bet · G901JuU24 · 1985-12-31 00:00:00 — Ipropositionen föreslås att det nuvarande militära disciplinansvarssystemet,som är reglerat i militära rättegångslagen (1948:472) och lagen (1973:18) omdisciphnstraff för krigsmän, ersätts med ett utomstraffrättsligt ansvarssystem.De nya reglerna innebär att yrkesofficerare, reservofficerare och andra, som äranställda vid försvarsmakten, i fredsfid likställs med övriga statsanställdaoch underkastas reglerna om disciplinansvar i lagen (1976:600) om offentliganställning. För värnplikfiga, kvinnor som genomgår officersutbildning, hemvärnsmänm. som är tjänstgöringsskyldiga vid försvarsmakten utan att vara anställdainförs en ny lag om disciplinförseelser av krigsmän. Enligt den nya lagen skallförseelser i tjänsten av sådan militär personal beivras genom disciplinpåföljd,som beslutas av tjänstgöringsmyndigheten i administrativ ordning. I krig blirden nya lagen tillämplig på alla som är tjänstgöringsskyldiga vidförsvarsmakten, således också på den fast anställda personalen. Benämningenkrigsman behålls men reserveras för dem som lyder under det nya militäraansvarssystemet. Vidare föreslås i propositionen bl. a. att de särskildareglerna i 21 kap. om brott av krigsmän endast skall gälla ikrigstid samt att värnpliktiga som åsidosätter vissa grundläggande skyldigheter,t. ex. att följa order och att inställa sig för tjänstgöring, skall kunna dömasför värnpliktsbrott. Slufiigen föreslås i propositionen att gällande regler omrätt för militär myndighet att ålägga krigsmän ersättningsskyldighet, s. k.ersättningsmål, slopas. Någon ändring av reglerna om skadeståndsskyldighet förmilitär personal föreslås däremot inte. Reformen föreslås träda i kraft den 1juli 1986. Tillgrund för förslagen i proposifionen ligger det av militäransvarskommittén(MAK) avgivna betänkandet (SOU 1983:2) Nytt militärt ansvarssystem.Betänkandet har remissbehandlats. I motionerna 47 och 50yrkas att i värnpliktslagen skall införas en särskild 79 regel omskadeståndsskyldighet för värnpliktiga. I motion 47 begärs också att JuU1985/86: 24 systemet med ersättningsmål skall bibehållas när det gäller egendom som Bilaga 2 utlämnats till värnpliktiga för personligt bruk. Motionärerna i motion 48 . yrkar avslag påpropositionen i dess helhet. I motionerna 49 och 51 begärs vissa ändringar avden föreslagna lagen om disciplinförseelser av krigsmän och i motion 2782 yrkasatt den militära bestraffningsrätten avskaffas. Företrädareför försvarets civilförvaltning (FCF) har inför lagutskottet anfört synpunkterpå förslagen i propositionen och motionerna när det gäller de värnpliktigasskadeståndsansvar och handläggningen av ersättningsärenden. Lagutskottethar beslutat att avge yttrande över propositionen och motionerna såvitt avserfrågorna om skadeständsskyldighet och handläggning av ersättningsärenden. Medarbetstagare likställs i skadeständshänseende värnpliktiga och andra somfullgör i lag föreskriven tjänstgöring samt kvinnor som genomgår utbildning föratt få anställning som officerare vid försvarsmakten. Genominförandet av skadeståndslagen (1972:207) blev arbetstagares skadeståndsansvarkraftigt begränsat. Före lagens ikraftträdande hade arbetstagare i allmänhetfullt skadeståndsansvar när han genom fel eller försummelse i sin tjänst vållatarbetsgivare eller tredje man skada. Enligt 4 kap. 1 § är arbetstagare numeraansvarig för skada som han genom fel eller försummelse i tjänsten endasti den mån synnerliga skäl föreligger med hänsyn till handlingens beskaffenhet,arbetstagarens ställning, den skadelidandes intresse och övrigaomständigheter. Vid1980/behandlade lagutskottet en motion av varibegärdes att 4 kap. 1 § skadeståndslagen skulle ändras sä att arbetstagaresansvar för skada på omhänderhavd egendom skärptes. I sitt av godkändabetänkande i ärendet (LU 1980/81:13) fann lagutskottet på närmare anförda skälatt det var erforderligt att gällande bestämmelser blev föremål för översyn.Enligt utskottets mening saknades det emellertid anledning att göra någongenerell översyn av regierna i 4 kap. 1 § skadeståndslagen. Översynen bordedärför inskränka sig till skadestånds-skyldigheten för värnpliktiga och annanp)ersonal inom försvarsmakten. Utskottet hemställde att det anförda skulle gesregeringen till känna. I en reservation (s) hemställdes att skulleavslå motionen. Regeringengav sedermera MAK i uppdrag att utföra den av begärda översynen. MAKföreslog i sitt betänkande att i vämpliktslagen skulle införas en särskildskadeståndsregel beträffande materiel som utlämnats för personligt bruk.Regeln innebär att värnpliktiga och kvinnor som genomgår militärgrundutbildning blir skyldiga att ersätta förlust av eller annan skada på sådanegendom som vållats uppsåtligen eller av oaktsamhet. I fråga om värnpliktigasm. ansvar för andra skador föreslogs däremot inte någon skärpning. Inteheller föreslogs någon ändring i reglerna beträffande de fast anställdasskadeståndsansvar. I propositionen förordas, som tidigare nämnts, att MAK:sförslag om en ny skadeståndsregel inte genomförs och att nuvarande regleralltså behålls. Motionären i motion 47(m) yrkar (yrkande 1) att beslutar införa denav MAK föreslagna skadeståndsregeln. Motionären hänvisar till JuU 1985/86:24 vad han anförde motion i saken och till vad MAK anfört om attett Bilaga 2 skärpt skadeståndsansvar skulle kunna medföra såväl bättrematerieldisci-plin bland de värnpliktiga som en ej obetydlig kostnadsbesparingför försvarsmakten. Även i motion 50 (c) hänvisas till MAK:s uttalanden.Vidare åberopas att utredningsförslaget i denna del fillstyrkts av åtskilligaremissinstanser. Motionärerna anser att det finns starka skäl för en skärpningav de värnpliktigas skadeståndsansvar. En sådan skärpning är ägnad att för devärnphkfiga understryka vikten av att de vårdar den materiel som de får handom. Enligt motionärerna bör en lagändring kunna leda till att materielförlusternabegränsas och ses som en uppmuntran för alla dem som försöker undvikamaterielförluster. Motionärerna yrkar att MAK:s förslag genomförs, dock medden ändringen att skadeståndsansvar inte skall uppkomma vid ringa oaktsamhet. konstaterar fill en början att det inte finnsanledning att överväga någon skärpning av skadeståndsansvaret för de anställdainom försvarsmakten. Inte heller kan en skärpning anses motiverad i fråga omvärnpliktigas och andra personalkategoriers ansvar för personskador och förskador på gemensamt materiel. Saken ställer sig emellertid något annorlunda närdet gäller de värnpliktigas ansvar för personlig utrustning. tillfogasförsvarsmakten betydande förluster på grund av att materiel som lämnats uttill de värnpliktiga under grundutbildningen försvinner eller skadas. Enligtvad FCF upplyst uppgick under /84 det sammanlagda förlustvärdetför sådan materiel till ca 10,2 milj. kr., varav drygt 7,1 milj. kr. avsågförluster under grundutbildningen inom armén. Den materiel som försvinnerutgörs till stor del av egendom som kan betecknas som särskilt begärlig,exempelvis vindrockar, skjortor, sovsäckar, bajonetter och kikare. Enligt utskottets mening utgör materielförlusterna ettallvarligt problem genom att de orsakar försvarsmakten onödiga kostnader.Brister i utrustningen återverkar också på de enskilda soldaternas ochförbandens förmåga att lösa sina uppgifter. Det är därför angeläget att man igörlig mån motverkar att sådana förluster uppkommer. har ocksååtskilliga åtgärder vidtagits i detta syfte. Sålunda har man inom försvarsmaktenförsökt stärka de värnpliktigas känsla av ansvar för deras personligautrustning genom anvisningar för handhavandet av materielen och genom tätamaterielkontroller. Andra åtgärder som genomförts är exempelvis försök medförsäljning till de värnpliktiga av begärlig egendom. I likhet med vad utskottet hävdade och vadföredragande statsrådet anför anser utskottet att materielförlusterna i viss utsträckning kan förklaras av de begränsade möjligheterna att avkräva ersättning av de värnplikfiga som ansvarar för materielen. Vid sidan av andra åtgärder skulle därför ett genomförande av motionärernas förslag kunna leda till att försvarets kostnader för materielförluster sänktes. Som både föredragande statsrådet och MAK framhåller är emellertid en särlagsfiftning om värnpliktigas skadeståndsansvar förenad med såväl praktiska som principiella nackdelar. Föredragande statsrådet pekar på att det t. ex. är diskutabelt med skilda 8 6 1985/86. ansvarsreglerför anställd resp. värnpliktig personal inte minst mot bakgrund JuU 1985/86: 24av att den värnpliktige inte har någon möjlighet att själv avgöra vilken Bilaga2 utrustning han skall ta emot och att han ekonomiskt sett ofta är sämre ställdän den anställde. Utskottet vill också framhålla att det kan upplevas somorättvist att en värnpliktig men inte en anställd blir ersättningsskyldig dåutrustning förloras under likartade former. Det kan vidare te sig omotiveratför de värnpliktiga att ansvaret för personlig utrustning är strängare än förden - oftast betydligt värdefullare - egendom som utlämnas för gemensamt bruk.Detta kan medföra att de värnpliktiga blir mindre benägna att iakttaaktsamhet beträffande den gemensamma materielen och att materielförlusternaför sådan egendom ökar. "Vid en samlad bedömning av de skäl som kan anförasför och emot den av motionärerna föreslagna lagändringen har utskottet kommittill den uppfattningen att nackdelarna med förslaget är så beaktansvärda attnågon ändring inte bör komma till stånd. Liksom får man inomförsvarsmakten försöka att komma till rätta med materielförlusterna genom andraåtgärder. Utskottet förordar därför att motion 47 yrkande 1 och motion 50avstyrks av justitieutskottet. Utskottetövergår härefter till frågan om avskaffande av ersätlningsmålen. Enligt gällande rätt kan frågor om ersättningsskyldighetför förlust av eller skada på militär egendom handläggas vid de militäramyndigheterna i särskild ordning, s. k. ersättningsmål. Reglerna innebär ihuvudsak följande. Om skadebeloppet inte överstiger . får den som harbestraffningsrätt i disciplinmål ålägga honom underställd personal - bådeanställda och värnpliktiga och andra som anses som krigsmän -att ersätta skadan. Om ersättningsskyldighet inte bör åläggas någon, fåravskrivning ske av beloppet om det inte överstiger . Beslutsrätten kanvid mindre skador delegeras till andra befattningshavare. Beslut om åläggandeav ersättningsskyldighet får överklagas vid tingsrätt. Om förutsättningarna föravskrivning eller åläggande av ersättningsskyldighet inte är för handen skalläre:ndet hänskjutas till vederbörande centrala förvaltningsmyndighet, t. . Denna myndighet får besluta om avskrivning. Finns detanledning att föra skadeståndstalan skall dock myndigheten överlämna ärendet tillFCF som då får väcka talan vid domstol. MAK föreslog i sitt betänkande att i de fallskadeståndsskyldighet förelåg enligt den av utredningen föreslagnaskadeståndsregeln i värnpliktslagen ersättningsfrågan skulle handläggas avmilitär myndighet. Beslutet skulle kunna överklagas till FCF. Beträffandeövriga ersättningsärenden, dvs. de då 4 kap. 1 § skadeståndslagen skulletillämpas, föreslog MAK att förfarandet med ersättningsmål avskaffades. I propositionen anför föredragande statsrådet att handelar MAK:s uppfattning att det inte finns anledning att behålla förfarandet med ersättningsmål när skadeståndsskyldigheten skall bedömas enligt 4 kap. 1 § skadeståndslagen. I konsekvens med ställningstagandet till frågan om de värnpliktigas ansvar för sin personliga utrustning bör enligt statsrådet de militära myndigheternas rätt att besluta om skadeståndsskyldighet upphöra helt. Propositionen innebär att frågor om ersättningsskyldighet för skador på och förlust av militär materiel i fortsättningen skall handläggas som andra 82 ersättningsanspråksom staten har. I samtliga de fall skadeståndsansvar kan JuU 1985/86: 24uppkomma får alltså FCF föra talan vid domstol om inte den skyldige kan *Bilaga 2 förmås att betala frivilligt. I motion 47 (m) begärs att MAK:s förslag beträffandeersättningsmålen skall genomföras (yrkande 2). Motionären påpekar attdomstolsförfarandet sannolikt inte kommer att anlitas särskilt ofta iersättningsärenden som gäller personlig utrustning. Risken för att behövabetala skadestånd blir enligt motionären således praktiskt taget obefintlig,något som kommer att ytterligare öka försvarets kostnader förmaterielförlusterna. Utskottet kan i princip ansluta sig till uppfattningen attförfarandet med ersättningsmål bör avskaffas. När det gäller anställd militärpersonal torde det sålunda inte med fog kunna hävdas att behovet i fredstid avett särskilt förfarande för handläggning av skadeståndsärenden är större än vadsom fallet är beträffande andra statsanställda, för vilka några särregler integäller. Också i fråga om sådan militär personal som i fredstid avses bliomfattade av de nya reglerna om disciplinansvar, dvs. a. värnpliktiga ochhemvärnsmän, talar övervägande skäl för att ersättningsmålen slopas såvittavser ansvaret för personskador och skador på egendom som utlämnats förgemensamt bruk. Utskottet har i det föregående uttalat sig för att någrasärskilda skadeståndsregler inte bör gälla beträffande värnpliktigas m. fl.ansvar för personlig utrustning, och i konsekvens med detta ställningstagandekan det i och för sig finnas fog för att några särskilda förfaranderegler isådana skadeståndsärenden inte bör finnas. Enligt utskottets mening finns detemellertid flera skäl som talar för att ersättningsmålen bör behållas förskadeärenden som avser värnpliktigas personliga utrustning. De värnpliktigautgör den största personalkategorin inom försvarsmakten och flertaletersättningsärenden avser dessa. Både för myndigheterna och de värnpliktiga harförfarandet med ersättningsmålen flera fördelar. Det medger sålunda att frågorom disciplinansvar och ersättningsskyldighet kan prövas i ett sammanhang.Vidare är handläggningsformen jämförd med ett domstolsförfarande förhållandevisenkel och billig. En fördel är också att ersättningsfrågan i allmänhet kanavgöras innan den värnpliktige avslutat sin tjänstgöring. För de värnpliktigainnebär dessutom förfarandet de fördelarna att de ensamma har rätt attöverklaga beslutet och att några rättegångskostnader inte uppstår. Utskottet vill vidare framhålla att vissa nackdelar kanuppkomma om ersättningsmålen helt slopas. Antalet fall då ersättningsskyldighetåläggs är i och för sig mycket begränsat men det förekommer i inte ringautsträckning att betalning erläggs frivilligt av de värnpliktiga. Enligt vadsom upplysts av FCF var /84 det sammanlagda beloppet somutdömdes i ersättningsmål . medan 1,5 milj. kr. betalades frivilligt.Om möjligheten för förbandschefer m. fl. att besluta om ersättningsansvarslopas kan det som MAK och även FCF framhållit befaras att benägenheten attbetala frivilligt avtar. Som mofionären påpekat är vidare ersättningsbeloppenvid förlust av personlig utrustning i allmänhet så låga- i genomsnitt 100 kr.enligt FCF- att domstolsprövning i flertalet fall inte torde komma i fråga.Sammantaget finns det alltså risk för att ett slopande av ersättningsmålen ifråga om de värnpliktigas ansvar för personlig utrustning leder till att försvaretskostnader för materielförluster kommer att öka. JuU 1985/86: 24 Enligt utskottets mening talar övervägande skäl för attersättningsmålen Bilaga 2 bör behållas i fråga om materiel som utlämnas förpersonligt bruk. Någon anledning att i förevarande hänseende göra någonskillnad mellan värnpliktiga och andra som kommer att omfattas av den nyalagen om disciplinförseelser kan utskottet inte finna. Utskottet förordarsåledes att bestämmelser om handläggning av ersättningsärenden tas in i den nyalagen. Ställningstagandet innebär att motion 47 yrkande 2 tillgodoses i alltväsentligt. Regler för ersättningsärenden bör kunna utformas ihuvudsaklig överensstämmelse med MAK:s förslag. Reglerna bör tas in sist ilagen under en särskild rubrik och bli tillämpliga när materiel som harutlämnats till krigsman för personligt bruk gått förlorad eller blivit skadad.Bestämmelserna kommer således att gälla inte bara dem som i fredstid är attanse som krigsmän utan också dem som i krigstid faller under lagen omdisciplinförseelser. Med uttrycket "materiel som utlämnats för personligtbruk" bör avses främst utrustning som vederbörande kvitterar ut för enlängre tids användning. Men också sådan utrustning som utlämnas för meratillfälligt bruk under t. ex. en övning bör kunna hänföras under dennabestämmelse förutsatt att utrustningen utkvitterats individuellt och kan sägasvara avsedd att användas endast av krigsmannen. Materiel av mera dyrbart slagsåsom bilar m.m. bör inte omfattas av bestämmelsen. Råder tveksamhet huruvidaviss materiel är avsedd för personligt bruk bör ersättningsärendet intehandläggas vid myndigheten. Med hänsyn till att värdet av den personliga utrustningeni varje enskilt fall är förhållandevis lågt torde någon beloppsgräns förhandläggningen av ersättningsmål, motsvarande den nuvarande 1500-kronorsgränsen, inte vara erforderlig. Behörig att besluta omersättningsskyldighet bör vara den som har rätt att ålägga disciplinpåföljd.Liksom bör kompanichefer m.fl. få rätt att besluta när det ärfråga om mindre värdefull materiel. Regeringen bör få bestämma en beloppsgränsför sådan befattningshavares beslutanderätt. Enligt utskottets mening synes enlämplig gräns vara . Auditören bör medverka vid handläggningen av sådanaersättningsärenden som inte avgörs på kompanichefsnivå. För handläggningen av ersättningsärendena bör kunna gällasamma regler som för disciplinärenden, vilket bl. a. innebär att förhör skall hållas. 1 allmänhet bör frågan, om disciplinansvar och ersättningsskyldighet handläg gas samfidigt i ett ärende. När särskilda skäl föreligger bör ersättningsfrågan dock kunna handläggas separat. Sålunda kan det vara motiverat att ersättningsfrågan handläggs för sig när den är komplicerad och kräver en mera ingående utredning medan disciplinärendet är av enkel beskaffenhet och kan avgöras snabbt. Liksom bör i lagen uttryckligen slås fast att ersättningsskyldighet inte får åläggas när det också är fråga omansvar för brott och denna fråga handläggs av åklagare eller domstol. En sådan regel återfinns inte i MAK:s förslag men är motiverad av hänsyn till att ett eventuellt åtal mot krigsmarinen för den handling som föranlett skadan eller förlusten bör handläggas med skadeståndsfrågan. I likhet med vad som föreslås gälla beträffande disciplinärenden bör ersättningsärenden som avgjorts på kompanichefsnivå kunna omprövas av myndigheten på begäran 84 Till skillnad från MAK anser utskottet vidare att beslut i juU1985/86: 24 ersättningsärenden bör överklagas fill tingsrätt och inte till FCF. "Visserligen Bilaga 2 finns det vissa skäl som talar för FCF somfullföljdsinstans. Främst av det skälet att en handling kan föranleda bådedisciplinpåföljd och ersättningsskyldighet bör emellertid fullföljdsreglernavara enhetliga. "Vid överklagande av beslut i ersättningsärenden börreglerna om klagan över beslut i disciplinmål kunna tillämpas. Vissa särskildaregler om förfarandet vid tingsrätten synes dock erforderliga. Då talan försmot beslut i disciplinärende skall enligt propositionen lagen om handläggningav domstolsärenden fillämpas. Denna ordning bör gälla också när talan förs motett beslut som innefattar både åläggande av disciplinpåföljd ochersättningsskyldighet. När fingsrätten handlägger en fråga omersättningsskyldighet utan samband med fråga om disciplinansvar bör däremotreglerna om handläggning av tvistemål tillämpas, vilket bl. a. innebär attlagen om rättegången i tvistemål om mindre värden kan bli tillämplig. Atttvistemålsreglerna bör gälla är enligt utskottets mening motiverat av hänsynfill våra förpliktelser enligt den europeiska konventionen angående demänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Av samma skäl börinföras en regel om att i fall då talan förs mot ett beslut om bådedisciplinpåföljd och ersättningsskyldighet skadeståndsfrågan på begäran avkrigsmannen skall avskiljas från disciplinärendet och handläggas i den förtvistemål bestämda ordningen. De nya reglerna om handläggning av ersättningsärenden börkompletteras med en särskild övergångsbestämmelse som tar sikte på de fall dåersättningsskyldighet ålagts före ikraftträdandet men avgörandet inte hunnitvinna laga kraft. I fråga om fullföljd av talan mot sådana beslut ochhandläggningen vid allmän domstol bör bestämmelserna i militära rättegångslagenalltjämt tillämpas. Förslag till erforderliga bestämmelser om handläggning aversättningsärenden framläggs av utskottet i bilaga till yttrandet. Utöver det anförda föranleder propositionen och motionernainte några uttalanden från utskottets sida. Närvarande: (), (), (), Sfig (), (), (), (), (), (), (), (), (), (),() och (). Avvikandemening JuU 1985/86:24 Bilaga2 (), (), (), (m), (), () ochEwy () dels att den del av utskottets yttrande som börjar på s. 3med "Enligt utskottets" och slutar på s. 4 med "avjustitieutskottet" bort ha följande lydelse: Enligt utskottets mening utgör materielförlusterna ettallvarligt problem genom att de orsakar försvarsmakten stora och onödigakostnader. Brister i utrustningen återverkar också på de enskilda soldaternasoch förbandens förmåga att lösa sina uppgifter. Det är därför enligt utskottetsmening ytterst angeläget att förlusterna begränsas så långt som det är möjligt.Under senare år har åtskilliga åtgärder vidtagits i detta syfte. Sålunda harman inom försvarsmakten försökt stärka de värnpliktigas känsla för ansvar förderas personliga utrustning genom anvisningar för handhavandet av materielkontroller.Andra åtgärder som genomförts är exempelvis försök med försäljning till devärnpliktiga av begärlig egendom. Trots vidtagna åtgärder av angivet slag framgår av deuppgifter som FCF lämnat att materielförlusterna alltjämt är betydande och attde dessutom tenderar att öka. Som utskottet framhöll måste kostnadernaför materielförlusterna delvis bero på att ersättning för uppkomna förlusteroch skador inte kan avkrävas de värnpliktiga eller andra vid försvarsmaktentjänstgörande personer. Denna uppfattning delas också av föredragandestatsrådet. Enligt utskottets mening torde åtgärder av den art som hittillsgenomförts inte vara tillräckhga om man skall få till stånd en rimligreducering av kostnaderna för försvarets materielförluster. I likhet med mofionärerna anser utskottet att ettgenomförande av MAK:s förslag bör kunna leda till att försvarets kostnader förmaterielförluster minskas. Det bör vidare kunna medföra att de värnplikfigaskänsla av ansvar för materielen förstärks, något som är önskvärt även medhänsyn till försvarsmaktens möjligheter att lösa vissa uppgifter. Förslaget harockså fillstyrkts av FCF. Starka skäl talar därför för att ett ökatskadeståndsansvar för de värnpliktiga bör införas i enlighet med MAK:s förslag.Ansvar bör dock inte ifrågakomma vid ringa oaktsamhet. Som MAK föreslagit börkvinnor som genomgår grundutbildning för anställning som officerare jämställasmed värnpliktiga. Med hänvisning till det anförda förordar lagutskottet attriksdagen med bifall fill motion 47 yrkande 1 och motion 50 beslutar att ettfillägg fill värnpliktslagen införs i enlighet med MAK:s förslag, dock med denändringen att skadeståndsansvar inte skall uppkomma vid ringa oaktsamhet. dels att den del av utskottets yttrande på s. 5 som börjarmed "Utskottet kan" och slutar med "inte uppstår" bort haföljande lydelse: Utskottet kan i princip ansluta sig fill uppfattningen attförfarandet med ersättningsmål bör avskaffas. När det gäller anställd militär personal torde det sålunda inte med fog kunna hävdas att behovet i fredstid av ett särskilt förfarande för handläggning av skadeståndsärenden är större än vad som 86 fallet ärbeträffande andra statsanställda, för vilka några särregler inte gäller. JuU1985/86: 24 Också i fråga om sådan mihtär personal som i fredstid avses bliomfattade av Bilaga 2 de nya reglerna om disciplinansvar, dvs.