bet · G901JuU35 · 1985-12-31 00:00:00 — om anslag till utredningar m.m. (prop. 1985/86: 100, bil.4, A 3, jämte motioner) Utredningar m. m. Regeringen har i proposition 1985/86:100bilaga 4 () under punkt A 3 (s. 32) föreslagit riksdagenatt till Utredningar m. m. för /87 anvisa ettreservationsanslag av . I motion 1985/86: Ju222 av () hemställs,såvitt nu är i fråga, att som sin mening ger regeringen till kännaden kristna etikens betydelse för en minskning av antalet brott (yrkande I), 1 motion 1985/86: Ju601 av () hemställs attriksdagen hos regeringen begär förslag till sådan ändrad lydelse av 1 kap, 7 §brottsbalken att allmänpreventionen tillmäts större vikt och betydelse än vadsom nu är fallet, 1 modon 1985/86: Ju605 av () hemställs attriksdagen hos regeringen begär att bötesstraff skall kunna verkställas genomuppbörd, I motion 1985/86: Ju606 av m, fl. (fp)hemställs, såvitt nu är i fråga, - att riksdagenbeslutar att 8 kap, 4 § skall ges den lydelse som förordats imotionen (yrkande 11), - att riksdagenbeslutar att med ändring av nuvarande regler återgå till tidigare ordning medvillkorlig frigivning från fängelse efter två tredjedelar av strafftiden(yrkande 12), - att riksdagenbeslutar att hos regeringen begära ett förslag till försöksverksamhet medsamhällstjänst som alternativ till fängelsestraff (yrkande 14), I motion 1985/86: Ju607 av m, fl, (m)hemställs, såvitt nu är i fråga, - att som sin mening ger regeringen till kännavad som i motionen anförts om statens ansvar för att skydda medborgarna mot brott (yrkande 1), att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i JuU 1985/86:35 motionenanförts om allmänpreventionens brottsavhållande betydelse (yrkande 2), att riksdagenbeslutar att ändra 8 kap, 4 § på sätt som anges i motionen(yrkande 3), att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts omsträngare straff vid vanebrottslighet (yrkande 9), att riksdagenbeslutar ändra och lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt såatt den obligatoriska villkoriiga frigivningen upphävs (yrkande 10), att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om stramareskyddstillsyn (yrkande 11), att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts omvillkorligt fängelse (yrkande 12), att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om nyaformer för frivård (yrkande 13), 1 motion 1985/86: Ju608 av () hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionenanförts om vikten av att institutet villkorlig dom inte skall utgöra enfristående påföljd, utan att den bör vara en villkorlig eftergift av en utmättfrihetsberövande påföljd, I motion 1985/86: Ju609 av ()hemställs att hos regeringen begär förslag om sådan ändring ibrottsbalken som i motionen anförts om preskriptionstidsberäkning vidstöldbrott, 1 motion 1985/86: Ju6l4 av m,fl. (c) hemställs,såvitt nu är i fråga, att riksdagenbeslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs ompåföljder vid våldsbrott (yrkande 2). att riksdagenbeslutar att hos regeringen begära förslag om införande av försöksverksamhet ifråga om påföljden samhällstjänst i enlighet med vad som anförs i motionen(yrkande 11), att riksdagenbeslutar att de före den gällande reglerna för villkorligfrigivning åter skall gälla (yrkande 13). I motion 1985/86: Ju622 av () och HansPetersson i (fp) hemställs att hos regeringen begär enöversyn av varusmugglingslagen enligt vad som anförts i motionen, I motion 1985/86: Ju703 av () hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna att samhället bör tavara på och skydda uppgiftslämnare som hjälper myndigheterna att beivra brottoch upprätthälla god samhällsordning. utskottet JuU 1985/86: 35 Regeringens förslag under detta anslag innebär en ökningmed 3 milj, kr, i förhållande till anslaget för innevarande budgetår. Av detföreslagna anslaget beräknas högst 0,8 rnilj, kr. för fortsatt utredning omrättsväsendets informationssystem (RI), I propositionen uppger departementschefen att tre nyakommittéer har tillsatts under är 1985 och att fyra kommittéer harslutfört sina uppdrag. Utskottettillstyrker regeringens förslag till medelsanvisning. I detta avsnitt behandlas ett antal motionsvågen väcktafrågor rörande det straffrättsliga påföljdssystemets utformning och innehåll.Som en allmän bakgrund till dessa frågor skall här nämnas följande. Vid införandet av det nuvarande påföljdssystemet i (BrB) var en av huvudlinjerna att söka begränsa användningen av frihetsstraff,som underlag skapades för en ordning som innebar att kriminalvård ifrihet skulle kunna tillämpas i största möjliga utsträckning. Detsamma gällerde reformer beträffande påföljdssystemet som tid efter annan har beslutatsefter tillkomsten av BrB och vid vilka inriktningen i stor utsträckning varitatt avkorta längden på de frihetsberövanden som ändå måste göras. Enligt BrB är påföljderna för brott dels de allmännastraffen böter och fängelse samt disciplinstraff för krigsmän, dels villkorligdom, skyddstillsyn och överlämnande till särskild vård. Straffskalorna förbrotten omfattar bara de allmänna straffen. Vid val av påföljd skall domstolarna med iakttagande avvad som krävs för att upprätthålla allmän laglydnad fästa särskilt avseende vidatt påföljden skall vara ägnad att främja den dömdes anpassning i samhället (1kap, 7 § BrB). Böter ådöms i dagsböter eller direkt i pengar (penningböter)(25 kap, I S BrB), Fängelse ådöms eller på livstid. Fängelse påviss tid får normalt inte överstiga . Den minsta tid som får ådömas är 14dagar (26 kap, 1 § BrB), - Den som har dömts till fängelse skall i princip alltid friges villkorligt när halva strafftiden haravtjänats; måste dock alltid ha avtjänats (26 kap. 6 § BrB),Om straffet är fängelse i lägst får i vissa fall villkorlig frigivninginte ske förrän två tredjedelar av strafftiden har avtjänats (26 kap, 7 § BrB), Villkorlig dom får meddelas för brott som har fängelse istraffskalan, om det inte med hänsyn till den tilltalades personligaförhållanden finns grundad anledning att befara att han kommer att göra sigskyldig till fortsatt brottslighet. Sådan dom får inte meddelas om brottetssvårhet eller andra allmänpreventiva skäl hindrar det (27 kap. I § BrB), Förden dömde gäller en prövotid av . Villkorlig dom får kombineras medböter. Skyddstilisyn får meddelas för brott som har fängelse istraffskalan, om JuU 1985/86: 35 det med hänsyn till den dlltalades personligaförhållanden finns anledning att anta att påföljden kan bidra till att hanavhåller sig från fortsatt brottslighet. Om det lindrigaste straff som ärföreskrivet för brottet är fängelse eller mera får skyddstillsynådömas bara om det finns särskilda skäl till det (28 kap, 1 § BrB).Skyddstillsynen kan kombineras med böter eller med fängelse i lägst 14 dagaroch högst , Skyddsdilsynen fortgår under en prövotid av (28kap. 4 § BrB). av prövotiden skall den vara förenad medövervakning (28 kap. 5 § BrB). Påföljden överlämnande till särskild vård innebär att dentilltalade blir föremål för vård enligt särskild lagstiftning härom (31 kap.BrB). Som framgår av redogörelsen i budgetpropositionen (s.26-29) pågår det, med utgångspunkt i överväganden inom kommittéväsendet, ett reformarbetesom gäller en tämligen betydande omvandling av påföljdssystemet. Frågan om användningen av frihetsstraffet har varitföremål för en allsidig översyn a\ fängelsetraffkommittén. Kommitténs slutligaöverväganden i de huvudsakliga frågorna har redovisats i det framlagdahuvudbetänkandet (SOU 1986:13-15) Påföljd för brott. I betänkandet behandlasbl. a. frågor om straffskalor, päföljdsval, straffmätning och villkorligfrigivning. I betänkandet redovisas ingående överväganden rörandeallmänpreventionen och individualprevendonen, och den uppfattningen framförsatt hänsyn härtill inte skall tillmätas vikt vid utformningen av straffskalornaför de olika brotten; straffskalorna bör i stället baseras på brottens svårheteller förkastlighet (straffvärde). De allmänpreventiva aspekterna tillmätsgrundläggande betydelse för beslut om kriminalisering av en gärning, I fråga om påföljdsbestämningen förordas att domstolarnainte skall tillerkänna vare sig allmän- eller individualpreventiva hänsyn någonsjälvständig betydelse i det enskilda fallet. Grundtanken är härvid att ökaförutsebarheten och enhetligheten i de straffrättsliga avgörandena. Förslageni betänkandet kännetecknas av en strävan att få till stånd en minskadanvändning av fängelsestraffet och att avkorta längden på de straff som dömsut. Mera i detalj omfattar förslaget i betänkandet bl, a,förändringar av institutet villkorlig frigivning. Förslaget innebär attvillkorlig frigivning skall ske obligatoriskt för alla intagna efter en ochsamma kvotdel, som skall vara två tredjedelar av strafftiden. Minimitiden förerhållande av villkorlig frigivning skall således slopas helt. Förslaget idenna del skall ses mot bakgrund av bl, a, att det allmänna minimum förfängelsestraff föreslås höjt från nuvarande till en månad. Ett avskaffandeav minimitiden har också betydelse för den reglering som föreslås beträffandeden verkan som tidigare brottslighet skall ha vid påföljdsbestämningen för nyabrott, 1 detta hänseende föreslås nämligen att tidigare brottslighet inte skallfå påverka straffmätningen för det nya brottet i de fall fängelse ådöms.Återfallet skall i dessa fall i stället regleras endast genom förverkande avvillkorligt medgiven frihet. Den allmänna begränsningen av användandet avfängelsestraff som ef- JuU 1985/86:35 tersträvas i betänkandet har tagitsig uttryck i framför allt förändringar i straffskalorna. Förslaget innebär attstraffskalorna i många fall sänks även utöver vad som krävs för att inteövergången till tvåtredjedelsfrigivningen skall orsaka längre anstaltstider. När det gäller synen på de olika brotten anses t. ex, attstraffvärdet för de rena förmögenhetsbrotten utom skadegörelsebrotten allmäntsett är för högt och således bör sättas lägre. Vidare förordas att straffvärdetför brott mot den personliga integriteten, främst våldsbrotten, sätts högre änför närvarande, - Beträffande övriga brott föreslås t. ex, att skadegörelsebrottenuppvärderas. De allmänfarliga brotten ligger kvar på hög nivå. På brott motmiljön anläggs en strängare syn. När det gäller narkotikabrotten liggerstraffskalorna i princip fast. De följer alltså varken med i den allmännasänkningen av nivån på straffen eller i den sänkning som föranleds avövergången till tvåtredjedelsfrigivning. Detta innebär att straffvärdet hos degrova narkotikabrotten höjs. Den försiktiga sänkning av den allmänna nivån på straffensom förordas tar sig till inte obetydlig del uttryck i en utvidgning avbötesstraffets användningsområde. Sålunda föreslås att böter, ofta med högaminima, införs som nya minimistraff i en hel del straffskalor därminimistraffet utgörs av allmänna fängelseminimum. Avsikten äratt höga böter skall ersätta fängelsestraff än en månad. Ävenskyddstillsyn och villkorlig dom jämte böter kommer i vissa fall att ersättasmed enbart böter. Exempel på införande av böter i straffskalor där böter förnärvarande inte finns är stöld och misshandel. Vissa brott görs också om tillrena bötesbrott. Sådan ändring vidtas exempelvis i straffskalan för snatteri. Den i betänkandet framförda grundtanken om att ökaförutsebarheten och enhetligheten i de straffrättsliga avgörandena har tagitsig uttryck i bl, a, särskilda bestämmelserom påföljdsval och straffmätning somupptagits i två nya kapitel i BrB. I fråga om straffmätningen har strävanvarit att i största möjliga utsträckning lagfästa nuvarandestraffmätningspraxis. Utgångspunkten vid straffmätningen skall vara detbegångna brottets straffvärde, vilket bestäms av brottets svårhet med särskildhänsyn till den skada eller fara som gärningen inneburit och gärningsmannensskuld sådan den kommit till uttryck i gärningen. Härefter skall inverka deomständigheter som ökar resp, minskar straffvärdet. Det rör sig här om omständighetersom är hänförliga till brottet. Vidare regleras hur gärningsmannens personligaförhållanden och omständigheter som tillkommit efter brottet skall påverkastraffmätningen. Dessa faktorer skall vägas in i mildrande riktning vidbestämmande av påföljden, och detta i minst samma utsträckning som . Vad gäller återfallets betydelse innebär förslaget attåterfall på samma sätt som skall kunna påverka påföljdsvalet. Vidare skall återfall kunna verka skärpande när bötesstraff ådöms och även påverka frågan om övergång från böter till fängelse i fall då straffskalan för ett brott inrymmer båda dessa påföljder. Nyheten i förslaget är att när fängelse ådöms för det nya brottet eller brotten tidigare brottslighet inte skall få påverka den nya straffmätningen.Straffskärpning vid återfall bör i denna situation som JuU 1985/86:35 förutnämnts komma till stånd endast genom förverkande av villkoriigt medgivenfrihet. Fängelsestraffet för det nya brottet bör således bestämmas utan hänsyntill den tidigare brottsligheten. I sammanhanget bör också pekas på det arbete somförmögenhetsbrotts-inredningen har gjort. Utredningen lade redan i september1983 fram betänkandet (SOU 1983:50) Översyn av lagstiftningen omförmögenhets-brott utom gäldenärsbrott. Betänkandet har dock ännu inte letttill något reformprojekt av den omfattning som föreslagits, Frivårdskommiitén (Ju 1979:05) har avlämnat tvåbetänkanden. Det första, delbetänkandet (SOU 1981:90) Frivårdspåföljder,innehöll bl, a, förslag om att påföljden villkorUgi fängelse skulle införlivasmed BrB:s påföljdssystem. Domstolen skulle enligt förslaget vid ådömande avfängelsestraff kunna bevilja anstånd med verkställigheten av hela eller en delav straffet under en prövotid. Ny brottslighet skulle regelmässigtföranleda att anståndet förverkades och straffet verkställdes. Påföljdenskulle förekomma antingen med eller utan övervakning, I samma betänkande lämnade kommittén ett visst förslag om s,k, inien-sivövervakning i samband med skyddstillsyn, I en proposition med förslag om bl. a. nya reglerför villkorlig frigivning och kriminalvård i frihet (prop. 1982/83:85, JuU 26,rskr, 241) förordade justitieministern att det tills vidare borde avvaktas medatt ta slutlig ställning till om påföljden villkorligt fängelse borde införas istraffsystemet. Som skäl anfördes att det innan både fängelsestraffkommitténoch frivårdskommittén hade slutfört sina resp. arbeten saknades möjligheteratt på grundval av ett fullständigt beslutsunderiag få överblick över hur helapäföljdssystemet borde vara utformat (prop, s, 62). I samma proposition avvisades förslaget om att införasärskilda regler om intensivövervakning. Den dömdes behov under övervakningstidenskulle alltjämt bli avgörande för graden av övervakningens intensitet (prop, s.84 ff). Departementschefens nu redovisade ställningstaganden lämnades avriksdagen utan erinran lagstiftningsärende, har därefter avgett sittslutbetänkande (SOU 1984:32) Nya alternativ till frihetsstraff, I betänkandetvalde kommittén att inte på nytt lägga fram sitt förslag rörande villkorligtfängelse i dess helhet. Som skäl anfördes att ett genomgående drag vid remissbehandlingenav förslaget hade varit att det ansågs minska överskådligheten i påföljdssystemetoch skapa risker för en ojämn rättstillämpning. I stället behandlade kommitténfrågan om konstruktionen villkorligt fängelse kunde användas vid utformningenav nya alternativ till frihetsstraff, dvs. samhällstjänst och kontraktsvård. Kommittén föreslog att kontraktsvård skall införas som enstraffrättslig reaktion i det svenska påföljdssystemet och knytas till den avkommittén tidigare föreslagna påföljden villkorligt fängelse. Enligt förslagetskall kontraktsvård användas i stället för fängelsestraff på högst ochanvändas för missbrukare av alkohol eller narkotika som är i behov av vård försitt missbruk och är villiga att undergå sådan vård enligt en särskildvårdplan. Däremot tog kommittén avstånd ifrån att samhällstjänstskulle införas i JuU 1985/86: 35 det svenska påföljdssystemet. Samhällstjänstbeskrevs av kommittén (s. 67) som en straffrättslig reaktion som innebär attden dömde, utan att under samhällstjänsten eller i övrigt vara omhändertagen,på sin fritid under ett visst antal timmar utför oavlönat, samhällsnyttigtarbete. I en reservation till betänkandet förordade två ledamöter att påföljdensamhällstjänst skulle införas på försök. Betänkandet har remissbehandlats och övervägs nu inomjustitiedepartementet. En proposition på grundval av betänkandet harförutskickats komma att bli avlämnad , Frågor med anknytning till fängelsestraffet m, m. Yrkanden som rör fängelsestraffet och vissa därtillanknytande frågor om ansvar för brott upptas i fem motioner. I motionerna 601 och 607 yrkas att allmänpreventionenmåste ges ökad betydelse i påföljdssystemet, I den senare motionen upptas ocksåett yrkande om att staten genom strafflagstiftningen måste ta större ansvar föratt skydda medborgarna mot brott samt att straffen vid vanebrottslighet måsteskärpas, 1 motion 606 förespråkas en återgång till den tidigareordningen med villkorlig frigivning efter två tredjedelar av strafftiden. Ettyrkande av liknande innebörd upptas också i motion 614, I motion 607 begärs attden obligatoriska villkorliga frigivningen avskaffas. 1 motion614 förespråkas skärpta straff för våldsbrott, I motion 222 framförs uppfattningen att den kristna synenpå individens okränkbarhet bör vara vägledande i lagstiftningen mot brott, SoiTi framgår av den redogörelse som har lämnats i detföregående pågår det ett betydande reformarbete som syftar till att ändrapåföljdssystemet på ett förhållandevis ingripande sätt. Arbetet, som harsin tyngdpunkt i , omfattar bl. a, utformningen avstraffskalorna samt frågor rörande päföljdsval, straffmätning, villkorlig frigivningoch andra därmed sammanhängande spörsmål. De frågor som har aktualiserats imotionerna är således i allt väsentligt föremål för beredning, I sammanhanget vill utskottet framhålla att statsmakternahittills inte kan anses ha tagit någon bestämd ståndpunkt till de berördafrågorna i hela deras vidd. Utskottet har för sin del vid ett flertaltillfällen behandlat motionsförslag rörandepåföljdssystemet; yrkandena har varit av liknande innebörd som flera av de nuaktuella. Utskottet har avstyrkt bifall till motionsyrkandena med hänsyn tillpågående utredningsarbete på området (se JuU 1982/83:30 s, 9, 1983/84:20 s,17, 1984/85:38 s, 7). har beslutat i enlighet härmed. Vägledande för utskottets ställningstagande när frågornanu på nytt kommit upp till bedömning bör vara det läge somreformarbetet beträffande påföljdssystemet befinner sig i. Mot den bakgrund som angetts ovan anser utskottetbeträffande allmänpreventionens betydelse m.m. att motion 601 och motion 607 idenna del bör avslås. Utskottet anser vidare såvitt gäller villkorlig frigivningatt yrkandena JuU 1985/86:35 härom i motionerna 606, 607 och 614 böravslås. Enligt utskottets mening bör inte heller yrkandet i modon614 om straff för våldsbrott vinna bifall. Utskottet avstyrker med det anförda slutligen bifall dllmotion 222 i nu behandlad del. Frågor med anknytning till frivårdspåföljder I motionerna 60 och 608 förespråkas att påföljdenvillkorligt fängelse införs i det svenska påföljdssystemet. I motion 607 förespråkas även att andra nya former avfrivård, t. ex, intensivövervakning och kontraktsvård. införiivas med desvenska straffpåföljderna, I motionerna 606 och 614 begärs förslag om införande av enförsöksverksamhet med påföljden samhällstjänst. I motion 607 begärs slutligen ett tillkännagivande ombehovet av stramare regler vid återfall i brott under pågående prövotid efteren dom på skyddstillsyn. Normalt bör enligt motionärerna skyddstillsynen vidett återfall ersättas av annan påföljd. Utskottet har behandlatmotioner om införande av påföljderna samhällstjänst och kontraktsvård.Motionsyrkandena har avstyrkts med hänvisning till bl, a, frivårdskommitténsarbete (JuU 1980/81:4. 1981/82:36, 1982/83:30. 1983/84:20) och senast (JuU1984/ 85:38) till att kommitténs förslag var föremål för överväganden ijustitiedepartementet. Utskottet har i dessa sammanhang emellertid också uttalatatt det är viktigt att finna verkningsfulla alternativ till frihetsstraffet ochatt en önskvärd minskning av användningen av frihetsstraffet inte torde kunnakomma till stånd förrän det inom påföljdssystemet finns att tillgå alternativsom bättre än de nuvarande tillgodoser de kriminalpoliliska behoven. Frågorna om införande av samhällstjänst och kontraktsvårdi det svenska påföljdssystemet är, som har framgått av utskottets inledanderedogörelse, alltjämt föremål för övervägande i . Därmed övervägsockså, som likaledes har framgått, frågan om villkoriigt fängelse. Ettregeringsförslag är att vänta . Vad gäller frågan om särskilda reglerom s, k, intensivövervakning har ett förslag härom relativt avregeringen bedömts som obehövligt, och har lämnat denna bedömningutan erinran. Mot bakgrund av det anförda anser utskottet - somvidhåller sin tidigare redovisade uppfattning om behovet av nya alternativ inompäföljdssystemet - att inte nu bör vidta någon åtgärd med anledningav motionsönskemålen om samhällstjänst, kontraktsvård, intensivövervakning ochvillkorligt fängelse. Utskottet avstyrker därför bifall till motion 606 i dennadel, motion 607 i här aktuella delar, motion 608 och motion 614 i denna del. Vad slutligen gäller yrkandet i motion 607 om en stramarestrafftillämpning vid återfallsbrottslighet under pågående skyddstillsyn villutskottet anföra följande. tiders kriminalpolitiska strävanden har, somberörts tidigare, JuU 1985/86:35 präglats av intresset att begränsaanvändningen av fängelsestraffet. En viktig orsak härtill har varit den ökademedvetenheten om de ofta långtgående negativa sociala konsekvenser somfängelsestraffet medför för den enskilde. En följd av detta synsätt har blivitatt domstolarna i det längsta avvaktar med att döma till frihetsberövandepåföljd, om inte brottets art anses göra detta ofrånkomligt. Det kan alltså,som motionärerna har framhållit, t. ex, bli så att den som har ådömtsskyddstillsyn kan lagforas igen, ibland , för nya brott underprövotiden utan att domstolen finner anledning att undanröja skyddstillsynenoch döma till fängelse. anses även andra faktorer böra vägas in. Hit hörstraffens brottsavhållande betydelse, såväl allmånpreventivt somindividualpreventivt, liksom också allmänhetens förtroende för straffsystemet.Det uppfattas således som väsentligt att det verkligen blir en reaktion på ettbrott som har begåtts. Överväganden i fråga om bl, a, återfallets betydelse förstraffet har, som utskottet har beskrivit utförligt i det föregående, nyligenlagts fram av fängelsestraffkommittén. Kommittéförslaget skall nu bli föremålför remissbehandling och beredning i . Mot bakgrund av att det framtida påföljdssystemet i stortalltså är under övervägande, anser utskottet att inte nu bör ta någonställning i sak utan bör avvakta ett samlat förslag från regeringen. Någonåtgärd med anledning av motionen är alltså inte påkallad. Utskottet avstyrkerbifall till motion 607 i denna del. 1 motionerna 606 och 607 förespråkas sådan lagändring attstöld genom inbrott i bostad skall bedömas som grov stöld. Syftet medmotionsönskemålen är att markera samhällets inställning till denintegritetskränkning som ett inbrott innebär. Straffet för stöld är fängelse i högst två är (8 kap. 1 §BrB). Straffet för grov stöld är fängelse i lägst och högst sex är(8 kap. 4 § första stycket BrB), I 8 kap,.4 § andra stycket BrB föreskrivs attvid bedömande huruvida brottet är grovt särskilt skall beaktas om det avsettsak som någon bar på sig, om gärningsmannen varit försedd med vapen, sprängämneeller annat dylikt hjälpmedel eller om gärningen eljest varit av särskiltfarlig eller hänsynslös art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligenkännbar skada. Bestämmelsen i 8 kap. 4 § BrB om grov stöld fick sinnuvarande utformning (prop, 1975/76:42, JuU 16, rskr.