bet · G901JuU26 · 1985-12-31 00:00:00 — om anslag till rättshjälp m. m. (prop.1985/86:100 bil. 4, F, jämte motioner) Rättshjälp m. m. Regeringen har i proposition1985/86:100 bilaga 4 () under punkt (s. 106)föreslagit att till Rättshjälpskostnader för /87anvisa ett förslagsanslag av . I motion 1985/86:Ju217 av m. fl. (m)hemställs, såvitt nu är i fråga, att till Rättshjälpskostnader /87 anvisar ett förslagsanslag av . (yrkande 7). I motion 1985/86:Ju707 av () ochBengt () hemställs att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om rättshjälp för intagna ikriminalvårdsanstalt. I motion 1985/86:Ju713 av () ochAnita () hemställs att beslutar att hos regeringen begäraförslag om förbättrad rättshjälp i samband med frihetsberövanden och avvisningav asylsökande från . I motion 1985/86:Ju717 av () och SiwPersson (fp) hemställs 1. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angåenderätten till offentlig försvarare, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angåendeutvidgade möjligheter till rättshjälp. I motion 1985/86:Ju719 av m. fl. (fp)hemställs, med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:Sf519, attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförtsom den asylsökandes rätt till offentligt biträde vid gränsen. I motion 1985/86:Ju724 av m. fl. (m, s, fp,c, vpk) hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändringi rättshjälpslagen som förordas i motionen i.syfte att stärka eventuelltfelbehandlade patienters . utskottet JuU 1985/86:26 Regeringens förslag innebär ett med 29 milj. kr. höjtanslag i förhållande till innevarande budgetår. Det beräknade medelsbehovet är250 milj. kr. Departementschefen anför att anslaget beräknats på grundval avutfallet för /85, vilket med 25 milj. kr. översteg då anvisatbelopp. I motion 217 begärs att anslaget höjs med 5 milj. kr.utöver regeringens förslag. Höjningen motiveras med motionsönskemål om ändraderegler för förordnande av offentlig försvarare. Utskottet, som i ett följande avsnitt behandlar frågan omutökad rätt till offentlig försvarare och där finner att nu inte börändra reglerna, anser att regeringens förslag till medelsanvisning bör godtasoch avstyrker i följd därav motionsyrkandet. Rättshjälpsfrågor; allmänt om rättshjälpssystemet Rättshjälpslagen (1972:429) skiljer mellan fyra olikaformer av rättshjälp, nämligen allmän rättshjälp, rättshjälp åt misstänkt ibrottmål, rättshjälp genom offentligt biträde och rådgivning. I det följandelämnas kortfattade beskrivningar av de olika rättshjälpsformerna. Allmän rättshjälp kan beviljas fysiska personer ochdödsbon. För att rättshjälp skall beviljas krävs dels att ärendet för vilketrättshjälp söks är en rättslig angelägenhet, dels att sökanden har behov avallmän rättshjälp. Därjämte krävs att sökanden, om det är en fysisk person, haren beräknad årsinkomst som inte överstiger ett visst belopp, . Vid beräkningen av årsinkomsten skall man ta hänsyn tillförsörjningsbörda, förmögenhetsinnehav, skuldsättning och andra särskildaomständigheter som kan inverka på betalningsförmågan. Allmän rättshjälp kanbeviljas såväl i ärenden som handläggs hos domstolar eller andra myndighetersom i helt utomprocessuella ärenden. Allmän rättshjälp får inte beviljas ivissa i lagen angivna fall (8 §). Exempel härpå är att rättshjälp enligthuvudregeln inte får beviljas näringsidkare i angelägenhet som uppkommit i hansnäringsverksamhet. En annan betydelsefull inskränkning i rätten tillrättshjälp finns för ägaren av en fastighet i angelägenheter som rörfastigheten om han har - eller borde ha haft - en rättsskyddsförsäkring ellernågot annat liknande rättsskydd som omfattar angelägenheten. För upprättande avsjälvdeklarationer, äktenskapsförord och testamenten får inte rättshjälplämnas och inte heller i mål om boskillnad efter gemensam ansökan eller i s. k.massärenden såsom ärenden om förrättande av bouppteckning ellerinskrivningsärenden enligt jordabalken. Lagstiftningens konstruktion innebär rent formellt attstaten vid allmän rättshjälp betalar kostnaderna i den rättsliga angelägenheten.Den största kostnaden avser normalt ersättningen till biträdet. Den sombeviljats rättshjälp är dock skyldig att efter förmåga betala en del avkostnaderna. Den enskildes bidrag består av dels en rättshjälpsavgift, som ärmaximerad med hänsyn till hans ekonomiska förhållanden, dels en tilläggsavgift,som i viss mån är satt i relation till processkostnaderna. denskyldighet att ersätta en motparts rättegångskostnader som domstol kan JuU1985/86:26 ålägga enligt bl. 18 kap. 1 § (RB). Rättshjälp åt misstänkt i brottmål lämnas dels genombiträde av offentlig försvarare, dels genom annan rättshjälp åt misstänkt ibrottmål. Reglerna för förordnande av offentlig försvarare finns i 21 kap. RB.För en närmare redogörelse hänvisas till framställningen under rubrikenOffentlig försvarare. Den offentliga försvararen betalas av allmänna medel.Enligt närmare bestämmelser i 31 kap. RB kan den tilltalade under vissa omständigheteråläggas återbetalningsskyldighet för dessa kostnader eller en del av dem. Annanrättshjälp åt misstänkt i brottmål får beviljas en tilltalad om hans beräknadeårsinkomst inte överstiger . ; försörjningsbörda, skuldsättning m. m.skall beaktas när årsinkomsten beräknas. När sådan rättshjälp har beviljatsbetalar staten den tilltalades kostnader för bevisning, resor m. m. Rättshjälp genom offentligt biträde kan beviljas i vissa irättshjälpslagen uppräknade ärendekategorier. Det gäller främst ärenden som töt enskildas personliga rörelsefriheteller kroppsliga integritet. Som exempel kan nämnas ärenden inom denpsykiatriska eller sociala vårdlagstiftningen och inomutlänningslagstiftningen. Denna form av rättshjälp beviljas endast i mål ellerärenden hos domstolar eller myndigheter och inte i utomprocessuellaangelägenheter. Rättshjälp genom offentligt biträde är helt kostnadsfri för densom beviljats rättshjälpen. Med rättshjälpsformen rådgivning avses rådgivning ellerannan jämförlig åtgärd i rättslig angelägenhet under högst . Rådgivningfår dock inte användas i bl. a. ärenden om upprättande av självdeklarationeller i inskrivningsärenden enlig jordabalken. Rådgivningen, som meddelas avadvokat eller biträdande jurist på advokatbyrå, står öppen för alla oavsettinkomst. för varje period . Avgiftenkan sättas ned. Om allmän rättshjälp sedermera beviljas i ärendet räknasrådgivningsavgiften av på den rättssökandes rättshjälpsavgift. Även avgift förrådgivning som lämnats i brottrnål kan under vissa förhållanden tillgodoräknasden tilltalade. (Ju 1982:01) har och år1985 avgett två betänkanden. I huvudbetänkandet (SOU 1984:66) Den allmännarättshjälpen föreslås genomgripande förändringar i rättshjälpssysfemet. Ibetänkandet (SOU 1985:4) Rättshjälp tas upp frågor om offentliga biträden,organisationsfrågor m. m. Betänkandena har remissbehandlats och övervägs förnärvarande inom . (Ju 1977:06) har i ett avlämnatbetänkande (SOU 1986:1) Översyn av 2 behandlat de nuvarandereglerna och rättshjälpskommitténs förslag i huvudbetänkandet och lämnat vissaegna förslag i ämnet (s. 88 ff). Utvidgadrättshjälp JuU 1985/86:26 I motion 717 begärs utvidgade möjligheter till rättshjälpför den enskilde. Motionärerna anför att det på vissa områden, bl. a. i frågaom förvaltningsrättsliga mål, råder alltför stor restriktivitet när det gälleratt bevilja rättshjälp. Med hänsyn till den översyn av rättshjälpssystemet sompågår inom anser utskottet att det inte behövsnågon åtgärd från sida med anledning av motiqnsönskemålet. Utskottetavstyrker därför bifall till motionen i denna del. Rättshjälp i disciplinärenden inom kriminalvården I motion 707 förespråkas att intagna ikriminalvårdsanstalt skall få vidgade möjligheter till rättshjälp i disciplinärenden. Bestämmelser om disciplinär bestraffning av den som ärintagen i kriminalvårdsanstalt finns i 47-51 §§ lagen (1974:203) omkriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen). Enligt dessa bestämmelser kandisciplinär bestraffning komma i fråga för intagen som bryter mot anbefalldordning eller meddelade anvisningar när han befinner sig inom anstalten ellerutanför anstalten under tillsyn av personal inom kriminalvården. I dessa fallfår disciplinär bestraffning åläggas om det inte föreligger anledning att denintagne skall låta sig rätta av anvisning eller tillsägelse eller om gärningenär av sådan beskaffenhet att bestraffning är påkallad av hänsyn till ordningeneller säkerheten inom anstalten. Som disciplinär bestraffning kan den intagne tilldelasvarning eller förordnande meddelas att viss bestämd tid, , inteskall räknas in i verkställighetstiden för den påföljd som avtjänas (s. k.disciplinärt tidstillägg). Genom upprepade sådana förordnanden får den tid sominte skall inräknas i verkställighetstiden uppgå till sammanlagt högst tiodagar för den som undergår fängelse i högst en månad, för den somundergår fängelse . Beslut i disciplinärenden meddelas av styresman vidanstalt. Har styresmannen som disciplinär bestraffning meddelat förordnande omatt inte skall räknas in i verkställighetstiden, skall disciplinärendetornedelbart underställas prövning. Det kan här nämnasatt genom proposition 1985/86:147 har förelagts förslag omändrade regler för denna omprövning. I fråga om förfarandet i disciplinärenden tillämpas förvaltningslagen(1971:290). Dessutom ges i kriminalvårdslagen föreskrifter bl. a. om att förhörskall hållas med den intagne innan beslut i ett disciplinärende meddelas. Övervad som förekommit vid förhör och annan utredning skall föras protokoll.Kriminalvårdsstyrelsens beslut i disciplinärenden kan överklagas tillkammarrätten. Utskottet kan för sin del gärna uttala sin förståelse förde motiv som ligger bakom motionsönskemålet. kan konstateras atträttshjälpslagen i och för sig lämnar utrymme för allmän rättshjälp åt intagnasom är föremål Förutsättningen härför är att den intagne bedöms ha JuU1985/86:26 ett sådant behov av juridiskt bistånd som avses i rättshjälpslagen.Så torde visserligen inte annat än undantagsvis anses vara fallet. Utskottetanser likväl att regleringen i rättshjälpslagen i förening med den ordning somgäller för handläggningen av disciplinärendena innebär att de intagnasberättigade intressen på området är tillgodosedda. Utskottet vill i sammanhanget erinra om att det inomregeringskansliet pågår överväganden i fråga om rättshjälpssystemet. Utskottetavstyrker bifall till motion 707. I motionerna 713 och 719 framhålls att juridiskt biträdeåt asylsökande flyktingar bör finnas att tillgå tidigare än ,helst vid det första förhöret hos polisen. I motion 713 föreslås två vägar attgöra detta möjligt: genom tillskapande av jourverksamhet lör advokater ochgenom utökning av tillåten tid för rådgivning enligt rättshjälpslagen. En utlänning, som saknar för inresa i föreskrivnahandlingar eller som av annan i utlänningslagen (1980:376) angiven omständighetinte får resa in i eller vistas i , kan avvisas vid ankomsten hit ellerinom därefter. Ett beslut om avvisning fattas av polismyndigheten. Ettöverklagande av polismyndighetens beslut påverkar inte verkställigheten, ominte statens invandrarverk () beslutar att avvisringen tills vidare inte fårverkställas. Om utlänningen söker asyl, dvs. påstår att han i hemlandetriskerar antingen politisk förföljelse eller att bli sänd tiH krigsskådeplatseller straffas för att han vägrat fullgöra krigstjänstgöring, eller om hanförklarar sig inte vilja återvända till hemlandet på grund av de politiskaförhållandena där, får polismyndigheten inte besluta om avvisning utan skallöverlämna ärendet till . kan dock även i sådana fall avgöraavvisningsfrågan, om myndigheten bedömer att påståendet är uppenbart oriktigt(s. k. direktavvisning). I sådant fall skall beslutet anmälas till innandet får verkställas. Om inte delar polismyndighetens bedömning skall SIVöverta ärendet. uppgick antalet asylsökande i tillca 14 500 personer. Av dessa direktavvisades ca 2 900. Ett beslut om utvisning kan fattas antingen av ellerav allmän domstol i samband med brottmålsprocess eller, när grunden ärasocialitet, av allmän förvaltningsdomstol. SIV:s utvisningsbeslut kanöverklagas till regeringen, medan domstolarnas utvisningsbeslut överklagas tillresp. Vissa beslut om avvisning och utvisning (terrorister m.fl.)fattas direkt av regeringen. Ett utvisningsbeslut är in(e verkställbart förrändet har vunnit laga kraft. Verkställigheten av avvisnings- och utvisningsbesluthandhas av polismyndigheten. beslut i verkställighetsärendenär inte över-klagbart (visst ändringsförslag är framlagt i proposition1985/86:133). är dock ofta skyldig att överlämnaverkställighetsärendet till , när de påståenden om politiska hinder somframförs är av samma typ r 1985/86. som harredovisats i fråga om avvisningsärenden. Även i vissa andra fall skall JuU1985/86:26 överlämnande ske. Överlämnande behöver dock inte ske, om påståendetär uppenbart oriktigt eller kan lämnas utan avseende eller redan har prövats. Rättshjälp i utlänningsärenden ges främst i form avoffentligt biträde. Regler härom finns i 41 § rättshjälpslagen. I utvisningsärenden hos , allmän förvaltningsdomstoloch regeringen, liksom vid utredning hos polismyndigheten när fråga haruppkommit om utvisning, får rättshjälp genom offentligt biträde beviljas. Blirdet fråga om utvisning i ett brottmål vid allmän domstol tillgodoses behovet avrättshjälp genom offentlig försvarare. I avvisningsärenden kan rättshjälp genom offentligtbiträde beviljas hos och regeringen; däremot inte hos polismyndigheten ominte anledning föreligger att överlämna ärendet till . I verkställighetsärenden får rättshjälp genom offentligtbiträde beviljas, om anledning föreligger att överlämna ärendet frånpolismyndigheten till . En ytterligare omständighet som möjliggör förordnande avoffentligt biträde i utvisnings-, avvisnings- eller verkställighetsärenden hospolismyndighet är att utlänningen har hållits \ förvar enligt de särskildareglerna härom än . Beslut om rättshjälp genom offentligt biträde fattas isamtliga här redovisade fall av rättshjälpsnämnd. (A 1980:4 - IPOK) avlämnade imaj 1983 betänkandet (SOU 1983:29) Invandringspolitiken - Förslag. Kommitténdiskuterade där frågan om juridiskt biträde åt asylsökande idirektavvisnings-situationer (s. 201 f). Kommittén ansåg att ett system medadvokatberedskap sannolikt inte kunde införas annat än på lång sikt, eftersomdet skulle kräva medverkan av ett relativt stort antal advokater på olika orteroch medföra betydande kostnader. Kommittén ansåg emellertid att enförsöksverksamhet skulle vara av stort intresse. I proposition 1983/84:144 om invandrings- ochflyktingpolitiken uttryckte föredragande departementschefen oro för den praxisi direktavvisningssitua-tioner som enligt IPOK hade utvecklats hospolismyndigheterna och anmälde sin avsikt att ta initiativ till en närmareundersökning av vilka metoder som kan förbättra rättssäkerheten i samband medasylprövningen vid gränserna. tillstyrkte förslaget om en särskild utredningoch förutsatte att frågan om advokatberedskap för dessa ärenden kunde komma attaktualiseras vid de överväganden som utredaren skulle komma att göra (SfU1983/84:30 s. 16, rskr, 410). Uppdraget lämnades åt asylutredningen (A 1984:01).Utredningen förväntas avge ett förslag om asylförfarandet vid gränserna,innefattande ställningstagande till frågan om juridiskt biträde, . har i betänkandet (SOU 1985:4)Rättshjälp föreslagit bl. a. att den nuvarande regeln i 41 § 6rättshjälpslagen om rätt för Utlänning som har hållits i förvar änen vecka att få offentligt biträde ändras så att tidrymden avkortas från envecka . Betänkandet har remissbehandlats och övervägs förnärvarande i . Utskottetgör följande bedömning. JuU 1985/86:26 Den av motionärerna berörda frågan om biträde vid gränsenåt asylsökande är enligt utskottets mening av hög angelägenhetsgrad. De somanländer till i syfte att söka asyl har naturligtvis ofta svårt atthävda sina intressen. a. bristande kunskaper om det svenska regelsystemetoch språket bidrar till detta men också, som framhålls i motion 719, detförhållandet att situationen i sig är oroande för den enskilde. De svårighetersom uppenbarligen föreligger har också, som framgår av utskottets inledanderedogörelse, redan tidigare uppmärksammats av (SfU 1983/84:30, rskr.410) och utredning pågår om hur de skall kunna lösas. Ett utredningsförslagväntas föreligga . Utskottet, som inte tar ställning till vilken typ avbistånd som kan vara att föredra i de angivna situationerna, anser attresultatet av det pågående utredningsarbetet och regeringens åtgärder medanledning därav bör avvaktas. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotionerna 713 och 719. I motion 724 begärs förslag till ändring irättshjälpslagen så att rättshjälp i ärenden om felbehandling av patienter kanbeviljas utan särskilda skäl, om ärendet på grund av preskription inte harkunnat prövas inom patientförsäkringens ram. Om ärendet har prövats enligtpatientförsäkringsvillkoren anser motionärerna att rättshjälp bör kunnabeviljas, när särskilda omständigheter föreligger. Motionärerna hävdar att rättshjälpsnämnderna praktiskttaget alltid avslår ansökan om rättshjälp i dessa fall med hänvisning till attden enskilde inte har "befogat intresse" av att få sin sak behandlad(8 § första stycket 9 rättshjälpslagen). Skador som har uppstått genom felaktig medicinskbehandling är inte underkastade någon rättslig särbehandling. Det innebär atten sjukvårdshuvudmans skadeståndsansvar - liksom skadeståndsfrågorna i övrigtinom sjukvårdens område - skall bedömas enligt bestämmelserna i skadeståndslagen(1972:207). Enligt 3 kap. 1 § skadeståndslagen åligger detarbetsgivare att svara för bl. a. personskada, som en hos honom anställdarbetstagare vållar genom fel eller försummelse i tjänsten, oavsett vilkenställning arbetstagaren intar. Ansvaret omfattar även statliga och kommunalamyndigheter, t. ex. en landstingskommun som driver ett sjukhus. En skadelidandeär regelmässigt skyldig att visa att skadan har vållats avsiktligt eller avvårdslöshet och att han inte själv uppsåtligen eller av grov oaktsamhet harmedverkat till skadan. Talan om skadestånd förs vid allmän domstol. Vid personskada till följd av sjukvårdsbehandling gällerliksom vid andra skadefall att den skadelidande kan få ersättning genomsocialförsäkringen. Rättelse: S. 17 rad 25 Står: 20Rättat till: efter höjningen 30 Rad 26-27 meningen utgår. finns ett särskiltförsäkringssystem för hälso- och JuU 1985/86:26 sjukvården kallatPatientförsäkring vid behandlingsskada. Ersättning utgår utan att denskadelidande behöver bevisa att förutsättningar för skadeståndsansvarföreligger, dvs. att skadan har vållats genom fel eller försummelse.Försäkringen gäller för behandlingsskada som har uppkommit i direkt samband medhälso- och sjukvård. Behandlingsskadan skall vara av kroppslig art och ha"uppkommit som en direkt följd av undersökning, behandling eller annandylik åtgärd, förutsatt att skadan inte utgör en oundviklig komplikation från medicinsk synpunkt motiverad åtgärd" (egentlig behandlingsskada).Härvid undantas sådan skada, som är en följd av ett nödvändigt risktagande isärskilt kritiska situationer. Vidare räknas som behandlingsskador dels sådanasom består i att ett sjukdomsförlopp på grund av diagnosfel inte har behandlatspå ett adekvat sätt (diagnosskada), dels vissa olycksfalls- ochinfektionsskador. Från ersättningsreglerna undantas bl. a. skador som harorsakats av läkemedel. När det gäller skador på grund av läkemedel har enförsäkring liknande patientförsäkringen kommit till stånd . Ersättningskrav skall framställas senast från dentidpunkt då skadan först visade sig. dock inte senare än efter detskadan orsakades. Vid bestämmande av ersättningen tillämpas i princip skadeståndsrättsliganormer. Vissa schabloner används. a. utgår inte ersättning för vissasmärre skador. Åtagandet är för varje skadehändelse begränsat till 20 milj.kr.. dock högst 3 milj. kr. för varje skadad person. Patientförsäkringen meddelas av ett konsortium avförsäkringsbolag. Staten, samtliga kommuner och landstingskommuner har avtal omsådan försäkring. Även de privatpraktiserande tandläkarna och läkarna har somregel försäkringar med i allt väsentligt samma villkor. Sedan en skadeanmälan har gjorts verkställer handläggarevid Patientförsäkringen en fullständig utredning, såväl medicinsk somekonomisk och social, utan kostnad för den skadelidande. För bedömning av principiella eller tvistigaskadeersättningsfall har tillsatts en särskild nämnd - består av sex ledamöter, av vilka regeringen utser ordförande ochytterligare två ledamöter, sjukvårdshuvudmännen två ledamöter ochförsäkringsgivarna en ledamot. Om nämndens beslut inte godtas kan ärendethänskjutas till skiljemän. Behovsprövningen enligt rättshjälpslagen (RHL) gäller i deflesta fall frågan om det föreligger behov av biträde. Av 20 § första stycketRHL framgår att biträde får förordnas endast om den rättssökande inte själveller genom någon söm i tjänsteställning eller annars lämnar honom biståndbehörigen kan tillvarata sin rätt. Rätten till biträde är sålunda subsidiär iförhållande till den hjälp som den rättssökande kan få på annat håll. Med den utformning som huvudregeln om allmän rättshjälphar fått har den allmänna rättshjälpen en mycket vidsträckt omfattning. a.i syfte att koncentrera rättshjälpsresurserna till områden där de bäst behövshar huvudregelnförsetts med ett flertal begränsningar. Dessa återfinns i 8 § JuU1985/86:26 Somen generell begränsning gäller därvid att den rättssökande för att få allmänrättshjälp skall ha befogat intresse av att få sin sak behandlad (8 § förstastycket 9). Lagstiftaren har inte ansett det möjligt att uttömmande ange allade situationer där rättshjälp bör vägras på grund av denna regel. förarbetena(prop. 1972:4 s. 247 ff) anges dock några typfall. rättshjälpexempelvis kunna vägras när anspråket grundas på en klar felbedömningav gällande rättsregler och en eventuell talan därför är helt utsiktslös.Även fall när bevisläget är sådant att det framstår som utsiktslöst ellermycket osannolikt att anspråket kan drivas med framgång nämns som exempeldär rättshjälp bör kunna vägras. har i två avgöranden (NJA 1982 s. 175, Ioch II) slagit fast att det inte ärförenligt med de grundläggande principerna för rättegången att en domstol irättshjälpsfrågan skall göra en förberedande sakprövning för att kunna avgöraom rättshjälp skall beviljas eller få behållas. Enligt högsta domstolen är detendast i uppenbara fall som en sådan prövning kan göras utan att en domstolkommer i konflikt med de grundläggande rättegångsprinciperna. har ansett att behov avbiträde genom allmän rättshjälp som regel inte kan anses föreligga vidskadereglering hos Patientförsäkringen eller vid behandling av ärende hosPatientskadenämnden. Endast om det föreligger särskilda skäl med hänsyn tillsökandens personliga förhållanden eller ärendets beskaffenhet eller om ärendetskall hänskjutas till avgörande av skiljemän anses behov av rättshjälpföreligga. Rättshjälp har beviljats i några fall där sökanden inte hadeiakttagit försäkringsvillkoret att krav skall framställas fråndet skadan orsakats. Utskottet vill till en början framhålla att detnaturligtvis är angeläget att patienter, som drabbas av behandlingsskador inomhälso- och sjukvården, får kompensation för dessa. Genom patientförsäkringenhar patienten i detta avseende ett, relativt sett, gott skydd. Vissa skadefallersätts dock inte genom försäkringen. Patienten är då hänvisad till att sökaersättning på annat sätt, t. ex. genom att framställa anspråk på skadestånd. Ominte uppgörelse kan träffas i godo kan ersättningstalan föras vid domstol.Behov av biträde enligt rättshjälpslagen torde i sådana fall i och för sigkunna anses föreligga. Men utgångsläget kan vara olika i olika fall. Har ersättningskravettidigare prövats i sak enligt villkoren för patientförsäkring och avslagits,torde risken för att ansökan om rättshjälp avslås på den grund som motionärernavänder sig emot, dvs.