bet · G901FiU10 · 1985-12-31 00:00:00 — Inflationeni har varit mellan tre och fyra procentenhetersnabbare än i våra vikfigaste konkurrentländer. Under loppet av stegpriserna i . Detta var nästan dubbelt så mycket som det målsom uppsatts, vilket till stor del beror på att lönerna ökade alltför kraftigt.Preliminära beräkningar för visar att timlönerna totalt ökade med omkring6,och för industrin med . Som en följd av den snabba pris- och kostnadsökningenutvecklades utrikeshandeln väsentligt sämre än antagandet i den revideradefinansplanen. bidrog en lägre exporttillväxt och en kraftig ökningav importen till ett negativt bytesbalanssaido på ca . Utskottet anser att regeringens politik som denpresenterats i finansplanen i allt väsentligt saknar förslag till åtgärder somskulle kunna medverka till en mera positiv framtida utveckling. Regeringenspolitik tycks i huvudsak bygga på två tankar, nämligen för det första behovetav en viss budgetförstärkning, som utskottet dock anser vara otillräcklig, samtför det andra en förhoppning om att utfallet av årets avtalsrörelse skall blien prolongering av gällande avtal. Utskottet kan inte ställa sig bakom dennauppläggning utan förordar i det följande andra och betydligt mer konkretariktlinjer för den ekonomiska politiken. Utskottetvill emellertid först något kommentera de ändrade förutsätt- . ningar somden senaste fidens kraftiga fall i oljepriserna skapat. Denna FiU 1985/86:10utveckling inleddes och pågår fortfarande. Även de senastemånadernas valutakursförändringar med framför allt en sjunkande dollarkurs harpå ett markant sätt förändrat förutsättningarna för den svenska ekonominsutveckling . Det innebär att den bedömning av utvecklingen sompresenteras i finansplanen måste ändras på flera punkter. Konjunkturinstitutethar för utskottet redovisat vissa bedömningar av effekterna på den svenskaekonomin av sänkta oljepriser och lägre dollarkurs. anser att inflationen under loppet avår 1986 bör kunna stanna vid 3,03,under förutsättning att avtalsrörelseninte resulterar i ett avtal som ytterligare försämrar det svenska näringslivetskonkurrenskraft. KI:s prognos bygger på ett oljepris på per fat ochen dollarkurs på . En sådan dämpning av prisstegringarnaskulle enligt Kl kunna ge utrymme för en ökning av de reala disponiblainkomsterna av ungefär samma storleksordning som , dvs. sammanfattar de beräknade effekternaav oljeprissänkning och sänkt dollarkurs på följande sätt: - Importprisernapå råolja och oljeprodukter sänks med nästan en tredjedel, i kronor räknat. - Exporten avvaror ökar med , importen med (volymtal). - Inflationstakteni reduceras med drygt en procentenhet. - Den privatakonsumtionen blir högre, och den samlade produktionen (BNP) drygt 0,5 %högre än som tidigare förutsetts. - Handelsbalansenförbättras med ca . Utskottet vill understryka den osäkerhet som vidlåderbedömningarna ovan. De bygger som tidigare redovisats på ett oljepris på 19dollar per fat och en dollarkurs på . både oljepriset och dollarkursen lägre än dessa tal. KI:s bevakningbygger också på samma förhoppning som kommer till uttryck i finansplanen om enprolongering i årets avtal. Utskottet vill kraftigt understryka vad som ocksåsägs i finansplanen, nämligen att varje lönekostnadsökning därutöver (dvs.utöver det s. k. överhänget och en viss antagen löneglidning) innebär attinflationen blir högre än den av Kl redovisade prognosen och attkonkurrenskraften gentemot omvärlden försämras ännu mer. Effekterna av en sådanutveckling får än större genomslag på den svenska ekonomin . Priserna steg trots dollarfalloch sänkt diskonto. Det betyder att en tredjedel av den av Kl förutseddainflationen redan har inträffat. Resterande fårpriserna bara stiga med om prognosen skall infrias. Utskottet bedömerdet - med beaktande även av det oreahsUska löneantagandet - som högstosannolikt att denna optimistiska förutsägelse skall kunna infrias, såvida inteoljepriset faller ytterligare. 5 1985186.5 saml. dels den del av utskottets yttrande som på s. 27 börjar med "Den FiU1985/86:10 ekonomiska" och på s. 33 slutar med "yrkande 1." bortha följande lydelse: Utskottet anser att den avgörande svagheten i regeringens politikär att de senaste årens konjunkturuppgång inte har utnyttjats för att ta itumed strukturproblemen i svensk ekonomi. Utskottet delar inte den pessimistiska syn på delångsikfiga tillväxtmöjligheterna som redovisas i finansplanen. Regeringenuppskattar den långsiktiga tillväxten till högst . Anledningen sägs varaatt en rad av de faktorer som bidrog snabbaproduktivitetsökning ej längre existerar. a. hävdas att länder med en stortjänstesektor måste acceptera en lägre tillväxttakt, dåproduktivitetsstegringen inom denna sektor inte är lika stor som inomvaruproduktionen. Det finns emellertid länder med en stor tjänstesektor ochen hög tillväxttakt. Produktivitetsökningen i t. ex. har under de senasteåren legat på i genomsnitt 4,jämfört med mera blygsamma . I likhet med vad som förordas i motionerna Fi2I3 (m),Fi219 (fp) och Fi217 (c) förordar utskottet en politik som skapar bättreförutsättningar för tillväxt och därigenom en stigande välfärd. Detta är viktigtinte minst för att åstadkomma en regionalt balanserad utveckling inom landet. Tillväxten måste komma hela landet till del. Målet börvara en decentraliserad samhällsstruktur där det råder balans såväl mellan sominom olika regioner. Uppnås inte detta skapas problem såväl i storstadsområdenasom i glesbygderna. Värdefulla grönområden i stadsbilden tas i anspråk förbostäder och trafikleder. I glesbygderna hotas sysselsättningen och utarmasservicen. Den ekonomiska tillväxten bestäms framför allt av valet avekonomiskt System och valet av spelregler inom den ekonomiska politiken. Dessaspelregler kan vara tillväxtfrämjande eller tillväxthämmande. Utskottet vill betona att en viktig förutsättning för atthöja välfärden för alla är att den kaka växer som vi alla skall dela på. Efteren med fallande köpkraft har kraven på reallönehöjningar blivitallt starkare. Utskottet anser att endast en ökad tillväxt kan skapaförutsättningar för angelägna standardlyft för det stora flertalet medborgare. Dencentrala fördelningspolitiska konflikten står mellan den offentliga ochden privata sektorn. För att reallönerna skall kunna öka måste tillväxten ökasamfidigt som utgifterna minskar i stat och kommun. Stora nominellalöneökningar leder till ökad inflation, sämre konkurrenskraft, sjunkande exportoch större underskott i bytesbalansen. Det minskar i sin tur möjligheterna attförbättra reallönerna. Vid Valet av tillväxtfrämjande åtgärder är det viktigt attskilja på höjt utnyttjande av den tillgängliga kapaciteten och utbyggnad avdenna kapacitet. En ökning av kapacitetsutnyttjandet leder endast till enengångsökning av produktionen. En konUnuerlig och hög fillväxttakt kräver bådeett högt kapacitetsutnyttjande, dvs. åtgärder på ekonomins efterfrågesida, ochen politik som stimulerar ekonomins utbudssida. En ökad tillväxt kan aldrig kommenderas fram genompolitiska beslut. Ytterst beror den på enskilda människors initiativ,driftighet, kreativitet. risktagande,sparande och arbetsvilja. Men den ekonomiska politiken bidrar FiU 1985/86:10i hög grad till att skapa den miljö som utgör förutsättningarna för denekonomiska tillväxten. Utskottet anser att ekonomisk tillväxt bäst främjas i ettekonomiskt system som bygger på ett decentraliserat beslutsfattande.Marknadsekonomin är det oöverträffade sättet att ta till vara den skaparlust,arbetsvilja och kompetens som finns spridd bland miljontals enskilda människoroch företag. Utskottet anser att det nu är hög tid att sätta tillväxteni centrum för den ekonomiska politiken. Tillväxthindren i den svenska ekonominmåste elimineras. För att den ekonomiska politiken skall kilnna leda tillstabilitet och tillväxt är det nödvändigt att marknadssystemets funktionssättförbättras. Enligt utskottets mening skulle en revitalisering av den svenskaekonomin kunna möjliggöra en tillväxtnivå avsevärt över det . Det första tillväxthinder som enligt utskottet måste eliminerasär de ständiga höjningar av skattetrycket som regeringens politik medfört. Påskattesidan har utvecklingen inneburit höjt skattetryck för hushållen. Desvenska hushållens problem är inte att de har för få skatter och för lågtskattetryck. Problemet är i stället att det samlade skatteuttaget och den storastatliga upplåningen tar i anspråk en alltför stor del av nationens samladeresurser. Utskottet anser att ytterligare skattehöjningar inte kan accepteras.I stället måste vissa sänkningar genomföras av de skatter som direkt ellerindirekt träffar arbete och sparande. Det är angeläget att sänka marginalskatterna. Högamarginalskatter vidgar den s. k. skattekilen, vilket hämmar såväl arbetsutbudsom investeringar. Dessutom bidrar de höga marginalskatterna till minskadarbetskraftsrörlighet mellan branscher och yrken, vilket i sin tur hämmartillväxten. Utskottet anser också att skatteskalan måste återges ettfullständigt inflafionsskydd för att säkerställa att gjordamarginalskattesänkningar blir bestående. Därtill måste vissa sänkningargenomföras för förmögenhets-, arvs- och gåvoskatterna. Sålunda börförmögenhetsskatten på arbetande kapital i familjeföretag avskaffas. För attstimulera enskilt aktieägande bör också skatten på riskvilligt sparande minskasgenom att en skatteredukfion för aktieutdelningar återinförs. Slufligen anserutskottet att den statliga fastighetsskatten skall avskaffas. Utskottet anser/ö/- det andra att en ytterligareåtstramning av finanspolitiken är nödvändig, både för att skapaförutsättningar för en sänkt räntenivå och för att bibehålla och helstförstärka konkurrenskraften för det svenska näringslivet. Den offentliga sektorns resursanvändning måste begränsassamtidigt som den enskilda sektorn ges mer expansionsutrymme, inte minst föratt möjliggöra höjda reallöner. Den åtstramning av finanspolifiken som ärnödvändig för att få ner inflafionstakt och budgetunderskott bör ske enbartgenom utgiftsminskningar. I årets finansplan har visserligen en vissupp-stramning skett så till vida att ett antal besparingar föreslås. Dessa äremellerfid enligt utskottets mening inte fillräckligt omfattande. Den inriktning av besparingarna som utskottet förordarinnebär att utgiftsminskningarna främst riktas mot den offentliga konsumtionen och de 67 offentligatransfereringarna, medan de offentliga investeringarna i allt FiU1985/86:10 väsentligt undantas. Utskottet vill kraftigt betona att det tillgängligautrymmet för expansion är mycket begränsat. Utskottet anser därför attde besparingar som regeringen föreslagit i fråga om statsbidragen tillkommunerna är alldeles otillräckliga. Statens finansiella överföringar tillkommuner och landsting bör därför minska med utöver vadregeringen föreslagit. En sådan neddragning tillåter kommunerna attupprätthålla oförändrad standard för ett ökande antal äldre invånare.Minskningen av statsbidragen måste också kombineras med färre statligadetaljregler för den kommunala verksamhetens utformning. Besparingar måste också riktas mot offentligatransfereringssystem. Sålunda bör statsbidragen till arbetslöshetskassornabegränsas. Subventionerna på bostadsområdet måste minskas, varvidbesparingarna bör vara av en storleksordning som motsvarar slopandet av denstatliga fastighetsskatten. Utskottet anser också att ett antal statliga företag börutförsäljas. Denna åtgärd är visserligen av engångskaraktär, men den kan enligtutskottets mening upprepas under ett flertal år. Det är också angeläget attundersöka om vissa andra reala statliga tillgångar med låg direkt avkastningmen en god realvärdestegring kan utförsäljas. Staten skulle då kunnatillgodogöra sig det kapitaliserade värdet av den framtida avkastningen.Exempel på sådana tillgångar är kraftverk och skogar. Den besparings- och skattepolitik som utskottet förordarhar tidigare av socialdemokraterna satts i motsatsställning till en rättvisfördelningspolitik. Utgiftsminskningar har då jämförts med en situafion däringenting alls görs åt budgetproblemen. Gentemot detta har påpekats attuteblivna utgiftsminskningar lett till högre inflation, skattehöjningar,större statsskuld och högre räntor. Utskottet ser med tillfredsställelse att den ovanbeskrivna motsättningen nu inte aktualiseras i årets finansplan. Där betonas istället den fördelningskonflikt som existerar mellan den offentliga sektornsanspråk på resursutrymme och löntagarnas anspråk på reallöneökning. Utskottetdelar helt denna uppfattning och kan bara beklaga att regeringen intefullföljt resonemanget genom att föreslå tillräckliga besparingar i fråga omstatsbidragen till kommunerna. För det tredje måste den offentliga sektornavmonopoliseras. Via lagstiftning och subventioner har den offentliga sektorni praktiken erhållit monopol på produktionen av ett flertal tjänster, t. ex.barnomsorg, sjukvård, åldringsvård och utbildning. På dessa områden finns detdärför föga konkurrens och stora hinder för nyetableringar. Utskottet anser detväsentligt att alla möjligheter till ökad konkurrens och ökad effektivitet inomtjänsteproduktionen tas till vara. Därigenom skulle också en ökad valfrihetför kunder och konsumenter skapas. En ökad konkurrens kan i de flesta fallväntas leda till att innovationsförmågan ökar och utskottet anser därför attett antal offentliga monopol måste avskaffas. Inom den kommunala sektorn bör t. ex. effektiviteten kunnaöka genom bl. a. större inslag av anbudsförfarande och privata entreprenader. anserdärför att det är väsentligt att privata initiativ uppmuntras inom FiU1985/86:10 områdensom huvudsakligen förbehållits den kommunala eller statliga sektorn.En sådan större variationsrikedom inom tjänsteutbudet befrämjar inte baravalfriheten för konsumenter och näringsidkare utan skapar också störrevalfrihet för dem som arbetar i den offentliga sektorn att välja En fjärde typ av tillväxthinder som utskottet anser måsteavskaffas utgörs av den byråkrati och regleringsapparat som byggts upp underefterkrigstiden. Valutaregleringen är ett sådant tillväxthämmande inslag iden ekonomiska politiken. Utskottet anser att en avreglering är viktig avfrämst två skäl. För det första kan en avreglering leda till att realräntansjunker. För det andra kan fria kapitalrörelser spela en viktig roll genom atttvinga fram en mer stabil och disciplinerad ekonomisk politik. Utskottet anser också att prisregleringen skall avskaffas.Under den gångna mandatperioden tillämpades prisreglering i större eller mindregrad totalt sett . Sådana ständiga ingrepp innebär enligtutskottet att prismekanismerna sätts ur spel. Utskottet anser vidare att en reformering avarbetsmarknadslagstiftningen är nödvändig. Sålunda skulle ökade möjligheterfill provanställning kunna förbättra arbetsmarknadens funktionsduglighet. Ytterligare ett hinder utgörs av den hårt regleradebostadssektorn. Utskottet förespråkar minskade subvenfioner, slopandet av denstatliga fastighetsskatten och en avbyråkratisering för att revitalisera dennamarknad. Slutligen måste de kollektiva löntagarfonderna avskaffas.Därmed ökar viljan och förmågan till nyinvesteringar, risktagande ochnyetableringar hos både små och stora företag. Fondsocialismens upphörande börenligt utskottet åtföljas av en förstärkning av den enskilda äganderätten.Fondernas avveckling bör därför ske genom att tillgångarna används somsparpre-mier för ett individuellt sparande i aktier. Utskottet har tidigare redovisat några synpunkter på denstatliga lönepolitiken. Därutöver anser utskottet att det är väsentligt attden ekonomiska politiken medverkar fill att skapa incitament till en bättrefungerande lönebildning. långtidsutredning framhöll detta som en av deviktigaste förändringar som måste ske för att svensk ekonomi skall nåsamhällsekonomisk balans. Utskottet beklagar att regeringens agerande undersommaren och försvårat en sådan utveckling. Utskottet anser att det är arbetsmarknadens parter som ifria förhandlingar skall komma fram fill lönenivå, lönestruktur och andraanställningsvillkor. Men det är uppenbart att den ekonomiska politiken påverkarförutsättningarna för dessa förhandlingar. Utskottet vill också betona vikten av att de statligalöneförhandlingarna inte får fillåtas bli löneledande och därigenom i prakfikenutgöra ett golv för övriga avtal, vilket skulle kunna leda till för storalönehöjningar inom den konkurrensutsatta sektorn. Om statsmakterna korrigerar alla negativa effekter av förhöga avtal riskerar löneökningstakten att bli hög. Denna erfarenhet har vi bl. a. i . Om statsmakterna genom återkommande devalveringar och genom 69 omfattandearbetsmarknads- och industripolitiska åtgärder tar ansvar för FiU 1985/86:10konkurrenskraft och sysselsättning och om löntagarna genom prisklausuler kangardera sig mot inflationens effekter reduceras incitamenten att träffaansvarsfulla avtal. Detta gäller både arbetsgivare och arbetstagare. Enligt utskottets mening är det nödvändigt att finna ettsystem där arbetsmarknadens parter ges incitament för att sluta löneavtal sominte skapar arbetslöshet. bör statsmakterna stå fast vid ett ansvarför dem som ändå blir arbetslösa. Det är också nödvändigt att utforma systemetså att incitamenten byggs in i systemet och inte är beroende av de beslut somefter förhandlingarna kan komma att fattas av statsmakterna. Det är med andraord nödvändigt att klara trovärdighetsproblemet utan att behöva gå vägen överökad öppen arbetslöshet. Utskottet menar att dessa problem kan lösas genom entrovärdig växelkurspolitik som bl. a. förutsätter slopad valutareglering, eninflations-skyddad skatteskala och en reformering av systemet förarbetslöshetsersättningen t. ex. genom höjda egenavgifter. I detta sammanhang vill utskottet också betona vikten avatt den typ av "förhandlad inkomstpolitik" som den s. k.SAMAK-rapporten förordar inte genomförs i . I förordasatt regeringen skall ta plats vid arbetsmarknadsorganisationernasförhandlingsbord som en tredje part och att förhandlingarna skall omfatta alltsom påverkar löntagarnas inkomster inkl. sociala reformer, skatter, priser ochannat. Utskottet avvisar bestämt av grundläggande demokratiskaskäl sådana tankegångar. förhandlade inkomstpolitik baseras påatt arbetsmarknadens parter agerar olika beroende på vem som inneharregeringsmakten. I stället anser utskottet att arbetsfördelningen mellan regeringenoch arbetsmarknadens parter måste göras klarare, dels utskottets hemställan under 1 bort ha följandelydelse: 1. beträffande de allmännariktlinjerna för den ekonomiska politiken att med avslag påregeringens förslag i proposition 1985/ 86:100 bilaga 1 mom. 1 och mofionerna1985/86:Fi211 yrkande 1 och 1985/86:Fi218 yrkandena 1, 3, 6 och 8 samt medanledning av motionerna 1985/86:Fi213 yrkande 1, 1985/86:Fi217 yrkande 1 och1985/86:Fi219 yrkande 1 godkänner vad utskottet anfört och som sin mening gerregeringen detta till känna, De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i (vpk) anser att dels dén del av utskottets yttrande som på s. 22 börjarmed "De senaste" och på s. 33 slutar med "yrkande 1." bortha följande lydelse: har den svenska ekonomin kännetecknatsav en god tillväxt, med i genomsnitt . Det gångna årets fillväxt i bruttonationalprodukten stannade vid , dvs. obetydligt lägre än vad som förutsades kompletteringsproposition. Däremot steg konsu mentpriserna mer än vad som förutsågs i kompletteringspropositionen. Prisstegringen blev under loppet av året 5,7 %.Preliminära beräkningar FiU 1985/86:10 för visar att timlönernatotalt ökade med och för industrin med . Främst beroende påökade transfereringar, som t. ex. skatterabatten och den kraftiga höjningen avbarnbidragen, steg hushållens realinkomster med något mer än 2 %.Realinkomstökningen tillsammans med en fortsatt neddragning av sparandetmedförde att den privata konsumtionen ökade med . Det var en väsentligtkraftigare tillväxt än vad utskottet förutsåg . En mycketposifiv utveckling för landet som helhet kunde även för noteras förinvesteringarna. Däremot utvecklades utrikeshandeln väsentligt sämre än väntat.En lägre exporttillväxt och en kraftig ökning av importen bidrog till ettnegativt bytesbalanssaido på . Det kraftiga fallet i oljepriserna, som inleddes 1985, och i viss utsträckning även de senaste månadernasvalutakursförändringar har på ett markant sätt förändrat förutsättningarna förden svenska ekonomins utveckling . Det innebär att den bedömningav utvecklingen som presenteras i finansplanen måste ändras på flera punkter.Konjunkturinstitutet har för utskottet redovisat vissa bedömningar aveffekterna på den svenska ekonomin av sänkta oljepriser och lägre dollarkurs. I årets finansplan antas inflationen under loppet av 1986kunna begränsas till något . Eftersom det mycket goda vinsUäget inomindustrin ger utrymme för en bättre löneutveckling för de anställda än vad somblivit resultatet av de senaste årens avtalsförhandlingar är det viktigt attindustrin visar sitt ansvar och inte ytterligare ökar sina vinstmarginaler ochpå så sätt driver upp inflationen. De senaste månadernas oljeprisfall ochsjunkande dollarkurs bör i så fall kunna medföra att inflationen under loppetav 1986 stannar på en lägre nivå än . Ett fullt genomslag av såväl förändringar i oljeprisernasom i valutakurserna skulle innebära vissa förändringar i bedömningen avförsörjningsbalansposterna. På motsvarande sätt som i avsnittet om deninternationella utvecklingen har endast effekter av de internationellaprisförändringarna beaktats. På försörjningsbalansens användningssida leder dennakalkyl till en höjning av prognoserna för den privata konsumtionen och exportenav varor och tjänster. Höjningen av konsumtionsprognosen är en följd av dentidigare beskrivna ökningen av hushållens reala disponibla inkomster och ettantagande om en återhämtning av sparandet till nivå. Konsumtionsökningenblir mycket kraftig och av samma omfattning som . I de reviderade kalkylerna antas att oljeprisfallet ochvalutakursförändringarna inte har någon inverkan på investeringarna. Enosäkerhetsfaktor utgör lagerinvesteringarna. Enligt tidigare riksdagsbeslutskall beredskapslagren av olja dras ned . Det kan emellertidifrågasättas om detta är fördelaktigt vid nuvarande nivå på oljepriserna.Genomförs inte neddragningen av oljelagren innebär detta att postenlagerinvesteringar kommer att öka som importen stiger mer än vad somförutsatts. Sjunkande råoljepriser och fallande dollarkurs innebär attexporten beräknas öka med . marknadstillväxtmed en halv procent. Den kan dock inte helt utnyttjas eftersommånga expansiva branscher har kapacitetsproblem. Import av varor och tjänster -1,0 -0,9 -7,5 0,7' 1,1' Sysselsättn.,förändring i antal personer Arbetslöshet, % Bytesbalans, miljarder kr 5,7 3,0-3,5 +36 000 +43 000 +26 000 3 -10 1 ' Förändring i lagerinvestering i procent av föregåendeårs BNP. PNB:s prognos, omräkiad med hänsyn till lägre oljeprisoch ändrade växelkurser. Handelsbalansen påverkas genom volym- och priseffekter påbåde export-och importsidan. Sammantaget beräknas handelsbalansens saldoförbättras med ca 5,5 miljarder i jämförelse med bedömningen i finansplanen.Även transfereringsbalansen förbättras något genom det fortsatta fallet idollarkursen. Från här angivna utgångspunkter kan bytesbalansen beräknasuppvisa ett överskott på för . De här angivna positiva effekterna på den svenska ekonominpåverkar givetvis även sysselsättningen. Den högre tillväxten i antas ge enökning i sysselsättningen . Arbetslösheten skulle därigenom kunnapressas tillbaka till . Som framgår av tabell 5 skulle sysselsättningsökningen1983 till 1986 uppgå till sammanlagt ca 100 000 personer. Denna sysselsättningsökning är emellertid intetillräcklig. Ytterligare åtgärder i enlighet med vad som föreslås i motionFi218 är nödvändiga för att på skapa en förutsättning för en godekonomisk utveckling. Det bör också understrykas att den felaktiga fördelningenav det samlade produktionsresultatet som skett under en rad av år har skapatproblem för den svenska ekonomin. Fördelningspolitiken och den allmännaekonomiska utvecklingen har bl.