bet · G901SoU11 · 1985-12-31 00:00:00 — Enligt vadsom anfördes av bostadsutskottet i det ovan refererade ärendet borderegeringen i lämpligt sammanhang redovisa utfallet av den föreslagna inriktningenav bostadslångivningen m. m. för (BoU 1984/85 24 s. 13). Utskottet avstyrker med hänvisning till det anfördamotionerna 215 (fp), 223 (c) yrkande 3 och 241 (m) yrkande 1. I motion So467 av () hemställs attriksdagen ger regeringen till känna vad i motionen anförs om behovet att hejdaden pågående minskningen av antalet institutions- och sjukhusanknutna vårdplatserinom psykiatrisk vård, omsorg och äldrevård till dess att annantillfredsställande vård kan garanteras patienterna (yrkande 1) samt att denegativa följder som minskningen medför bör undersökas och göras till föremålför positiva åtgärder (yrkande 2). Motionären vänder sig mot att så mångaplatser inom institutionsvården avvecklas innan det byggts upp tillräckligaresurser att ta emot patienterna i öppen vård och för att kunna erbjuda slutenvård när sådan behövs. Motionären pekar vidare på att många äldre inte klararsig i hemmet även om de får en omfattande service. För många anhöriga innebärdet en svår påfrestning att ha ansvaret för någon som är hjälplös på grund avsjukdom och kanske också senildement. genomförde 1980, 1983 och 1985inventeringar av samtliga patienter inom den somatiska långtidssjukvården. 1983vårdades det inom somatisk långtidssjukvård 51 983 patienter, varav 46 143vårdades på landstingens eller de landstingsfria kommunernas egnainstitutioner, 4 400 på med helinackordering och 1 440 på enskildasjukhem. av patienterna var . De preliminäraresultaten från inventeringen föreligger . a. en ökning sedan förra inventeringen som emellertid är mindre än somsvarar mot de befolkningsförändringar som skett. Av de inneliggandepatienterna-49 407 personer - ansågs omkring 10 800 eller varaklinikfärdiga. De skulle ha skrivits ut om man kunnat placera dem inom andravårdformer eller om inte andra hinder funnits. Mer än en tredjedel, ca 4 000personer, av de klinikfärdiga skulle egentligen ha kunnat skrivas ut tillhemmet. Äldreberedningen har i sitt ovan nämnda betänkande Dagensäldre (SOU 1985:31) redovisat uppgifter från den slutna psykiatriska vården. Ioktober 1982 vårdades ca 25 000 patienter inom sluten psykiatrisk vård. Av dem vårdades två tredjedelar (8 900) på psykiatriska sjukhusoch en tredjedel på sjukhem för lättare psykiskt sjuka (2 800) eller enskildavårdhem för psykiskt sjuka (1 600). Antalet platser inom den psykiatriska vården har minskatde med omkring 1 000 . planerasen minskning med 800 platser . Antalet platser beräknas till 19800. Här kanvidare nämnas att ger ut allmänna råd jg omäldreomsorgen, vilka kommer att behandla samhällets insatser för äldre SoU1985/86:11 ochlångtidssjuka inom primärkommuner och landsting. I råden berörs bl. institutionsboendet.Enligt råden måste man för att nå en bättre och mer ändamålsenligäldreomsorg minska institutionsboendet. härigenomfrigörs måste överföras till service och vård i den egna bostaden. Alternativentill institutionerna måste dock utvecklas betydligt. är densociala samt primärvården. Utskottet har redan tidigare uttryckt den principiellauppfattningen att man bör sträva efter att inom ramen för ett eget boende kunnaerbjuda olika omsorgsnivåer alltefter de boendes individuella behov ochönskemål. Utskottet har konstaterat att det även kommer attbehövas institutioner för sådan mera omfattande tillsyn som ges på bl. I betänkandet SoU 1984/85:22 (s. 10) anförde vidareutskottet att tillgången till akutvård är en betydelsefull del av omsorgernaom de äldre. Det krävs både hemtjänst, hemsjukvård och vid behov tillgång tillakutvård för att äldre skall kunna ha ett självständigt boende med bibehållentrygghet. I dagens situation är det främst en fortsatt utbyggnad avhemsjukvård och social hemtjänst som är angelägen för att göra det möjligt förfler att bo i en egen bostad. Det finns självfallet ett samband mellan dennautbyggnad och möjligheterna att minska antalet platser inom institutionsvården.Resurser i öppen vård måste alltid finnas innan den slutna vården kan avhändasig sitt ansvar för en patient. Utskottet, som inte kan biträda motionärens förslag,avstyrker med det anförda motion 467 (m). Villkor i övrigt för social hemhjälp I motion So227 av och (båda s)(delvis) hemställs om en översyn av reglerna för det statliga bidraget tillhemtjänsten för att utjämna skillnaden mellan kommunerna i taxesättning.Motionärerna anför att skillnaden mellan de olika kommunerna är stor. Mångakommuner tar också ut betydligt högre avgifter än Svenska kommunförbundetrekommenderar. Bostadsorten blir därför avgörande för den enskildes ekonomiskastandard. I motion So235 av m.fl. (fp) hemställsatt uttalar att kommunerna bör tillämpa enhetliga avgifter för densociala hemhjälpen och normala hyror för boende på ålderdomshem. Motionärernaanser att avgifterna för hemtjänst bör vara enhetliga oavsett inkomst, medmöjlighet till nedsättning för pensionärer med låg ATP. Den som bor påålderdomshem bör betala dels en normalhyra, dels en avgift för service som ärlika med avgiften för hemtjänst. I rapporten av det ekonomiska stödet tillhandikappade. Ds S 1985:6, som nämnts ovan, belyses särskilt avgiftssystemet för den sociala hemhjälpen. Enligt rapporten har de flesta kommuner ett differen tierat avgiftssystem. Avgiften är oftast relaterad både till inkomsten och till mängden hjälp. Det är stor skillnad på avgiftsnivån mellan olika kommuner. har i ett cirkulär gått ut med rekommendationer H huravgifterna bör utformas. Étt antal kommuner har taxor som ligger SoU1985/86:11 avsevärt högre än rekommendationen. De högsta avgifterna förekommeri mindre kommuner. av kommunerna, vari storstadskommunerna ingår, har docktaxor som ligger relativt nära de rekommenderade (högst . Utskottet har tidigare behandlat frågan omutformning av kommunala taxor för bl. a. den sociala hemhjälpen, senast ibetänkande SoU 1984/85:22 s.l4. Utskottet har därvid framhållit bl. a. attutformningen av taxor för den sociala hemhjälpen ligger inom ramen för denkommunala självstyrelsen och att till vägledning förkommunerna utformat en allmän rekommendation om sådana avgiftstaxor. mening saknades det därför anledning för att gå in påinnehållet i taxorna. Utskottet anser inte att det finns något skäl till ändratställningstagande i denna del. Utskottet vill emellertid understryka att enstörre enhetlighet i taxorna bör eftersträvas. Svenska kommunförbundetsrekommendationer bör i större utsträckning följas av kommunerna. Utskottetförutsätter att regeringen har sin uppmärksamhet riktad på denna fråga isamband med sina överväganden med anledning av rapporten från statenshandikappråd. Utskottet avstyrker med det anförda motionerna 227 (s) i häraktuell del och 235 (fp). I motion So238 av m.fl. (vpk) hemställs omförändringar av nuvarande statsbidragsregler för social hemtjänst så att statenkan ställa grundläggande kvalitetskrav på som villkor för bidrag(yrkande 1 delvis). Utskottet har tidigare i skilda sammanhangavvisat motionsförslag kommunisterna om detaljeradevillkor för statsbidrag i syfte att härigenom styra kommunernas handlande. Ettav syftena med införandet av nuvarande statsbidragssystem för social hemhjälpvar vidare just en önskan att ge kommunerna ökad frihet i valet av serviceformför äldre och handikappade. Utskottet är inte berett att nu frångå dettaprincipiella ställningstagande. Utskottet avstyrker sålunda motion 238 (vpk)yrkande 1 i motsvarande del. I motion So218 av m.fl. (c) hemställs attstatsbidraget till social hemhjälp ändras så att möjligheterna till objektsanställningvidgas (yrkande 11). Motionsförslaget syftar till att öka handikappadesmöjlighet att själva kunna påverka vem som skall ge servicen och när den skallutföras. Det förekommer att kommuner som vårdare anställer någon som anvisas avvårdtagaren. Ofta är det en anhörig. Detta kallas ibland objektsanställning.Det möter inte något hinder att i underlagssumman för statsbidraget inräknalönen till den objektsanställde. Statsbidragsreglerna får således sägas varaneutrala i här aktuellt avseende. Utskottet, som i övrigt vill hänvisa till vadnedan anförs om vård av anhörig, avstyrker därför motion 218 i denna del(yrkande 11). Utskottet har ingen erinran motbudgetpropositionens förslag till medelsanvisning under G 1. Bidrag tillsocial hemhjälp. Vård avanhörig SoU 1985/86:11 I motion So211 av () hemställs om en översynav villkoren för hemsjukvårdsbidrag så att bidragen skall berättiga tillsjukpenning, tilläggspension och semesterlön (yrkande 1), atthemsjukvårdsbidragen ersätts med anställningsförhållande för att ge rätt tillsociala förmåner (yrkande 2) samt att ersättningen till vårdarna utformas såatt den blir lika över hela landet (yrkande 3). En del landsting betalar en ersättning när någon vårdasför sjukdom i hemmet. Bidraget kallas hemsjukvårdsbidrag och var ursprungligenen merkostnadsersättning när plats på institution inte kunde anvisas. Hemsjukvårdsbidrag kan betalas antingen till denvårdbehövande själv eller till en anhörig som ger vården. Enligt 19 §kommunalskattelagen (1928:370) är hemsjukvårdsbidrag som betalas till denvårdbehövande undantaget från skatteplikt. I den mån ett bidrag innefattarbidrag till annat än sjukvård kan det dock vara skattepUktigt. Hemsjukvårdsbidragsom betalas till en anhörig är skattepliktigt. I statens handikappråds tidigare nämnda kartläggning (Ds S1985:6) lämnas en redogörelse för förekomsten av hemsjukvårdsbidrag. 1984betalade 19 landsting hemsjukvårdsbidrag. Möjlighet till anställning förelåg i18 län. Av de sjukvårdshuvudmän som gav kontantbidrag gav de flesta bidragettill patienten. Beloppet varierade kraftigt mellan landstingen. (S 1979:11) redovisade i betänkandet(SOU 1983:64) Ledighet för anhörigvård vissa förslag rörande anhörigvården.Kommittén föreslog bl. a. att det skulle införas en lagstadgad rätt tillledighet från förvärvsarbete för den arbetstagare som önskar vårda en sjukeller handikappad anhörig i hemmet. Ledigheten skulle inte vara kopplad tillnågon rätt till ersättning från den allmänna försäkringen. Kommittén anför bl.a. att det direkta stödet till anhörigvårdarna bör kunna förbättras i olikaavseenden, t. ex. genom anställningsförfarande, möjligheter till regelbundenavlösning samt utbildning och psykosocialt stöd. Kommitténs betänkande har remissbehandlats och övervägsfortfarande inom regeringskanshet. och Svenska kommunalarbetareförbundethar träffat en rekommendationsöverenskommelse angående ersättnings- och anställningsvillkorför anhörig hemsjukvårdare. Spri har gett ut en rapport (nr 200)Omsorg i det tysta -Anhörigas roll i äldrevården. Rapporten bekräftar att deanhörigas insatser är av stor omfattning och betydelse för vården av äldre ochlångtidssjuka. Deras insatser uppmärksammas dock inte tillräckligt av kommuneroch landsting. Utskottet har tidigare behandlat motioner omanhörigvårdarnas situation. I betänkandet SoU 1982/83:23 (s. 10) anfördeutskottet följande. Utskottet anser att de anhörigas insatser bör tas tillvara inom äldreomsor gen. Det är därför viktigt att den som vill hjälpa eller ta hand om en äldre anförvant får samhällets stöd för detta. Han eller hon måste få ersättning för sitt arbete och tillförsäkras samma sociala trygghet som andra. Anhörigas villighet att göra en insats får alltså inte tas till intäkt för ett minskat j3 V* 1985/86.12saml. ansvarstagandefrån samhällets sida. Under dessa förutsättningar kan SoU 1985/86:11 anhörigvårdenbidra till att skapa en mera varierad och individuellt anpassad Senast utskottet behandlade frågan var i betänkandet SoU1984/85:22 s. 13. Utskottet hänvisade då till det nu citerade betänkandet samtframhöll att hemtjänst och hemsjukvård i samverkan kan spela en betydelsefullroll genom att stödja och hjälpa anhörigvårdarna med avlösning och hjälpmedel.Utskottet underströk också att det är viktigt att en anhörig inte lämnas ensammed sitt tunga arbete. Utskottet erinrade om att anhörigvårdskommitténär föremål för övervägande inom och ansåg inte att det varpåkallat med något uttalande från sida. Utskottet, som också vill erinra om att äldreberedningensarbete kan få betydelse för bedömningen av frågor rörande anhörigvård, är inteheller nu berett att förorda något initiativ av . Motion 211 (s)avstyrks således. I motion So226 av () hemställs om förslagtill stadigt flyttningsbidrag för att underlätta anhöriganställning. Motionärenanför att det både för omsorgstagaren och den anhörige är positivt medanhöriganställning. En förutsättning är att den anhörige och vårdtagaren intebor alltför långt ifrån varandra. För att underlätta anhöriganställning böromsorgstagaren eller den anhörige kunna flytta med stöd av ett flyttningsbidrag. Reglerna om flyttningsbidrag finns iarbetsmarknadskungörelsen (1966:368). Flyttningsbidrag kan i vissa fall lämnastill den som är eller riskerar att bli arbetslös och inte kan få arbete ihemorten. Flyttningsbidraget är avsett att bl. a. täcka kostnaderna för resa,flyttning av bohag och dubbel bosättning. Under vissa förutsättningar kan ocksåstarthjälp utbetalas. Arbetsförmedlingen handlägger ärenden omflyttningsbidrag. Utskottet behandlade en motion om bosättningför personer inom långvården (SoU 1984/85:2 s. 67). Utskottet redovisade attdet mellan landstingen och de till Landstingsförbundetanslutna kommunerna gäller ett riksavtal för hälso- och sjukvården, vilketersatt det tidigare s. k. utomlänsavtalet. I avtalet finns bl. a. bestämmelserom samarbete då det gäller sådan icke akut vård som motiveras främst av andraskäl än rent medicinska. Genom avtalet ges en möjlighet att remittera enpatient till ett sjukhus inom ett annat landsting, även om likvärdigavårdmöjligheter finns i hemlandstinget. Remissmöjligheten skall bl. a. kunnautnyttjas för patienter som är i behov av långvarig sjukhus- eller sjukhemsvårdoch som av främst humanitära skäl bör överflyttas till sjukhus eller sjukheminom den landstingskommun där de närmast anhöriga är bosatta. Utskottet ansåg att frågan om att gamla människor fårmöjlighet att vårdas nära sina anhöriga är av stor mänsklig betydelse. Det kaninnebära stort lidande att inte få vårdas nära sina anhöriga. Utskottet noterade med tillfredsställelse bestämmelsen om "icke akut vård i övrigt" i detnya riksavtalet för hälso- och sjukvården. Genom denna regel öppnas en möjlighet att utan hänsyn till bosättningen flytta t. ex. en långvårdspatienttill 14 en klinik inom ett annatlandstingsområde, förutsatt att de båda landstingen SoU 1985/86:11 kan enasom detta. Utskottetanser, som framgått ovan, det angeläget att gamla människor får möjlighet attbo nära sina anhöriga. Med hänsyn till regeringens överväganden rörandeanhörigvården bör dock motion 226 (c) inte föranleda någon åtgärdoch avstyrks. Imotion So206 av m. fl. (m) hemställs om förslag till sådanaändringar i sociahjånstlagen att den enskildes valfrihet stärks (yrkande 7).Motionärerna anser att den enskilde skall kunna välja mellan olika alternativ ifråga om service, vård och boende. Valfriheten bör skrivas in bl. a. ibiståndsparagrafen. Detta bör enligt motionärerna innebära att en ideellförening eller annan privat vårdgivare som tillhandahåller viss service elleromsorg för äldre eller handikappade skall ha rätt till kommunalt bidrag i denutsträckning som verksamheten avlastar verksamhet som kommunen annars skullevara skyldig att bedriva. Utskottethar tidigare (SoU 1983/84:1 och SoU 1984/85:22) behandlat motionsyrkanden omåläggande för kommunerna att pröva vård i privat regi som alternativ till vårdmed kommunalt huvudmannaskap. Utskottet erinrade då om att gällandelagstiftning lämnar ett betydande utrymme för enskilda insatser av olika slagpå det sociala vårdområdet. I betänkandet SoU 1983/84:1 anförde utskottetvidare bl. a. följande. Detär givetvis i dagens ekonomiska klimat angeläget att den enskilde skall kunnaerbjudas en så bra vård och service som möjligt till en rimlig kostnad församhället. I vilka former och genom vilken vårdhuvudman vård skall erbjudasmåste emellertid avgöras av de för vården ytterst ansvariga kommunalahuvudmännen. Därtill kommer att uppfattningarna ofta kan gå starkt isär när detgäller vad som skall anses vara en god vård och därmed även när det gällerbedömningen av vad som är skälig kostnad. En reell valfrihet för den enskildemellan olika vårdalternativ förutsätter dessutom en viss överkapacitet påvårdplatser, vilket ter sig tämligen orealistiskt i dagens ekonomiskasituation. Somriksdagen tidigare framhålHt bör vidare starka skäl föreligga för att införaregleringar som innebär ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Utskottet anserinte att sådana skål föreligger i nu aktuellt hänseende. Närdet gäller rätten till bistånd kan nämnas att regeringsrätten avgjort ett mål där den enskilde fick vård av privat vårdgivare som bistånd enligt 6 § socialtjänstlagen (RÄ 1984 Ab 182). En social distriktsnämnd i hade avslagit en begäran av en 76-årig kvinna om bistånd till vård på ett judiskt sjukhem i . Kvinnan överklagade beslutet och länsrätten biföll hennes talan. Nämnden förde målet vidare till kammarrätten. I målet var upplyst att kvinnan var ortodox jude och alltid bott i en judisk miljö. Enligt dottern, som förde hennes talan, var det viktigt för hennes psykiska hälsa att få vistas i en miljö av likasinnade där traditionerna finns som en naturlig del och de praktiska delarna av religionsutövningen enkelt tillgodoses. Kammar rätten hänvisade i sin dom till att bistånd enligt lagens förarbeten skall , anpassasefter den enskildes behov och utformas i samförstånd med honom. SoU 1985/86:11Det sägs också att den enskilde inte har någon ovillkorlig rätt att erhålla enviss bestämd insats och att vid valet ay åtgärd hänsyn även måste tas tillvilka alternativa resurser som finns att tillgå inom kommunen. Vid valet avinsats måste beaktas vad som är möjligt och rimligt med hånsyn till kommunensresurser (prop. 1979/80:1 Del A s. 185 f, 525 f). Kammarrätten anförde vidareatt det framgick av dotterns uppgifter att kvinnans hälsotillstånd var sådantatt hon behövde vård på ett hem. Enligt vad dottern uppgivit skulle en plats pådet judiska hemmet inte kosta mer än en plats på ett sjukhem i . Vid ensamlad bedömning av omständigheterna i målet fann kammarrätten att kvinnanborde erhålla bidrag till kostnaderna för vistelse på judiska sjukhemmet ienlighet med lånsrättens dom. fullföjde sin talan tillregeringsrätten, som inte ändrade kammarrättens dom. Utskottet konstaterar attnuvarande lagstiftning ger visst utrymme för den enskilde att kunna begära attfå vård i enskild regi med stöd av reglerna om bistånd. Utskottet anser att detskulle föra alltför långt att ge den enskilde en allmän rätt att kräva vissainsatser utan hänsynstagande till kommunens planering och möjligheter.Utskottet instämmer däremot i motionärernas allmänna synpunkter om ökadmöjlighet för de gamla att själva kunna påverka sin situation. Dessa synpunkterligger dock väl i linje med socialtjänstlagen och påkallar ingen lagändring.Utskottet vill i övrigt erinra om socialberedningens uppföljning avsocialtjänstlagen, vilken får utvisa om det finns behov av förtydligandebestämmelser. Med det anförda avstyrker utskottet motion 206 (m) (yrkande 7). I motion So202 av () hemställs attriksdagen skall begära förslag till arbetsnormer för personal som i olika sammanhang arbetar med vård av äldre, särskilt när det gäller ekonomiskt känsliga situationer. I motionen aktualiseras problemet med att ensamstående gamla kan bli utsatta för påtryckning att skriva testamente till förmån för dem som hjälper dem, t. ex. den sociala hemhjälpen. De sociala myndigheterna har ett ansvar för att gamla inte blir utsatta för påtryckningar. Det bör vara möjligt för arbetsgiva ren att genom instruktioner eller på annat sätt göra dem som kommer i kontakt med äldre och ensamstående uppmärksamma på problemet. Social styrelsen bör enligt motionären få i uppdrag att utarbeta ett sådant förslag. Det har förekommit flera uppmärksammade fall av åtal mot vårdpersonal för mutbrott där brottet bestått i att den anställde mottagit egendom genom testamente eller som gåva från någon som han vårdat. I justitieombudsmän nens ämbetsberättelse 1985/86 s. 247 redovisas en dom från högsta domsto len (HD) där en föreståndare vid ett dömts för mutbrott. I HD:s motivering redogörs för bestämmelserna i 20 kap. 2 § , vari stadgas att arbetstagare som mottager, låter åt sig utlova eller begär muta eller annan otillbörlig belöning för sin tjänsteutövning dömes för mutbrott. Även gärningar som begås efter anställningens upphörande omfattas av straffbestämmelsen. Avsikten är enligt HD att ge ett långtgående skydd för vad man kallat tjänstens integritet. Av väsentlig betydelse är arten av den 16 tjänst somarbetstagaren innehar. Till de områden där tjänstens integritet får SoU1985/86:11 tillmätas särskild betydelse hör vårdverksamheten. Den uppfattningenfår inte vinna insteg bland äldre eller sjuka personer att de genom gåvor kanpåverka personalens tjänsteutövning till sin förmån. Det är också viktigt attnågra misstankar om detta inte uppkommer hos allmänheten. Beträffande testamentariskt förordnande uttalar HD att ettsådant i lika hög grad som en gåva är ägnad att påverka fullgörandet avtjänsten och således är att betrakta som en otillbörlig belöning. Om en sådan arbetstagare [inom vårdområdet] får vetskap omatt någon pensionär eller patient avser att testamentera egendom tillarbetstagaren, måste det åligga honom inte bara att underlåta att medverka vidtillkomsten av ett testamente med detta innehåll utan också att klargöra förtestator att arbetstagaren på grund av sin tjänst inte kan ta emot någotförordnande; över huvud taget bör han avhålla sig från varje handlande som avtestator kan uppfattas som ett samtycke till förordnandet. Om arbetstagarenmedverkar till testamentet i strid med vad som är sagt, saknas det anledningatt bedöma hans handlande på annat sätt än om han låtit utlova en gåva åt sig.Redan genom denna medverkan kan alltså ett fullbordat mutbrott föreligga. Utskottet har vidare erfarit att förnärvarande håller på att utarbeta anvisningar angående gåvor och testamentetill dem som i vårdarbete kommer i kontakt med människor i beroendeställning.Det är ännu inte klart i vilken form anvisningarna skall ges ut, eventuellt iform av allmänna råd från . Man kommer i anvisningarna bl. a.att redogöra för straffbestämmelserna och försöka klargöra var gränsen mellandet som är tillåtet och otillåtet går. Utskottet har tidigare uppmärksammat frågan om utbildningav personal. I betänkande SoU 1984/85:22 s. 6 uttaladeutskottet att det krävs att personalen är lyhörd och visar respekt förklientens behov och önskemål. Det krävs också en positiv inställning tillarbetet med att hjälpa människor som inte kan klara sig själva. Utskottetframhöll att det för detta svåra arbete krävs utbildningbeträffande både det praktiska arbetet och personalens attityder tillklienterna och deras behov. Utskottet underströk även angelägenheten av attutbildningsfrågorna uppmärksammas i det fortsatta arbetet med att utveckla ochförnya den sociala hemhjälpen. Utskottet hänvisade också till attsocialstyrelsen inlett en kartläggning av kommunernas utbildningsinsatser förden sociala hemhjälpen. Enligt uppgift från är kartläggningen nufärdig och kommer att publiceras . Utskottet kan förstå motionärens oro att ensamståendegamla kan bli utsatta för påtryckningar av den personal som har till uppgift att vårda dem. Utskottet instämmer i vad HD uttalat (se ovan) om att tjänstens integritet måste tillmätas särskilt stor betydelse inom vårdverksamheten. Som HD framhållit får den uppfattningen inte vinna insteg, varken hos de gamla eller hos allmänheten, att man genom gåvor kan påverka personalens tjänsteutöv ning till sin förmån. Å andra sidan kan det vara negativt att hindra gamla som gärna vill ge presenter av mindre värde som bevis på personlig tillgivenhet.