bet · G901JuU3 · 1985-12-31 00:00:00 — Kommittén uttalade i sitt betänkande (SOU 1982:61)Våldtäkt och andra sexuella övergrepp att det inte finns någon anledning attändra den bestämmelse som kriminaliserar försök att få prostitutionskontaktermed ungdomar (s. 124). I 1984 årslagstiftningsärende om sexualbrotten berördes inte den aktuella frågan i sak.Endast ändringar av formell natur vidtogs i bestämmelsen. Förutomde uppgifter som lämnats ovan under rubrikerna ochProstitutionsutredningen kan följande nämnas. förekomingen lagföririg för brottet förförelse av ungdom. dömdes två personerför brottet och en person meddelades åtalsunderlåtelse. lagfördes trepersoner för sådant brott. Påföljden bestämdes i samtliga fall till böter. Enligtlagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) finns vissaförutsättningar att bereda den som är under 18 är, i vissa fall ,vård utan samtycke. Detta gäller bl. a. om den unge utsätter sin hälsa ellerutveckling för allvarlig fara genom missbruk av beroendeframkallande medel,brottslig verksamhet eller något annat därmed jämförbart beteende (1 §). Some.xempel pä det senare nämndes i förarbetena till lagen prostitution (prop.1979/80:1 s. 583). Aktuella projekt m. m. Delegationen(S 1974:05) för social forskning genomförde i samarbete medsocialdepartementet ett forskningsseminarium under . Avsikten med seminariet var att belysa forskningsläget och ringa inangelägna områden för fortsatt forsknings- och utvecklingsarbete. En rapport(Ds S1984:14) över seminariet gavs ut är 1984. har därefter erhållitmedel frän delegationen för ett projekt om prostitutionsförebyggande arbetebland unga. Delegationen finansierar också ett forskningsstipendium förprojektledaren. Projektets första etapp avser kunskapsinsamlande och ärinriktat på personal som arbetar med ungdomar i riskzonen. Projektet är knutettill och till social- och fritidsförvaltningarna iHelsingborg. En första rapport är planerad att föreligga . JuU 1985/86:3 Socialutskottethar behandlat en motion med begäran om stimulans till kommunernaför nya former av behandlingsarbete för att hjälpa prostituerade kvinnor.Utskottet, som i sitt av godkända betänkande avstyrkte bifall tillmotionen, framhöll att det pågår ett omfattande forsknings- ochutvecklingsarbete för att hjälpa prostituerade och för att förhindra attungdomar dras in i prostitution (SoU 1984/85:14 s. 17, rskr. Behandling av män som dömts för våldtäkt m.m. Motionerna Imotion 692 tas upp frågan om behandling av män som begått övergrepp mot '> Motionärernaanser att det är angeläget att männen aktivt erbjuds vård ochbehandling och attde även mot sin vilja bör kunna tvingas till vård. Det är nämligen vanligt attde först intar en avvisande inställning. Motionärerna anser också att det vorevärdefullt att som alternativ till fängelsestraff pröva att som påföljd dömatill genomgående av ett vårdprogram. -1 motion 2723 (yrk. 2) anförs att när envuxen döms för övergrepp mot barn det är nödvändigt att påföljden inte baratillgodoser de allmänpreventiva kraven; den dömde måste också få enindividuellt anpassad rehabilitering. I andra länder, bl. a. i , har nyametoder prövats med gott resultat, anför motionärerna. Detsvenska påföljdssystemet ger inte möjUghet att döma någon att genomgå ettvärdprogram, såsom efterlyses i motion 692. Inte heller kan tvångsmässigbehandling av det slag som avses i motionerna ges den som är intagen ikriminalvårdsanstalt. Enligt 10 § andra stycket lagen (1974:203) om kriminalvårdi anstalt skall en intagen som har behov av medicinsk-psykologisk eller annansärskild behandling beredas sådan om det kan ske med hänsyn till anstaltstidenslängd och den intagnes förutsättningar. Härvid är fri villighet förutsatt. Detfinns anledning att i detta. sammanhang något beröra påföljden skyddstillsyn. Skyddstillsyn får förenas med föreskrifter för den dömde, t. ex. avseende läkarvård, nykterhetsvård eller annan vård eller behandling i eller utom sjukhus (28 kap. 6 § BrB jämfört med 26 kap. 15 § BrB). Frivillighet är därvid inte en ovillkorlig förutsättning för att föreskriften skall fåmeddelas, uttalades i proposition 1982/83:85 i anslutning till vissa ändringar i fråga om bl. a. skyddstillsynspåföljden (s.91). I propositionen framhölls emellertid att det är uppenbart att en frivillig medverkan från lagöverträda rens sida ofta är en förutsättning för att man skall kunna räkna med att vård eller behandling skall kunna ge något positivt resultat; ett direkt tvång mot den som erhållit en föreskrift om vård för att genomföra vården kan ju för övrigt inte komma i fråga annat än om förutsättningarna för tvångsvård enligt social- och sjukvårdslagstiftningen är tillämpliga, anfördes i propositionen. Skyddstillsynen kanundanröjas och annan påföljd bestämmas om den JuU 1985/86:3 dömdeallvarligt åsidosätter sina åligganden (28 kap. 8 och 9§§ BrB). -Påföljdenskyddstillsyn får endast undantagsvis ådömas för brott med fängelse i ett årsom straffminimum (28 kap. 1 § tredje stycket BrB). För exempelvis våldtäkt ärstraffminimum två är (6 kap. 1 § BrB). Statsbidrag till försöksverksamhet m.m. Idecember 1983 uppdrog regeringen åt att lämna förslag tillförsöksverksamhet inom området kvinnomisshandel. Regeringen avsåg att under treår ställa vissa belopp till förfogande för försöksverksamheten. Därefter beslötregeringen att från femte huvudtitelns reservationsanslag A 3.Forsknings- och utveckhngsarbete samt försöksverksamhet fördela 625 000 kr.till fyra projekt enligt förslag av . Det av projekten som hardet största intresset i detta sammanhang avser ett treårigt projekt inomkriminalvårdens Göteborgsregion, syftande till att utveckla behandhngsmetoderför män dömda för övergrepp mot kvinnor. Till projektet avsattes 150 000 kr.föi /84. Regeringenhar därefter på förslag reserverat ytterligare150 . från anslaget A 3 för ett andra verksamhetsår inom det nämndaprojektet. De i projektet verksamma psykologerna har gett ut endelrapport med bl. a. en beskrivning av projektets utformning och principernabakom det terapeutiska arbetet. Regeringenhar vidare från samma anslag på förslag ställt . till förfogande för ett projekt vid kriminalvårdsanstalten behandling av män dömda för övergrepp mot kvinnor. Därefterhar regeringen beviljat bidragmed högst . från femte huvudtitelns reservationsanslag J 5.Utveckling och försök med vissa värdformer. Bidraget är avsett att användas fören resa till med syfte att studera behandlingsprogram för män med sexuelltaggressiv problematik inom kriminalvård och psykiatrisk vård. Isammanhanget skall också nämnas att brottsförebyggande rådet harinrättat en arbetsgrupp om sexuella övergrepp mot barn. I arbetsgruppensdirektiv tas bl. a. upp frågan om samhällets reaktioner på sådana brott, ocharbetsgruppen bör enligt direktiven bilda sig en uppfattning om de alternativabehandlingsmodeller som prövats bl. a. i och överväga i vad mån sådana modellerhar någon relevans för svenska förhållanden och om de i någon form bör prövashär. Utskottetbehandlade motioner som tog upp frågor om behandHng av män som dömts till fängelse för våldtäkt eller kvinnomisshan del. I sitt av godkända betänkande (JuU 1983/84:20 s. 9 f) uttalade utskottet bl. a. att utskottet delade den grundsyn som motionärerna gav uttryck för i fråga om vikten av att utveckla metoder för särskildainsatser för de grupper av män som dömts för olika former av våldsbrott mot kvinnor. Utskottet välkomnadedärför regeringens insatser inom området kvinno- JuU 1985/86:3 misshandel, variäven inbegreps frågor om behandling av gärningsmännen. Utskottet tog avprincipiella skäl avstånd från tanken att införa en straffpåföljd som skulleinnebära ett obligatoriskt vårdprogram för de berörda till fängelse dömdamännen. Skäl att överväga ändring i 10 § andra stycket lagen om kriminalvård ianstalt, som förutsätter frivillighet för sådan behandliiig som beskrivs där,förelåg enligt utskottets mening inte. Utskottet förklarade sig emellertid sepositivt på att man genom försöksverksamhet i därför lämpade anstalter sökerutveckla metoder för insatser för de ifrågavarande intagna. Härbör också nämnas att justitieministern i en interpellationsdebatt i kammarenden har diskuterat frågan huruvida påföljd för sexuella övergreppmot barn kan utvidgas till att innefatta vård och terapi för att komma tillrätta med det sjukliga beteende som ligger bakom övergreppen (Riksdagensprotokoll 1984/85:94, 7§). , som tillkallades och vars uppdrag utgjort ett led i detkriminalpolitiska utvecklingsarbetet med syfte att minska användningen avfrihetsberövande påföljder, lämnade sitt slutbetänkande (SOU1984:32) Nya alternativ till frihetsstraff. Ibetänkandet behandlas framför allt fyra olika nya alternativa påföljder. De ärnattfängelse, veckoslutsfängelse, samhällstjänst och kontraktsvård. överväganden är kontraktsvård den påföljd som bör komma i fråga föratt införas i det svenska påföljdssystemet. Kontraktsvård innebär kort uttrycktatt missbrukare av alkohol och narkotika erbjuds att frivilligt underkasta sigvård för sitt missbruk enligt ett särskilt behandlingsprogram i stället föratt undergå ett fängelsestraff. Det övervägs i . Processuella regler i syfte att skydda barn i rättegång Motionärernaanser att barn som utsatts för sexuella övergrepp bör ges en mer skyddadbehandling i rättegången än vad som är fallet. Användning avbandupptagningar och videoinspelningar i största möjliga utsträckningförespråkas i stället för direkta förhör med barnet inför domstolen.Psykologiskt utbildad personal bör enligt motionärerna närvara vid förhören.Vidare bör barnet få stöd under rättegången, exempelvis genom en stödpersonfrån de sociala myndigheterna (mot. Enligt20 kap. 8 § fjärde stycket RB är målsägande den mot vilken ett brott är begånget eller som däravblivit förnärmad eller lidit skada. Barn som utsatts 13 försexuella övergrepp intar således normalt mälsägandeställning i den JuU1985/86:3 rättsliga processen mot gärningsmannen. I det följande ges en kortfattad redogörelse förhuvuddragen av de regler som är aktuella vid förundersökning och rättegång närmisstanke föreligger om att ett barn har utsatts för sexuellt övergrepp. Detbör framhållas att enligt 71 § socialtjänstlagen (1980:620)socialnämnden skall informeras när en myndighet får kännedom om något som kaninnebära att socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd. Förhör under förundersökningen får hållas med var och ensom antas kunna lämna upplysning av betydelse för utredningen (23 kap. 6 § RB).Om den som hörs är bör den som har vårdnaden om den unge varanärvarande vid förhöret, om det kan ske utan men för utredningen (23 kap. 10 §tredje stycket RB). I den tidigare nämnda rapporten uttalas dock i anslutning tilldenna bestämmelse att det ofta är direkt olämpligt att någon anhörig ärnärvarande. Barnet kan då ha svårt att säga sanningen, av solidaritet medfamiljen eller av rädsla. När det gäller små barn och barn som är mycket räddaeller skygga rekommenderas det att en barnpsykolog eller en socialsekreteraremed god kunskap om barn är närvarande vid förhöret. Det sägs vidare att samrådom behovet av en expert i detta sammanhang alltid bör ske mellan förundersökningsledaren/åklagaren,förhörsledare och . I förundersökningskungörelsen (1947:948) har vissa närmareföreskrifter meddelats om förhöret. De innebär följande. Förhör med barn skallutföras . så att det inte uppkommer fara för att barnet tar skada därav.Särskilt stor varsamhet bör iakttas i fall som berör sexuallivet. Det bör nogatillses att det inte väcks uppseende kring förhöret. Detta får inte göras meringående än omständigheterna oundgängligen kräver. Om möjligt bör förhör hällasbara en gång (17§). Förhör med barn bör hållas av en person med särskildfallenhet för uppgiften. När det är lämpligt med hänsyn till barnets kön ochålder bör en kvinnlig förhörsledare anlitas (18 §). Om ett barns utsaga är avavgörande betydelse för utredningen bör, om det är av vikt med hänsyn tillbarnets ålder och utveckling och brottets beskaffenhet, någon som äger särskildsakkunskap i barn- eller förhörspsykologi biträda vid förhöret eller yttra sigangående värdet av barnets utsaga (19§). Den nämnda rapporten innehåller utförliga synpunkter påvad som bör iakttas vid förhör med barn. a. uttalas att förhöret alltidskall tas upp på band och att videoinspelning om möjligt bör användas. När detgäller små barn sägs att videoinspelning ofta anses nödvändig. Här bör tilläggas att det inom förnärvarande pågår arbete med att utforma en lärobok i förhörsteknik. I dennakommer att ingå ett kapitel om förhör med barn, vilket även skall omfattaförhör med barn som utsatts för sexuella övergrepp. Läroboken kommer att utgesinom det närmaste halvåret. a. följande regler för målsägandemedverkan i rättegång. En målsägande får inte höras som vittne (36 kap. 1 § RB).Detta innebär bl. a. att han inte får avlägga ed inför domstol. Om målsägandens närvaro inte kan antas sakna betydelse förutredningen skall han infinna sig personligen vid huvudförhandling i underrätt och hovrätt 14 (20 kap.14 § och 11 kap. 5 § RB). Om målsäganden skall höras i anledning av juU1985/86:3 åklagarenstalan skall han kallas till huvudförhandlingen (45 kap. 15 § första En målsägande, som hörs med anledning av åklagarens talan och sommed hänsyn till brottets art eller annars kan antas vara i behov av personligtstöd under rättegången, får åtföljas av en lämplig person som sådantstöd (20 kap. 15 a § RB). Om det finns anledning anta att en målsägande i närvaro avden tilltalade av rädsla eller av annan orsak inte fritt berättar sanningen,får rätten förordna att den tilltalade inte får vara närvarande under förhöret(46 kap. 7§ RB). Om huvudförhandlingen äger rum utan att målsäganden ärnärvarande skall rätten, om det behövs, redovisa ur handlingarna vadmålsäganden har anfört (46 kap. 6§ femte stycket RB). Den sist nämnda regeln har samband med bestämmelsen i 35kap. 14 § RB. Denna öppnar möjlighet att i vissa fall som bevis åberopaberättelse som avgetts under förundersökningen. Domstolen har alltså fåttmöjlighet att undantagsvis ta upp bevisning i form av t. ex. en bandinspelningeller ett nedtecknat förhör i stället för att, som normalt sker, höra personenvid huvudförhandlingen. Som exempel härpå kan följande anges. I ett avgöranderörande åtal för sedlighetssårande gärning gentemot ett barn fann högstadomstolen, enligt grunderna för 35 kap. 14 § RB, att barnet, då , inteborde höras i målet utan att i stället hennes vid förundersökningen avgivnautsaga borde framläggas för domstolen genom uppspelning av ljudbandet (NJA 1963S.555). I detta sammanhang bör också framhållas följandebeskrivning ur rapporten . Ett barn som utsatts för ett brott kallas inte tilldomstol annat än i undantagsfall. Åklagaren åberopar i regel barnets berättelseunder förundersökningen och de uppgifter om barnets reaktioner och övrigaförhållanden under förhöret som kan lämnas av förhörsledaren. Denna hörs då somvittne i målet. Här bör även påpekas att dengrundläggande principen om offentlighet vid domstolsförhandlingar kaninskränkas bl. a. i mål om sexualbrott. Förhandlingen får då hållas inomstängda dörrar (5 kap. 1§ RB). Enligt samma paragraf gäller dessutom att förhörmed den som är under 15 år- även i andra mål än sådana som gäller sexualbrott -får hållas inom stängda dörrar. Det kan finnas anledning att något beröra vissa regler iRB som gäller för vittnen men som inte enligt uttrycklig lagreglering gällerför målsägande. 136 kap. 4 § RB föreskrivs att om den som åberopas som vittne ien rättegång är rätten med hänsyn till omständigheterna prövar omhan får höras. Enligt uppgift i den berörda rapporten förekommer det att bestämmelseni 36 kap. 4§ RB som gäller vittnen analogt tillämpas även på målsägande. Detskall också nämnas att RB tillåter att ett vittne i vissa fall förhörs utomhuvudförhandlingen (RB 36 kap. 19 §). juU 1985/86:3 Rättegångsutredningenhar i sitt betänkande (SOU 1982:26) Översyn av 1 - Processen itingsrätt bl. a. behandlat frågor om bevisningens förebringande ochförhållandet mellan vittnen, målsägande och parter. Ett syfte är att åstadkommaen mer flexibel ordning. Sedanremissbehandling avslutats pågår nu överväganden i ämnet inomjustitiedepartementet. En lagrådsremiss är planerad att föreligga . Motionärenanför att en läkare som undersöker en våldtagen kvinna lätt kan förväxla alkoholpåverkan med chock efter övergreppet. Motionären anser att alkotest skall vara obligatoriskt vid läkarundersökning av våldtagna kvinnor (mot. 2). " I2 kap. regeringsformen (RF) finns inskrivna de fri- och rättigheter som varjemedborgare är tillförsäkrad gentemot det allmänna. Av intresse i dettasammanhang är 2 kap. 6§ RF. Där föreskrivs att varje medborgare är gentemot detallmänna skyddad mot bl. a. påtvingat kroppsligt ingrepp och kroppsvisitation.Förbudet att företa bl. a. kroppsliga ingrepp mot den enskildes vilja är inte absolututan kan enligt 2 kap. 12 § RF begränsas genom föreskrift om rätt att görasådant ingrepp. Föreskriften skall i sä fall ges i lag. Tillbegreppet kroppsliga ingrepp räknas naturligtvis alla operativa ingrepp. Diträknas också ett sådant ingrepp som blodprovstagning. Åläggande att lämnaalkoholutandningsprov utgör också ett kroppsligt ingrepp. Somexempel på lagstiftning som medger rätt att företa kroppsligt ingrepp mot denberördes vilja kan nämnas 28 kap. 12 § RB. Där föreskrivs att kroppsbesiktning fårföretas på den som skäligen kan misstänkas för brott vara fängelse kan följa,bl. a. för att utröna omständighet som kan ha betydelse för utredningen ombrottet. Vid kroppsbesiktningen får det tas blodprov och utföras annanundersökning som kan ske utan nämnvärt men. Någon skyldighet för annan än denmisstänkte, exempelvis för en målsägande att underkasta sig kroppsbesiktning,t. ex. vid en läkarundersökning i samband med utredning om brott, finns inte. Däremotger 28 kap. 11 § RB möjlighet att vid brott med fängelse i straffskalan företakroppsvisitation pä annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet om detfinns synnerlig anledning att anta att utredning om brottet därigenom skullevinnas. Kroppsvisitation är emellerfid en mindre ingripande åtgärd änkroppsbesiktning och innefattar inte rätt att ta t. ex. blodprov elleralkoholutandningsprov. Härbör också nämnas något om hälso- och sjukvårdslagens (1982:763) reglering. Medhälso- och sjukvård avses åtgärder för att medicinskt förebygga,utreda och behandla sjukdomar och skador (1 §). Vården skall JuU 1985/86:3bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet (3 § andrastycket 2) och skall så långt det är möjligt utformas och genomföras i samrådmed pafienten (3 § tredje stycket). Lagstiftningen bygger på frivillighet.Vården får alltså inte ges mot patientens vilja. Här bör också nämnas att frågan om läkarundersökning avvåldtagna kvinnor behandlas i den tidigare nämnda rapporten . Där betonas att det ärnödvändigt med ett medgivande frän kvinnan för att läkarundersökning skallkunna ske. Utskottet behandlar i detta betänkande ett antal frågorsom har tagits upp i motioner under allmänna motionstiden och som haranknytning till lagstiftningen om sexualbrott. Motionsönskemälen gällerföljande frågor. Juridiskt biträde åt personer som utsatts för motionerna 1984/85:582 sexuella övergrepp m.m. (c), 1984/85:583 yrk. 1 (c), 1984/85:690(c), 1984/ 85:2313 (c) Kriminalisering vid prostitution motionerna1984/85:1653 (c),1984/85:2179 (s), 1984/85:2826 (vpk) Förförelse av ungdom motion 1984/85:491 (fp) Behandlingav män som dömts för våldtäkt motionerna1984/85:692 m.m. (s), 1984/85:2723yrk. (c) Processuella regler i syfte att skydda barn i motion 1984/85:2723 1 (c) Alkotest vid läkarundersökning motion 1984/85:583 yrk. trädde en lagstiftning i kraft som innebaren genomgripande omarbetning av bestämmelser om sexualbrott (6kap. , BrB). Det infördes en möjlighet för målsäganden it. ex. ett våldtäktsmål att under råttegången få personligt stöd genom någonlämplig person (20 kap. 15 a § , RB). Motionskrav om rätt tilljuridiskt biträde för målsäganden avslogs av (prop. 1983/84:105, JuU25, rskr. I lagstiftningsärendet behandlades även frågan omkriminalisering vid prostitution. I det följande tar utskottet upp de ohka motionsfrågorna isex olika avsnitt under skilda rubriker. Juridisktbiträde åt personer som utsatts för sexuella övergrepp JuU 1985/86:3 rn.m. I motionerna begärs att våldtäktsoffer skall få rätt tilljuridiskt biträde i den rättsliga processen. En av motionerna tar sikte påkvinnor som utsatts för våld och övergrepp. Inom rättshjälpens ram finns olika former för rättsligtbistånd. En av formerna, allmän rättshjälp, kan under vissa begränsadeförutsättningar komma i fråga för en målsägande i rättegång som framställer etteget yrkande i målet. Vid allmän rättshjälp skall sökanden normalt betalaavgift för rättshjälpen. Frågan om behovet av någon form av bistånd för bl. a.våldtagna kvinnor behandlades lagstiftningsärende om sexualbrotten.Utskottet ställde sig i sitt av godkända betänkande bakom den ipropositionen föreslagna ordningen. Denna innebär att en målsägande som hörsmed anledning av åklagarens talan och som med hänsyn till brottets art ellerannars kan antas vara i behov av personligt stöd under rättegången får åtföljasav en lämplig person som sådant stöd (20 kap. 15 a § RB). Utskottet uttalade emellertid att det så snartdet över huvud taget finns tillräckligt underlag bör ske en utvärdering av hurde nya reglerna fungerat i praktiken. Om det då visar sig att det finns ettuttalat behov av juridiskt biträde som stöd åt målsäganden under förundersökningoch rättegång ansåg utskottet att man noga bör överväga saken på nytt. Ocksåfrågan huruvida regleringen bör ges en generell giltighet och omfatta t. ex.även fall av andra våldsbrott och annan brottslighet måste undersökas, uttaladeutskottet. Detta gavs regeringen till känna (JuU 1983/84:25 s. 28 f, rskr.332). Därefter har regeringen beslutat tilläggsdirektiv tillrättshjälpskommittén (Ju 1982:01) i enlighet med beslut. Kommitténavser att lägga fram resultatet av sitt arbete i ämnet under första halvåret1986. Utskottet vill först erinra om den betydelsefullareformering av lagstiftningen om sexualbrott som genomfördes den 1 juli 1984.Härigenom kom ett omfattande och långvarigt utredningsarbete att leda fram lagstiftning som är anpassad till moderna värderingar och en nyare tidskvinnosyn. Såsom utskottet betonade lagstiftningsärende är det avstort värde att lagstiftningen får en utformning som är ägnad att minskariskerna för att t. ex. en kvinna som utsatts för våldtäkt bUr kränkandebehandlad under det rättsliga förfarandet. Utskottet vill också betona betydelsen av att målsägandenfår personligt stöd inte bara i nära anslutning till själva övergreppet utan även under det efterföljande rättsliga förfarandet; även med den nya regleringen i fråga om sexualbrott innebär förundersökningen och rättegången fortfarande stora påfrestningar för målsäganden. Den form för stöd i rättegången som har införts har utan tvivel stora fördelar och fyller en viktig uppgift i dessa Det bör ocksånoteras att bestämmelsen i RB om stödperson JuU 1985/86:3 underrättegången har avseende inte bara på offer för sexualbrott utan är meragenerellt utformad. Detär emellertid, som utskottet också gett uttryck för i 1984 årslagstiftningsärende, nödvändigt att om erfarenheterna talar för det gå vidarepä den inslagna vägen. Uppdrag att utreda frågorna och föreslå lämpligalösningar såsom begärt har getts åt rättshjälpskommittén. Ettbetänkande från kommittén kan väntas om ett di-ygt halvår. Utskottet,som vidhåller den ståndpunkt som intogs lagstiftningsärende, finnerdet tillfredsställande att ämnet nu är föremål för konstruktiva överväganden irättshjälpskommittén. Medhänsyn till att överväganden i den riktning som motionärerna önskar sålundapågår anser utskottet att det saknas anledning för att ta någrainitiativ i frågan. Utskottet avstyrker därför bifall till motionerna 582, 583(yrk. 1), 690 och 2313. .