bet · G901JuU23 · 1985-12-31 00:00:00 — Iprocesslagberedningens betänkande med mofiv till rättegångsbalk (SOU 1938:44s. 107) anges att under punkt 9 i 4 kap. 13 § RB faller den situationen att endomare har en lika sak i en annan domstol. Ett annat fall då tillämpningen avdenna punkt kan komma i fråga är enligt processlagberedningen att domaren genomskuldsättning eller av annan anledning kan antas vara ekonomiskt beroende avnågon av parterna. Som ytterligare exempel på ett förhållande som kan grundajäv enligt förevarande punkt nämner beredningen uppenbar ovänskap mellandomaren och en part. kommentar fill nya , utgiven , nämns ävendet fallet att domaren och parten är nära knutna till varandra. Härmedtorde i första hand avses vänskapsförbindelse. besläktadmed vad som brukar kallas delikatessjäv och som närmast tar sikte på sådanafall då domaren bara är närmare bekant med parten och de umgås En sådan relation torde inte anses utgöra jäv i formell mening, men detförekommer att domaren i ett sådant fall på egen begäran avstår från Av kommentar framgår att omständighet som kanåberopas enligt punkt 9 i 4 kap. 13 § RB alltid skall hänföras till förhållandenai det mål som är aktuellt; förhållanden som angår domarens ämbetsutövningi allmänhet faller inte under bestämmelsen. Ytterligare klargöranden rörande innebörden avgeneralklausulen görs i kommentar till , del I,utgiven , och i m.fl. kommentar till I, utgivenår . I dessa båda kommentarer upptas bl. a. domstolsavgöranden pä områdetoch uttalanden av JO. Som en kunskapskälla skall i sammanhanget vidare nämnasEkelöf, Rättegång I, 6 uppl., utgiven . Utskottet vill för sin del, i linje med motionsönskemålet,framhålla att det givetvis är ett angeläget intresse att jävsbestämmelserna ärså utformade att de ger tillräcklig vägledning för de domare och andrabefattningshavare som har att tillämpa dem. måste konstateras att detskulle föra alltför långt att i en lagtext uttömmande räkna upp alla deskiftande förhållanden som bör föranleda att en domare är jävig. För övrigttorde det inte hellervara möjligt för lagstiftaren att förutse alla sådanafall. Det är mot den angivna bakgrunden som man skall se denfunktion av en mera allmän uppsamlingsbestämmelse som generalklausulen har. Attsåsom motionärerna förespråkar förse generalklausulen med en exemplifieringskulle enligt utskottets mening kunna få den icke önskvärda effekten attändamålet med bestämmelsen går förlorad. Enligt utskottets uppfattning lämnar förarbetena till RBoch den processrättsliga litteraturen god vägledning för tillämpningen avgeneralklausulen. Utskottet anser därför att det inte finns något behov av enöversyn i sådant syfte som avses i motionen. Utskottets ställningstagande till motionsyrkandet blirsåledes att detta inte bör vinna bifall. Vidgade möjligheter lill resning i brottmål I motion 708 begärs, i syfte att stärka rättssäkerheten,en utvidgning av möjligheterna till resning i brottmål i de fall då jävförelegat mot någon av nyckelpersonerna i målet, dvs. domare, åklagare elleradvokat. Enligt motionären bör i sådana situationer resning beviljas utanprövning av om jävsförhållandet kan antas ha inverkat på målets utgång;antagande om ett sådant samband krävs enligt nuvarande bestämmelser för attresning skall kunna komma i fråga. Resning är ett särskilt rättsmedel. Beslut om resninginnebär att ett slutgiltigt avgörande av domstol upptas till förnyad prövning.Bestämmelser om resning finns i 58 kap. (RB). Enligtbestämmelserna ankommer det på högsta domstolen att efter ansökan pröva fråganom resning. Sedan dom i brottmål har vunnit laga kraft, kan resningbeviljas såväl till JuU 1985/86:23 förmån för den tilltalade som till menför denne. Bestämmelser om resning till förmån för den tilltalade finns i 58kap. 1 den paragrafen anges i fyra punkter de olika grunder soin kanföranleda resning. Av intresse i detta sammanhang är den i första punktenangivna resningsgrunden. Enligt denna punkt får resning beviljas om ledamot avrätten, där anställd tjänsteman eller åklagaren med avseende på målet gjort sigskyldig till brottsligt förfarande eller tjänsteförseelse eller om brott somhar avseende på målet ligger bl. a. försvarare till last samt brottet ellertjänsteförseelsen kan antas ha inverkat på målets utgång. Bestämmelser om jäv för domare finns i 4 kap. RB. Dessagår i korthet ut på att en domare inte skall handlägga ett mål, vari hansställning till någon av parterna eller till saken innebär fara för partiskhet.Frågan huruvida jäv föreligger skall självniant prövas av rätten. Även part kanväcka fråga härom. De omständigheter som grundar domarjäv räknas upp i 4 kap.13 §. För åklagare gäller enligt 7 kap. 6 § RB motsvarande bestämmelser om jäv.Några uttryckliga jävsregler för den som försvarar den misstänkte i ettbrottmål upptas inte i RB. Om en domare eller en åklagare har underlåtit att iakttajävsbestämmelserna och sålunda varit jävig att handlägga målet, torde dettakunna utgöra i vart fall en sådan tjänsteförseelse som enligt 58 kap. 2 §första punkten RB kan utgöra grund för resning. För att resning skall kunnabeviljas förutsätts dessutom, som sagts, att tjänsteförseelsen kanantas ha påverkat målets utgång. Det är detta krav på orsakssamband sommotionären anser bör avskaffas. Spörsmålet om att i detta hänseende ändra bestämmelsernaom resning har - mot bakgrund av en aktuell händelse -varit föremål för en fråga i . Justitieministern, som besvaradefrågan, förklarade sig därvid ha för avsikt att närmare undersöka om gällandebestämmelser erbjuder tillräckliga rättssäkerhetsgarantier när en dom harmeddelats i ett fall där jävsbestämmelserna har överträtts. Enligt justitieministernfår behovet av åtgärder bedömas mot bakgrund av vad bl. a. högsta domstolenkommer fram till vid sin prövning av resningsansökan i det fall som föranlettfrågan (protokoll 1985/86:13 s. 34 f). - har ännuinte avgjort det aktuella målet. Det spörsmål som tas upp i motionen rymmer enligt utskottetsmening viktiga rättsäkerhetsaspekter. I ett vidare perspektiv kan frågan ocksåsägas beröra tilltron till rättsväsendet. Mot den bakgrunden finner utskottetdet tillfredsställande att saken, på sätt framgår av redovisningen i detföregående, är uppmärksammad av justitieministern. Med hänsyn till deöverväganden inom regeringen som sålunda förestår saknas det enligt utskottetsuppfattning anledning till något initiativ från sida med anledningav motionen. Utskottet avstyrker därför bifall till denna. I motion 709 begärs en ändring av 51 kap. 21 §rättegångsbalken (RB). Ändringenskulle innebära skyldighet för hovrätt att alltid hålla huvudför- H handling igrövre brottmål. Motionären påpekar att hovrätten enligt gällande rätt kanvägra en JuU 1985/86:23 tilltalad muntlig huvudförhandling i de fall därvadetalan är uppenbart ogrundad och förhandling är uppenbart obehövlig. Dettagäller oavsett brottets grovhet och påföljdens stränghet. Ett sådant rättslägeförefaller motionären tvivelaktigt från rättssäkerhetssynpunkt. En lagändringär därför motiverad. Ändringen bör, menar motionären, utgå från gällande regler(51 kap. 21 § ), som balanserar den tilltalades berättigadeintresse mot rättens rimliga effektivitetskrav, men bör innebära att fängelsepåföljdinte får ådömas utan att muntlig förhandling har hållits i hovrätten. trädde ett flertal ändringar påprocesslagstiftningens område i kraft (prop. 1983/84:78, JuU 15, rskr. 152).Bl. a. infördes vidgade möjligheter för överrätterna att avgöra mål påhandlingarna. I fråga om brottmål finns för hovrätternas del den aktuellabestämmelsen i 51 kap. 21 § RB. Enligt den nya lydelsen av lagrummet får hovrätt avgörabrottmål utan huvudförhandling bl. a. om det är uppenbart att vadetalan ärogrundad. I samrria lagstiftningsärende infördes möjlighet för hovrätterna att,om det är uppenbart att vadetalan är ogrundad, genast meddela dom i målet utanföregående kommunikation med vadesvaranden (51 kap. 8 § andra stycket). Såsom ett tredje stycke i 51 kap. 21 § RB infördes vidsamma tillfälle en ny regel av innebörd att om en part - i sådana fall somenligt första stycket får avgöras utan huvudförhandling - har begärthuvudförhandling sådan skall hållas, om det inte är uppenbart obehövligt. Sammanfattningsvis innebar ändring dels en vissutvidgning av hovrätts möjligheter att avgöra brottmål på handlingarna, dels envidgad möjlighet för parten att påverka hovrättens handläggningsordning. Syftet med reformen var i första hand att få till stånd enrationellare och mindre kostnadskrävande ordning för processen i överrätt.Kravet på rättssäkerhet ansågs motivera att regeln om rätt att på begäran fåtill stånd huvudförhandling i hovrätten fick komma till klart uttryck i lagenäven om det närmast rörde sig om en kodifiering av praxis (prop. s. 50 f). Idet bakomliggande förslaget av rättegångsutredningen (Ds Ju 1983:1) Processen iöverrätt - Några delreformer anfördes (s. 61 ff) bl. a. att möjligheten attavgöra målet på handlingarna om vadetalan är uppenbart ogrundad vore ennödvändig förutsättning för den nämnda nya möjligheten att ogilla enuppenbart ogrundad vadetalan utan föregående kommunikation. Utredningenuttalade vidare att det givetvis är ganska sällan som hovrätten redan påhandlingarna med säkerhet kan fastställa att en vadetalan verkligen äruppenbart ogrundad, men att hovrätten, eftersom det endast skulle bli fråga omuppenbara fall, borde få rätten till avgörande på handlingarna oavsett hurgrovt brottet är eller vilken påföljd som ådömts i tingsrätten (s. 67). I lagstiftningsärendet uttalade departementschefen (prop.s. 47) bl. a. att rättens utredningsansvar torde när det gäller brottmål kräva särskild försiktighet i fråga om utnyttjande av möjligheten att underlåta kommunika tion av vadeinlagan och därmed avgörande på handlingarna. Vid behandling av propositionen underströk utskottet detta uttalande av departementsche fen och framhöll vikten av att den ifrågavarande regleringen tillämpades på ett nyanserat sätt (JuU 1983/84:15 s. 25). Det bör i sammanhanget nämnas att den aktuellabestämmelsens tillämp- JuU 1985/86:23 ning är föremål förhögsta domstolens prövning. Prövningen har begärts av en person som avtingsrätt ådömdes ett inte obetydligt fängelsestraff och därefter fick domenfastställd av hovrätten utan ny huvudförhandling. Bestämmelserna i 51 kap. 21 § RB om vidgade möjligheterför hovrätterna att avgöra brottmål på handlingarna föreslogs, som har nämnts,av rättegångsutredningen. kvarvarande arbete är- sedanutredningen har överlämnat betänkandet (SOU 1986:1) Översyn avrättegångsbalken 2 - och rättsbildningen - främst inriktat påhur processen i överrätt kan förenklas. I detta arbete kommer, enligt vadutskottet har erfarit, hovrättsprocessen att granskas i ett vidare systematisktsammanhang, och frågan om en eventuell justering av det aktuella lagrummetligger inom ramen för detta arbete. Arbetet beräknas vara avslutat under år1986. Utskottet behandlade en motion om reglerför huvudförhandlingen i hovrätt (JuU 1985/86:5). I den motionen kritiseradesdet införda tredje stycket i 51 kap. 21 § RB, dvs. den regel sominnebär att en part som begär huvudförhandling i ett brottmål, som annars kanavgöras på handlingarna, skall ha rätt till sådan förhandling om det inte äruppenbart obehövligt att förhandling hålls. Motionären hävdade att den nyaregeln hade föranlett en olämplig ökning av hovrätternas arbetsbörda. Utskottet uttalade, efter remissbehandling av motionen,att utskottet för sin del inte ville förorda någon ändring i detavseende som aktualiserats i motionen. Uttalandet gjordes mot bakgrund av deupplysningar som hade framkommit vid remissbehandlingen och de övervägandensom pågick i fråga om rättegången i överrätt i annat sammanhang. Utskottetavstyrkte bifall till motionen. biföll utskottets hemställan. Utskottetgör följande bedömning. Den genom motion 709 aktualiserade bestämmelsen i 51 kap.-21 § RB om måls avgörande utan huvudförhandling förutsätter dels att det är uppenbartatt vadetalan är ogrundad, dels att huvudförhandling är uppenbart obehövlig.Redan kraven på uppenbarhet påkallar alltså en stark restriktivitet vidtillämpningen från domstolens sida. I den praktiska tillämpningen torde detvara ytterligt sällsynt att de angivna förutsättningarna befinns föreligga imål där frihetsberövande påföljd har ådömts av underrätten. Ett sådant fall harnyligen förts upp till högsta domstolens prövning, varigenom regelnstillämpning kan komma att ytterligare belysas. Mot den angivna bakgrunden och med hänsyn tillrättegångsutredningens pågående arbete med överrättsprocessen i stort finnerutskottet inte skäl att förorda någon ändring i det avseende somhar aktualiserats i motionen. Utskottet avstyrker därför bifall fill motion709. Genom lagändringar (prop. 1984/85:109, JuU 23, rskr. 216),som trädde i kraft , infördes vissa nya regler i bl. a.delgivningslagen (1970:428). Syftet med ändringarna var sammanfattningsvis attförbättra förutsättningarnaför delgivning i enklare former, att skapa bättre möjlighe- JuU 1985/86:23ter för myndigheterna att vid behov själva efterforska adresserna till dem somskall delges samt att underlätta fältarbetet för stämningsmännen. 1 lagstiftningsärendet infördes en ny delgivningsform.telefondelgivning. Enligt 3 § tredje stycket delgivningslagen får en myndighet,när det är lämpligt, delge kallelser, meddelanden och andra handlingar medenkelt innehåll genom att innehållet läses upp vid telefonsamtal med den sökte(telefondelgivning). Därefter skall handlingen sändas till den sökte medposten. Telefondelgivning får inte avse stämmingsansökningar eller andrahandlingar, varigenom mål eller ärenden anhängiggörs. Enligt 19 § tredjestycket skall telefondelgivning anses ha skett när handlingen har sänts medposten. Vissa ytterligare föreskrifter om telefondelgivning hartagits in i 3 a § delgivningsförordningen (1979:101). Där sägs bl. a. attmyndigheten på lämpligt sätt skall förvissa sig om att den med vilkentelefonsamtalet äger rum är identisk med den sökte samt kontrollera uppgiftenom postadress. Det kan också nämnas att i september 1985har gett ut en handbok, , med information m. m. tillledning för den personal som sysslar med delgivningsfrågor. I motion 716 begärs att möjligheterna att verkställadelgivning genom telefondelgivning skall avskaffas. Motionären menar att detkan uppkomma fel eller missförstånd vid telefondelgivning och anför att det ärorimligt att en enskild person då skall kunna drabbas av för honom ogynnsammarättsföljder. I den proposition vari bl. a. föreslogs institutettelefondelgivning behandlades utförligt hur förfarandet borde handhas för attfungera på ett betryggande sätt (prop. 1984/85:109 s. 65 f). Departementschefenuttalade sammanfattningsvis följande. Telefondelgivning får avse endast handlingar med enkeltinnehåll. Där med avses dels att handlingen skall vara kortfattad, dels att innehållet skall kunna lätt förstås av mottagaren. Telefondelgivning lämpar sig främst för kallelser till förhandlingar, förhör eller förrättningar. Även för delgivningav andra enkla meddelanden eller avgöranden eller för underrättelser om att mål eller ärenden har anhängiggjorts eller avgjorts bör telefondelgivning kunna användas. Myndigheten skall från fall till fall avgöra om en handling är sådan att den lämpar sig för telefondelgivning. - Vid telefondelgivning bör den handläggande tjänstemannen inleda telefonsamtalet med att göra klart för sig att han samtalar med rätt person. Det bör normalt ske genom att han frågar efter den söktes namn. Om det är den sökte som har ringt upp myndigheten eller om det annars finns särskild anledning till det, bör tjänstemannen även fråga efter personnummer eller annan uppgift som kan användas för en säker identifiering av den som söks för delgivning. Vidare bör vederbörandes adress kontrolleras. Om det ändå kvarstår osäkerhet beträffande identiteten, bör telefondelgivning inte användas. Detsamma gäller om tjänstemannen får klart för sig att den sökte på grund av språksvårigheter, alkoholpåverkan eller av annan orsak inte kan tillgodogöra sig innehållet i samtalet. Om förutsättningarna för telefondelgivning är uppfyllda läses innehållet i handlingen upp för den sökte. En anteckning om 14 detta börsedan göras i myndighetens akt. Av anteckningen bör framgå på JuU1985/86:23 vilket sätt mottagaren har identifierats. Utskottet fann vid sin beredning av ärendet ingenting atterinra mot departementschefens uttalanden. Utskottet underströk vikten av atttelefondelgivning inte används om tjänstemannen vid telefonsamtalet kännernågon osäkerhet om exempelvis partens identitet eller misstänker att denne intekan tillgodogöra sig innehållet i samtalet (JuU 1984/85:23 s. 24). Enligt vad utskottet erfarit har det inte, vare sig tilljustitiedepartementet eller , anmälts några problem ellersvårigheter i fråga om tillämpningen av reglerna om telefondelgivning. Vid ställningstagandet till motionsyrkandet vill utskottetförst erinra om de i lagstiftningsärendet gjorda uttalandena rörande bl. a.försiktighet och tydlighet vid användningen av delgivning genom telefon. Dessauttalanden har självfallet full aktualitet. Vad motionären anfört ger inteutskottet anledning att bedöma frågan om telefondelgivning på annat sätt änutskottet gjorde . Utskottet avstyrker bifall fill motionen. beträffande antalet nämndemän i tingsrätt attriksdagen avslår motion 1985/86:Ju402 i denna del, motion 1985/86:Ju403 idenna del, motion 1985/86:Ju408 i denna del och motion 1985/86:Ju614 i dennadel (yrkande 9), attriksdagen avslår mofion 1985/86:Ju404 i denna del (yrkande 2), motion1985/86:Ju405 och motion 1985/86:Ju411 i denna del, attriksdagen avslår mofion 1985/86:Ju404 i denna del (yrkande 1), 4. beträffandefullständig domsutskrift attriksdagen avslår motion 1985/86:Ju711 och mofion 1985/86:Ju712, 5. beträffandeutformningen av jävsbestämmelserna att avslår motion 1985/86:Ju723, 6. beträffanderesning vid jäv attriksdagen avslår motion 1985/86:Ju708, 7. beträffande huvudförhandling i hovrätt att avslår mofion 1985/86:Ju709, 8.beträffande telefondelgivning att avslårmotion 1985/86:Ju716, 9. beträffande medelsberäkningen att med bifalltill regeringens förslag och med avslag på mofion 1985/86:Ju207 i denna del(yrkande 3), motion 1985/86:Ju217 i denna del (yrkande 3) och motion1985/86:Ju614 i denna del (yrkande 10) till Allmänna domstolarna för budgetåret1986/87 anvisar ett förslagsanslag av 1 . Regeringen har underpunkt D 3 (s. 88-90)föreslagit att till Allmänna förvaltningsdomstolarna för budgetåret1986/87 anvisa ett förslagsanslag av . Motioner JuU 1985/86:23 I motion 1985/86:Ju217 av m. fl. (m)hemställs, såvitt nu är i fråga, att till Allmännaförvaltningsdomstolarna för /87 anvisar ett förslagsanslag av330 . (yrkande 4). I motion 1985/86:Ju402 av () hemställs, såvittnu är i fråga, att beslutar att återinföra de regler som gällde föreden beträffande antalet nämndemän i länsrätt. I motion 1985/86:Ju403 av m. fl. (m)hemställs, såvitt nu är i fråga, att beslutar att återinföra deregler som gällde före beträffande antalet nämndemän ilänsrätt. I motion 1985/86:Ju408 av () hemställs,såvitt nu är i fråga, att beslutar om en återgång till desammansättningsregler som gällde för underrätter före , nämligen"fem" nämndemän i länsrätt. I motion1985/86: Ju411 av () hemställs, såvitt nu är i fråga, attriksdagen hos regeringen begär en utredning om följderna av beslutet attreducera antalet nämndemän i länsrätt till tre. Regeringens förslag under denna punkt innebär en ökning avanslaget med i det närmaste 21,1 milj. kr. Totalt föreslås ett anslag av 329,5milj. Uppräkningen av anslaget hänför sig i största utsträckning till ökadelöne-och lokalkostnader. Medel för ADB-verksamhet, som tidigare anvisats underanslaget till , har beräknats under förevarande anslag (drygt6 milj. Liksom beträffande de allmänna domstolarna skeranslagsberäkningen med utgångspunkt i ett begränsat huvudförslag om besparingar(1 milj. I motion 217 föreslås ett med 1 milj. kr. höjt anslag.Motionärerna anser att det med hänsyn till arbetsläget i domstolarna inte finnsutrymme för den föreslagna besparingen. I budgetpropositionen anför departementschefen att det ilänsrätterna alltjämt råder oacceptabelt långa omloppstider i skattemål. Förkammarrätternas del anför han bl. a. att antalet oavgjorda mål ligger kvar påen alltför hög nivå. 1 regeringsrätten har antalet oavgjorda mål ökat. Medhänsyn till arbetsläget i förvaltningsdomstolarna bör de återståendeförstärkningarna för balansavarbetning behållas, anför han. Målstatistiken för kammarrätten visar att antalet inkomnamål nu har sjunkit något som också antalet avgjorda mål minskat inågon mån. Antalet balanserade mål är så gott som lika stort som år1984.1 fråga om länsrätterna visar statistiken sjunkande siffror. Liksom skedde har utskottet även anledningatt uttala oro över arbetsläget inom de allmänna förvaltningsdomstolarna. Detär således av utomordentlig vikt att arbetsförhållandena i domstolarna förblirsådana attstandarden i dömandet och rättsvården i övrigt behålls. Rimlig service JuU1985/86:23 måste också kunna tillhandahållas. Utskottet ser det som tillfredsställande attdepartementschefen uttalar sig för att de kvarvarande förstärkningarna föravarbetning av balanser vidmakthålls. Utskottet har också en positivinställning till vad som sägs i budgetpropositionen om de pågåendeansträngningarna att genom olika rationaliseringsåtgärder m. m. söka möjligheteratt förbättra arbetsläget. Utskottet, som rent allmänt hänvisar till sinaöverväganden i det föregående rörande medelsanvisningen till de allmännadomstolarna, anser saminan-fattningsvis att regeringens förslag ommedelsberäkning för /87 bör godkännas av ochmotionsyrkandet om en höjning av anslaget i följd därav avslås. Antalet nämndemän i länsrätt Enligt en ändring i lagen om allmännaförvaltningsdomstolar är länsrätt domför med en lagfaren domare och tre nämndemän.Endast om det behövs med hänsyn till målets omfattning eller någon annansärskild omständighet får fyra nämndemän sitta i rätten (prop, 1982/83:126, JuU32, SFS 1983:372). Den gällande ordningen innebar att trenämndemän vid sidan av den lagfarne domaren var tillräckligt för att länsrättenskulle vara domför men den medgav utan begränsning att fyra nämndemänfick ingå i rätten. Det var vanligt att fyra nämndemän anlitades. I motionerna 402, 403 och 408 begärs att den gamla ordningenåterinförs. I motion 411 begärs en utvärdering av den nya ordningen. 1983 uttalade utskottet bl. a.att fyra nämndemän i fortsättningen borde medverka endast när det av sakligaskäl är motiverat.. Med anledning av motionsyrkanden har utskottet i april1984 och inte funnit anledning till annat ställningstagande i fråganän utskottet gett uttryck för . När frågan om nämndemännens antal nu ånyo aktualiseratsgör utskottet samma bedömning som , och utskottet avstyrker med anledningdärav bifall till motionerna. I fråga om en utvärdering av nämndemannareformen hänvisarutskottet till vad utskottet anfört under punkt 2 ovan, och utskottet avstyrkerbifall till motionsyrkandet i denna del. attriksdagen med bifall till regeringens förslag och med avslag på mofion1985/86:Ju217 i denna del (yrkande 4) till Allmänna förvaltningsdomstolarnaför /87 anvisar ett förslagsanslag av , 2. beträffandeantalet nämndemän i länsrätt attriksdagen avslår mofion 1985/86:Ju402 i denna del, motion 1 1985/86:Ju403i denna del och motion 1985/86:Ju408 i denna del, JuU 1985/86:23 3. beträffande utvärdering att avslår motion1985/86:Ju411 i denna del. Bostadsdomstolen och hyresnämnderna m.m. Utskottettillstyrker rege ringens förslag under punkt D 4 (s. 90 och 91) och hemställer attriksdagen till Bosiadsdomslolen och hyresnämnderna m. m. för /87anvisar ett förslagsanslag av . Utrustning till domstolar m.m. Utskottet tillstyrkerregeringens förslag under punkt D 5 (s. 91) och hemställer attriksdagen till Utrustning lill domstolar m. m. för /87 anvisarett reservationsanslag av . Byggnadsarbeten för domstolsväsendet.