bet · G901LU26 · 1985-12-31 00:00:00 — om ändring i sjölagen (1891:35 s. 1), m. m. (prop.1985/86:85) I betänkandet behandlar utskottet dels proposifion1985/86:85 vari bl, a, föreslås att bestämmelserna i sjötrafikförordningen omansvar för vårdslöshet i sjötrafik och obehörigt avvikande från sjöolycksplats("smitning") arbetas in i sjölagen, dels en motion (m) vari föreslåsvissa ändringar i propositionens förslag. Utskottet förordar med anledning avmotionen att bestämmelserna om "smitning" ändras, I övrigt tillstyrkspropositionen och avstyrks motionen. Utskottet behandlar vidare i betänkandet en motion (fp) ominförande av promilleregler till sjöss och två motioner (s) om införande av enobligatorisk ansvarsförsäkring för fritidsbåtar. Utskottet avstyrker bifalltill motionerna. När det gäller frågan om ansvarsförsäkring för fritidsbåtaranser utskottet att frågan bör vila i avvaktan på att ett förslag omregistrering av fritidsbåtar kan föreläggas . I proposition 1985/86:85 föreslår regeringen() att £/e/,f godkänner att regeringen utan riksdagensmedverkan får besluta om befogenheten att utfärda lokala sjötrafikföreskrifter, dels antari propositionen framlagda förslag till 1. lag om ändringi sjölagen (1891:35 s. 1), 2. lag om ändringi lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik,transporter och kommunikationer, 3. lagom upphävande av vissa författningar om sjötrafik. Lagrådets yttrande har inhämtats över lagförslagen; i fråga om lagförslag I dock endast delvis. Lagförslagen har tagits in i bilaga I till betänkandet. 1 1985/86. Motionsyrkanden LU 1985/86:26 Motion väckt med anledning av propositionen Motion 1985/86:288 av () vari yrkas att riksdagenvid behandlingen av proposition 1985/86:85 företar de ändringar i förslagettill lag om ändring i sjölagen som förordas i motionen. Motion 1985/86:L229 av och (båda s) vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om behovet av ekonomiskt skydd för tredje man även vidsjöolyckor. Motion I985/86:L248 av och (båda s) vari yrkas att hos regeringen begär förslag omförsäkring för trafik med fritidsbåtar i enlighet med de riktlinjer som angettsi motionen. Motion 1985/86:L278 av och (båda fp) vari yrkas 1. att som sin mening ger regeringen till känna att samma regler beträffande nykterhet bör gälla vid framförandet av fartyg som gäller vid framförande av fordon på land, 2, att begär att regeringen tar initiativ bättre undervis ning om krav på nykterhet till sjöss i enlighet med vad som anförts i motio nen. Då regeringsformen trädde 1975 fanns deoffentligrättsliga föreskrifterna som gällde trafik, transporter ochkommunikationer i relativt stor omfattning i författningar som hade beslutatsav regeringen. En del av bestämmelserna hade sådan karaktär att de enligt dennya regeringsformen skulle meddelas genom lag. Ett arbete på att anpassabestämmelserna till regeringsformens krav på lagform har pågått under en längretid. Som ett led i detta arbete har inom gjorts engenomgång av sjötrafikförfattningarna. De nu i proposifionen framlagda förslagenhar i huvudsak till syfte att på detta område fillgodose kravet på lagform. Förutom de i propositionen framlagda förslagen behandlarutskottet i betänkandet även vissa frågor om onykterhet till sjöss och ominförande av obligatorisk ansvarsförsäkring för fritidsbåtar. Propositionenshuvudsakliga innehåll LU 1985/86:26 I propositionen föresläs att bestämmelserna isjötrafikförordningen (1962:150) om ansvar för vårdslöshet i sjötrafik ochobehörigt avvikande från sjöolycksplats arbetas in i sjölagen, som redaninnehåller likartade ansvarsbestämmelser. I propositionen föreslås vidare enändring i förtydligande syfte i sjölagens bestämmelse om ansvar för onykterhettill sjöss. Dessutom överförs bestämmelserna i sjötrafikkungörelsen (1962:267)om prejning och visitering till sjölagen. Sjötrafikkungörelsen innehåller ett kapitel med särskildabestämmelser för krigsförhållanden. Den som bryter mot dessa bestämmelser kandömas till fängelse. Denna ansvarsbestämmelse föreslås ersatt med en straffbestämmelsei lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik,transporter och kommunikationer (bemyndigandelagen). Vidare föreslås att idenna lag skall införas ett bemyndigande för regeringen att meddela tillståndatt bruka svävare. I samma lag föreslås också ett bemyndigande för regeringenatt meddela föreskrifter om sjövägmärken. Slutligen föreslås att lagändringarna träder i kraft den Ijuli 1986, då enligt ett särskilt lagförslag sjötrafikförordningen,sjötrafikkungörelsen och förordningen om tillstånd för brukande av svävareupphör att gälla. Bestämmelser om vårdslöshet i sjötrafik finns såväl isjölagen som i sjötra-Hkförordningen, 1 324 § sjölagen stadgas straff för densom fullgör uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss och därvidbrister i gott sjömanskap till förekommande av sjöolycka. Straffskalan upptarböter eller fängelse . Vid grovt brott är straffet fängelsei högst . Sjötrafikförordningen föreskriver i 4 § första stycket attdet vid förande av fartyg eller vid dess förankring eller förtöjning skalliakttas den omsorg och varsamhet som till förekommande av sjöolycka betingas avomständigheterna. Den som brister i sådan omsorg och varsamhet döms enligt 17§ första stycket till dagsböter om inte oaktsamheten är ringa. Enligt sjötrafikförordningenbestraffas således enbart rent navigatoriska förseelser, Sjötrafikförordningens bestämmelse om vårdslöshet isjötrafik är tillämplig endast vid sjötrafik inom Sveriges sjöterritorium.Sjölagens bestämmelse däremot kan bli tillämplig även vid färd påinternationellt vatten i enlighet med de regler om tillämpligheten av svensklag som finns intagna i 2 kap. . I propositionen föreslås att ansvarsbestämmelsen isjötrafikförordningen arbetas in i sjölagen. Enligt den nya lydelsen av 324 §skall den som brister i gott sjömanskap till förekommande av sjöolycka dömas,om oaktsamheten inte är ringa, för vårdslöshet i sjötrafik till böter ellerfängelse . Den särskilda straffskalan för grovt brott föreslåsbibehållen. Förslaget innebär i fråga om den straffbara personkretsen att dennuvarande begränsningen enligt sjölagen till personer som fullgör uppgift avväsentlig betydelse för säkerheten till sjöss tas bort. Däremot behållssjölagens bestämning av det straffbara området vilket medför att även andraförseelser än rent navigatoriska straffbeläggs. Rättelse: S, 21 Utgår: hela 62 § 1 motion 288 (m) framhålls att den nya bestämmelseninnebär en utvidg- LU 1985/86:26 ning av det straffbara området. Enligt den nyalydelsen kan, framhåller motionären, även en matros som slarvar vid hanterandetav fartygets egna lastkraiiar komma att omfattas av bestämrnelsen. Detsamma kangälla den som hanterar en fiotte eller flytande bryggponton på ett olämpligtsätt. Motionären anser att det saknas skäl för den föreslagna utvidgningen ochyrkar avslag på förslaget. Utskottet konstaterar för sin del att förslaget ipropositionen inte enbart utgör ett formellt överförande avsjötrafikförordningens bestämmelse till sjölagen utan innebär, som motionärenpåpekar, en utvidgning av det straffbara området. Sålunda kommer en person sominte fullgör uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss attframdeles kunna dömas inte som enbart för rent navigatoriska förseelserutan även för andra brister i gott sjömanskap till förekommande av sjöolycka.Vidare kommer han att i vissa fall kunna åläggas ansvar för förseelser begångnapå internationellt vatten under det att hans ansvar är begränsat tillförseelser begångna inom Sveriges sjöterritorium. Det bör också påpekas attför förseelser begångna av personer som inte fullgör uppgifter av väsentligbetydelse för säkerheten till sjöss kommer att gälla en strängare straffskalaän tidigare. Som utskottet redovisat ovan kan nämligen för förseelser somstrider mot sjötrafikförordningen endast dömas till böter medan enligtsjölagens bestämmelse om vårdslöshet i sjötrafik maximistraffet är fängelse . Utskottet vill stryka under att utvidgningen av detstraffbara området emellertid inte torde komma att i praktiken få någon störrebetydelse. omfattar nämligen bestämmelsen i 324 § en tämligen vidkrets av personer som kan anses fullgöra tjänst som har betydelse försäkerheten till sjöss. Som framhålls i propositionen brukar hit räknas t. ex.radiotelegrafi-ster, maskinister, rorgängare och utkikar. Det bör vidarepåpekas att för straffbarhet krävs att den misstänkte brustit i gottsjömanskap. Härigenom torde var och en som inte deltar i fartygets säkraframförande eller handha-vande falla utanför den straffbara kretsen. När detgäller lasthanteringen, som motionären tagit som exempel, torde den oftast inteha någon inverkan på fartygets säkra framförande. Skulle lasthanteringenemellertid i något fall inverka på säkerheten för fartyget och de ombordvarandeblir straffbestämmelsen tillämplig även när lasthanteringen utförs avexempelvis en okvalificerad jungman. För straffbarhet krävs dock attoaktsamheten inte är ringa. Enligt utskottets mening måste det anses rimligtatt en person som på fartyget visserligen inte fullgör uppgift av väsentligbetydelse för säkerheten till sjöss men som ändå deltar i fartygets säkraframförande eller handhavande och därvid brister i gott sjömanskap tillförekommande av sjöolycka kan fällas till ansvar för sitt handlande. Utskottettillstyrker därför den föreslagna lydelsen av 324 § sjölagen och avstyrkerföljaktligen motion 288 i denna del. Bestämmelsen i 324 § sjölagen blir i likhet med vad som nugäller för motsvarande bestämmelse i sjötrafikförordningen tillämplig även vidvissa förseelser som begås utanför fartyget. Även en matros som exempelvis påen kaj är sysselsatt med fartygets förtöjning och därvid brister i gott sjömanskaptill förekommande av sjöolycka kan fällas till ansvar för vårdslöshet i sjötrafik. Utskottet vill tillägga att med den föreslagnautformningen av 324 § LU 1985/86:26 sjölagen inte åsyftas någon straffskärpningnär det gäller de förseelser som redan är straffbelagda. Genom attsjötrafikförordningens bestämmelse om vårdslöshet i sjötrafik arbetas in i324 § sjölagen kommer emellertid, som utskottet redovisat ovan, vissaförseelser som är belagda med bötesstraff att formellt kunna föranledafängelsestraff Det förhållandet får enligt utskottets mening dock inte tastill intäkt för att ådöma gärningsmannen ett strängare straff än som hadeutdömts om de gamla bestämmelserna alltjämt varit tillämpliga. Obehörigt avvikande från plats för sjöolycka Även i fråga om obehörigt avvikande från sjöolycksplats (smitning)finns bestämmelser i såväl sjölagen som sjötrafikförordningen. Enligt 223 § sjölagen åligger det befälhavare på fartygsom stött samman med annat fartyg att lämna det andra fartyget och deombordvarande där all behövlig och möjlig hjälp för räddning ur den genomsammanstötningen uppkomna faran, såvitt det kan ske utan allvarlig fara för detegna fartyget och de ombordvarande. Han skall därjämte för det andra fartygetsbefälhavare uppge namnet på det egna fartyget och dess hemort samt den orteller hamn varifrån fartyget kommer och den dit det skall gä. Bestämmelsen har sin grund 1910 antageninternafionell konvention rörande fastställande av vissa gemensammabestämmelser i fråga om fartygs sammanstötning, vilken konvention ratificeratsav . Enligt artikel 8 i konventionen åligger det, omsammanstötning har ägt rum, befälhavaren å vartdera fartyget att, såvitt detkan ske utan allvarlig fara för eget fartyg, dess besättning och passagerare,lämna hjälp åt det andra fartyget samt dess besättning och passagerare.Befälhavaren är likaledes skyldig att såvitt möjligt för det andra fartygetuppge namnet på sitt eget fartyg och dess hemort, ävensom de orter varifrån hankommer och dit han skall gä. Bestämmelsen i 223 § sjölagen och artikel 8 i konventionenhar som framgår av de redovisade texterna överensstämmande lydelse med detundantaget att i 223 § sjöjagen skyldigheten att uppge namn m, m, intebegränsats av att det är möjligt att lämna den föreskrivna uppgiften. En sådanuttrycklig begränsningsregel har inte ansetts nödvändig för svensk rätts del.Självfallet kan en befälhavare på ett fartyg, som saknar namn, inte fällastill ansvar för att han inte uppgivit något namn pä fartyget. Vid sidan av den räddningsplikt som föreskrivs i 223 § vidsammanstöt ning av fartyg finns en mer allmän räddningsplikt inskriven i 62 § sjölagen. Enligt 62 § första stycket åligger det sålunda befälhavare, om det egna farty get råkar i sjönöd, att göra allt som står i hans makt för att rädda de ombord varande samt bevara fartyget och lasten. Anträffar en befälhavare någon annan i sjönöd är han enligt andra stycket skyldig att lämna all hjälp som är möjlig och behövlig för att rädda den nödställde, såvitt det kan ske utan allvarlig fara för det egna fartyget eller de ombordvarande. Får befälhava ren i annat fall kännedom om att någon är i sjönöd eller får han kunskap om fara som hotar sjötrafiken är han under samma förutsättning som angetts skyldig att vidta åtgärder för att rädda den nödställde eller avvärja 5 1 * 1985/86. Rättelse: S. 5 rad 4 nedifrån Står: utan fara Rättat till:utan allvarlig fara S f, i hiörinn av rarl Q Tilllcnmmer: Slfvldiptieten att lämna identitetsiinneif- faran ienlighet med de föreskrifter som regeringen meddelat för sådana LU1985/86:26 fall. 1 ett tredje stycke i paragrafen har gjorts en hänvisning till223 § i fråga om befälhavarens skyldighet att lämna hjälp när hans fartygsammanstött med annat fartyg. Befälhavare som försummar vad som åligger honom enligt 62§ andra stycket, när annan är i sjönöd eller när fara hotar sjötrafiken, ellerenligt 223 §, när fartyg stött samman med annat fartyg, döms enligt 327 §sjölagen till böter eller fängelse i högst . Skyldigheten att lämna identitetsuppgifter enligt 1910 årssammanstötningskonvention har liksom bestämmelsen i 223 § sjölagen irättspraxis ansetts gälla endast i fråga om handelsfartyg. Eftersom detbefanns angeläget att ålägga även förare av fritidsbåtar en skyldighet att vidsjöolycka lämna erforderliga identitetsuppgifter m. m, infördes ensmitningsbestäm-melse i 4 § sjötrafikförordningen, I andra stycket i 4 §föreskrivs att den som, med eller utan egen skuld, haft del i uppkomsten avsjöolycka inte får, såvitt inte tvingande skäl föreligger, avlägsna sig frånolycksplatsen eller på annat sätt undandra sig att i mån av förmåga medverkatill de åtgärder som olyckan skäligen föranleder, såsom omhändertagande avnödställd eller skadad person. Han får inte heller undandra sig att uppge namnoch hemvist eller att lämna upplysningar om händelsen, I stället för namn ochhemvist får befälhavare på fartyg, som är infört i fartygsregistret, uppgefartygets namn och hemort. Den som uppsåtligen underlåter att fullgöra sinskyldighet enligt 4 § andra stycket döms enligt 17 § andra stycket till bötereller fängelse , I propositionen föreslås att 223 § sjölagen upphävs, atthänvisningen i 62 § till 223 § slopas, att straffbestämmelsen i 327 § ändrassamt att sjötrafikförordningens smitningsbestämmelse efter vissa ändringaröverflyttas till sjölagen och införs i en ny 326 §, Den nya bestämmelsenföresläs få följande lydelse. Om den som med eller utan skuld haft del i uppkomsten av sjöolycka,genom att utan tvingande skäl avlägsna sig från olycksplatsen eller på annatsätt, undandrar sig att i mån av förmåga medverka till de åtgärder, som olyckanskäligen bör föranleda, döms han fill böter eller fängelse i högst ett år.Detsamma gäller den som undandrar sig att uppge namn och hemvist eller attlämna upplysningar om händelsen. Befälhavare på fartyg som är infört ifartygsregistret skall dessutom uppge fartygets namn och hemort liksom den orteller hamn varifrån fartyget kommer och den dit det skall gå. Bestämmelsen har fått sin slutliga lydelse efter lagrådetsprövning. I lagrådsremissens förslag saknades den del av bestämmelsen somålägger befälhavaren skyldighet att uppge den ort eller hamn varifrån fartygetkommer eller den dit det skall gå. I mofion 288 (m) kritiseras propositionens förslag.Motionären påpekar att hänvisningen i lagtexten till "fartygsregistret" är missvisandeeftersom det inte finns något register med beteckningen fartygsregistret. I motionen hävdas vidare att bestämmelsen alltjämt avviker från konvenfionstexten. Genom anknytning i lagtexten fill registreringen kommer inte alla befälha vare på handelsfartyg att omfattas av skyldigheten att lämna uppgifter om fartygets namn m. m. Med hänsyn till att lagtexten utformats i nära anslut- ( ning fillmotsvarande bestämmelse i trafikbrottslagen uppkommer enligt motionärenvidare fråga om det fortfarande finns någon räddningsplikt. LU 1985/86:26Motionären kritiseras också att i propositionen inte närmare anges vilken kretsav "smitare" som avses med bestämmelsen. Sammanfattningsvis ansermotionären att bestämmelsen har sådana brister att det är nödvändigt med enomarbetning. Motionären yrkar att 223 § och straffbestämmelserna i 327 §förblir oförändrade samt att den nya smitningsbestämmelsen omarbetas. Vad först angår hänvisningen i lagtexten till"fartygsregistret" är den som motionären påpekar felaktig. Uppenbarthar hänvisningen hämtats frän den nuvarande bestämmelsen isjötrafikförordningen. När den bestämmelsen infördes fanns endast ettregister, "fartygsregistret". Fr, o, m, försemellertid förutom ett skeppsbyggnadsregister två fartygsregister. Över störrefartyg, betecknade skepp, förs ett skeppsregister medan över andra fartyg somenligt sjölagen kallas båtar förs ett båtregister enligt bestämmelser i lagen(1979:377) om registrering av båtar för yrkesmässig sjöfart m. m. Det börvidare observeras att den nu föreslagna bestämmelsen i 326 § även omfattarbefälhavare på utländska fartyg som är registrerade i resp, hemlands olikafartygsregister. Redan av här angivna skäl måste således den föreslagnalagtexten ändras. Beträffande därefter förslagets utformning i övrigt villutskottet hänvisa till att lagrådet vid sin granskning (prop. s. 21 22)konstaterat att de nuvarande reglerna i 223 § ger tydligare uttryck än denföreslagna 326 § åt principen att fartygsbefälhavare har en långtgåendeskyldighet att vidta räddningsåtgärder efter kollision med ett annat fartyg ochi därmed jämställda situationer. Betydelsen av denna princip gör det enligtlagrådets mening beklagligt, om 223 § måste helt avskaffas och ersättas medendast ett straffstadgande för avvikande från olycksplats. Lagrådet har ocksåanmärkt på att det remitterade förslaget inte var helt förenligt med 1910 årssammanstötningskonvention. Mot den här angivna bakgrunden har lagrådet settfördelar i att behälla 323 § med den därtill knutna straffsanktionen i 327 §samt hänvisningen till 223 § i 62 §, De från sjötrafikförordningen hämtadereglerna om obehörigt avvikande från sjöolycksplats har lagrådet ansett kunnaplaceras i en ny 328 §. Lagrådet lämnade ett förslag fill lydelse, I slutprotokollet (prop, s. 2425) förklarar sigdepartementschefen dela lagrådets uppfattning att den föreslagna ansvarsbestämmelsen i 326 § inte lika entydigt som den nuvarande regeln i 223 § ger uttryck åt principen om fartygsbefälhavarens långtgående skyldighet att vidta räddningsåtgärder. Enligt departementschefen kvarstår dock principen om fartygsbefälhava rens långtgående skyldighet att vidta räddningsåtgärder oförändrad efter den föreslagna ändringen. Att denna princip inte lika pregnant kommer fill uttryck i den föreslagna bestämmelsen är emellertid enligt departements chefens uppfattning en betydligt mindre olägenhet än att ha tvä ansvarsbe stämmelser om obehörigt avvikande från olycksplats. Med anledning av lagrådets påpekande att den föreslagna bestämmelsen inte är helt förenlig med sammanstötningskonvention föreslår departementschefen som utskottet ovan redovisat ett tillägg till 326 §. Därefter föreligger enligt departementschefen alltjämt en mindre avvikelse från konventionens orda lydelse. Departementschefen anser att konventionens syfte emellertid upp-, 7 fylls genom den föreslagna regeln. Utskottet vill för sin del peka på att det enligt svenskrätt inte föreligger LU 1985/86:26 någon allmän räddningsplikt. Reglerna omobehörigt avvikande från tra-fikolycksplats på land har inte ansetts innefattanågon skyldighet att vidta olika former av räddningsåtgärder. Annorlunda är,som framgår av det ovan anförda, förhållandena till sjöss. Sedan långt tillbakahar fartygsbefälhavaren haft en långtgående skyldighet att vidtaräddningsåtgärder. Befälhavarens räddningsplikt gäller inte endast vidsammanstötningar och i därmed jämställda fall och där det egna fartygetsåledes är involverat i olyckan. Även i sådana fall där befälhavaren anträffarnågon i sjönöd eller i annat fall får kännedom om att någon är i sjönöd, t, ex,genom ett radiomeddelande, föreligger en skyldighet att vidta åtgärder för atträdda den nödställde. Räddningsplikten utgör således en central del ibestämmelserna om obehörigt avvikande från sjöolycksplats. Mot den nu angivna bakgrunden anser utskottet detolyckligt om en bestämmelse som ger ett tydligt uttryck för den viktigaprincipen om befälhavarens räddningsplikt nu skulle utgå ur lagstiftningen.Detta särskilt eftersom den i 4 § sjötrafikförordningen gjorda hänvisningentill att i nödvändiga åtgärder ingår omhändertagande av nödställd eller skadadperson inte tagits med i den i propositionen föreslagna bestämmelsen. Om förslaget i propositionen genomförs kommerräddningsplikten till tydligt uttryck i sjölagen endast i denallmänna bestämmelsen om räddningsplikt i 62 §, I vilken utsträckning denbestämmelsen även omfattar de fall som faller in under 223 § ärtveksamt. Enligt utskottets mening har 223 § ett vidare fillämpningsområde än62 §. Enligt sistnämnda bestämmelse föreligger en skyldighet att rädda dennödställde, dvs, en person, medan det i sammanstötningsfallen enligt 223 §föreligger en räddningsplikt förutom beträffande de ombordvarande på detnödställda fartyget också i fråga om själva fartyget. Frågan om en gärningfaller under 62 § eller 223 § har i praktiken inte haft någon större betydelseeftersom för brott mot bestämmelserna gäller samma maximistraff, fängelse ihögst . För brott mot den nu föreslagna bestämmelsen i 326 § stadgasemellertid ett maximistraff av fängelse i högst , I fortsättningen kommersåledes, om förslaget genomförs, frågan huruvida en gärning är att hänföra till62 § eller till smitningsregeln i den nya 326 § att få stor betydelse. Detanförda visar att propositionens förslag kan leda till tveksamhet om i vilkenutsträckning det föreligger en räddningsplikt och vilket straff som kan åläggasför ett brott mot räddningsplikten. Utskottet vill också helt allmänt påpeka attom ur lagtexten tas bort ett centralt inslag i en bestämmelse, detta lätt kange intryck av att lagsUftarna inte längre fäster samma vikt vid detta inslagsom . Vad slutligen angår frågan om bestämmelsen i 326 § är heltförenlig med sammanstötningskonvention medger departementschefen att det även efter den med anledning av lagrådsgranskningen gjorda ändringen föreligger en mindre avvikelse från konventionens ordalydelse. Departe mentschefen syftar härvid på att enligt den föreslagna bestämmelsen enbart fartygsbefälhavare på fartyg som är infört i fartygsregister blir skyldig att lämna uppgift om fartyget och dess färdväg. I konventionstexten däremot görs ingen uttrycklig begränsning till registrerade fartyg. brukar somregel endast införas handelsfartyg och inte t. ex, statsfartyg, LU1985/86:26 Som utskottet ovan redovisat har emellertid konventionensbestämmelser i rättstillämpningen ansetts gälla endast i fråga omhandelsfartyg. Mot denna bakgrund anser departementschefen avvikelsenbetydelselös. Utskottet vill framhålla att den i bestämmelsen föreslagnaanknytningen till fartygets registrering leder, som motionären påpekar, tillavvikelser från konventionen även i andra fall.