bet · G901LU4 · 1985-12-31 00:00:00 — Sammanfattningsvis ser patentverket inte något skäl attändra patentlagens 2 § som på sätt ovan redovisats kunnat läggas till grundför en rättsfillämpning som målmedvetet strävar efter harmonisering med EPO. Enlagändring med det innehåll som föreslås i motionen skulle däremot störa denutveckling mot rättsöverensstämmelse som pågår. anser att de exempel som åberopas imotionen är av sådan karaktär och vilar på ett alltför bristfälligt underlag för att kunna läggastill grund för den slutsats och det yrkande om lagändring som gör. Om det dock skulle vara så att slutsats om olikhet i praxis är riktig är förbundet av den uppfattningen att dessa skillnader inte beror på bestämmelsernas utformning utan fastmera på deras tillämpning. Något behov av lagändring av dessa skäl föreligger således inte. Mot bakgrund härav avstyrker . Beträffande spörsmålet om olikhet i praxis mellan svenskapatentverket 1985/86:4 och europeiska patentverket vill förbundet lämna följande synpunkter. tillträde till EPC har skapat enkonkurrenssituation för de nationella patentverket i de fördragsslutandestaterna, kan nämligen sökanden välja mellan att lämna in en patentansökanvid det europeiska patentverket eller det nationella patentverket. Härigenomkan sökanden, med utgångspunkt i egna behov och önskemål, jämföra och värderade båda patentverkens prestationer, exempelvis deras behandlingstider, priseroch patenterbarhetsgranskning. Det uppkomna konkurrensläget medför att detsvenska patentverkets tjänster, även myndighetsutövningen, måste vara i stortlika bra som det europeiska patentverkets tjänster, annars riskerar det svenskapatentverket att mista sina "kunder", I anledning av den uppkomna situationen har en del gjortgällande att dét europeiska patentverket skulle vara "bättre" genombl, a, en större beredvillighet att bevilja patent. Vidare har också frågan omolika syn på uppfinningshöjd diskuterats. Någon egentlig undersökning om hurdet förhåller sig härmed har såvitt förbundet känner till inte gjorts.Förbundet kan inte heller för dagen se att det föreligger något behov härav,bl. a. med hänsyn fill vad som sägs nedan. Det kan således konstateras att det föreligger en vissrisk för att det kan uppkomma smärre skillnader i patenterbarhetsbedömningen,som i sig också har ett visst skönsmässigt inslag. Problemet är på intet sättnytt. Exempelvis har begreppet uppfinningshöjd varit föremål för diskussionunder årens lopp, där det sagts att vissa länder skulle fillämpa en mildaremåttstock än andra. Emellertid har det europeiska samarbetet inom patenträttenutvecklats och integrerats i sådan utsträckning att det föreligger mycketgoda förutsättningar att åstadkomma en vidare objektivisering och harmoniseringav prövningen av en uppfinnings patenterbarhet. Den materiella patenträtten i fördragsslutande stater har,som framgått, fortlöpande harmoniserats med motsvarande bestämmelser i deneuropeiska patentkonvenfionen. Det utbyggda europeiska patentsystemet harskapat förutsättningar för en gemensam utveckling av praxis, som kommer att skegenom en växelverkan mellan EPO, de nationella administrativa patentmyndigheternaoch de nationella domstolarna. Av dessa kommer sannolikt EPO, genom sincentrala ställning, att få en stor betydelse för främjande av enhetligrättstillämpning; bl. a. genom utarbetande och utgivande av följande publikationer: - WorkingGuidelines for Examination in Patent Office, - Vikfigapatentavgöranden från nafionella domstolar i fördragsstaterna. För industrinsdel är det naturhgtvis angeläget att verkar för en fortsattharmonisering både vad gäller den materiella rätten och dess tillämpning. Enligt förbundets uppfattning torde patentsystemet iEuropa inte ge något större utrymme för nationella särdrag och olikheter irättsfillämpningen. Det svenska patentverket är sannolikt också mycket medvetetom nödvändigheten av följsamheten i fråga om EPO:s praxis. Eventuellaolikheter i praxis av den karaktären som 26 behandlari motionen bör kunna harmoniseras inom det ovan beskrivna LU 1985/86:4 systemet, således utan lagändring. Motion 1984/85:1253 av återspeglar denutveckling som uppstått i fråga om svenska patentverkets och europeiskapatentverkets tolkning av begreppet uppfinningshöjd, varvid europeiskapatentverket har en liberal bedömning och det svenska patentverket en strängbedömning av detta begrepp. Helt uppenbart behövs en harmonisering. Enligt SUF:s uppfattning måste det svenska patentverketmjuka upp sin bedömning för att svenska uppfinnare (särskilt sådan som exploaterarsina uppfinningar enbär i eller och kanske inte har ekonomiskamöjligheter att söka europeiskt patent) skall kunna hävda sig med utländska somvalt att söka sitt svenska patentskydd via det europeiska patentverket. De bådapatentverkens olika bedömning belyser också den konkurrenssitua-fion somsvenska patentverket råkat ut för genom den svenska EPO-anslutningen, SUF delar sålunda motionärens uppfattning i sakfrågan menanser att harmoniseringen mellan svenska och europeiska patentverken skulle skegenom kontakter på tjänstemannanivå och inte genom ändringar i deri svenskapatentlagstiftningen. En tänkbar möjlighet är att en kommitté för studium avfrågan tillsätts. En sådan kommitté skulle i så fall lämpligen innehållarepresentanter från intresserade kretsar, dvs. patentverket, uppfinnarna,näringslivet och industridepartementet. I artikel 52 (1) i den europeiska patentkonventionendefinieras uttrycket "en patenterbar uppfinning" med att den skallvara ny, ha uppfinningshöjd och kunna tillgodogöras industriellt. Uttrycket"uppfinningshöjd", vilket är föremål för motion 1984/85:1253 avMarianne , är i den svenska översättningen av konventionstexten entolkning av det som på de tre officiella språken är benämnt "erfinderischeTätigkeit", "invenfive step" resp, "activitéinventive". I sin motion kritiserar att vad gällertolkningen av detta uttryck har praxis i det europeiska patentverket resp, detsvenska gått åt olika håll, vilket är mycket olyckligt. Patentlagen (SFS 1967:837) ändrades 1978 (SFS 1978:149)för att lagstiftning på detta område skulle harmoniseras med den europeiska patentkonvenfionen, I och med denna ändring lyder patentlagens 2 §, första stycket sålunda: "Patent meddelas endast på uppfinning som är ny i förhållande till vad som blivit känt före dagen för patentansökningen och tillika väsentligen skiljer sig därifrån," Lagstiftaren har valt uttrycket "väsentligen skiljer sig" i stället för "uppfinningshöjd",vilket uttryck är det som återfinns i den svenska översättningen av konvenfionen. Det råder dock inget tvivel om att de båda uttrycken avser samma sak (jfr prop. 1977/78:1 Del A, bl. a. s, 166-168 och 175), Vidare kan påpekas att patentpolicykom mittén i första stycket på s. 168 i propositionen yttrar att "denuppfinnings- 27 höjd somkommer att krävas av det europeiska patentverket kommer att LU 1985/86:4överensstämma med den praxis som f, n, tillämpas i ", Häravdrar Bil, sedan patentpolicykommittén den slutsatsen att det knappasttorde föreligga någon risk att det utvecklas en divergerande praxis på dettaområde hos å ena sidan det europeiska patentverket och å andra sidan detsvenska. Utvecklingen har tyvärr dock blivit den sommotionsställaren påpekar, nämligen en divergering bl, a, i tolkningen av"uppfinningshöjd", såsom exemplifierad i motionen. Detta får ansessynnerligen olyckligt, då patent med giltighet i beviljas i Stockholmsåväl som i Miinchen, men med två helt olika tolkningar av uttrycket"uppfinningshöjd". Det är helt klart att en ändring måste komma till stånd.Vi anser det däremot onödigt drastiskt med en lagändring för att få dennapraxisändring fill stånd. Vi föreslår i stället att man i patentverkettillsätter en kommitté med representanter från patentverket och från dé kretsarinom näringslivet som ser det industriella rättsskyddet som en viktig och oftaväsentlig del av deras utvecklingsarbete och marknadsföring. Denna kommittéskall, i likhet med motsvarande organ i det europeiska patentverket, verka fören enhetlig europeisk praxis. Motionen innehåller intressanta och tänkvärda synpunkterpå patenterbar-hetsfrågor, SFIR delar motionärens utgångspunkt att det ärangeläget att svensk praxis vid patenterbarhetsbedömningar ligger väl i linjemed praxis enligt Europapatentkonventionen, Detta är väsentligt både med hänsyntill patentområdets internationalitet och det faktum att beviljade Europapatentsom omfattar är jämställda med svenska patent. befinner sigemellertid utvecklingen av praxis enligt Europapatentkonven-fionen i ettrelativt tidigt skede. Denna utveckling följs noga också i vårt land och detsaknas enligt SFIR:s mening anledning anta annat än att lämplig harmoniseringmellan praxis i EPO och i det svenska patentverket successivt kommer tillstånd. Motionärens förslag till omskrivning av 2 § patentlagenavstyrker SFIR bestämt. Det föreslagna nya begreppet"uppfinnarinsats" är knapphändigt belyst och sakligt sett tveksamt.Bakom en patenterbar uppfinning ligger i första hand en kreafiv insats och detfinns ingen klar korrelation häremellan och nedlagda ekonomiska och tidsmässigaresurser. Framför allt bör emellertid beaktas att nuvarande 2 § - ennyckelbestämmelse i patentlagen -är resultatet av ett omfattande utredningsarbeteoch ett intimt nordiskt samarbete och inte bör ändras utan ingåendeöverväganden. Lagtexten synes heller inte lägga några hinder i vägen för enrättsutveckling i linje med praxis enligt Europapatentkonvenfionen. Med anledning av att motionen också berör besvärsprocesseni patentmål kan tilläggas att SFIR yttrat sig utförligt härom filljustitiedepartementet i sitt remissvar på patentprocessutredningens betänkande(SOU 1983:35). Svenskaindustriens patentingenjörers förening 1985/86:4 Föreningenanser icke att de aktuella författningarna, den svenska patentlagen (PL) ochEuropapatentkonventionen (EPC), skiljer sig vad gäller de i motionendiskuterade patenterbarhetskriterierna. Sålunda är nyhetsbegreppet i bäggeförfattningarna definierat som "nytt i förhållande till allt som blivitallmänt tillgänligt", Uppfinningshöjdsbegreppet skiljer sig visserligenvad gäller ordalydelsen så till vida att PL använder uttrycket "skiljersig väsentligen från" medan EPC använder uttrycket "ej näraliggandeför fackmannen". Emellertid torde det vara klart från PL:s förarbeten har avsett att patentlagens uppfinningshöjdsbegrepp skall vara detsamma som EPC:s (jämför lagrådsremissen 1977, del A s, 132,stycke 1), Vad gäller författningarnas praktiska tillämpning harföreningen alltid starkt förespråkat stränga krav på uppfinningshöjd.Föreningen anser inte att någon generell praxisskillnad föreligger mellan detsvenska patentverket och men medger att, då skillnaderföreligger, de i regel innebär mildare krav vid , Föreningenanser det angeläget att en sådan utveckling motverkas. Sammanfattningsvis kan alltså sägas att föreningen ickeser något skäl att ändra i den svenska författningen och således anser attmotionen bör avslås.