bet · G901SoU15 · 1985-12-31 00:00:00 — Önskemålet om att det skall vara möjligt att låta sigtestas anonymt, har förts fram av framför allt de läkare som vid särskildaenheter i och arbetar speciellt med homosexuella. Enheternakallas i och Gayhälsan i . Dessa läkare har i olikasammanhang hävdat att antalet patienter för provtagning för HTLV-III-infektionhar kraftigt minskat både efter då infektion av HTLV-IIIhänfördes till de veneriska sjukdomarna i smittskyddslagen och efter den 1januari 1986 då den nya patientjournallagen trädde i kraft. Frågan omanonymitet tas upp i ett antal motioner. I motion 1985/86:So401 av Margö m.fl. (vpk) hemställsatt hemställer att regeringen framlägger erforderliga förslagför att provtagning för HTLV-III-infektion skall kunna genomföras utanefterforskande av patientens identitet. Motionärerna betonar att den angelägnasteoch mest brådskande uppgiften just nu för att förhindra ytterligaresmittspridning är att de som har anledning att befara att de smittats självmantuppsöker sjukvården för test och rådgivning. anses detta kunnamöjliggöras endast om sjukvården får göra anonyma tester. I motion 1985/86:416 av m.fl. (fp)hemställs (yrkande 3) att - för att möjliggöra anonym testning - som 14 a § i pa- 10 tientjournallagen(1985/86:562) skall införa en bestämmelse av följande SoU 1985/86:15 lydelse:"Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddelaföreskrifter om undantag från skyldigheten att föra patientjournal förprovtagning avseende viss sjukdom." Motionärerna anser att det finns skäl attändra lagen så att provtagning kan ske anonymt. Endast i de fall provetleder till konstaterad HTLV-III-positivitet anses det nödvändigt att I motion 1985/86:So419 av m.fl. (s)yrkas dels att som sin mening skall ge regeringen till känna vad somanförts i motionen om patientjournallagen (yrkande /), dels att riksdagenbeslutar införa följande tillägg i patientjournallagen (yrkande 2): "14 a§ Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddelaföreskrifter om undantag från bestämmelsen i 3 § p 1 att patientjournal alltidskall innehålla uppgift om patientens identitet." I s-motionen hänvisasbl. a. till det arbete vad gäller hälsokontroller och information som bedrivsvid speciella s. k. venmottagningar för homo- och bisexuella män. En fördel meddessa mottagningar har varit att många homo- och bisexuella män som annars inteskulle våga ta kontakt med hälso- och sjukvården känt förtroende att gå justdit. Detta förtroende har enligt motionen huvudsakligen byggts upp påerbjudandet att få vara anonym. Motionärerna konstaterar att den nyapatientjournallagen, vilken trädde i kraft och som ställerkrav på att en patientjournal alltid skall innehålla uppgift om patientensidentitet, gjort verksamheten som bedrivs vid de speciella venmottagningarnaolaglig vad gäller de patienter som tas emot anonymt. Motionärerna anser attdet även fortsättningsvis bör finnas en möjlighet för de mottagningar somSpecialiserat sig på förebyggande arbete bland homo- och bisexuella män attfortsätta sitt viktiga arbete. I motion 1985/86:So460 av m.fl. (m) yrkasett tillkännagivande av vad i motionen anförts om behovet av skyndsammaåtgärder med anledning av immunbristsjukdomen AIDS. Motionärerna anför i motiveringenbl. a. att frågan om fullständig anonymitet vid AIDS-test noga bör övervägas. Även i motion 1985/86:So446 av (), variyrkas tillkännagivande av vad som i motionen anförs om åtgärder för att hindraspridningen av AIDS, anförs som exempel på viktiga åtgärder att anonymantikroppstestning bör kunna erbjudas det fåtal som så skräver, trots att dettastrider mot den nya lagen. I 1 § patientjournallagen föreskrivs att patientjournalskall föras vid vård av patienter inom hälso- och sjukvården. Med vård avsesäven undersökning och behandling. Enligt 3 § första stycket skall enpatientjournal innehålla de uppgifter som behövs för en god och säker vård avpatienten. Enligt 3 § andra stycket skall en patientjournal, om uppgiftenföreligger, alltid innehålla uppgift om patientens identitet. Regeringen ellerden myndighet som regeringen bestämmer får med stöd av 14 § meddela dispensfrån kravet att journalen skall skrivas på svenska och med stöd av 15 § meddelaytterligare föreskrifter om en journalhandlings innehåll, utformning ochhantering. I proposition 1984/85:189 om patientjournallag m.m.framhöll föredra gande statsrådet att vissa nödvändiga uppgifter om patienten och vården 11 alltidskall antecknas i journalen. En god och säker vård förutsätter nämligen SoU1985/86:15 att åtminstone vissa fundamentala uppgifter dokumenteras ijournalen. Vad som krävs är att patienten lätt skall kunna identifieras.Uppgifterna skall vara så klara och tydliga samt så fullständiga att risk förförväxling med andra patienter inte föreligger. Uppgifter som behövs för attidentifiera patienten kommer således alltid att krävas. Detta innebär, angavhon, att något utrymme för anonymitet i vården inte kan ges. Hon underströk attpatientens rättssäkerhet och tillsynsmyndigheternas uppföljning förutsätter attsådana uppgifter finns tillgängliga (s. 14,18 och 39). Samma uppfattning kommertill uttryck i journalutredningens huvudbetänkande (SOU 1984:73) ,som ligger till grund för propositionen (s. 117, 166, 167 och 229). Frågan om möjlighet till anonymitet i vårdenuppmärksammades inte sårskilt av vid dess behandling av proposition1984/85:189 om patientjournallag m. m. Däremot behandlade frågan isamband med proposition 1985/86:13 om ändring i smittskyddslagen (1968:231) m.m. Utskottet anförde då i sitt betänkande SoU 1985/86:4 att det hade förståelseför de synpunkter som hade föranlett motionärerna att föreslå möjlighet tillanonym provtagning vid fall av misstänkt HTLV-III-infektion. Utskottet erinradeemellertid om att hade ställt sig bakom patientjournallagensföreskrift om att varje patientjournal skall innehålla uppgift om patientensidentitet. Utskottet var därför inte berett att då frångå detta principiellaställningstagande. Utskottet hänvisade vidare till socialstyrelsensföreskrifter (SOSFS 1985:20) om hur smittskyddslagen skall tillämpas vid fallav HTLV-infektion i vilka det föreskrivs kodning av identitetsbeteckning vidprovtagning för HTLV-III. Dessa föreskrifter i förening med den strängasekretess som gäller allmänt för hälso- och sjukvården borde enligt utskottetsmening ge betryggande garantier för att patientens identitet inte skall kommatill utomståendes kännedom. När det gäller antalet personer som frivilligt sökerprovtagning för HTLV-III har vissa undersökningar gjorts vid någramottagningar. Bilden är dock inte entydig. Vid Gayhälsan i har antaletsökande inte minskat nämnvärt . Man hade en nedgångi men därefter uppges antalet sökande ha stigit på nytt. Däremotuppges numera av de undersökta kräva att få vara anonyma. vardet endast som krävde anonymitet. Från i har rapporterats att antaletbesök och provtagningar för HTLV-III-virus nu halverats i jämförelse med våren1985. Minskningen har skett gradvis . Man har där uppfattningenatt andelen besökare med högriskbeteende sjunkit. Man anser också att det är enöppen fråga om de sjunkande talen betyder att man lyckats nå och testa deflesta med högriskbeteende eller om minskningen av deras andel beror på att deinte längre vågar söka för testning pä grund av patientjournallagen m. m. Vid statens bakteriologiska laboratorium (SBL) ochlandstingets mikrobiologiska laboratorium i har man inte noterat enminskning i antalet prover som givits in för analys. Ätgärdsprogramoch resurser för bekämpande av sjukdomen SoU 1985/86:15 AIDS ochHTLV-III-virus I proposition 1985/86:13 om ändring i smittskyddslagen m.m. konstaterades att det i landet råder en bred enighet när det gäller synen påsjukdomen AIDS som ett hot mot folkhälsan. Alla är ense om att kraftfullaåtgärder brådskar för att begränsa smittspridningen och förhindra att sjukdomenfår fäste i de stora befolkningsgrupperna utanför de grupper som redandrabbats. Målet för insatserna mot HTLV-III-viruset på kort sikt måste vara attmotverka ytterhgare smittspridning, medan målet på givetvis måstevara att finna vaccin och botemedel mot sjukdomen. I åtskilliga motioner krävs insatser på många olikaområden för att hindra spridningen av AIDS. I flera motioner betonas statensansvar för utvecklingen. De kostnader som AIDS kan förväntasmedföra är också ett återkommande tema. 1 alla motionerna ställs krav på mycketstora informationsinsatser. I motion 1985/86:So416 av m.fl. (fp)begärs ett tillkännagivande av vad som anförts om behovet av ett kraftfulltätgärdsprogram mot spridningen av sjukdomen AIDS och HTLV-III-virus (yrkande1). Motionärerna pekar pä att det behövs en aktiv och engagerad mobiliseringför att möta AIDS-hotet. Ekonomiska resurser måste snabbt kunna sättas in.Antalet experter på olika områden kan behöva flerdubblas. Motionärerna kräveren kraftig uppryckning och intensifiering av insatserna mot AIDS. I motion 1985/86:So460 av tn.fl. (m)begärs också ett tillkännagivande av vad i motionen anförts om behovet avskyndsamma åtgärder. Motionärerna betonar att det finns all anledning att medgemensamma ansträngningar söka nä bästa möjliga resultat i kampen mot AIDS.Motionärerna anser att allvaret i uppgiften att komma till rätta med sjukdomenförutsätter att de faktiska besluten bakom försöken att betvinga denna sjukdompräglas av bred politisk enighet. Arbetet för att hindra spridning av AIDS kräver insatserfrån många olika samhällsmyndigheter. Regering och riksdag har det ytterstaansvaret. Dessa synpunkter framförs i tttotion 1985/86:So477 av RutteGustavsson m.fl. (c). Motionärerna hemställer att ansluter sig tillvad i motionen anförs om totalansvar för insatser att hejda spridning avHTLV-III-virus (yrkande 1). Motionärerna anför vidare att måste taett totalansvar i denna kamp. Det måste enligt motionärerna vara sakatt ställa medel till förfogande både för övergripande förebyggande insatseroch för att snabbt ställa vårdresurser till förfogande för de AIDS-sjuka.Motionärerna menar att det också är viktigt att engagera folkrörelserna ikampen mot AIDS. Även i motion 1985/86:So479 av m. fl. (c) anförsatt staten måste ha ett övergripande ansvar för insatser att hejda spridning avHTLV-III-virus. Motionärerna vill ha ett tillkännagivande från omdetta (yrkande 1). 1 motion 1985/86:So410 av m.fl. (vpk) föreslåsatt uttalar att en förstärkning av den sakliga informationen om problemen kring AIDS är angelägen (yrkande 4). Motionärerna tar upp de homosexuellas situation och anför att bör söka initiera regering och andra j3 myndighetertill ett program för att rättsligt, socialt och ideologiskt gå till SoU1985/86:15 angrepp mot diskriminering och fördomar och för att uppnå ettlikaberättigande för homosexuella på olika områden. En koncentration bör enligtmotionärerna ske kring några särskilda avsnitt i samhällslivet. Dit hör bättreinformation och klart förstärkta sociala insatser i samband med AIDS-frågan. I motion 1985/86:So446 av () hemställsom ett tillkännagivande av vad som i motionen anförs om åtgärder för att hindraspridning av AIDS. I motionen anförs att extra ordinära åtgärder är nödvändiga.Motionären tar bl. a. upp behovet av information, vården avnarkotikamissbrukare, samhällets insatser mot narkotikamissbruket, hygienrutinerinom sjukvården m. m. I tnotion 1985/86:So458 av och i (båda c) anförs att regeringen skyndsamt skall ta framkonkreta förslag till bekämpning av AIDS enligt de riktlinjer som redovisas imotionen. Motionärerna tar bl. a. upp frågor om allmän AIDS-testning,registrering av smittade m. m. I motion 1985/86:So462 av m.fl. (s)begärs ett tillkännagivande av vad som anförts i motionen om statliga insatseri storstadsområdena för bekämpande av HTLV-III-virusets spridning samt behovetav stöd till RFSL. Motionärerna pekar på att smittan framför allt spritts tillstorstadsregionerna. Det måste vara en riksangelägenhet att smittan stoppas,anför motionärerna. Storstadsområdena klarar emellertid inte på egen hand atttillräckligt snabbt bygga upp den verksamhet som erfordras. De har därför,anser motionärerna, stort behov av insatser från staten. Rejälainformationsinsatser måste också sättas in för att stoppa spridningen bland dehomosexuella. RFSL är enligt motionärerna den part i samhället som bäst kan nåut med adekvat information, men har alltför begränsade ekonomiska resurser fördetta arbete. Det arbete som bedrivs i storstadsregionerna för attminska spridningen av AIDS bör få ett ekonomiskt stöd från statens sida, anförsdet i niotion 1985/86:So461 av m.fl. (fp, m, c). Ävenstorstadskommuner som inte har landstingsuppgifter, framför allt Stockholmsstad, bör enligt motionen komma i fråga för stöd. I motionen begärs etttillkännagivande av vad som anförts i motionen om behov av ekonomiskt stöd tilllandsting och kommuner med stora kostnader för bekämpning avimmunbristsjukdomen AIDS. Krav på mera ekonomiska resurser framförs också i dentidigare nämnda motionen 416 (fp). Motionärerna yrkar att underanslaget E 17 Epidemiberedskap anvisar ett anslag om drygt 62 milj. kr.,jämfört med de i budgetpropositionen föreslagna drygt 17 milj. kr. (yrkatide2).Av dessa bör 50 milj. kr. ställas till förfogande för inte enbart angelägnaforskningsändamål och information utan även till andra insatser som kan främjakampen mot AIDS. I budgetpropositionen föreslås, som tidigare nämnts, att 5milj. ställs till förfogande för sådana extraordinära insatser mot spridningen av AIDS som AIDS-delegationen finner angelägna. I proposi tionen understryks att det är viktigt att praktiskt arbete kommer i gång. Det 14 huvudsakliga ansvaret för det vilar på kommuner och landsting. Anslaget E 17 Epiderniberedskap m.m. är ettförslagsanslag. Anslaget SoU 1985/86:15 kan betecknas som ett allmäntberedskapsanslag för hälso- och sjukvården såvitt avser smittsamma sjukdomar.De medel som står till SBL:s förfogande för bekämpningen av AIDS ochHTLV-III-infektion anvisas via denna anslagspost. För /86 harför SBL:s åtgärder för epidemiberedskap anslagits . och /87 har i budgetpropositionen föreslagits , varav250 . avses täcka kostnader för kassationsföriuster i samband med civilberedskapslagring av vacciner m. m. för medicinska riskgrupper. De nämndabeloppen utgör emellertid i huvudsak sådana medel som erfordras för SBL:snormala verksamhet för epidemiberedskap. Medlen för AIDS-bekämpningen fallertill största delen utanför de redovisade beloppen. SBL har för innevarandebudgetår budgeterat en ram på ytterligare 5 milj. kr. För /87har SBL budgeterat en ram på 10 milj. kr. utöver beräknat anslag. Det är enligtuppgifter från SBL inte osannolikt att överdraget kan bli ännu större. SBLanser sig i princip ha erhållit de medel som erfordrats förAIDS-bekämpningen. AIDS såsom allmänfarlig sjukdom I motion 1985/86:So412 av () hemställs attriksdagen hos regeringen begär att vid utformningen av en eventuell nysmittskyddslag AIDS klassas som allmänfarlig sjukdom. Motionären pekar på attden försäkringsmässiga aspekten vad gäller AIDS inte tillräckligt har beaktats.Inte heller har, anser motionären, dessa aspekter tillräckligt beaktats avsmittskyddskommittén i dess arbete med att göra en översyn av den gällandesmittskyddslagen. I motionen anförs vidare att en klassificering av AIDS somallmänfarlig sjukdom torde innebära avsevärda fördelar såväl för den enskildesom för samhället. Motionären pekar på fördelar i fråga om att spåra smitta ochutreda eventuella kontakter, den enskildes kostnader i samband medundersökningar, möjligheterna att meddela bindande direktiv för smittade,möjligheterna att avstänga från riskyrken m. m. Även i motion 1985/86:So479 av m.fl. (c)hemställs att AIDS skall hänföras till de allmänfarliga sjukdomarna (yrkande2). Motionärerna anför dock att det viktiga är att de hinder som föreligger föratt smittskyddslagen skall kunna tillämpas på ett ändamålsenligt sätt snabbtundanröjs. 1 motion 1985/86:So463 av och (båda c), vari hemställs att hos regeringen skall begäraskyndsamma konkreta förslag till bekämpning av AIDS, anförs också att AIDSmåste klassas som en allmänfarlig smittosam sjukdom. Den nu gällande smittskyddslagen (1968:231, senast ändrad1985:870) indelar de smittsamma sjukdomarna i allmänfarliga sjukdomar, veneriska sjukdomar och övriga smittsamma sjukdomar. Regeringen bestämmer vilka sjukdomar som skall hänföras till allmänfarliga resp. till veneriska sjukdomar (4 §). Lagen ger hälso- och miljöskyddsnämnderna en central roll när det gäller de allmänfarliga sjukdomarna. Nämndernas verksamhet begränsas 5 dock ipraktiken till livsmedelsburna smittämnen. Arbetet med att bekämpa SoU1985/86:15 utbredningen av de veneriska sjukdomarna sker inom hålso- ochsjukvården. tillsatte regeringen en utredning, den s. k.smittskyddskommittéri (S 1982:02) med uppdrag att se översmittskyddsförfattningarna. Kommittén framlade förslag tillbl. a. ny smittskyddslag i betänkandet (SOU 1985:37) Om smittskydd. Förslaget innebär bl. a. att uppdelningen i allmänfarligaoch veneriska sjukdomar upphör. Samtliga sjukdomar som regleras i denföreslagna lagen kallas allmänfarliga. Smittskyddsläkaren får en central rolloch föreslås få vidare uppgifter och befogenheter än . betänkande har remissbehandlats. Ibudgetpropositionen (s. 66) anges att arbetet med den nya smittskyddslagenkommer att bedrivas skyndsamt. Avsikten är att en proposition skall föreläggasriksdagen i sådan tid att en ny lagstiftning kan träda 1987. Registrering av A IDS-smittade I motion 1985/86:429 av Marianite () föreslåsatt skall fatta beslut om ett centralt register över allaAIDS-smittade så att det inom ramen för sekretesslagen blir möjligt attkontrollera smittspridningen och för myndighetspersonal att skydda sig förAIDS-smittade personer. Även i motion 1985/86:So458 av och i (båda c) anförs som exempel på konkreta förslag tillbekämpning av AIDS att ett register över alla AIDS-smittade behövs, bl. a. föratt skydda sjukvårdspersonal. Datainspektionen har genom beslut (dnr1702-85) bifallit en ansökan från SBL att utvidga sitt personregister"" till att avse åven uppgifter om fall av veneriskasjukdomar. Enligt beslutet skall ändamålet med registret vara framställning avstatistik i avsikt att följa det epidemiska läget. Registret kommer attinnehålla följande uppgifter i personkod (se nedan), anmälningsmånad, län,laboratorium, utlandskod, riskgrupp/kod, provkod, metodkod och eventuellaanmärkningar av icke integritetskänslig art. Personkoden motsvarar den kod somenligt föreskrifter (SOSFS 1985:20) får tillämpas vid provtagningför HTLV-III-diagnostik och anmälan till smittskyddsläkare. Obligatoriska AIDS-test rn.m. Frågan om obhgatoriska test av vissa grupper eller helabefolkningen tas upp i några motioner. Sålunda hemställs i motion 1985/86:So479 av m.fl. (c) att skall besluta att hos regeringen begära en plan för införande av allmänt test av sjukdomen (yrkande 4). I motionen begärs vidare att skall uttala att alla gravida kvinnor omgående bör erbjudas möjlighet till test för sjukdomen (yrkande 5). En viktig förutsätt ning för att kunna hejda smittspridningen är, anförs det i motionen, att de som är HTLV-III-positiva och därmed potentiella smittbärare kan nås av nödvändiga informationsåtgärder. Motionärerna vågar inte hysa förhopp ningen att detta kan helt på frivillighetens väg. om att enav våra stora folksjukdomar, TBC, framgångsrikt kunde bekämpas SoU1985/86:15 a. somett resultat av att en obligatorisk hälsoundersökning genomfördes av helalandets befolkning. Även om motionärerna anser att direkta parallellerinte kan dras mellan TBC och AIDS menar de ändå att fördelai skullekunna vinnas med test av mera allmän karaktär, t. ex. inom ett visst När det gäller erbjudande av test till gravida kvinnor hänvisas imotionen bl. a. till den utomordentligt dåliga prognosen för barn Frågan om allmän AIDS-testning aktualiseras också itnotion 1985/ 86:So458 av och i (bådac). Frågan om test av gravida kvinnor tas upp även i motion 1985/86:So446 avPer-Richard Molén (m). I samma motion påpekas också behovet av test av personalsom anställs för vård av sjuka och äldre inom social- och sjukvård. Frågan om HTLV-III-testning av blivande mödrar haraktualiserats också inom sjukvården. Huvudskyddsombuden vid sjukhushar föreslagit ett obligatoriskt blodprov i samband med den förstaprovtagningen vid mödravårdscentralerna. har inte velatavvisa sådana förslag men har begärt ytterligare underlag för ett merdefinitivt ställningstagande. har uttalat sigför en frivillig testning enbart av riskgrupperna. Som framgått ovan arbetarman ännu inom med de etiska frågor som sammanhänger med test avgravida kvinnor och andra generella eller obligatoriska test. Enligt uppgifter från sker inte i dagnågon testning i fråga om HTLV-III-infektion av gravida kvinnor inommödrahälsovården. Däremot tas blodprov för undersökning av förekomst avsyfilis. Inte heller anses gravida kvinnor utgöra någon direkt målgrupp försärskild information om sjukdomen. har HTLV-III-smitta konstateratsendast hos några enstaka gravida kvinnor. Dessa har uteslutande tillhört de iövrigt kända riskgrupperna intravenösa missbrukare/prostituerade. Inomsocialstyrelsen har det ansetts mera rimligt att i samband med annan generellupplysningsverksamhet och i direkt information till kvinnor som konstateratssmittade informera om riskerna med graviditet i samband med AIDS ochHTLV-III-infektion. När det gäller mer generellt genomförda test avser maninom läns landsting, som har en särskild AIDS-grupp, att skicka ut brevtill alla män i kommun som är , ca 14 000 män. a. innehålla en uppmaning till mottagaren att låta testa sig, oavsettom han tror sig ha kunnat bli smittad eller ej. Tanken bakom uppmaningen är attingen skall behöva känna sig utpekad som tillhörig en riskgrupp för att hanlåter testa sig. Det definitiva beslutet om genomförandet av en sådan kampanjkan förväntas . En tanke är att efter utvärdering av kampanjen iKalmar kommun gå vidare med en kampanj i hela . länslandsting har tidigare genomfört en annonskampanj i lokaltidningarna i länetav innebörd att den som vill låta testa sig kan kontakta infektionskliniken. Katnpanjerför blodgivning SoU 1985/86:15 I motion 1985/86:So479 av m.fl. (c) hemställsatt beslutar att hos regeringen begära förslag till kampanjer för attöka antalet blodgivare (yrkande 8). Motionärerna anför att ett absolut krav måstevara att blod och blodplasma som används för transfusioner är fritt frånHTLV-III-virus. Det finns därför skäl att i landsomfattande kampanjer söka flerblodgivare. I motionen anförs vidare att det också borde vara ett mål att genomen viss export av svenska blodprodukter bidra till att förbättra situationen ide afrikanska länderna. En rad åtgärder har vidtagits på olika områden för attförhindra att blod och blodprodukter som används vid transfusioner och för blödarsjukakan sprida HTLV-III-virus. Som framgått ovan (s. 6) har kompletteratgällande föreskrifter om blodgivning, blodtransfusion m. m. Sålunda föreskrivsnumera att blod och plasma för transfusion liksom för tillverkning avblodprodukter inte får tas från vissa riskgrupper för AIDS-smitta. Informationom föreskrifterna lämnas till blodgivarna. , , har rekommenderat sina medlemmar att avstå frånblodgivning. Den som vill lämna blod måste genomgå antikroppstestning förHTLV-III-infektion. Blod och blodprodukter värme-behandlas. Genom de sålunda vidtagna åtgärderna anses i praktikenuteslutet att smitta numera kan spridas genom blod eller blodprodukter. När det gäller försörjningen med blod och blodprodukterhar styrelsen för teknisk utveckling, STU, genomfört ettutvecklingsprojekt kring blod och blodprodukter för sammanlagt 20 milj. kr.Projektet har bedrivits i samverkan med vissa landsting och har givit en radpositiva resultat när det gäller att förbättra utnyttjandet av blodprodukter.Dessa har bidragit till en avsevärd förbättring av vårt lands blodförsörjning.Självförsörjningsgraden har ökat från 1983. har också tagit olika initiativ föratt förbättra blodförsörjningen.