bet · G901SoU16 · 1985-12-31 00:00:00 — Det är enligt utskottets mening i första hand en fråga försjukvårdshuvudmännen att avgöra i vilken utsträckning invandrarkvinnorsönskemål om kvinnliga gynekologer skall kunna tillgodoses. Utskottet vill dockframhålla betydelsen av att sjukvårdshuvudmännen ägnar särskild uppmärksamhetåt denna fråga. Med detanförda avstyrker utskottet motion 1985/86:So473 (m). I motion 1985l86:So445 av och (båda fp) tas frågan om utbildningen av dermatologer upp. Imotionen begärs ett tillkännagivande av att utbildningen avdermatologer särskilt skall belysas i den nu pågående översynen av läkarnasspecialistutbildning, så att det långsiktiga behovet av hudspecialistertillgodoses. Den nuvarande läkarutbildningen utformades genomriksdagens beslut om reformerad läkarutbildning (prop. 1969:35, SoU 83,rskr. I enlighet med reform omfattar grundutbildningen studierunder . Utbildningen efter läkarexamen är uppdelad i tvådelar. Den första delen utgörs av allmäntjänstgöring (AT) . Dennadel är lika för alla läkare. Efter godkända kunskapsprov i internmedicin,kirurgi och psykiatri erhålles läkarlegitimation. Den andra delen ärvidareutbildning som leder fram till specialistkompetens. Tiden förtjänstgöringen varierar för de olika specialiteterna, från fyratill . Utbildningen efter läkarexamen utgörs främst avtjänstgöring som läkare i underordnad ställning inom offentlig hälso- ochsjukvård. All tjänstgöring förutsätts vara motiverad av sjukvårdsbehov ochkunna inordnas i hälso- och sjukvårdens organisation. finnsdrygt 7 000 läkare under vidareutbildning. I specialistutbildningen ingår utöver den praktiskatjänstgöringen s. k. systematisk undervisning. Denna består av självstudier ochsärskilda kurser med kunskapsprov. För att få specialistkompetens krävs förnärvarande genomgång av sex veckolånga kurser. Specialistutbildningeni dermatologi omfattar . ca7-8 nya läkare till sådan utbildning (7 antagna , 8 ). Vidareutbildningen av läkare avses uppfylla två mål. Denskall ge läkarna 1985/86:16 de kunskaper, färdigheter och attityder som ärnödvändiga för att de självständigt skall kunna utöva läkaryrket inom sinamedicinska verksamhetsområden (specialiteter). Specialistutbildningen skallockså utgöra ett instrument för att fördela läkarna på olika specialiteter föratt på bästa sätt gagna samhällets behov. För sistnämnda ändamål har utvecklatsett särskilt läkarfördelningsprogram. Hudsjukvården har genomgått vissaförändringar. Sålunda har behovet av sluten vård avsevärt minskat. Vården av dePsoriasis-sjuka har förbättrats. Möjligheterna till bestrålning har tillkommit.Denna behandling ges främst i form av öppen vård. Antalet anläggningar förbestrålning har ökat. I t. ex. har psoriasisförbundet flera egnaanläggningar. beslutade regeringen tillkalla en särskildutredare med uppdrag att se över läkarnas specialistutbildning och föreslå hurvidareutbildningen efter läkarexamen skall utformas . I direktiventill utredningen (dir. 1985:2) hänvisas till att merparten av vårdbehoven i denframtida hälso- och sjukvården kommer att tillgodoses inom primär- ochlänssjukvården. Detta kommer att ställa särskilda krav på utbildningen av deläkare som arbetar där och som kommer att utgöra basen i det medicinskaarbetet. Utbildningen av dessa läkare måste, anförs det i direktiven, på ettbåttre sätt än leda till en bred kompetens. Huvuduppgiften för utredarenär därför enligt direktiven att utforma sådana krav på teoretisk undervisningoch på praktisk tjänstgöring att utbildningen kan ge dessa förutsättningar.Utredaren skall också överväga om och i vilken utsträckning mera specialiseradeutbildningar skall inrymmas i systemet. Utskottet kan sålunda konstatera attspecialistutbildningen för läkare är föremål för en översyn.Översynen omfattar all vidareutbildning. Enligt vad utskottet inhämtat kommerutredningen att vara klar med sin översyn under slutet av detta år. Enligt vadsom framgår av budgetpropositionen kan ett förändrat vidareutbildningssystemgenomföras tidigast därefter. Utskottet vill betona betydelsen av en god sjukvård fördem som drabbas av hudsjukdomar, däribland inte minst de psoriasissjuka, ochatt det för en sådan vård också ställs krav på tillgång på specialister idermatologi. Utskottet utgår emellertid från att även utbildningen avdermatologer kommer att belysas i samband med översynen av läkarnasvidareutbildning. Motion 1985/86:So445 (fp) avstyrks därför. Under allmänna motionstiden har väckts flera motioner somtar upp olika frågor rörande s. k. oral galvanism och amalgam som tandlagningsmaterial. I motion 1985/86:So411 av m.fl. (vpk) hemställs att som sin mening skall ge regeringen till känna att tandläkare och läkare inom ramen för fortbildningen bör delges de nyaste rönen inom forskning om amalgamets risker och skadeverkningar (yrkande 2) och att en utredning tillsätts med syfte att ytterligare klarlägga amalgamets skadeverkningar 19 (yrkande4). Yrkande 3 behandlas av socialutskottet i ett betänkande om SoU1985/86:16 anslag till forskning m. m. (SoU 1985/86:18), yrkande 1 avsocialförsäkringsutskottet. I motion 1985l86:So428 av Mariarme och (båda c) hemställs att hos regeringen skall begära dels attkvicksilverförgiftning av amalgam skall klassas som sjukdom (yrkande 3), delsatt statistik skall föras över antalet sjuka och andelen som tillfrisknar(yrkande 4). Yrkandena 1 och 2 behandlas i det ovannämnda betänkandet SoU1985/86:18 och yrkande 5 av socialförsäkringsutskottet. I motion 1985/86:So43I av () och BörjeStetisson (fp) hemställs att hos regeringen bör begära förslag tillförbud att använda amalgamfyllning vid lagning av tänder. I motion l985/86:So463 av () begärs etttillkännagivande av vad som i motionen anförs om en översyn av åtgärder motmetallförgiftningar av tandlagningsmaterial. 1 motionen tas upp frågor omförstärkning av hänvisningstandläkarorganisationen, utveckling och tillämpningav särskilda vårdprogram och tandhälsoprogram och om särskild information tilltandläkare. I motionen tas också upp frågan om ett temporärt förbud avseendeamalgambehandling av barn och gravida kvinnor ävensom ett flertal andra frågor. Utskottet har vid åtskilliga tillfällen tidigare behandlatmotionsyrkanden gällande oral galvanism. Sålunda behandlade utskottet sådanafrågor under föregående . I betänkandet SoU1984/85:12 uttalade utskottet att det liksom tidigare ville understryka att detär viktigt att patienter som lider av oral galvanism tas om hand på ett adekvatsätt, helst av personal med erfarenhet av behandling av sådana patienter.Utskottet förklarade sig också vara medvetet om att det gjorts alltflera rön kring amalgamets verkningar på människan och att vissa av dessa rönger anledning till oro. Utskottet anförde vidare att forskning bedrivs påområdet och att det måste förutsättas att man inom odontologin gör vad som ärmöjligt för att klarlägga amalgamets eventuella skadeverkningar och för att fåfram fullgoda, alternativa tandlagningsmaterial. Utskottet hänvisade också tillflera uppdrag som regeringen gett med anknytning till problemenmed oral galvanism och tandlagningsmaterial. Utskottet konstaterade slutligenatt flera initiativ tagits som är ägnade att bringa problemen medtandlagningsmaterial och oral galvanism närmare sin lösning och avstyrkte dåaktuella motionsyrkanden. I betänkandet SoU 1984/85:20 behandlades en motion omökade forskningsinsatser. Utskottet erinrade om vad som sagts i det tidigarebetänkandet och uttalade att ingenting framkommit som motiverade en annanbedömning. Den då aktuella motionen avstyrktes. tillsatte ensärskild från styrelsen fristående expertgrupp med uppgift att utreda eventuella risker vid s. k. lågdosexponering av kvicksilver. I arbetsgruppen ingår ett antal professorer under ordförandeskap av professor vid Akademiska sjukhu set i . , som särskilt engagerat sig för patienter med oral galvanism, har erbjudits föreslå en expert att ingå i gruppen. De frågor som expertgruppen särskilt skall belysa är om kvicksilver 20 frånamalgam kan orsaka kvicksilverförgiftning eller kvicksilverallergi och SoU1985/86:16 om det finns fall där det kan bevisas förgiftning eller allergi därett utbyte av amalgam medfört förbättringar. Expertgruppen skall också belysade risker som användning av amalgam kan medföra för tandvårdspersonalen. arrangerade en hearingmed deltagande av forskare som presenterade vissa preliminäraforskningsresultat. Enligt ett pressmeddelande från (nr 73,) enades deltagarna vid mötet om att det finns ett samband mellankvicksilverhalt i hjärnan och amalgamfyllning. Däremot har det ännu inte kunnatsläs fast ett samband mellan kvicksilver från amalgam och olika kroppsligabesvär. Det anses dock att pågående forskning bör kunna ge nya infallsvinklar.Socialstyrelsen har inventerat aktuell och pågående forskning i kringtandvårdsmaterial. har också uttalat sig för en intensifieradforskning kring amalgam och kvicksilver. gav också forOdontologisk Materialprovning (NIOM, de nordiska ländernas av tandersättningsmaterial) i uppdrag att utföra enriskvärdering av kvicksilver i dentalt amalgam. NIOM rapporterade i september1985 på basis av tillgängliga vetenskapliga dokument, rapporter ochinternationella jämförelser att amalgam är ett väl lämpat tandfyllningsmaterialmed mycket få kända biverkningar. En särskild projektgrupp inom har ijanuari 1986 föreslagit att skall införa en obligatoriskregistrering av tandvärdens material, t. ex. amalgam och plaster. Enligtförslaget bör registreringen finansieras genom en årlig avgift som tas ut förvarje produkt som är registrerad. Vad gäller annonsering och marknadsföringföreslår projektgruppen att ges i uppdrag att sätta uppsärskilda regler för detta. Det finns väl utarbetade rutiner förregistrering och utvärdering av läkemedelsbiverkningar. För dentala materialsaknas ett sådant rapporteringssystem. Projektgruppen föreslår därför atttandläkare och läkare skall vara skyldiga att rapportera biverkningar avdentala material till ett särskilt biverkningsregister vid styrelsen. Fråndetta register föreslås sedan en återrapportering ske genom någon form avbiverkningsmeddelanden till tandvården. Förslaget redovisas i rapporten (Ds S1986:2) Kontroll och tillsyn av dentala medel. I rapporten redovisas ocksåfrågor om forskning. gav ut ett meddelandeblad(nr 5/86) om kompositionsplast som möjligt alternativ till dentala amalgam.Meddelandebladet utgör en överarbetning av ett tidigare meddelandeblad (nr5/84) med motsvarande innehåll. I meddelandebladet behandlas bl. a. de situationerdå kompositionsplaster kan användas som ersättning för amalgam. har likaledes i ettmeddelandeblad (nr 4/86) tagit fram ett underlag till vårdprogram för patienter med besvär som kan sättas i samband med tandersättningsmaterial. Underlaget till vårdprogram riktar sig i första hand till landets tandläkare men även till läkare och övrig personal inom hälso- och sjukvården som kan komma att medverka i omhändertagandet av den aktuella patientgruppen. Underlaget förutsätts bli föremål för vidare bearbetning inom de olika landstingsområdena. är inteatt underlaget skall vara styrande utan endast verka informerande. På SoU1985/86:16 uppdrag av regeringen har utarbetat förslag till ochgenomfört utbildning av s. k. hänvisningstandläkare som finns inom varjelandstingsområde. Dessa tandläkare är speciellt utbildade att bedöma ochinformera patienter med besvär som kan sättas i samband medtandersättningsmaterial. De skall också kunna råda allmäntandläkarna ochförmedla kontakter med tandvårdens resp. sjukvårdens specialister. Slutligen skall här redovisas att en expertgrupp inomstatens miljömedicinska laboratorium arbetar med enundersökning om cancerrisker för tandläkare. Utskottet gör följande överväganden. Utskottet kan med tillfredsställelse konstatera att ytterligareett flertal initiativ tagits när det gäller frågan omverkningar av amalgam som tandlagningsmaterial. Det är viktigt attansträngningarna fortsätter för att bringa denna fråga närmare sin lösning.Liksom tidigare vill utskottet också understryka vikten av att patienter somsäger sig lida av oral galvanism och känner oro inför amalgam och kvicksilvretsskadeverkningar verkligen tas på allvar. Dessa patienter måste beredas enadekvat vård och bör få möjlighet till behandling av personal med erfarenhet avsådana frågor. När det gäller yrkande 4 i motion1985/86:So411 (vpk) om tillsättandet av en särskild utredning kan konstaterasatt en sådan tillsatts genom försorg. Syftet medmotionsyrkandet får därmed anses tillgodosett. Yrkandet avstyrks därför. I samiua motions yrkande 2 begärs att alla läkare ochtandläkare inom ramen för fortbildningen skall få del av de nyasteforskningsrönen. I såväl grund- som fortutbildning av tandläkare tas uppfrågan om oral galvanism och amalgam. Inom varje landsting finns numera s. k.hänvisningsläkare med särskilda kunskaper om bl. a. oral galvanism. Dessaläkare skall också medverka med information till tandläkare, läkare och annanvårdpersonal som kommer i beröring med sådana frågor. Utskottet anser medhänvisning härtill det inte erforderligt med någon åtgärd från sidamed anledning av motion So411 (vpk) yrkande 2. I motion 1985/86:So428 (c) begärsatt kvicksilverförgiftning skall klassas som sjukdom (yrkande 3). En motion omatt oral galvanism skulle erkännas som sjukdom behandlades av utskottet ibetänkande SoU 1982/83:1. Utskottet remitterade motionen för yttrande till bl.a. . De remissinstanser som yttrade sig över motionen framhöll attoral galvanism år ett elektrokemiskt fenomen och inte i sig kan betecknas somen sjukdom. Utskottet anslöt sig till denna mening och avstyrkte därförmotionsyrkandet. Utskottet framhöll emellertid - i likhet med vad som påpekatsi ett yttrande från - att sjukpenning i vanlig ordningutgår, om symtomen från munhålan på grund av t. ex. oral galvanism skulle ledatill sådana fysiska eller psykiska besvär att arbetsoförmåga kan ansesföreligga. Verkningarna på människan av förekomst av små mängderkvicksilver är inte klarlagda. Enligt utskottets mening finns det därför förnärvarande inte anledning beteckna ett sådant tillstånd som sjukdom. sjukdomssymtomoch därigenom leda till arbetsoförmåga, föreligger själv- SoU 1985/86:16 falletsjukdom såsom utskottet tidigare framhållit. I det hänseendet bör erinras omatt frågan om huruvida amalgam och kvicksilvret i amalgam kan orsaka sjukdomeller allergi är en av de huvudfrågor som den av nyligentillsatta expertgruppen har att utreda. Utskottet avstyrker därförmotionsyrkandet (So428 yrkande 3). 1 samma motion 428 (c) finns också ett yrkande attstatistik skall föras över antalet sjuka och andelen som tillfrisknar eftersanering av tandfyllnader (yrkande 4). När det gäller registrering avbiverkningar av dentala ersättningsmedel har som framgått ovan en särskildprojektgrupp inom föreslagit en registrering av alladentala ersättningsmaterial och en skyldighet för tandläkare att anmäla kändabiverkningar till ett sådant register. Förslaget är föremål förremissbehandling. Med hänvisning till det anförda anser utskottet inte attmotion So428 (c) yrkande 4 påkallar någon åtgärd från sida. I motion 1985/86:So431 (c, fp) begärs ett förbud motanvändning av amalgam vid lagning av tänder. Frågan om förbud mot amalgam ivissa sammanhang nämns också i motiveringen till motion 1985/86:So463 (fp). NIOM (for Odontologisk Materialprovning)har, som framgått av den tidigare redovisningen (s. 21), tillsocialstyrelsen rapporterat att amalgam på vetenskapens nuvarande nivå måsteanses vara väl lämpat som tandfyllnadsmaterial. Andra material har hittillsvisat sig ha mindre goda egenskaper. har i meddelandeblad nr5/86 gett synpunkter på bl. a. kompositionsplasters möjligheter att utgöraalternativ till dentala amalgam. Utskottet år mot denna bakgrund inte berettförorda någon åtgärd med anledning av motion So431 (c, fp). I motion 1985/86:So463 (fp) begärs ett tillkännagivande ombehovet av olika åtgärder mot metallförgiftningar av tandlagningsmaterial. Ovanhar redovisats ett stort antal åtgärder som vidtagitsnär det gäller att utreda frågan om och förbättra vården av patienter med oralgalvanism. Utskottet är i avvaktan pä resultatet härav inte berett att nuföreslå ytterligare åtgärder i frågan. Motion So463 (fp) avstyrks således. Hälsokontroller för äldre m. m. I två motioner tas frågan om hälsokontroller för äldreupp. 1985/86:So223av m.fl. (c) hemställs att hos regeringenskall begära förslag som syftar till allmän hälsokontroll av äldre (yrkande5). Yrkande 3 i motionen behandlas av socialutskottet i annat sammanhang,övriga yrkanden av andra utskott. I motionen anförs att en allmänhälsokontroll av äldre är ett sätt att förebygga och upptäcka sjukdomari ett tidigt skede. Det är lika betydelsefullt som den förebyggande hälsovårdenför barn och skolungdom, men har inte uppmärksammats på I motion 1985/86:So436 av () begärs ett tillkännagivandeav vad som i motionen anförts om screeningverksamhet för att itidigt skede spåra prostatacancer. Motionären pekar på att prostatacan- 23 cer är denvanligaste cancerformen hos män. Hon anför att prostatatumörer oftaupptäcks vid rutinkontroller eller som ett led i en smärtutredning. I SoU1985/86:16 motionen anförs också att den moderna kirurgin möjliggjort nyaoperationsmetoder med färre komplikationer, varför det finns starkare skäl att intressera sig för en tidig upptäckt av sjukdomen. Målet för hälso- och sjukvården är enligt den nya hälso-och sjukvårdslagen (1982:763) en god hälsa och en vård på lika villkor förhela befolkningen (2 §). I en ny paragraf, 2 b §, föreskrivs numerauttryckligen att hälso- och sjukvården skall arbeta för att förebygga ohälsa. Mot bakgrund av de stora vårdbehov och de särskildahälsorisker som föreligger för äldre föreslog HS 90 att landstingen på siktborde inrätta hälsovård för äldre inom ramen för primärvårdsverksamheten enligtsamma principer som tillämpats inom barn- och mödrahälsovården ochmed samma goda täckning. Frågan om en hälsovård för äldre togs också upp i den avriksdagen (SoU 1984/85:28, rskr. 400) sedermera godkända propositionen1984/85:181 om utvecklingslinjer för hälso- och sjukvården, m. m. uttalade därvid (s. 102) att en sådan hålsoservice för äldre är ettangeläget led i utvecklingen av det förebyggande arbetet ochomvårdnadsinsatserna för de äldre genom primärvårdens försorg. Vidare utaladesatt förslaget var väl ägnat att öka möjligheterna för de äldre att bo kvar idet egna hemmet. Denna utveckling kunde ses som en fortsatt utveckling av dengoda service som många distriktssköterskor ger till äldre, anfördes det ipropositionen. Forsknings- och utvecklingsresultat ansågs också peka iriktningen att livskvaliteten kan stärkas genom en sådan aktiv hälsovård för deäldre. I propositionen framhölls också det angelägna i attsocialstyrelsen i samverkan med Spri närmare utvärderar de försöksverksamhetersom bedrivits. borde, om det bedömdes väl motiverat,utarbeta ett program för innehållet i en sådan äldrehälsovårdsservice tillledning för huvudmännen och den personal som skall svara för denna service. Flertalet sjukvårdshuvudmän har utarbetat eller är i färdmed att utarbeta "hälsoplaner". I dessa framhålls de äldre som en s.k. riskgrupp, vilket gör det motiverat med åtgärder av olika slag. Detaljeradeprogram för äldrehälsovården finns däremot endast i ett fåtal avhälsoplanerna. Några sjukvårdshuvudmän har emellertid redan för flera årsedan beslutat eller rekommenderat att man skall bedriva en särskildäldrehälsovård. Det gäller särskilt , och Gävleborgsläns landsting. I bedrivs ett forskningsprojekt,den s. k. H70-undersökningen, i syfte att ge svar på frågor om åldrandet, framtida vårdbehov för äldre och olika förebyggande insatser. Det är ännu kvar innan projektet slutförs, men man anser sig ändå redan nu vara övertygad om att åldrandet kan påverkas av olika åtgärder i såväl positiv som negativ riktning. Hur ett förebyggande arbete skulle kunna se ut studeras i två projekt med viss anknytning till H70-undersökningen. I ett av dem, det s. k. (Interventionsprogrammet "De äldre i - förr, nu och "), studerar man tre grupper, där en grupp utgör kontroll- och referensgrupp medan de två övriga på olika nivåer bereds möjligheter till bl. a. hälsoundersökning men även en mängd andra aktivite ter som syftar till att förebygga ohälsa och åldrandeprocesser. I ett annat 24 projektgörs en studie som avses kunna ge vägledning för hur hälsokontroller SoU1985/86:16 för äldre personer bör läggas upp. Exempel kan också ges på andra aktuella hälsovårdsprojektför äldre; (). och (). , och (länslandsting), och () och (). Vid Tegs vårdcentral i (Västerbottensläns landsting) startade en distriktssköterska en organiseradhälsovård för 65-åringar och äldre. Verksamheten har ansetts mycketframgångsrik och bedrivs . I de sålunda nämndaäldrehälsovårds-projekten ingår också hälsokontroller för de äldre. Spri har publicerat en rapport (Spri rapport 198,1985) Hälsovård för äldre. I rapporten föreslår Spri att även äldre skallgaranteras samma trygghet som den övriga befolkningen redan har. Hälsovårdenför äldre bör enligt rapporten med tiden kunna ingå som en naturlig del ifrämst distriktssköterskornas och distriktsläkarnas arbete. I rapportenrekommenderas att samtliga äldre inbjuds till en hälsoundersökning ett årefter det att de gått i pension. Hälsovård för äldre ger förslag på hur man kanbygga upp en organiserad hälsovård för pensionärer inom primärvårdens ramar.Rapporten hävdar dock inte att det finns någon allmängiltig modell för detta. Irapporten beskrivs även mera ingående de olika aktiviteter och verksamhetersom redovisats ovan. Inom bedrivs ett arbete medatt konkretisera ett äldrehälsovårdens basprogram. har härviduppdragit åt forskare att ta fram underlag för innehållet i en hälsokontrollför äldre. Detta underlag beräknas vara färdigt under hösten 1986.Socialstyrelsen räknar med att kunna ge ut allmänna råd i frågan. Utskottetgör följande bedömning. När det gäller människor bedriver samhälleten aktiv omsorg om deras hälsa. Det sker främst via mödra- och barnhälsovård,skolhälsovård och den företagshälsovård som är under utbyggnad. Kännetecknandeför den nu nämnda hälsovården är att den arbetar förebyggande och uppsökande.Någon motsvarighet härtill finns på de flesta ställen inte efter det att manblivit pensionerad. Det är enligt utskottets mening både naturligt ochsjälvklart att en hälsovårdsservice i någon form också bör erbjudas de äldre.Den viktigaste åtgärden för att åstadkomma detta är emellertid i första hand enutbyggd och lättillgänglig primärvård. En regelbunden läkarkontakt är ofta denbästa garantin för att sjukliga förändringar hos en äldre människauppmärksammas och får en riktig bedömning. Det åvilar i första hand hälso- och sjukvårdshuvudmännenatt utifrån lokala förutsättningar och behov utveckla arbetet med hälsovård för äldre. Ett aktivt utvecklingsarbete och försöksverksamheter pågår. Det finns vidare inte någon given form för en allmän hälsokontroll för äldre. I olika projekt studeras vad som lämpligen bör utgöra innehållet i en äldrehälsovård och därmed även hälsoundersökningar av olika slag. Utskot tet anser mot denna bakgrund inte att det finns skäl för något initiativ med anledning av yrkande 5 i motion 1985/86:So223 (c), som alltså avstyrks. När det gäller yrkandet i motion 1985/86:So436 (c) omallmänna kontroller SoU 1985/86:16 i fråga om förekomsten av prostatacancer hosmän bedrivs inte några sådana verksamheter . Det har från flera hålluttalats tveksamhet kring mera generellt genomförda sådana undersökningar,främst med hänvisning till den låga upptäcktsfrekvens av prostatacancer sommassundersökningar sannolikt skulle ge. har i sitt betänkande(SOU 1984:67) Cancer - Orsaker, förebyggande m. m. uttalat att många fall avprostatacancer även utan behandling har ett påfallande godartat förloppsamtidigt som sjukdomen sällan går att radikalt bota även om diagnosen ställstidigt. redovisar att masshälsoundersökningar därför förnärvarande ej har ansetts aktuella.