bet · G901LU10 · 1985-12-31 00:00:00 — Utskottet vill vidare peka på att det finns områden med lågorganisationsgrad och där således många företag står utanför branschorganisationen.På sådana områden kan det vara atigeläget med ökade insatser från KOV:s sida,t. ex. i form av riktlinjer. Sammanfattningsvisfinner utskottet att den fortsatta utvecklingen bör ha karaktären av ettsamspel mellan olika insatser av KOV och näringslivet men att KOV bör ha detövergripande ansvaret. Något sådant uttalande som motionären yrkat börriksdagen därför inte göra. Utskottet avstyrker följaktligen bifall även fillyrkande 1 i motionen. Produktsäkerhetsbestämmelsens tillämpning på tjänster Marknadsföringslageninnehåller i 4 § en generalklausul om produktsäkerhet, Enhgt denna klausul kanMD förbjuda en näringsidkare att till konsumenter för enskilt bruk saluhållavaror som på grund av sina egenskaper medför särskild risk för skador på personeller egendom. Detsamma gäller, om en vara är uppenbart otjänlig för sittändamål. Förbud kan meddelas även anställd hos näringsidkare och annan somhandlar på näringsidkarens vägnar. Med saluhållande av vara likställs uthyrningav varor till konsumenter för enskilt bruk. Förbud enligt 4 § får inte meddelasom det i författning eller beslut av myndighet har meddelats särskildabestämmelser om varan med samma ändamål som förbudet skall fylla. Riksdagenhar som tidigare nämnts antagit lagen (1985:719) om ändring imarknadsföringslagen (LU 42, rskr. 344), Ändringen innebär att 4 § utvidgastill att gälla även sådana farliga eller uppenbart otjänliga tjänster somomfattas av den nya konsumenttjänstlagen (1985:716). Lagändringen träder ikraft med konsumenttjänstlagen . Iproposiiionen föreslås nu att produktsäkerhetsbestämmelsen i 4 §marknadsfönngslagen utvidgas fill att gälla hela tjänsteområdet. Motionäreri motion 13 anser det närmast omöjligt att hitta något exempel på en tjänst somskulle kunna falla under 4 § och som inte redan reglerats i andraförfattnirgar. I motionen yrkar han därför (yrkande 4) att i den föreslagnalydelsen av 4 § tredje stycket orden "eller tjänster som tillhandahållsmot ersättning" stryks. Utskottetvill för sin del peka på att ett bifall till motionsyrkandet skulle formelltinnebära inte endast att den föreslagna utvidgningen av 4 § till att avse helatjänsteområdet avslås utan även att den av redan beslutade men ännuej gällande utvidgningen av 4 § till att avse sådana tjänster som omfattas avkonsumenttjänstlagen upphävs. En sådan återgång till nu gällande begränsning avbestämmelsernas tillämpningsområde anser Redan på grund härav finner sig utskottet inte LU1985/86:10 kunna biträda motionsyrkandet, såsom detta är utformat. Vad härefter angår propositionens förslag till utvidgningav 4 § till att avse alla former av tjänster uppkommer frågan om börgenomföra en sådan lagändring redan innan den av tidigare beslutadeändringen trätt i kraft. Utskottet vill härvidlag peka på attrikfiinjekommitténs förslag, som överensstämmer med propositionens förslag, varföremål för beredning inom regeringens kansli när propositionen (prop.1984/85:110) med förslag till ny konsumenttjänstlag och därmed sammanhängandeförslag till ändring av marknadsföringslagen förelades . I sistnämndalagstiftningsärende uttalades att det var angeläget att det redan i detsammanhanget tillskapades en marknadsrättslig regel som gjorde det möjligt attförbjuda tillhandahållandet av farliga eller otjänliga tjänster såvitt gällerkonsumenttjänstlagens tillämpningsområde. Vidare underströk departementschefenatt hans förslag till ändring i 4 § marknadsföringslagen inte utgjorde någotställningstagande i frågan huruvida förbudsmöjligheten senare borde utvidgastill att omfatta tjänsteområdet i dess helhet. Den frågan borde prövas isamband med beredningen av riktlinjekommitténs övriga förslag. Med hänsyn till det anförda finner utskottet det riktigtatt ställning nu tas till frågan om 4 § marknadsföringslagen skall omfattatjänsteområdet i dess helhet. Utskottet konstaterar härvid att det, såsom påpekasi proposifionen (s. 40), finns en rad tjänster som faller utanförkonsumenttjänstlagens tillämpningsområde och som skulle kunna vara farligaeller otjänliga. Departementschefen nämner som prakfiska exempel härpåtransporter med skidliftar samt marknadsnöjen såsom färd i berg- och dalbana.Enligt utskottets mening är det därför nödvändigt att 4 § vidgas utöverkonsumenttjänstlagens fillämpningsområde. Den lämpligaste lösningen ärhärvidlag att räckvidden av 4 § utsträcks till att omfatta alla tjänster.Utskottet vill i sammanhanget också peka på att 2 § marknadsföringslagen, sombehandlar otillbörlig marknadsföring, och 3 § samma lag, som behandlarbristande information, inte har någon begränsning av tjänstebegreppet. Omregeringens förslag till ändring av 4 § i nu aktuell del genomförs kommertjänsteområdet att således få en enhetlig bestämning inommarknadsföringslagens ram, något som får anses vara en betydanderättssystematisk fördel. På anförda skäl tillstyrker utskottet propositionens förslagatt 4 § utvidgas till att avse hela tjänsteområdet och avstyrker bifall tillyrkande 4 i motionen. Utskottet tillstyrker också att 4 § i enlighet medpropositionens förslag ändras så att säljförbud avseende en farlig ellerotjänlig vara eller tjänst skall kunna riktas inte endast mot detaljist utanäven mot fillverkare, importör eller annan som befinner sig i tidigare säljledän detaljisten. Utskottet föreslår därutöver att en smärre redaktionelljämkning görs i 4§. Om en näringsidkare vid marknadsföring av en vara, tjänsteller annan nyttighet företar reklamåtgärd eller annan handling som genom att strida mot god affärssed eller på annat sätt är ofillbörlig mot konsumenter eller 10 näringsidkare, kan MDenligt 2 § marknadsföringslagen förbjuda honom att LU 1985/86:10 fortsättadärmed eller att företa annan liknande handling. Lagrummetssyfte är således inte att endast skydda konsumenter mot ofillbörlig marknadsföringutan även näringsidkare. I näringsidkarfallen kan det gälla företeelser såsomnedsättande omdömen i reklam, s. k. renommé-snyltning (otillbörligt utnyttjandeav det goda anseende som ett annat företags produkt m.m. har), vilseledandeutnyttjande av efterbildning, oriktig ursprungsangivelse, ovederhäftigajämförelser och negativ säljmetod (tillhandahållande av nyttigheter utan attdessa beställts av mottagaren), m.m. Rättenatt göra ansökan om förbud eller åläggande (talerätt) fillkommer i första handKO (10 § marknadsföringslagen). Bestämmelserna innebär att den organisafioneller näringsidkare som vill utverka ett förbud eller åläggande av MD enUgtgeneralklausulerna i lagen först måste vända sig till KO, som då får välja omKO skall ta upp saken själv eller inte. Först sedan KO beslutat att inte ta uppsaken kan anmälaren vända sig till MD. EnligtKOV:s instruktion får klagomål rörande bl. 2 § marknadsföringslagen skrivasav om det från allmän synpunkt är av ringa betydelse att saken prövas. betänkande framgår att KOV kommit att i allt störreutsträckning lämna konkurrentärenden enligt marknadsföringslagen utan åtgärd.Med hänsyn till krympande resurser har KOV, som utskottet i det föregåenderedovisat, tvingats till hårda prioriteringar. Med hänsyn till attkonsumenternas läge är mer utsatt och då företagen har goda möjligheter attsjälva föra sin talan har KOV prioriterat sådana konkurrentärenden som direktoch på mer kort sikt berör konsumenterna negativt. Riktlinjekommitténföreslog i sitt betänkande att en näringsidkare skulle få rätt att direkt väckatalan i MD mot en annan näringsidkare. Under remissbehandlingen fillstyrkte deflesta remissinstanserna, däribland KOV, kommittéförslaget. En instans,, motsatte sig förslaget. Ipropositionen uttalar departementschefen att några regler om rätt för ettföretag att direkt väcka talan i MD mot ett annat företag inte bör införas.Nuvarande ordning, att KO först måste ha beslutat att inte föra saken tilldomstol, föreslås bibehållen. Imotionen yrkas (yrkande 5) att begär att regeringen lägger framregler om direkt talerätt för företagare i konkurrentärende. Till stöd föryrkandet anför motionären att det är angeläget och av utomordentlig betydelseatt näringslivet får tillgång till ett eget direktverkande sanktions-system isådana fall då näringslivet önskar ingripa mot en marknadsetiskt klandervärdverksamhet. Motionären hänvisar vidare till att nuvarande ordning innebär attett företag kan agera aktivt först sedan utredningen hos KO lett till att dennebeslutar att inte föra saken till MD. Detta förhållande har enhgt motionären imånga fall lett till att en klandervärd, konkurrens-skadlig verksamhet då sedanlänge förlorat aktualitet. Motionären anser inte att de av departementschefenåberopade skälen för att avvisa förslaget om direkt talerätt för företag ärhållbara. Utskottetvill för sin del framhålla att ett företag kan ha starka skäl för att söka få stopp på ett annat företags marknadsföring. Att då först behöva hos 11 KO söka fåtillstånd till en ansökan till MD kan i vissa fall medföra en för LU1985/86:10 vederbörandenäringsidkare besvärande och olycklig försening av ärendet. Sommotionären påpekar kan den konkurrensskadliga verksamheten redan haförlorat i aktualitet. Den nuvarande avskrivningsgrunden hos KO ter sig ocksåmindre lämplig särskilt som anledningen till att ett ärende avskrivs ofta inte äratt ärendet saknar intresse för det allmänna utan i stället är en följd av Som NDM påpekar i sitt remissvar är det självfallet svårt förett företag att föra en process hos MD om KO först skrivit av ärendet underåberopande av att det från allmän synpunkt är av ringa betydelse att Enligt utskottets mening finns det således skäl som talar för ett införandeav en direkt talerätt. Som departementschefen framhåller kommer KO emellertidäven i fortsättningen att behöva ingripa i konkurrentärenden då konsumenfintres-senberörs. Att i förväg entydigt peka ut kategorier av konkurrentfall, därkonsumentintressen sällan eller aldrig är berörda, är dock knappast möjligt.Det är därför, som departementschefen påpekar, inte lämpligt att låtabedömningen av vilka ingripanden som skall ske i en konkurrenttvist läggas iprincip i första hand på den angripne näringsidkaren genom en regel om direkttalerätt. Även om MD underrättar KOV då ett enskilt företag väckt talan skullesvårigheter kunna uppstå för KO att på riktigt sätt tillvaratakonsumentintressena. Utredningen kan, när KO kopplas in, redan vara upplagd påett sätt som är mindre lämpligt sett ur konsumentsynpunkt. Att det allmännasföreträdare i sådana fall kommer in i efterhand kan således inte anses ändamålsenligteller lämpligt. Enligt utskottets mening finns det därför starka principiellaskäl som talar mot att införa en direkt talerätt för näringsidkare. Vid den avvägning som måste göras mellan skälen för ochemot en direkt talerätt bör enligt utskottets mening också beaktas att KOVenligt propositionen kommer att pröva nya rutiner för att påskyndahandläggningen så att företagen snabbt skall kunna få besked om KO tänker föratalan hos MD. Utskottet vill understryka vikten av att så sker. Vidare uppger departementschefenatt han avser att föreslå regeringen att en lämpligare avskrivnings-grund förKO införs i instruktionen. Om dessa förslag genomförs torde enligt utskottetsmening nackdelarna för näringslivet med den subsidiära talerätten minska. Medhänsyn till det anförda finner utskottet att övervägande skäl talar för ettbibehållande av den nuvarande ordningen med subsidiär talerätt för enskildaföretagare. Utskottet avstyrker därför bifall till motionsyrkandet. Talan i MD då yrkande medgivits Processen i MD är närmast att jämföra med rättegången iett indispositivt tvistemål. Domstolen är således inte bunden av ett medgivande av den mot vilken yrkande om förbud m.m. riktas. Det anses med hänsyn till MD:s prejudikatskapande funktion viktigt att domstolen har möjlighet att göra en fri bedömning av det förfarande som har underställts dess prövning. KO kan väcka talan enligt marknadsföringslagen vid MD även om den mot vilken talan riktas tidigare förklarat sig beredd att upphöra med det påtalade 12 Liksom iandra ärenden som MD prövar gäller i dessa fall LU 1985/86:10 principen omfri bevisprövning. Detta innebär dels att alla kunskapskällor får användas föratt få fram sanningen (fri bevisföring), dels att MD obunden bestämmerbevisvärdet av den framlagda bevisningen (fri bevisvärdering). Någon ändring i ovannämndaförhållanden föreslås inte i proposifionen. Imotionen hänvisas till att motionären i tidigare sammanhang påvisat detorimliga i att en part som velat böja sig för krav från KO inte därmed kanskydda sig från att bli indragen i processföring i MD och de därmed förenadekostnaderna. Motionären erinrar också om att det enhgt svensk rätt är enallmänt accepterad princip att den som medger talan aldrig skall kunna ådra sigrättegångskostnader. Motionären påpekar vidare att talan i MD inte ger rätttill kostnadsersättning av motparten om målet vinns. Det är enligt motionärensmening alldeles orimhgt att påtvinga en part, som har fullgjort vad som krävsav honom, en skyldighet att företräda en ståndpunkt i MD som han redanövergivit. Motionären anser att de skäl som åberopas till stöd för dennaordning - nämligen att marknadsrätten är beroende av prejudikat ochpraxisutveckling och att för den skull KO måste ha rätt att driva mål som dennebedömer vara av principiell betydelse - inte är hållbara, eftersom enprocessovillig part uppenbarligen inte ger den belysning av tvisteföremålet somär nödvändig för att en säker och trygg rättspraxis skall utvecklas. Motionärenyrkar på anförda skäl (yrkande 6) att begär att regeringen framläggerförslag om sådan ändring i lagstiftningen som innebär att talan som medgivits iMD ej får föranleda prövning där och ej heller får föranleda att den part somlämnat medgivandet åläggs att på något kostnadskrävande sätt delta iprocessföring i MD. Utskottetvill för sin del stryka under att det är angeläget att MD kan prövaprincipiellt betydelsefulla frågor även om medgivande föreligger. Med hänsyntill att marknadsföringslagen och även avtalsvillkorslagen saknardetaljreglering och i stället är i huvudsak utformade med generalklausuler ärbehovet av vägledande prejudikat stort. Liksom bör det därför fåankomma på MD att göra en officialprövning av ärendet. MD får sedan i sinabeslut ange vilken räckvidd dess uttalanden bör tillmätas. Utskottetvill fillägga att utskottet i och för sig har förståelse för de synpunkter motionären framför. Frågan är då om de kan fillgodoses på annat sätt än genom att ärendenas karaktär av indispositiva ärenden ändras. En möjlighet är att införa en rätt till ersättning för rättegångskostnader. Utskottet erinrar om att utskottet prövade den frågan vid 1983/med anledning av motionskrav på en utredning om rättegångskost nadsersättning. I sitt av godkända betänkande (LU 1983/84:31) konstaterade utskottet att skäl kunde anföras för att införa en rätt för vinnande part att få ersättning för sina rättegångskostnader vid MD, Särskilt gällde detta i fråga om ärenden mellan enskilda företag. I sådana ärenden tedde sig förhållandena likartade med dem som gäller beträffande dispositiva tvistemål vid allmän domstol. Även när det gällde ärenden i vilka KO eller NO är sökande kunde det, ansåg utskottet, finnas skäl att överväga att ge en . svarande som vinner rätt till ersättning för rättegångskostnader. Visserligen fanns det i ett ärende i MD som regel inte skäl av samma sociala karaktär för kostnadsersättning som i t. ex. ett brottmål men för mindre företag kunde 13 dock processen i MDinnebära mycket kännbara kostnader. Utskottet LU 1985/86:10 konstaterade emellertid att riktlinjekommitténhade uttalat bl. a, att frågan om ersättning för rättegångskostnader vid MDinte borde lösas separat för marknadsföringsområdet utan samordnas med fråganom kostnadsersättning i ärenden enligt konkurrenslagen och att kommitténförutsatte att ersättningsfrågan skulle lösas av statsmakterna i lämpligtsammanhang. Enligt utskottets mening borde regeringens ställningstagande medanledning av kommitténs förslag inte föregripas av uttalanden från riksdagenssida. Även statsfinansiella skäl talade mot att då skulle begära enomgående utredning. Utskottet avstyrkte därför bifall till utredningsyrkandet.I en gemensam borgerlig reservafion yrkades att skulle begära attfrågan blev föremål för utredning. Departementschefenuttalar i propositionen att frågan om ersättning för rättegångskostnader intebör prövas nu utan får aktualiseras i ett vidare sammanhang. Utskottet kan försin del ansluta sig till departementschefens ståndpunkt. Ipropositionen läggs emellertid fram ett annat förslag som torde få betydelse iärenden där ett företag medger KO:s talan. Sålunda föreslås en ändring i lagenom marknadsdomstol m. m. av innebörd att MD skall kunna tillåta ensammanslutning av näringsidkare, som gör sannolikt att utgången av ärendet kanha betydande intresse för sammanslutningens medlemmar, att medverka i förfarandeti MD och därvid åberopa bevisning vid sidan av den näringsidkare som är part. mening torde flertalet av de ärenden som KO driver vidare trots attvederbörande näringsidkare medgivit talan utgöra sådana ärenden som har ettsärskilt intresse utöver det aktuella ärendet. Ofta torde då ocksåvederbörandes branschorganisation ha ett intresse av att processen förs på ettkompetent sätt och att MD allsidigt belyser de aktuella frågorna. Man tordedärför kunna räkna med att den reella processen i dessa ärenden kommer attskötas av branschorganisationen utan att vederbörande företagare belastas mednågra extra kostnader. Utskottetanser därför att nackdelarna för de enskilda företagen med den nuvarandeordningen med MD:s officialprövning kommer att betydligt minska om förslaget omrätt för branschorganisationerna till intervention i ärende vid MD genomförs.Förslaget innebär således att också motionärens önskemål i viss måntillgodoses. Utskottetfillstyrker följaktligen de föreslagna reglerna om branschorgani-safionernasmedverkan i processen. På anförda skäl avstyrker utskottet bifall till yrkande6 i mofionen. Ipropositionen, som förelades , föreslås att lagändring arna skall träda i kraft . har emellertid inte möjHghet att fatta beslut i ärendet förrän i . Fråga är då om det behövs mellan riksdagsbeslutet och ikraftträdande än en månad och om följaktligen ikraftträdandet behöver senareläggäs. Enligt utskottets mening är lagändringarna dock inte av sådan 14 karaktär att det behövsnågon särskild förberedelsetid innan de nya LU 1985/86:10 bestämmelsernakan tillämpas. Utskottet tillstyrker därför att lagförslagen träder i kraft den1 , tidigare redovisat har beslutat om en ändring i 4 §marknadsföringslagen som träder i kraft först , Den nu aktuellaändringen i 4 § om en utvidgning av tjänstebegreppet till att omfatta helatjänsteområdet täcker den tidigare ändringen. Med hänsyn härtill och till attden nu aktuella lagändringen träder i kraft först bör förordna attden fidigare antagna lagändringen inte träder i kraft. Utskottet lägger framett förslag härom. 1. beträffandekonsumentverkets riktlinjer att avslårmofion 1985/86:13 yrkande 2, 2. beträffande rättsbildningeninom marknadsföringsområdet i att avslår mofion 1985/86:13 yrkande 3, 3. beträffandenäringslivets egenåtgärder att avslårmotion 1985/86:13 yrkande 1, att med avslagpå motion 1985/86:13 yrkande 4 antar det i proposifion 1984/85:213 framlagdaförslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen (1975:1418) med denändringen att lagförslaget erhåller i bilaga 2 som Utskottets förslagbetecknade lydelse, 5. beträffandetidigare ändring i marknadsföringslagen att antar avutskottet i bilaga 3 framlagt förslag till lag om upphävande av lagen(1985:719) om ändring i marknadsföringslagen (1975:1418), 6. beträffandetalerätt i att avslårmotion 1985/86:13 yrkande 5, 7. beträffande medgiventalan att avslårmotion 1985/86:13 yrkande 6, 8. beträffandelagen om marknadsdomstol att antarförslaget fill lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Närvarande: Per-OlofStrindberg (m), (), Sfig (), (),(), (), (), (), (), (), (),(), (), () och EwyMöller (m). Reservationer LU 1985/86: lo Näringslivets egenåtgärder (mom. 3) Per-OlofStrindberg, och (alla m) anser delsatt den del av utskottets yttrande som börjar på s. 8 med "Utskottetvill" och slutar på s, 9 med "i motionen" bort ha följandelydelse: Utskottetvill understryka att arbetet med framtagande av riktlinjer är en tidsödande,arbetskrävande och följaktligen kostsam process. Med hänsyn till detstatsfinansiella läget måste man räkna med att tilldelning av resurser till KOVkommer att ytterligare minska. Att under sådana omständigheter fortsätta med enomfattande riktlinjeverksamhet är enligt utskottets mening inte rimligt. Sombl, a, moderata samlingsparfiet framhållit i samband med behandlingen avanslagen till KOV måste därför en omprioritering av KOV: s resurser ske tillåtgärder som är av större vikt för konsumenterna än riktlinjerna. Motdenna bakgrund är det angeläget med ökade egna insatser på konsumentområdetfrån näringslivets sida. Av såväl riktlinjekommitténs utredning som remissvarenframgår att det finns goda förutsättningar för att en sådan förändradrollfördelning på marknaden skall kunna ge tillfredsställande resultat. Utskottetvill också hänvisa till de konkretiserade förslag om självregleringssystem somNDM samt i samråd med SHIO-Familjeföretagen tagit framoch som redovisas i propositionen (s. 19-20). Utskottetvill vidare framhålla att för en ändrad rollfördelning talar ävengrundprincipen om företagens förstahandsansvar för produktutveckling ochmarknadsföring. Det ligger i sakens natur att man inom näringslivet självfortlöpande tar inifiativ för att så långt möjligt rätta till fel och bristerav konsumentpohtisk betydelse. Praktiska skäl talar också för att näringsliveti systematiskt ordnade former tar initiativ för korrigeringar av olämpligamarknadsbeteenden. Det är ju företagen som har direktkontakter med köparna ochsom har marknadskunnande och de mer adekvata medlen för att åstadkomma riktigakonsumentrelationer. En fördel med ökade egenåtgärder från näringslivets sida,t. ex. genom NDM och branschföretagen, är vidare, att de av företagen tordekomma - såsom varande frivilliga åtgärder -att upplevas som i hög gradmofiverade, och därför är ägnade att fungera väl. Utskottetdelar således den uppfattning som mofionären gett uttryck för, nämligen attnäringslivets egenåtgärder bör utgöra en grundval för utveck-hngen påmarknaden. Även med en sådan utveckhng torde dock framtagande av rikfiinjerinte kunna helt undvikas. Utskottet vill emellerfid stryka under att KOV skalläga inleda förhandlingar för framtagande av riktlinjer endast då bristeruppstår i den marknadsetiska utvecklingen och dessa inte åtgärdas frånnäringslivets sida. Vad utskottet sålunda anfört bör med bifall tillmofion 13 yrkande 1 ge regeringen fill känna, dels att utskottet under moment 3 bort hemställa 3,beträffande näringslivets egenåtgärder att med bifall fill mofion1985/86:13 yrkande 1 som sin mening gerregeringen fill känna vad utskottet anfört om näringslivets LU 1985/86:10egenåtgärder. Talerätt i (mom. 6) (), (), (), (), (), () och EwyMöller (m) anser dels att den del av utskottets yttrande som börjar på s.11 med "Utskottet vill" och slutar på s. 12 med "tillmotionsyrkandet" bort ha följande lydelse: Utskottet vill för sin del framhålla att ett företag kanha starka skäl för att söka få till stånd stopp på ett annat företagsmarknadsföring. Omgången med en prövning först hos KO kan utan tvekan i vissafall medföra en för vederbörande näringsidkare besvärande och olyckligförsening av ärendet. Som motionären påpekat kan vidare den konkurrensskadligaverksamheten då redan ha förlorat i aktualitet. Den nuvarandeavskrivningsgrunden hos KO är också mindre lämplig.