bet · G901LU25 · 1985-12-31 00:00:00 — När det gäller skador på grund av en samladtrafikverksamhet kan dock skadeståndsansvar av skäl som närmare redovisas ipropositionen (s, 38) vara uteslutet eller begränsat. Utskottet vill vidarepeka på att man från transportmedel bör skilja fiyttbara störningskällor somgrävmaskiner m. m. När dessa används i verksamheten på en fastighet omfattas deav den nya lagen. Utskottet vill tillägga att även om användningen avtransportmedel inte kan hänföras till verksamheten på en fastighet och såledesinte kan föranleda ansvar enligt miljöskadelagen skadeståndsansvar ändock kanuppkomma enligt särskilda regler, t, ex, bestämmelserna i järnvägstrafiklagen(1985:192), Av betydelse är också aktsamhetsreglerna i lagen (1982:821) omtransport av farligt gods. Följs inte dessa regler kan ersättning för uppkomnaskador i allmänhet utkrävas med stöd av skadeståndslagen, om någonspeciallagstiftning inte är tillämplig, 1 sammanhanget bör också beaktas attdet pågår ett internationellt lagstiftningsarbete beträffande skadeståndsansvaretvid transport av farligt gods. Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att det i vartfall inte är erforderligt med några regler om ersättning förandra miljöskador är sådana som orsakas av verksamheten på en fastighet.Utskottet tillstyrker bifall till propositionen i aktuell del och avstyrkerbifall till yrkande 2 i motion 299, I motion 301 (c) tas upp en fråga om samordning avmiljöskyddslagen och miljöskadelagen. Miljöskyddslagen innehåller regler till skydd mot vatten-och luftföroreningar, buller och andra störningar som härrör från användningenav fast egendom. Vissa uttryckliga undantag från lagens tillämpningsområdefinns dock. Exempelvis gäller lagen inte helt tillfälliga störningar i andrafall än vid vattenförorening. Vidare råder oklarhet om vissa typer avstörningar omfattas av miljöskyddslagen. Så är fallet exempelvis med föroreningav grundvattnet. Markförorening och ändringar av grundvattennivån nämns inteuttryckligen i miljöskyddslagen men den anses ändock tillämplig på dessamiljöstörningar. Vid sidan av miljöskyddslagen finns regler om miljöfarlig verksamheti andra författningar. Tillämpningsområdet för miljöskadelagen är, somutskottet ovan anfört, vidsträcktare och avses med några undantag omfatta allatyper av skadliga störningar som orsakas av verksamheten på en fastighet. Motionärernaanser att problem kan uppkomma på grund av att miljöska- delagenoch miljöskyddslagen har olika tillämpningsområden. Enligt motio- LU 1985/86:25närerna finns det anledning att överväga behovet av att de miljörättsligareglerna samlas i en författning efter mönster av miljöskadelagen eller attmiljöskyddslagens tillämpningsområde utvidgas så att det bättre överensstämmermed miljöskadelagens. Motionärerna yrkar (yrkande 1) att det anförda skall gesregeringen till känna. Utskottet vill för sin del framhålla att reglerna imiljöskyddslagen och i andra miljörättsliga författningar har stor betydelseför den skadeståndsrättsliga regleringen av miljöskador. Även i övrigt finnsdet många beröringspunkter mellan miljörätten och den nu föreslagnamiljöskadelagen. Mot denna bakgrund kan det finnas anledning att närmareöverväga behovet av en ökad samordning mellan regelsystemen. Behovet av ochmöjligheterna till en samordning får dock enligt utskottets mening inteöverdrivas. De intressen som bär upp de skadeståndsrättsliga reglerna skiljersig nämligen från dem som ligger bakom miljöskyddslagstiftningen. När detgäller enstaka, tillfälliga störningar exempelvis kan det synas mindrenödvändigt att de omfattas av miljöskyddslagen som ju i huvudsak berör frågorom tillstånd till och kontroll av miljöfarlig verksamhet. Skälen för att enskadelidande skall få ersättning för en skada till följd av en tillfälligstörning torde däremot vara lika starka som vid skador på grund av någon mera permanentverksamhet. Vissa förslag som innebär en anpassning avmiljöskyddslagen till miljöskadelagen har lagts fram avmiljöskyddsutredningen, I betänkandet (Ds Jo 1983:1) Förorening av mark ochgrundvatten föreslås sålunda att miljöskyddslagen skall tillämpas påförorening av grundvatten och på markförorening. Betänkandet är liksommiljöskyddsutredningens slutbetänkande (SOU 1983:20) Bättre miljöskydd II föremål för överväganden inomjordbruksdepartementet. Utskottet anser sig kunna utgå från att man vidberedningsarbetet överväger behovet av ytterligare samordningsåtgärder. Någotuttalande från sida i saken är inte erforderligt. Utskottetavstyrker därför bifall till motion 301 yrkande 1, Orts- och allmänvanliga störningar Som tidigare redovisats skall miljöskadelagen gälla skadorgenom förorening av luft, mark och vatten samt genom buller, skakning och andra liknande störningar, dvs, i allt väsentligt sådana skador som omfattas av miljöskyddslagens skadeståndsregler. Vidare gäller den skador på grund av sprängnings- och grävningsarbeten och liknande. Skadeståndsrättsliga regler för sådana skador finns delvis i 3 kap, jordabalken delvis i rättspraxis. Huvudprincipen i miljöskadelagen är liksom i gällande regler att den som orsakar miljöskador skall bära ett strikt ansvar. Undantag görs dock i propositionen för skador som härrör från orts- och allmänvanliga störningar. Enligt 1 § tredje stycket förslaget till miljöskadelag skall sålunda, om en skada inte orsakats uppsåtligen eller genom vårdslöshet, ersättning utgå endast i den mån störningen inte skäligen bör tillåtas med hänsyn till förhållandena på orten eller dess allmänna förekomst under jämförliga förhållanden. ' I motion 300 (m) (yrkande 1) att strikt ansvar skall gällaockså vid orts-eller allmänvanliga störningar utom i vissa särskilt angivnaundantagsfall. Enligtmotionären kan förslaget i propositionen leda till att miljöfarlig LU1985/86:25 verksamhet medvetet lokaliseras till orter som redan har miljöproblemeftersom risken för skadeståndsskyldighet då blir mindre. Motionären anser attvissa undantag från det strikta ansvaret måste finnas och nämner som exempelluktolägenheter från jordbrukets animalieproduktion och massaindustrin. Dessaundantag bör preciseras i lagtexten. Undantag bör däremot inte gälla skador somuppstår på mark, växter och djur till följd av besprutning. Även i motion 301 (c) framhålls att den nyamiljöskadelagen kan medföra en koncentration av miljöfarlig verksamhet fillorter där miljöstörningar redan förekommer. Motionärerna anser det inte skäligtatt toleransgränserna för miljöskador skall bedömas olika allt efterlokaliseringen, I stället bör en miljöstörande verksamhet bedömas efter sinskadeeffekt. Motionärerna yrkar (yrkande 2) att uttalar vikten av attmiljöstörande verksamhet inte tillåts koncentreras till redan ur miljösynpunktutsatta orter i enlighet med vad som anförs i motionen. Med anledning av vad motionärerna anför om etableringen avmiljöskadliga företag vill utskottet till en början påpeka att frågan huruvidamiljöfarlig verksamhet skall få bedrivas på en ort som redan tidigare är utsattför miljöstörningar skall prövas inom ramen för miljöskyddslagens tillåtlighetsregler.Något uttalande rörande tillämpningen av den lagen anser utskottet sig inteböra göra i förevarande lagstiftningsärende. Vad beträffar undantagsregeln i miljöskadelagen och desskonsekvenser vill utskottet framhålla att det ansetts att ettstrikt skadeståndsansvar bör gälla för miljöskador bara när dessa överstigeren viss toleransgräns. Enligt 30 § miljöskyddslagen är sålunda den som orsakarolägenheter på grund av miljöfarlig verksamhet inte skyldig att utge ersättningför olägenheter som skäligen bör tålas med hänsyn till förhållandena i orteneller deras allmänna förekomst under jämförliga förhållanden. Redan för närvarandefinns det alltså ett undantag från det strikta ansvaret för miljöskador närstörningarna är orts- eller allmänvanliga. Den nu föreslagna undantagsbestämmelsenhar en generell räckvidd och blir således tillämplig också på sådana skador somi dag inte omfattas av miljöskyddslagen. Som närmare redovisas i propositionenfår regeln emellertid i praktiken sin största betydelse vid föroreningsskador, I likhet med departementschefen anser utskottet detnaturligt att ett strikt ansvar för föroreningsskador m, m, i första hand begränsas till skador som inte är orts- eller allmänvanliga. Att undantagsregeln getts en generell räckvidd finner utskottet ändamålsenligt med hänsyn till att det kan vara svårt att närmare precisera i vilka fall den inte bör vara tillämplig. 1 den praktiska tillämpningen torde den nya lagen dock inte innebära någon mera väsenfiig ändring i förhållande till gällande rätt. Redan av detta skäl anser utskottet att motionärernas farhågor saknar grund. Utskottet vill vidare peka pä att undantagsregeln inte innebär att skadegöraren helt befrias från ansvar. Har skadan vållats uppsåtligen eller av vårdslöshet gäller ansvaret fullt ut, I andra fall skall en skälighetsbedömning ske varvid bl, a, skadans art och typen av den skadegörande verksamheten är några faktorer som får vägas in. Som framhålls i proposifionen (s. 41) bör man dock liksom nu inte kunna 11 Rättelse: S. 17 Datum rättat till åberopaatt en störning är orts- eller allmänvanlig när den skadelidandes LU1985/86:25 hälsa försämras. Framhållas bör också att en störning som får ansesfalla inom toleransgränsen kan komma att bedömas annorlunda allteftersom värderingarna i samhället ändras och tekniken när det gäller attförebygga störningar utvecklas. Med anledning av vad som uttalas i motion 301om att miljöstörande verksamhet skall bedömas efter sin effekt förtjänar , detatt påpekas att miljöskadelagen i så måtto avviker från nuvarande regler atttoleransgränsen i fortsättningen knyts till störningen och inte till skadan somorsakas av störningen. Även alldagliga skador skall således ersättas om deberor på en ovanlig störning. Med hänvisning till det anförda tillstyrker utskottetbifall till propositionen i aktuell del och avstyrker bifall till yrkande 1 imotion 300 och yrkande 2 i motion 301. Enligt miljöskyddslagen gäller strikt skadeståndsansvarför person- och sakskador. Också ren förmögenhetsskada, dvs, ekonomisk skadasom inte har samband med person- eller sakskada, omfattas av det striktaansvaret, I fall då en miljöskada inte vållats uppsåtligen eller genomförsummelse ersätts den dock bara när den är av någon betydelse. Till skillnadfrån miljöskyddslagen torde någon skyldighet att ersätta renaförmögenhetsskador inte föreligga när skadeståndsskyldigheten grundas på 3 kap,jordabalken eller på de principer om skadeståndsskyldighet vid farligverksamhet som utbildats i rättspraxis. Enligt skadeståndslagen ersätts renförmögenhetsskada endast när skadan orsakats genom brott. Enligt 1 § första och andra styckena förslaget tillmiljöskadelag skall ersättning för miljöskador omfatta person- och sakskadasamt ren förmögenhetsskada. Person- och sakskador skall ersättas oavsett omskadan är väsentlig eller inte. förmögenhetsskada ersätts däremot endast omden är av någon betydelse, I mofion 299 (c) och 301 (c) yrkas (yrkande 1 resp, 3) attockså rena förmögenhetsskador som inte är av betydelse skall omfattas avskadeståndsskyldigheten. Motionären i motion 299 anför att alla skador somdrabbar en skadelidande måste medföra rätt till ersättning i ett rättssamhälle,I motion 301 framhålls att det för den skadelidande är lika väsentligt att fåersättning för förmögenhetsskada som för person- och sakskada. Motionärernaframhåller att det i propositionen inte redovisas några skäl varför enfastighetsägare skall behöva tåla mindre skador på sin fastighet. Som framgår av redogörelsen ovan innebär förslaget ipropositionen en väsentlig utvidgning av skadeståndsansvaret vid miljöskador. Sålunda skall det i fortsättningen inte gälla något undantag för oväsentliga skador när det är fråga om skador på personer och saker. Vidare utvidgas möjligheten att få ersättning för rena förmögenhetsskador till att omfatta alla miljöskador. Som framhålls i propositionen torde det just vid miljöskador vara vanligt förekommande att skadan utgörs av ren förmögenhetsskada. För stora grupper skadelidande kommer därför ersättningsmöjligheterna att påtagligt 12 förbättrasmed den i propositionen föreslagna ordningen. Enligt utskottets LU1985/86:25 mening talar således starka skäl för den föreslagna utvidgningen avskadeståndsansvaret. När det därefter gäller frågan om mindre betydelsefullaförmögenhetsskador skall undantas vill utskottet erinra om att renaförmögenhetsskador normalt inte ersätts i andra fall än då de orsakats genombrott, I likhet med departementschefen anser utskottet inte att det föreslagnaundantaget för Oväsentliga skador kan inge några principiella betänkligheter.Härtill kommer att rena förmögenhetsskador som är oväsentliga framstår som fögaersättningsvärda. Med anledning av vad som anförs i motionerna finnerutskottet anledning att stryka under att som rena förmögenhetsskador ansesendast skador som inte har något samband med en person- eller sakskada. Harexempelvis fasaden på en byggnad missfärgats eller eljest skadats på grund avluftförorening och värdet på fastigheten sjunkit till följd härav föreliggeren sakskada och värdeminskningen skall då ersättas. En ren förmögenhetsskadaföreligger däremot om värdet på fastigheten sjunker på grund av exempelvis attett företag i dess närhet orsakar olägenheter i form av buller eller lukt.Vidare tar undantagsbestämmelsen enbart sikte på bagatellartade ekonomiskaskador. Någon särskild värdegräns finns inte i lagtexten utan det får ankommapå de rättstillämpande myndigheterna att avgöra vad som skall anses vara enbagatellartad skada. Som anges i propositionen torde ett riktmärke kunna varadet självriskbelopp som i normalfallet förekommer i hemförsäkringen, I fråga omskada som gäller en fastighet bör dock bedömningen ske mot bakgrund avfastighetens värde varvid vägledning kan hämtas från motiven till denföreslagna (prop, 1985/ 86:1), Utöver det anförda vill utskottet framhålla att det ärtvivelaktigt om mofionärernas förslag skulle medföra några mera påtagligafördelar för de skadelidande. Ofta torde det nämligen vara svårt att styrka atten förmögenhetsskada uppkommit när det endast är fråga om mindre belopp. fall kan bevissvårigheter uppstå när det gäller sambandet mellan en bagatellartadskada och en miljöstörning. Utskottet vill också hänvisa till att processekonomiskaskäl talar för att oväsentliga förmögenhetsskador hålls utanför. På grund av det anförda tillstyrker utskottet förslaget ipropositionen i aktuell del och avstyrker motion 299 yrkande 1 och 301 yrkande3. I proposifionen framläggs inte förslag till någrasärskilda regler om preskripfionstid för krav på ersättning för miljöskador.De allmänna reglerna i preskriptionslagen (1981:130) kommer således att gälla ifråga om sådana skadeståndskrav vilket innebär en fioårig preskriptionstid somräknas från den skadegörande handlingen. Motionärerna i motionerna 299 (c) och 300 (m) framhålleratt vid miljöskador det ofta förhåller sig så att skadan uppträder först efter den skadegörande handlingen. Med en tioårig preskriptionsfid kan då rätten fill skadestånd ha blivit preskriberad. I motionerna pekas på att särskilt 13 personskadori form av cancer och genetiska skador kan yppa sig förstefter LU 1985/86:25 lång tidoch mofionären i motion 299 anser att preskriptionstiden vid personskadorbör vara och i motion 300 uttalas att preskriptionstiden bör vara25 år, I motion 300 anförs också att en 15-årig preskriptionstid bör gälla vidskador på mark, vatten, växter och djur. Motionärerna yrkar att vad somanförts skall ges regeringen till känna (yrkande 3 resp, 2). I mofion 301 (c) begärs (yrkande 5) att skallbesluta att införa en regel om att preskriptionstiden skall räknas från dentidpunkt då en skada eller störning uppstod. Som skäl härför hänvisas till attmånga miljöskador uppträder först och i inledningsskedet är svårbedömda.Av denna anledning räknas tiden för åtalspreskription vid olika miljöbrott frånden tidpunkt skadeeffekten uppstod. Enligt motionärerna bör preskriptionstidenför skadeståndsanspråk anpassas till vad som gäller vid miljöbrotten. Utskottet delar uppfattningen att det kan dröja lång tidinnan de skadliga följderna av en miljöfarlig verksamhet upptäcks. Vidpersonskador kan sålunda den skadliga förändringen vara smygande och långsamoch kanske inte bli uppmärksammad förrän efter det den börjat, Isådana fall kan det med nuvarande preskriptionstid inträffa att denskadelidandes ersättningsanspråk hinner preskriberas innan skadan blivit kändeller dess samband med viss miljöfarlig verksamhet klarlagts. Frågan om ersättning för miljöskador som visar sig långtefter den skadegörände handlingen har tagits upp i direktiven till den kommittésom tillkallats för att utreda hur ett fondsystem för ersättning av miljöskadorm, m, bör vara uppbyggt. Enligt direktiven skall kommittén överväga om ersättningfrån ett fondsystem bör kunna utbetalas då eventuella skadeståndsanspråk ärpreskriberade enligt gällande regler, I den nu aktuella proposifionen anfördepartementschefen att ersättning från fonden bör kunna betalas även för senaskador som har uppkommit innan fonden har inrättats. Härigenom kan alltså ävenersättning utgå för sådana skadeståndsanspråk som har preskriberats innanfonden har kommit till, I likhet med departementschefen anser utskottet att i defall skadeståndskrav preskriberats enligt nuvarande regler det är en bättrelösning att ersättning får utgå från ett fondsystem än attpreskripfionsreglerna ändras, I avvaktan på resultatet av kommitténs arbete ochregeringens överväganden med anledning av det bör enligt utskottet ett slutligtställningstagande fill frågan om preskriptionstidens längd anstå. Med anledning av vad som anförs i motion 301 ompreskriptionstiden vid miljöbrott vill utskottet tillägga följande. Regler om åtalspreskription finnsi 35 kap, . Bestämmelserna innebär att påföljd inte får ådömas om inte den misstänkte har häktats eller fått del av åtal för brottet inom viss fid (preskriptionstid). Olika preskriptionstid gäller allt efter brottetssvårhet. Av 35 kap, 4 § följer att preskriptionstiden aldrig börjar löpa förrän brottet har blivit fullbordat. Liksom när det gäller vissa andra brottsliga gärningar krävs vid några av de i straffbelagda miljöbrotten att en skadlig effekt skall ha inträtt innan ansvar kan ådömas. Brottet är således inte fullbordat förrän effekten har inträtt. Några särskilda regler om preskripfionstidens längd vid miljöbrott gäller däremot inte och förslag i denna riktning har tidigare avvisats av (se JoU 1980/81:21, 14 JuU1980/81:37), Att preskriptionstiden för skadeståndsanspråk räknas frånden skadegö- LU 1985/86:25 rande handlingen medan tiden för åtalspreskription ivissa fall räknas från uppkomsten av en skada skulle i fall då skadan yppar sigsent kunna leda till att skadeståndsanspråk på grund av ett miljöbrottpreskriberades före brottet. Genom en särskild bestämmelse i preskriptionslagen(3 §) har emellertid föreskrivits att skadeståndsfordran i anledning av brottinte preskriberas före utgången av tiden för åtalspreskription. Har frågan omansvar för brottet avgjorts innan tiden för åtalspreskription löpt ut elleråtalspreskriptionen brutits är dock denna bestämmelse inte tillämplig utan dågäller i stället att skadeståndsanspråket tidigast preskriberas efterdet att dom eller slutligt beslut i ansvarsfrågan meddelades. På grund avbestämmelserna i preskriptionslagen har således en skadelidande alltidmöjlighet att föra talan om ersättning på grund av miljöbrott så länge intetiden för åtalspreskription löpt ut. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifalltill motionerna 299 yrkande 3, 300 yrkande 2 och 301 yrkande 5, I motion 300 (m) och Ju722 (c) tas upp en fråga omrättshjälp för utredningskostnader i miljöskadeärenden, I 9 § rättshjälpslagen (1972:429) anges vilka slagskostnader som skall anses som kostnader för rättshjälpen och som alltså betalasav staten. Bland dessa är kostnader för bevisning vid allmän domstol och kostnaderför nödvändig utredning i angelägenhet som kan komma under sådan domstolsprövning (utomprocessuell utredning). Särskilda föreskrifter gäller i fråga omvem som får besluta om utomprocessuell utredning. Enligt huvudregeln är deträttshjälpsnämnden. Biträde enligt rättshjälpslagen får dock besluta omutredning av mindre omfattning (25 §), Enligt 23 § rättshjälpsförordningen(1979:938) skall som utredning av mindre omfattning anses utredningar varsberäknade kostnader inte överstiger ett halvt basbelopp, dvs, ca11 , I motion 300 hänvisas till att kostnaderna för utredningari miljöskadefrågor ofta uppgår till betydande belopp och att beslut omrättshjälp för dessa därför oftast skall fattas av rättshjälpsnämnderna somemellertid är mycket restrikfiva. Motionären anser att det är angeläget att enenskild skadelidande som saknar ekonomiska resurser kan genom rättshjälpen fåmöjlighet att genomföra den utomprocessuella utredning som behövs för enskadeståndstalan. Rättshjälpslagen bör därför ändras så att det klart framgåratt kostnaden för tekniska utredningar skall ersättas ur rättshjälpen. Motionärenyrkar att det anförda skall ges regeringen fill känna (yrkande 3), I motion Ju722 framhålls att rättshjälpen bör täckamiljöskadelidandes skäliga kostnader också när det gäller tekniska utredningaroch annan experthjälp. Motionären yrkar att beslutar att hosregeringen begära att rättshjälpen ökas i enskilda miljömål. Som påpekas i motion 300 har miljöskadeutredningen i sittbetänkande tagit upp frågan om rättshjälp i miljöskademål. Enligt utredningen bör det i lagtexten markeras att rättshjälpsnämnderna vid prövningen av om utom- processuellutredning av tekniskt eller medicinskt slag skall beslutas i LU 1985/86:25skadeståndstvister har rätt att visa en viss generositet, I betänkandetföreslås en ändring i 25 § rättshjälpslagen av innebörd att om den begärdasakkunnigutredningen gäller teknisk eller medicinsk fråga i en skadeståndstvistskall vid prövningen av ansökningen särskilt beaktas om saken har väsentligbetydelse för sökanden och inte kan bedömas utan sakkunnig. Spörsmålet har också prövats av flera gångerfidigare med anledning av motioner, , I sitt av riksdagengodkända betänkande JuU 1983/84:18 hänvisade justitieutskottet tillmiljöskadeutredningens betänkande och till att frågan om rättshjälp förutredningskostnader prövades av rättshjälpskommittén, Justitieutskottetframhöll att nuvarande reglering av frågan måste anses mindretillfredsställande i vissa hänseenden. Någon anledning för att vidtanågon åtgärd fann jusfitieutskottet inte föreligga med hänsyn till då pågåendeöverväganden, I den nu aktuella propositionen anför departementschefenatt miljöskadeutredningens förslag beträffande rättshjälpslagen inte börbehandlas i detta lagstiftningsärende. Ställning i frågan bör enligtdepartementschefen i stället tas i samband med behandlingen av de förslagrättshjälpskommittén lagt fram i betänkandena (SOU 1984:66) Den allmännarättshjälpen och (SOU 1985:4) Rättshjälp, offentliga biträden,organisationsfrågor m, m. Med hänsyn till tidigare ställningstagande ifrågan och departementschefens uttalanden anser utskottet att motion 300yrkande 3 och motion Ju722 inte bör föranleda någon vidare åtgärd. Utöver vad utskottet anfört i föregående avsnittföranleder propositionen inte några erinringar eller särskilda uttalanden frånutskottets sida. 1, beträffandeobligatorisk miljöskyddsförsäkring attriksdagen avslår motionerna 1985/86:L267 yrkande 1,1985/86:299 yrkande 4,1985/86:300 yrkande 4 och 1985/86:301 yrkande 4, attriksdagen avslår motion 1985/86:L267 yrkande 2, 3. beträffanderörliga störningskällor attriksdagen avslår motion 1985/86:299 yrkande 2, 4, beträffande samordning mellan miljöskyddslagenoch miljöskade lagen attriksdagen avslår motion 1985/86:301 yrkande 1, attriksdagen med avslag på motionerna 1985/86:299 yrkande 1 och 1985/86:301yrkande 3 antar det i proposition 1985/86:83 framlagda förslaget tillmiljöskadelag såvitt avser 1 § andra stycket,