målsäganden för talan i målet eller ej. Detjuridiska biträdet bör ha erfarenhet av förundersökningar och avbrottmälsförfarandet i övrigt. Någon avgift för biståndet bör inte tas ut avmålsäganden. bedömning bör en ordning som den beskrivna nu införas för personersom utsatts för sexuella övergrepp och liknande våldshandlingar. Utskottetanser att reformen är så angelägen att den inte längre får fördröjas. i denna sak bör därför inte avvaktas. I stället bördet ankomma på regeringen att utan dröjsmål utforma erforderligaförfattningsregler och förelägga förslag i ämnet. Fråganhuruvida rätten till juridiskt biträde bör utsträckas även till andra grupperav målsägande än sådana som utsatts för sexuellt våld m. m. bör närmare belysasav rättshjälpskommittén. nu med anledning av motionerna 582, 583 (yrk. 1), 690 och 2313 anförtbör som sin mening ge regeringen till känna. dels att utskottetshemställan under moment 1 bort ha följande lydelse JuU1985/86:3 1. beträffandejuridiskt biträde åt personer som utsatts för sexuella övergrepp m. m. att medanledning av motion 1984/85:582, motion 1984/ 85:583 i denna del (yrkande 1),motion 1984/85:690 och motion 1984/85:2313 som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört i detta hänseende. Kriminalisering vid prostitution (mom. 2) GunillaAndré (c) anser delsatt den del av utskottets yttrande på s. 20 som börjar med "När det"och slutar med "och 2826" bort ha följande lydelse: Utskottetvill till en början slå fast att det är ett angeläget samhällsintresse att sålångt möjligt försöka motverka prostitutionen och dess skadeverkningar. Ettsteg i sådan riktning kan vara att införa en kriminalisering. Mycket talaremellertid mot ett allmänt straffsanktionerat förbud mot prostitution.Intresset av effektiva socialvårdande insatser skulle kunna motverkas av ensådan kriminalisering. Vidare skulle en kriminalisering som riktar sig mot deprostituerade kvinnorna te sig ytterligt inhuman och kunna uppfattas som enform av klasslagstiftning. Sådana betänkligheter möter emellertid inte i frågaom en kriminalisering som riktar sig enbart mot dem som utnyttjar deprostituerades tjänster - kunderna. En sådan kriminalisering skulle enligtutskottets mening vara ett sätt för samhället att ge uttryck för attprostitution inte kan accepteras. Det kan för övrigt redan nu genom regeln omförförelse av ungdom sägas finnas ett, låt vara begränsat, straffsanktioneratförbud mot prostitutionskontakter. Att en kriminalisering som riktar sig motkunderna skulle bidra till att minska prostitutionens omfattning står enligtutskottets mening helt klart. Detsagda innebär att utskottet anser att man - som det genomförskraftfulla sociala och andra insatser - inte bör avstå från att använda sigäven av straffrättsliga åtgärder för att komma till rätta med prostitutionen. Idetta syfte bör man, i enUghet med vad utskottet har anfört, utsträcka detkriminaliserade området till kundernas handlande. Utskottet ställer sig därförbakom yrkandena i motionerna 1653, 2179 och 2826. Utskottet förordar i följdhärav att 6 kap. 10 § BrB ändras på det sätt som framgår av utskottetshemställan. Lagändringen bör träda i kraft . delsatt utskottets hemställan under moment 2 bort ha följande lydelse 2. beträffandekriminalisering vid prostitution att medanledning av motionerna 1984/85:1653, 1984/ 85:2179 och 1984/85:2826 antarföljande Förslagtill JuU 1985/86:3 Härigenom föreskrivs att 6 kap. 10 § skall hanedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Den som genom att utlova eller ge Den som genom att utlova eller ge ersättningskaffar eller söker skaffa ersättning skaffar eller sökerskaffa sigtillfälligt sexuellt umgänge med sigtillfälligt sexuellt umgänge med någonsom är , döms annan dömsför otillåten kontakt med förförförelse av ungdom till böter prostitueradtill böter eller fängelse i Denna lag träder i kraft . Processuella regler i syfte att skydda barn i rättegång () och () anför: Som närmare utvecklas i motion 2723 är det rättsligaförfarandet alltid en svår påfrestning för barn, särskilt orn de ärbrottsoffer. Det är nödvändigt att på alla sätt ge de utsatta barnen en såskyddad behandling vid förundersökning och rättegång som möjligt. I rapportenMisshandel' och sexuella övergrepp mot kvinnor och barn görs uttalanden omsådana hänsynstaganden som vi förespråkar, och det framhålls också där att deregler i som ger möjlighet att t. ex. underlåta att höra barninför domstol normalt bör komma till användning i sådana mål; endast iundantagsfall bör ett barn som utsatts för brott kallas till domstolen. Vi vill betona vikten av att dessa synpunkter alltid ärvägledande för domstolar, åklagare och andra som har inflytande på frågor avdenna art. Det är således av största betydelse att man inom rättsväsendetalltid beaktar de starka intressen som talar för en varsam behandling av ungabrottsoffer och använder sig av de möjligheter som föreligger ifråga om exempelvis band- och videoinspelningar av förhör, förebringande avbevisning vid domstol genom uppspelning av sådana upptagningar m.m. Sammanfattning............................................................. ....... 1 Motionerna..................................................................... ....... 1 Juridisktbiträde åt personer som utsatts för sexuella övergrepp m.m. 3. Gällanderätt och förarbeten.......................................... 3 Lagstiftningeni och .............................. 5 LJtredningsdirektiv......................................................... ....... 6