bet · G901FiU30 · 1985-12-31 00:00:00 — Därigenom kan en fortsatt utbyggnad ske av den svenskaindustrin vilket gör det möjligt att öka sysselsättningen, förbättrabytesbalansen och minska utlandsskulden. Härvid har förutsatts attlönekostnadsökningarna kan begränsas till 4,1987 och därefter till perår. Vidare krävs en stram finanspolitik.Sammantaget blir utrymmet för reallönerna och privat kon- FiU 1985/86: 30sumtion . Alternafiva kalkyler visar att relativt små avvikelserfrån dessa antaganden får stora negativa effekter på tillväxtmöjligheter ochsysselsättning. Utskottet konstaterar således att den stramafinanspolifiken måste vidmakthållas. Sparandet i den offentliga sektorn måsteöka för att få ned räntenivån och inflationstakten. Efterfrågan får intefillätas öka snabbare än att bytesbalansen kan . Den konkurrensutsattasektorn är ännu inte tillräckligt stor för att vi skall kunna höjakapacitetsutnyttjandet i ekonomin så mycket som vi behöver för att få en högtillväxt och hög sysselsättning. Det är därför nödvändigt att investeringarnaökar. Förutom en stram finanspolitik krävs väsentligt lägrelönekostnadsökningar än tidigare för att få ned inflationen och ökareallönerna. I annat fall kommer tillväxten att avta. Tillväxten är nödvändigför att kunna öka välfärden i form av såväl ökade reallöner som ökad socialvälfärd. En del av utrymmet måste tas i anspråk för att öka investeringarna ochförbättra bytesbalansen. Grundläggande för tillväxten är en god konkurrenskraftoch god efterfrågan. Detta kan inte åstadkommas genom ökade offentliga utgiftereller genom ofinansierade skattesänkningar. En sådan politik skulle leda tillatt budgetunderskottet ökade och att inflationen och räntenivån steg. Vad utskottet anfört om inriktningen av den ekonomiskapolitiken bör som sin mening ge regeringen till känna. Dettaställningstagande innebär att utskottet inte kan ställa sig bakom de riktlinjerför den ekonomiska politiken som redovisas i motionerna 565 (m), 566 (fp), 567(c) och 568 (vpk). Detsamma gäller det förslag till inriktning av denekonomiska politiken som återfinns i motion 600 av () yrkande 1. Utskottetavstyrker med det anförda även motion 567 (c) yrkande 14. I motionerna 566 (fp) och 600 av () begärs attlöntagarfonderna skall avvecklas. Utskottet vill med anledning härav erinra om att utskottetså sent som behandlade ett antal snarlika motionsyrkanden. Påförslag av utskottet avvisade samtliga dessa krav (FiU 1985/86:10,rskr. 1985/86:124). I de nu aktuella motionerna framförs inga nya motiv somskulle kunna föranleda utskottet att ompröva sin tidigare redovisadeuppfattning i frågan. Med hänsyn härtill avstyrker utskottet motionerna 566yrkande 4 och 600 yrkande 4. Kraftiga förändringar har genomförts som inneburit enväsentlig liberalisering i kredit- och penningpolifiken det senaste året.Utskottet kommentera- de utvecklingen under år1985 i sitt betänkande FiU 1985/86:10 i FiU 1985/86: . Penningpolitikenförs numera främst genom marknadsoperationer, dvs. genom köp ochförsäljning av statspapper på marknaden. Därigenom påverkas likviditet ochränteläge så att ett valutautflöde kan undvikas. Underårets fyra första månader var valutainflödet . Av dettabelopp har drygt 8 miljarder använts för att betala tillbaka statliga lån iutlandet och valutareserven har förstärkts med . Undervåren 1986 har det stora valutainflödet och en sänkning av den internafionellaräntenivån bidragit till att den inhemska räntenivån sjunkit ytterligare. Densvenska räntemarginalen gentemot eurodollarräntor har minskat från ca 5 procentenhetertill . Diskontot har sänkts i omgångar från 10,till 8,5%och beslutade riksbanksfullmäktige om en teknisk ändring avräntetrappan. Om inte räntetrappan ändrats skulle tvingats vidtamycket stora marknadsoperationer. Även om detta är fullt möjligt att genomföraskulle dock blotta volymen utsätta marknaden för onödiga påfrestningar med riskför en instabil ränteutveckling som följd. Enligt var därför enändring av trappan att föredra. Detstadiga upplåningsbehovet för bedöms nu bli något lägre än som antogsvid årets början. I kompletteringspropositionen beräknas det uppgå till 46miljarder kronor, varav hushållen genom allemanssparande ochpremieobligationsköp antas svara för en dryg tredjedel. Det kan emellertidredan nu efter vårens förhöjda insättningar i allemanssparandet ochemissionerna av premieobligationslån konstateras att hushållen redan svarat förinemot hälften av den statliga budgetfinansieringen. En stor del av den övrigafinansieringen är fixerad genom likviditetsinsättningar av företag och kommunersamt av bankernas kassakravsmedel. Resterande upplåning i form avstatsskuldväxlar, riksobligationer och prioriterade statsobligafioner kandärför antas bli av mindre omfattning än som tidigare antagits. Imotionerna 565 (m) och 566 (fp) välkomnas den avreglering av kreditmarknadensom skett . I båda motionerna kritiseras de delar avregleringen som fortfarande tillämpas, främst placeringsplikten som tillämpaspå försäkringsbolagen och AP-fonderna. Enligt motionärerna bör ytterligareemissioner av obligafioner till konstlat låg ränta inte förekomma. Utskottetbehandlade frågorna om allmän placeringsplikt och utgivning av prioriterade obligationer utförligt i sitt betänkande FiU 1985/86:10 . Utskottet konstaterade att vissa lättnader genomförts i place ringsplikten. Finansieringen av budgetunderskottet tar en allt mindre andel av den prioriterade placeringsplikten i anspråk. Nettoökningen av priori terade statsobligationer väntas bli obetydlig. Det är främst bostadsbyggandet och jordbrukets investeringar som finansieras medelst prioriterade obligationer. Placeringskvoterna för försäkringsbolagen och t AP-fonderna har sänkts.Utskottet konstaterade att ett helt avskaffande av FiU 1985/86: 30placeringsplikten inte syntes möjlig att genomföra inom den närmaste framtidenmed hänsyn till dess betydelse för bostadsfinansieringen och jordbruketsinvesteringskostnader. Utskottet har alltjämt samma uppfattning och avstyrkermotionerna 565 och 566 (yrkande 5) i berörda delar. Utskottet återkommer tillfrågan om att reglera betalningsvillkoren vid kreditköp. Ipropositionen aviseras vissa lättnader i valutaregleringen. Liberaliseringenbör enligt föredragande statsrådet inriktas på de delar av valutaregleringensom kan bedömas hämma näringslivets utveckling. I första hand föreslås attkraven på utlandsupplåning vid direktinvesteringar i utlandet avskaffas. Andraliberaliseringar som bör genomföras enligt föredragande statsrådet gällersvenskars förvärv av utländska aktier och köp av fastigheter i utlandet.Tillämpningen av kvarvarande regleringar bör successivt anpassas så attförenklingar uppnäs och onödiga hinder avlägsnas. Avstabiliseringspolitiska skäl bör vissa delar av valutaregleringen finnas kvar,anförs det i propositionen. I första hand bör kortfristiga kapitalplaceringarförhindras som styrs av ränteskillnader och förväntningar om ränte-ochväxelkursutvecklingen. Det innebär att de delar av valutaregleringen somförhindrar uppbyggnad av svenska placeringar i utländsk valuta liksomuflänningars placeringar i svenska kronor bör bibehållas. slår fast att det är uteslutet att använda statlig utlandsupplåningsom instrument för att mildra de övergångsproblem som kan uppkomma i självaövergångsskedet. att staten inte skall låna i utlandet gäller alltfort. Imotionerna 565 (m), 566 (fp) och 567 (c) hälsas de aviserade liberaliseringarnai valutaregleringen med tillfredsställelse. Enligt motionärerna börvalutaregleringen avskaffas i sin helhet. Avvecklingen bör inledas med detsnaraste men kan genomföras stegvis. Slutsteget bör innebära att avvecklingenär fullständig och definitiv. Motionärernahänvisar till exempel i vår omvärld som visar att det går att upprätthållahandlingsfrihet utan valutareglering. I har, anförs det, tillståndetför utlänningar att köpa statsobligationer möjliggjort en sänkt räntenivå. Imotion 567 (c) anförs att valutaregleringen fungerar som ett skyddsnät för etthögt svenskt ränteläge. I motion 565 (m) delar man regeringens bedömning attnormen att staten inte skall låna i utlandet skall gälla även i fortsättningen.Motionärerna gör emellertid den preciseringen att avståndstagandet gällerupplåning i utländsk valuta. Imotion 599 av och Bo Finnkvist (s) anförs att liberalisering av valutaregleringen kan leda till att sysselsättningstillväxten i de svenska storföretagen i alltför stor utsträckning sker utanför . och regeringen bör därför noga följa utvecklingen av företa gens investeringar i utlandet i syfte att förebygga en sådan utveckling. Motionärerna hänvisar till () förslag ,, 3 1985/86. och begär attregeringen framlägger förslag som syftar till FiU 1985/86: 30 attskapa instrument för samråd mellan företag och samhälle när det gällerstorföretagens utlandsinvesteringar. Imotion 568 (vpk) anförs att det är helt orimligt att lätta på valutabestämmelsernaeftersom det finns ett behov av ökade investeringar här hemma. Motionärernabegär i stället en skärpning av valutalagstiftningen. Utskottetvill med anledning härav anföra följande. Den kraftiga förbättringen under desenaste åren av bytesbalansen, minskningen av budgetunderskottet, dämpningenav inflationstakten och den starka konkurrenskraften för svenskt näringslivhar skapat förutsättningar för att genomföra vissa lättnader ivalutaregleringen. Dessa bör enligt utskottets mening, i likhet med vad somanförs i kompletteringspropositionen, särskilt inriktas på de delar avvalutaregleringen som kan bedömas hämma näringslivets utveckling. I första handbör finansieringskravet på företagens uflandsin-vesteringar avskaffas. Denprövning av företagens direkta utlandsinvesteringar som gjorts av riksbankenpå senare år har utöver äkthetskontroll endast bestått i uppställande av kravetatt finansieringen sker genom upplåning i utländsk valuta och att lånet har enviss löptid. Tillstånd ges numera alltid med undantag för vissa investeringar ifinansiella företag och fastigheter. Det finns därför inte anledning befara enkraftig ökning av dessa utlandsinvesteringar. Enligt bedömningtorde ett slopande av finansieringskravet medföra ett visst ökat utflöde avkapital, men en del av investeringarna torde ändå, utan att formella kravfinns, komma att finanseras i utländsk valuta. Deutländska direktinvesteringarnas effekter på sysselsättningen i ärsvårbedömbara. anför i sitt betänkande att det integår att uttala sig generellt om effekterna av utlandsinvesteringarna. De kanbara bedömas från fall till fall. I den mån produktionen i de svenskbaseradekoncerndelarna får en högre konkurrenskraft till följd av utlandsinvesteringarbör detta ge positiva effekter på den långsiktiga sysselsättningsutvecklingenockså i , anför kommittén. Såvitt kunnat finna synesutlandsinvesteringarna också i flertalet fall ha ökat den inhemskaproduktionens konkurrenskraft. Vid en successiv tyngdpunktsförskjutning avföretagen mot utlandet finns emellertid risken för negativa effekter påsysselsättningen. Sammanfattningsvisgäller enligt DIRK:s mening att så länge världen i övrigt tillåter direktainvesteringar är det sannolikt förenat med nationella välfärdsförluster attdrastiskt begränsa de svenska företagens möjligheter att investera utomlands.Det är inte självfallet att investeringarna i skulle öka till följd avt. ex. ökade restriktioner mot direkta investeringar, anför . Detfinns naturligtvis anledning att, som anförs i motion 599, noga följa utvecklingen på detta område. Utskottet anser emellertid inte att valuta regleringen i fortsättningen bör utnyttjas som ett medel för att påverka sysselsättningsutvecklingen. Den är alltför trubbig för att användas för de syften som motionärerna uppger. Utskottet avstyrker med det anförda motionerna 568 (vpk) yrkande 10 och 599 yrkande 1. Den statligadirektinvesteringskommitténs betänkande (SOU 1983:17) har FiU 1985/86: 30remissbehandlats. Regeringens överväganden med anledning av förslagen pågår.Med hänvisning härtill avstyrker utskottet motion 599 yrkande 2. Utskottetanser i likhet med vad som anförs i propositionen att statlig utlandsupplåninginte skall användas som instrument för att klara påfrestningar som kanuppkomma fill följd av att vissa delar av valutaregleringen avvecklas. Statenskall inte varaktigt nettoupplåna utomlands, varken i ufiändsk eller svenskvaluta. Somnämnts föreslås i flera motioner att det bör vara möjligt för utlänningar attköpa svenska kronobligationer. Det skulle enligt motionärerna möjliggöra ensänkt räntenivå i . Dethar hävdats bl. a. att det är en fördel om staflig skuldökning sker i vår egenvaluta. Det skulle innebära att det inte är svenska staten utan den utländskaplaceraren som tar valutarisken. Utskottetdelar inte denna uppfattning utan anser att det finns betydande risker med ensådan upplåning. Den skulle bli mycket känslig för förändringar i räntenivåoch valutakurs. När förväntningar uppstår om förändringar i räntenivåer ellervalutakurser kommer dessa obligationer att utsättas för stora spekulationer.Erfarenheten har dessvärre visat att det inte endast är faktiska förändringar ibytesbalans, ekonomiska utvecklingen eller omläggningar i den ekonomiskapolitiken som har betydelse för dessa kortsiktiga kapitalflöden. Även grundlösarykten och spekulationer har minst lika stor effekt, i synnerhet för ett litetland som . I en situation där t. ex. den svenska kronan utsätts för enpress nedåt finns det en uppenbar risk för att utländska köpare säljer sinaobligationer med följd att kursen sjunker och räntan stiger. Räntan skullesfiga till en nivå som är högre än vad den annars skulle vara. Därigenom blirsvensk upplåning inom och utom landet betydligt dyrare. Det är således integivet att en möjlighet för utlänningar att köpa kronobligationer skulleinnebära lägre räntor sett över . Det enda man med någon säkerhetkan säga är att räntenivån skulle bli betydligt känsligare för ufiändskaimpulser och ändrade förväntningar. Därmed skulle möjligheterna minska att föraen kreditpolitik som tar hänsyn till inhemska faktorer. Att staten skulleundvika valutarisker genom att låta ge ut kronobligationer i utlandet är inteett försvarbart argument för ett land med fast växelkurs. Argumentet kan därförheller inte ligga till grund för att ge utlänningar möjligheter att köpakronobligationer. Utskottet delar således inte uppfattningen att utlänningarbör få tillstånd att köpa svenska kronobligafioner. Utskottetavstyrker med det anförda motionerna 566 (fp) yrkande 5 och 600 yrkande 5. Sammanfattningsvisvill utskottet framhålla att utskottet delar föredra gandens uppfattning att vid en liberalisering av valutaregleringen bör ett avskaffande av nuvarande krav på ufiandsfmansiering vid direktinveste ringar komma först. Därefter bör komma svenskars förvärv av utländska aktier och fastighetsköp. Utskottet vill dock särskilt understryka att de delar av valutaregleringen bör behållas som reglerar kortfristiga kapitalpla- , ceringar som styrs avränteskillnader och förväntningar om ränte- och FiU 1985/86:30 valutakursutvecklingen.Till dessa placeringar hör bankdepositioner, köp av obligationer samt kortapapper. Det gäller såväl svenskars placeringar i utländsk valuta somutlänningars placeringar i svenska kronor. dessa instrument som visatsig utgöra kanaler för kraftiga och destabilise- Imaj-juni 1985 vidtogs en rad åtgärder för att dels dämpaefterfrågeut-vecklingen, främst den privata konsumfionen, dels stärkabytesbalansen. I detta syfte beslöt bl. a. att ge regeringen vidgadebefogenheter att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp (prop.1984/85:217, LU 44, rskr. Tidigarehade regeringen med stöd av lagen (1975:90) med bemyndigande att meddelaföreskrifter om betalningsvillkor vid yrkesmässig försäljning av bilar vidbehov kunnat föreskriva om särskilda betalningsvillkor vid sådana köp. Enmotsvarande bemyndigandelag (1980:523) gav regeringen rätt attockså meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kontoköp. Beslutetvid föregående innebar att den sistnämnda lagen ersattes av en ny,mera omfattande bemyndigandelag - lagen (1985:580) med bemyndigande att meddelaföreskrifterom betalningsvillkor vid kreditköp. Syftet med den var att geregeringen möjlighet att vidta åtgärder beträffande också andra kreditköp änkontoköp för att på så sätt begränsa den lånefinansierade privata konsumtionen. Ilikhet med de tidigare lagarna var den nya bemyndigandelagen intetidsbegränsad. uttalade emellertid i sitt av godkändabetänkande att det var angeläget att bemyndigandet inte kvarstod längre än vadsom var nödvändigt. Skulle den ekonomiska utvecklingen visa att det efter den 1juli 1986 inte längre förelåg behov av skärpta regler för konsumentkrediterna,förutsatte lagutskottet att regeringen skulle föreslå att lagenupphävdes. Skulle det emellerfid behövas ett bemyndigandebeträffande endast någon eller några kreditformer ansåg lagutskottet attregeringen i stället borde lägga fram förslag om en ny och mindre långtgåendelagstiftning. Om det däremot enligt regeringens bedömning fanns behov av den nuaktuella lagen även efter borde regeringen i skrivelse tillriksdagen redovisa skälen för sin bedömning. Medstöd av de angivna bemyndigandelagarna meddelade regeringen i särskildaförordningar föreskrifter om bl. a. kontantinsats och amorteringstid vidkreditköp. Dessa förordningar gällde därefter till utgången av , då dei enlighet med den i proposition 1984/85:217 uttalade avsikten upphävdes avregeringen. Ikompletteringspropositionen framhåller föredragande statsrådet att syftet med en bemyndigandelag av detta slag är att ge regeringen möjlighet att - i särskilt uppkomna lägen - påverka hushållens kreditvolym och konsumtion. Behov av sådana restriktioner som här avses kan enligt 36 föredragande statsrådetuppkomma t. ex. i samband med andra penning- FiU 1985/86:30 politiska åtgärderoch de måste då kunna sättas in med omedelbar verkan. Föredragandenunderstryker att, i likhet med vad som gällde , behovet av åtgärderkan uppkomma också även om balansbristerna i ekonomin nu minskatoch den ekonomiska utvecklingen går i rätt riktning. Utgångspunkten bör dockvara att bemyndigandet så långt möjligt inte skall behöva utnyttjas och om såsker endast för en begränsad period. Enligt föredraganden finns det såledesfortfarande behov av en bemyndigandelag avseende konsumentkrediter, vilken gördet möjligt för regeringen att snabbt kunna ingripa med konsumtionsdämpandeåtgärder, närdetta är motiverat av ekonomisk-politiska skäl. Imotion 565 (m) avvisas regeringens motiv. Enligt motionärerna bör allakreditpolitiska åtgärder som syftar till att dämpa konsumtionen vara marknadskonforma.Alla kvarvarande regleringar av kreditmarknaden bör därför avskaffas.Motionärerna begär att båda de nu aktuella bemyndigandelagarna upphävs. Enligtmotionärerna i motion 566 (fp) är de skäl som anförs i propositionen för ettbibehållande av bemyndigandelag inte tillräckliga. Motionärernahänvisar till att propositionen ger en mycket ljus bild av svensk ekonomi ochatt en väntad ökning av den privata konsumtionen uppenbarligen inte gerregeringen någon anledning till oro. Enligt motionärerna är det därför intebefogat att lagstiftningen skall fortsätta att gälla. Imotion 574 av () framhålls att vad som anförs i propositioneninte står i överensstämmelse med lagutskottets uttalande . Motionärenanför att bemyndigandelag är alltför långtgående för att kunnaaccepteras. Han anser därför att lagen bör upphävas. Ocksåi motion 598 av m. fl. (c) framhålls att den ekonomiskautvecklingen inte ger skäl för att bemyndigandelag behålls.Motionärerna anser att lagen ger regeringen alltför långtgående möjligheter attinföra kreditbegränsningar som i hög grad kan påverka enskilda människorsnormala livsvillkor och ekonomi. Rent faktiskt kan enligt motionärernaregeringen helt förbjuda kreditköp och därigenom sätta konsument-kreditlagen urspel, en lag som tillkommit till skydd för konsumenterna. 1985 årsbemyndigandelag bör därför upphävas. ,som beretts fillfälle att yttra sig i ärendet, hänvisar till sina tidigareuttalanden när lagförslaget antogs. Mot bakgrund av vad som då sades hade detenligt lagutskottet varit till fördel om regeringen mera utföriigt än som nuskett redovisat skälen för sin bedömning att lagen fortfarande behövs. En sådanredovisning skulle ha givit ett bättre undertag för sittställningstagande i frågan. delar emellertid regeringensuppfattning att det fortfarande finns ett behov av en bemyndigandelag avseendekonsumentkrediter. Lagutskottetpåpekar också att det kan vara förenat med vissa fördelar om man såsom diskuteras i kompletteringspropositionen åstadkommer en samordning mellan bemyndigandelagarna och övrig kreditpolitisk lagstift ning. Detta skulle enligt vad som anförs i propositionen kunna övervägas i samband med beredningen av frågan om en eventuell förlängning av den 37 kreditpolitiska lagen,vilken upphör att gälla vid utgången av . får försin del anföra följande. Bemyndigandelagen röran- FiU 1985/86: 30 dekonsumentkrediter har använts och är avsedd att användas med storåterhållsamhet. I propositionen markeras att utgångspunkten bör vara attbemyndigandet så långt möjligt inte skall utnyttjas och när detta likväl blirnödvändigt bör så ske endast för en begränsad period. mening är det angeläget att regeringen snabbt kan ingripa medkonsumtionsdämpande åtgärder när det är motiverat av ekonomisk-politiska skäl.Man bör emellertid använda sig av åtgärder som är neutrala i förhållande tillolika kreditformer. I annat fall kan restriktioner i fråga om en kreditformleda till överströmning till andra kreditformer, vilket kan minska åtgärdernaskreditpolitiska effektivitet. Av denna anledning är det olämpligt att såsomfallet var fram till ha ett bemyndigande som ger regeringenbefogenhet att endast reglera bilkrediter och kontoköp. framhållit är emellertid bemyndigandet vittgående. Lagen ger regeringenen tämligen långtgående fullmakt att ingripa mot kreditköp och därmed i vissmån sätta konsumentkreditlagen ur spel. Finansutskottetinstämmer mot denna bakgrund i lagutskottets bedömning att en samordning avbemyndigandelagarna och övrig kreditpolitisk lagsfiftning kan ha vissafördelar. I överensstämmelse med vad som anges i propositionen bör formerna fören sådan samordning övervägas i samband med beredningen av frågan om enförlängning av den kreditpolitiska lagen. Den nu aktuella bemyndigandelagensgiltighetstid bör med hänsyn härtill anpassas till nuvarande kreditpolitiskalag. Den bör sålunda i likhet med denna lag upphöra att gälla vid årsskiftet.Vad utskottet här anfört bör ges regeringen till känna. Medhänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna 565yrkande 3, 566 yrkande 18, 574 och 598. Ändradtid för återbetalning av medel på likviditetskonto skall betala tillbaka de medel som företag och kommunerålades att sätta in på likviditetskonton och i januari 1985.Sammanlagt rör det sig om som då kommer attfrigöras. Enligt föredraganden är ett från likviditetssynpunktolämpligt återbetalningstillfälle. Statsbudgeten beräknas nämligen i december1986 uppvisa ett betydande underskott, främst på grund av utbetalningar avöverskjutande skatt. frigörs uppskattningsvis iskattesparandet. Medhänsyn härtill föreslår föredraganden att återbetalningen skjuts upp fyramånader och att de innestående medlen i stället betalas ut den 30 april 1987.Detta förslag avvisas i motion 566 (fp). Motionärerna anser att ärfullt kapabel att göra de säsongmässigt nödvändiga avvägningarna inompenningpolitiken utan regeringens medverkan på detta sätt. Utskottetfår för egen del anföra följande. Inte minst mot bakgrund av den mer marknadsorienterade inriktning som kreditpolitiken har fått är det en fördel om destabiliserande effekter på likviditeten kan undvikas i möjligaste mån. Om återbetalningarna senareläggs till den 30 38 april 1987skulle de infalla då statsbudgeten uppvisar ett betydandeöverskott, bl. a. på grund av fyllnadsinbetalningar av kvarskatt. Utskottetfinner med hänsyn härtill föredragandens förslag vara väl avvägt.