bet · G901JuU3 · 1985-12-31 00:00:00 — om vissa frågor om sexualbrott m.m. JuU 1985/86:3 Idetta betänkande behandlar justitieutskottet ett antal motioner från denallmänna motionstiden som tar upp vissa frågor med anknytning tilllagstiftningen om sexualbrott. De gäller juridiskt biträde åt personer somutsatts för sexuella övergrepp m. m. (c), kriminalisering av de prostitueradeskunder (s, c och vpk), beivrande av brottet förförelse av ungdom (fp),behandling av män som dömts för våldtäkt m.m. (s och c), processuella regler isyfte att skydda barn i rättegångar om sexualbrott m. m. (c) och alkotest vidläkarundersökning av våldtagna kvinnor (c). Utskottet avstyrker bifalltill samtliga motioner. Tvåav utskottets ledamöter (c) reserverar sig beträffande juridiskt biträde. Enledamot (c) reserverar sig i fråga om kriminalisering av prostitutionskunder. 1984/85:491av i (fp), vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförs angående ingripande mot personervilka mot betalning erhåller sexuella tjänster av den som är . Motionentar sikte på den regel i (BrB) som straffbelägger den som skaffareller söker skaffa sig tillfälligt sexuellt umgänge med någon som är under 18år genom att utlova eller ge ersättning. I motionen anförs att det är ovanligtatt kunder till prostituerade under lagfors, och motionären efterlyseråtgärder för att sådana brott skall beivras i större utsträckning. 1984/85:582av (c), vari yrkas att beslutar att våldtäktsofferskall ha rätt till juridiskt biträde inom rättshjälpens ram. Motionärenanför att behovet av juridiskt kvalificerad hjälp är dokumenterat, bl. a.genom den erfarenhet av gällande lagstiftning som föreligger. 1984/85:583av (), vari yrkas att 1. beslutar att kvinnorgratis skall få juridisk hjälp vid våldtäkts-rättegång, 2. beslutar att alkotestskall bli obligatorisk vid läkarundersökning av våldtagen kvinna. 1Riksdagen 1985/86. Ifråga om motionskravet på alkotest anför motionären att en läkare som JuU1985/86:3 undersöker en våldtagen kvinna lätt kan förväxla påverkan av alkoholmed chock efter övergreppet. 1984/85:690av () och (), vari yrkas att som sinmening ger regeringen till känna att våldtäktsoffer skall ha rättighet tilljuridiskt biträde inom rättshjälpens ram. 1984/85:692av () och (), vari yrkas att 1. hos regeringenhemställer om en ändring av lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt så attdet i praktiken blir möjligt att ge den som blir fälld för sexuella övergreppeller kvinnomisshandel behandling, 2. hos regeringenhemställer om en översyn av lagstiftningen så att tvång att genomgå behandlingi vissa fall kan bli ett alternativ som straffpåföljd. Imofionen anförs att män som begått olika övergrepp mot kvinnor ofta är i stortbehov av behandling eller terapi för att bearbeta de psykologiska mekanismersom legat bakom deras beteende. Motionärerna anser att det är nödvändigt attövervinna den negativa attityd som män vanligen intar till sådan behandling.Motionärerna anser vidare att det i vissa fall skulle vara värdefullt att prövatvångsmässig vård som alternativ till fängelsestraff. 1984/85:1653av m.fl. (c), vari yrkas att antar följande förslagfill ändring av 6 kap.-10 § : Densom genom att utlova eller ge ersättning skaffar eller söker skaffa sigtillfälligt sexuellt umgänge med annan döms för otillåten kontakt medprostituerad fill böter eller fängelse . Motionärernaanför att det vid sidan av sociala och andra insatser mot prostitutionen börinföras en straffregel som tar sikte pä kunderna och kriminaliserar deras rolli ett prostitufionsförhållande. En sådan kriminalisering skulle enligtmotionärernas mening bidra till att minska prostitutionens omfattning. 1984/85:2179av () och i (s), vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna att kunden i ettprostitutionsförhållande skall kriminaliseras. Enligtmofionärerna kommer en kriminalisering att pä sikt få till följd en kraftigminskning av antalet prostituerade. Behovet av sociala insatser understrykssamtidigt. 1984/85:2313av m. fl. (c), vari yrkas att, med hänvisning till vad somanförts i mofion 1984/85:2312, beslutar att kvinnor som utsatts förvåld och övergrepp skall ha rätt till juridiskt biträde inom rättshjälpens ram. Motionärernaförespråkar att målsäganden vid anmälan av brottet och i anslutning till och irättegången skall ha rätt tiil juridiskt biträde; frågan behöver inte utredasnärmare. 1984/85:2723av m. fl. (c), vari yrkas att, med hänvisning fill vad som anförtsi motion 1984/85:2722, 1. beslutar att hosregeringen begära sädana tilläggsdirektiv dll JuU 1985/86:3rättegångsutredningen som motionen anger, 2. beslutar som sinmening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om vård förgärningsmannen. Motionärernaanser att det processuella förfarandet i mål om sexuella övergrepp mot barn börses över i syfte att bereda barnen bättre skydd och mindre påfrestningar underrättegången som gärningsmannens rättssäkerhet garanteras. Vidareanförs i motionen att den som döms för övergrepp mot barn bör få en påföljd sominte bara tillgodoser allmänpreven-fionens krav; även en individuellt anpassadrehabilitering bör förekomma. 1984/85:2826av (vpk) och Margö (vpk), vari yrkas att hosregeringen hemställer om ett lagförslag som kriminaliserar kunden i ettprostitutionsförhällande. 1motionen anförs att ett sätt att komma åt prostitutionen är att stoppaefterfrågan genom att straffbelägga kundernas kontakt med prostituerade. Omfattande ändringar har företagits iBrB:s reglering av sexualbrotten och i viss annan lagstiftning med anknytningdärtill. Lagändringarna, som trädde i kraft den 1 juH 1984 (prop. 1983/84:105,JuU 25, rskr. 332), innebar bl. a. en genomgripande omarbetning av 6 kap. BrB.Samtidigt infördes också en möjlighet för målsäganden i exempelvis ettvåldtäktsmål att under rättegången få personligt stöd genom t. ex. enkontaktperson enligt socialtjäiistlagen (1980:620). I ärendet behandlades ävenfrågan om kriminalisering vid prostitution. Juridiskt biträde åt personer som utsatts för sexuellaövergrepp m.m. Motionsyrkandenainnebär att bl. a. våldtäktsoffer skall ha rätt till juridiskt biträde.Flertalet motionärer anser att biträde skall förordnas inom rättshjälpens ram(mot. 582, 690, 2313). I en motion förespråkas att den juridiska hjälpen skallvara kostnadsfri (mot. Gällande rätt och förarbeten Enligträttshjälpslagen (1972:429) gäller att allmän rättshjälp med vissa undantag kanbeviljas personer som behöver bistånd i rättsliga angelägenheter. Rättshjälpfår inte beviljas den vars beräknade årsinkomst överstiger en viss gräns. Dennahar för en person utan försörjningsbörda bestämts till . Om sökandeninte kan tillvarata sin rätt själv eller genom någon som i sin tjänsteställningeller annars lämnar honom bistånd, kan biträde förordnas inom ramen för rättshjälpen.Till biträde förordnas advokat, biträdande jurist på advokatbyrå eller någonannan som är lämplig för Den sökande skall betala avgift som baserar sig på hans JuU 1985/86:3ekonomiska förhållanden och, när biträdesersättningen överstiger en viss gräns,även beräknas med utgångspunkt i biträdesersättningens storlek. En grundläggande förutsättning för att allmän rättshjälpskall kunna beviljas är alltså att sökanden behöver hjälp i en rättsligangelägenhet. Den omständigheten att någon som målsägande - vilket ju offretvid en våldtäkt är - skall höras vid en rättegång anses inte innebära att ensådan angelägenhet föreligger. Om målsäganden framställer ett eget yrkande imålet kan emellertid, beroende på omständigheterna i det särskilda fallet,allmän rättshjälp med biträdesförordnande beviljas för målsäganden. Tilläggasbör att åklagaren som regel har att föra skadeståndstalan för målsägandensräkning. Rättshjälp genom offenfligt biträde, som utgör en annanrättshjälpsform, innefattar rätt att i vissa mål eller ärenden främst angåendeadministrativa frihetsberövanden erhålla rättshjälp. Ersättningen tilloffentligt biträde utgår av allmänna medel utan återbetalningsskyldighet förden enskilde. Vidare bör nämnas att man inom ramen för rättshjälp enligträttshjälpslagen kan få rådgivning i rättsliga angelägenheter under högst enfimme. Rådgivningen, som lämnas av en advokat eller av en biträdande jurist påen advokatbyrå, sker mot avgift som i vissa fall får sättas ned. I lagstiftningsärendet rörande sexualbrotten företogs intenågon ändring i rättshjälpslagen. Däremot gjordes en ändring i (RB); en ny regel, 20 kap. 15 a §, infördes. Den innebär att en målsägande, somhörs med anledning av åklagarens talan och som med hänsyn till brottets arteller annars kan antas vara i behov av personligt stöd under rättegången, fåråtföljas av en lämphg person som sådant stöd. Den som biträder målsäganden medpersonligt stöd utanför rättegången - vare sig det är fråga om en kontaktpersonenligt socialtjänstlagen, en sjukhuskurator, en företrädare för ett kvinnohus,en anhörig eller någon annan - skall alltså kunna fungera som ett sådant stödäven under rättegången. Stödpersonens uppgifter begränsas emellertid till vadsom faller inom ramen för beredande av personligt stöd. Någon befogenhet attingripa i förfarandet från juridiska utgångspunkter har inte stödpersonen. Här kan nämnas att RB (se 12 kap. samt 20 kap. 14 § andrastycket) innehåller regler om de funktionärer som kan biträda en part, bl. a.en målsägande, i en rättegång för att ta fill vara dennes rättsliga intressen.För en närmare redogörelse hänvisas till utskottets betänkande JuU 1983/84:25S.26. I anslutning till införandet av den nya regeln i 20 kap.15 a § RB uttalade utskottet inledningsvis att de genomfördaändringarna i fråga om sexualbrotten är ägnade att minska riskerna för att t.ex. en kvinna som utsatts för våldtäkt blir kränkande behandlad under deträttsliga förfarandet. Utskottet, som fann detta vara av stort värde, anfördevidare att det också var väsentligt att de personer som i olika funkfionerkommer i kontakt med en kvinna med anledning av att hon utsatts för ettsexuellt övergrepp får utbildning och information i dessa frågor. Utskottetansåg emellertid att behovet av personligt stöd åt den som har utsatts förvåldtäkt självfallet inte undanröjdes härigenom, och utskottet ställde sigpositivt till ordningen med Särskilt angeläget fann utskottet det JuU 1985/86:3vara att behovet av personligt stöd för målsäganden under själva det rättsligaförfarandet tillgodoses. Onekligen, uttalade utskottet, finns det skäl somtalar för att målsäganden utöver hjälpen från en kontaktperson e.d. bör få ettjuridiskt biträde. Emellertidvar det inte behovet av rent rättsligt bistånd utan behovet av personligt stödför målsäganden i samband med förhör och liknande under förundersökningen ochdet processuella förfarandet i övrigt som stod i förgrunden för utskottetsöverväganden; det som här krävs av biträdet är inte i första hand juridiskakvalifikationer, uttalade utskottet. Liksom departementschefen kom utskottetfram till att det aktuella behovet borde kunna tillgodoses genom att manbereder utrymme för den som i övrigt biträder målsäganden med personligt stödatt göra detta även i rättegängen. betonade utskottet att prövningeninom rättshjälpens ram av målsägandens behov av juridisk hjälp - som ofta ärsärskilt uttalat just i de fall då målsäganden har behov av ett personligt stödunder rättegången - självfallet skall ske oberoende av om målsäganden vidrättegången åtföljs av en sådan person som stöd. Härjämteuttalade utskottet bl. a. att den nya ordningen emellertid redan från börjanmåste följas med särskild uppmärksamhet och att det så snart över huvud tagettillräckligt underlag finns bör ske en utvärdering av hur de nya reglernafungerat i praktiken. Visar det sig då att det finns ett uttalat behov avjuridiskt biträde som stöd åt målsäganden under förundersökning och rättegångansåg utskottet att man noga bör överväga saken på nytt. måste andrahithörande frågor undersökas, bl. a. frågan om kostnadsansvaret och fråganhuruvida regleringen bör ges en generell giltighet och omfatta t. ex. även fallav andra våldsbrott och annan brottslighet. Vad utskottet sålunda anfört gavriksdagen som sin mening regeringen fill känna (JuU 1983/84:25 s.28 f, rskr.332). IDanmark och finns en ordning som innebär att den som har utsatts för ettsexuellt övergrepp kan få ett juridiskt biträde under det rättsligaförfarandet. Systemet infördes i och i . Det är iväsentliga avseenden likartat uppbyggt i båda länderna och innebär i huvudsakföljande. Polisenskall redan då t. ex. en kvinna gör anmälan om våldtäkt upplysa henne om hennesrätt att få juridiskt biträde. Det är i princip domstolen som förordnar detjuridiska biträdet. Kvinnan behöver inte underkasta sig förhör hös polisen utanatt ett juridiskt biträde är närvarande. Det juridiska biträdet har rätt attvara närvarande vid förhör med kvinnan såväl under förundersökningen som irättegången och kan ställa ytterligare frågor till kvinnan. Närdet gäller det juridiska biträdets ställning i processuellt avseende saknas merdetaljerade regler. I förarbetena till såväl den danska som den norskaregleringen sägs att avsikten inte är att biträdet skall verka som enytterligare åklagare i målet; Regleringen i båda länderna förutsätter emellertidatt biträdet skall kunna t. ex. företräda målsäganden i skadeståndsfrågan. I förarbetena fill dendanska regleringen uttalas att biträdets uppgifter kan JuU 1985/86:3 vara av både juridisk ochmer allmän karaktär. Utöver stöd till målsäganden vid förhör hos polisen och inför rätten och bistånd vid eventuella skadeståndsanspråk kan dethär bli tal om bl. a. personligt stöd och vägledning; det betonasatt det mer allmänna biståndet ofta kan vara av mycket väsentlig betydelseför målsäganden. I de norska bestämmelserna sägs uttryckligen attbiträdet skall tillvarata målsägandens intressen i samband med förundersökningenoch vid huvudförhandlingen samt att biträdet skall gemålsäganden den hjälp och det stöd som eljest är naturligt och rimligt i samband medsaken. Ibåde och skall det juridiska biträdet vara en advokat. Rättenfill juridiskt biträde är i princip kostnadsfri, dock att det norska systemetmedger att målsäganden själv får stå för merkostnaden, om advokat på annan ortutses. Regeringenhar beslutat tilläggsdirektiv (dir. 1984:43) till rättshjälpskommittén(Ju 1982:01) i enlighet med beslut. Kommitténhar sålunda fått i uppdrag att undersöka hur det rättsliga förfarandet i mål omansvar för sexualbrott har fungerat i praktiken från målsägandens synpunktsedan de nya reglerna infördes , På grundval av dennaundersökning bör kommittén enligt sina direktiv ta upp frågan om formerna förutvidgad rättshjälp åt i första hand kvinnor som har utsatts för sexualbrotteller vissa andra våldsbrott. Kommittén bör bilda sig en uppfattning om hursystemet i våra grannländer fungerar och undersöka om det är en sådan ordningsom bör bilda modell för ett nytt system för svensk del eller om systemet härbör ges en annorlunda utformning. Kommittén avser attredovisa resultatet av sitt arbete . Ienlighet med vad som förutskickades i lagstiftningsärendet rörandesexualbrotten har på regeringens uppdrag en arbetsgrupp med representanter förriksåklagaren, , och hösten1985 presenterat en rapport . Arbetsgruppen har samrått med bl. a. förkvinnojourer i . Rapporten skall tjäna som en praktisk handledning föralla som i sitt arbete kommer i kontakt med offer för misshandels- ochsexualbrott. I rapporten beskrivs den nuvarande ordningen i det aktuellahänseendet. Kriminalisering vid prostitution Motioner Motionärernabegär att kundernas handlande i prostitutionsförhållanden skall kriminaliseras(mot. 1653, 2179, 2826). Gällanderätt JuU 1985/86:3 Detär inte straffbart att mot vederlag tillhandahälla sexuella tjänster. Inteheller är det annat än undantagsvis straffbart att mot vederlag skaffa sigsådana tjänster. Bara i de fall då den prostituerade är kan det bhfråga om att betrakta kontakten med en prostituerad som en straffbar handlingför kunden. Det är nämligen straffbart som förförelse av ungdom att, genom attutlova eller ge ersättning, skaffa eller söka skaffa sig tillfälligt sexuelltumgänge med den som är (6 kap. 10§ BrB). Straffet för en sådanhandling är böter eller fängelse . Detta brott behandlasnärmare i följande avsnitt. Ävenandra straffbestämmelser kan bli tillämpliga. Exempelvis kan det varastraffbart som sexuellt utnyttjande (6 kap. 3§ BrB) att ha sexuellt umgänge mednågon genom att otillbörligt utnyttja att denne befinner sig i vanmakt ellernågot annat hjälplöst tillstånd, t.ex. till följd av kraftig berusning.Straffet är fängelse i högst fyra är. I1984 års lagstiftningsärende om sexualbrotten behandlades frågan omkriminalisering vid prostitution. Regeringsförslaget innebar att prostitutionsom sådan även skulle vara straffri såväl för den prostituerade somför kunden. restes förslag om kriminalisering av kundernashandlande. Isitt av godkända betänkande (JuU 1983/84:25 s. 24 f, rskr. 332) slogutskottet till en början fast att det är ett angeläget samhällsintresse att sålångt möjligt försöka motverka prostitutionen och dess skadeverkningar. Myckettalar emellertid mot ett allmänt straffsanktioneraf förbud mot prostitution,ansåg utskottet. Intresset av effektiva socialvårdande insatser skulle kunnamotverkas av en kriminalisering. En kriminalisering som riktar sig mot deprostituerade kvinnorna skulle te sig ytterligt inhuman och kunna uppfattas somen form av klasslagstiftning. Utskottet uttalade vidare att man inte heller meden kririiinalisering som riktar sig enbart mot dem som utnyttjar deprostituerades tjänster, kunderna, skulle kunna undvika sådana oönskadeeffekter som är förenade med ett allmänt utformat förbud mot prostitution;exempelvis skulle en sådan lagstiftning framkalla ett behov av särskildamellanhänder för de prostituerade. Och även om kriminaliseringen gjordes medbegränsning till kunderna skulle den med all sannolikhet bidra till att göraprostitutionen svåråtkomlig för myndigheterna, uttalade utskottet, som vidareanförde att andra allvariiga kriminalpohtiska invändningar mot en sådankriminalisering är de risker för utpressning den kan medföra och de svårigheteratt upprätthålla kontrollen av efterlevnaden som skulle uppstå. Utskottetanslöt sig alltså till departementschefens ställningstaganden, som innebar attnågon utvidgning av kriminaliseringen i fråga om prostitutionskontakter intebör ske. Utskottet uttalade vidare bl. a. att de åtgärder man från samhälletssida bör vidta för att bekämpa prostitutionen som sådan inte i första hand ärav straffrättslig karaktär; framför allt blir det fråga om olika åtgärder på detsociala planet. Den väg man bör gå i straffrättsligt JuU 1985/86:3 hänseendeär, anförde utskottet, att rikta in sig mot personer som tjänar pengar påandras prostitution. Imotionen anförs att det förekommer en omfattande prostitution av unga flickor,ofta med missbruksproblem. Motionären anser att brott mot den bestämmelse somstraffbelägger gärningen förförelse av ungdom, 6 kap. 10 § BrB, alltför oftainte beivras (mot. Enligt6 kap. 10 § BrB är det straffbart såsom förförelse av ungdom att, genom attutlova eller ge ersättning, skaffa eller försöka skaffa sig tillfälligtsexuellt umgänge med någon som är . Straffet är böter eller fängelsei högst . I6 kap. 11 § BrB föreskrivs att ansvar för gärning som begås mot någon underviss ålder skall ådömas även den som inte insåg men hade skälig anledning antaatt den andre ej uppnått sådan ålder. Regelni 6 kap. 10 § BrB, som saknade motsvarighet i äldre rätt, infördes medbrottsbalkens tillkomst, då som 6 kap. 8§ (prop. B 51,178 f, 435, s.C189 f, ILU 42 s. 49 f, rskr. Avsikten var att vidta åtgärder motprostitutionen och ge de unga ökat skydd mot att dras in i prostitution.Samtidigt framhölls emellertid i propositionen att möjligheterna att genomstrafflagstiftning komma till rätta med prostitutionsproblemet ej bordeöverskattas; motåtgärder borde sättas in på flera områden, bl. a. inom olikagrenar av socialvården och inom den polisiära verksamheten. Lagrådetuttalade vid sin granskning av förslaget att det, för att stadgandet inte skullefå en för vidsträckt tillämpning, måste fasthållas vid att det allenast avsågatt vända sig mot utnyttjandet av ungdom i gatuprostitution eller underliknande förhållanden. Bestämmelsenutsattes för motionsvis framförd kritik vid riksdagsbehandlingen. , som avstyrkte bifall till motionerna, hänvisade bl. a. tilllagrådets uttalande om att bestämmelsen vände sig mot utnyttjande av ungdom igatuprostitution eller under liknande förhållanden samt uttalade att det förlagrummets tillämplighet borde krävas att fråga var om verklig ersättning.Utskottet hänvisade vidare till uttalanden av allmänna beredningsutskottet år1958. Då hade framhållits som angeläget att stora ansträngningar görs för attkomma till rätta med de problem som sammanhänger med prostitutionen ochunderstrukits att särskild vikt borde fästas vid de yngre åldersgruppernassituation. År1971 tillkallades en sakkunnig för att se över bestämmelser omsedlighetsbrott. Den sakkunnige antog namnet sexualbrottsutredningen. Idirektiven uttalades bl. a. att i fråga om brottet förförelse av ungdom bordeövervägas om det fanns behov av att behålla kriminaliseringen eller omstraffbestämmelsen om koppleri beredde tillräckligt straffskydd mot att ungadras in i prostitution. Isitt betänkande (SOU 1976:9) Sexuella övergrepp konstaterade utredningen attbestämmelsen om förförelse av ungdom sällan tillämpades och att antalet dömdavarit mycket litet. varierade antalet dömda mellan en och femper år. För en närmare analys av antalet polisanmälningar m. m. hänvisas härtill betänkandet, s. 130. Utredningen uttalade att bestämmelsen hade tillämpatsså sällan att den inte kunde antas ha fyllt sin avsedda funktion att förhindraatt ungdom utnyttjas i gatuprostitution eller under liknande förhållanden ochfann att den borde upphävas. erinrades om de möjligheter som dendåvarande barnavårdslagen gav att ingripa för att få till stånd en ändring i enung prostituerads levnadssätt. Också koppleribestämmelsen angavs som ett skyddmot att ungdom utnyttjas i prostitution. Sexualbrottsutredningensbetänkande remissbehandlades men ansågs inte böra läggas till grund förlagstiftning. I stället tillkallades en ny kommitté, som tog namnet1977 års sexualbrottskommitté (en redogörelse för denna kommitté återfinnslängre fram). Ensärskild utredare tillkallades är 1977 för att göra en kartläggning av prostitutionenm.m. (prostitutionsutredningen). Utredningenpresenterade en genomgång av prostitutionens struktur och omfattning i betänkandet (SOU 1981:71) Prostitutionen i Sverige-bakgrund och åtgärder. Den avsåg förhållandena och fram . Utredningen fann bl. a. att de gatuprostituerade utgjorde en grupp av relativt unga kvinnor. Genomsnittsåldern var och befann sig i åldersintervallet . Andelen underåriga prostituerade - - var liten, . Andelen under var mycket liten, . Enligt utredningen kunde uppgifterna om de underåri- . ga prostituerade antas haen hög grad av tillförlitlighet pä grund av den förhållandevis högaupptäcktsrisken för dem. I betänkandet anfördes vidare att de yngstaprostituerade hade väsentligt lägre frekvens på sin prostitution ängenomsnittet av gruppen (s. 76 f). Det framhölls att det inte fanns belägg förde ofta framförda påståendena om att många mycket unga flickor prostituerar sigoch att prostitutionen går allt längre ned i åldrarna (s. 136) Det påpekadesockså att det var sällsynt med åtal enligt den aktuella bestämmelsen. Utredarenifrågasatte om inte åtal skulle kunna väckas i större omfattning. Utredarenansåg det exempelvis vara av intresse att få fler avgöranden som visar hurdomstolarna tolkar rekvisitet "skälig anledning anta" i 6 kap. 11 §BrB i de fall då kunden säger sig inte ha insett att den 1*Riksdagenl985/86.7saml.Nr3 prostituerades ålder understeg18 år. Utredaren fann inte någon anledning JuU 1985/86:3 att föreslå någonändring i den gällande regleringen (s. 146). Somnyss sagts tillkallades sexualbrottskommittén för att göra en förnyad översynav sedlighetsbrotten.