bet · G901KU25 · 1985-12-31 00:00:00 — Behovet av informationsutbyte är såstort och överledningsbehovet så ofta återkommande och dessutom försett med såsmå tidsmarginaler att man ofta fått gå utanför den normala tidsplanering somgäller för kontakter mellan myndigheter och regering. Man har därför fåtttillse att kontakter från arbetsgivarverkets sida har kunnat uppehållasgentemot hög departemental nivå. Jag antar att det var dessa skäl som i förstahand låg bakom när dåvarande statsrådet bestämde sig föratt införa den ordningen stabilt, att dåvarande statssekreteraren ibudgetdepartementet ständigt skulle fungera som ordförande i arbetsgivarverketsstyrelse. Man ville alltså underlätta dessa kontakter. Så kom det också attfungera som jag var statssekreterare i . Jaghade ständigt löpande kontakter, diskussioner och utbyte av information såvälmed mitt eget statsråd som i förekommande fall med finansministern och andrastatsråd och i vissa fall med företrädare för fackdepartement som hadesärskilda förhandlingsproblem som var under diskussion i arbetsgivarverket. Vadsom är viktigt att betona är att de ställningstaganden däremot som så småningomgjordes alltid gjordes av arbetsgivai-verkets styrelse eller i förekommandefall av generaldirektören i arbetsgivarverket. BertilFiskesjö: När utfrågades av utskottet diskuterade vi vad manskall uppfatta såsom varande staten i dessa sammanhang. Den frågan ärnaturligtvis inte lätt att besvara, men jag fattar din redogörelse sä att dutycker att det är alldeles givet att regeringen har ett övergripande ansvar ochatt arbetsgivarverket får rätta sig efter de synpunkter och direktiv somregeringen kan ge till den som regeringen har utsett till ordförande iarbetsgivarverkets styrelse. som aktualiserat detta ärende hade ju en del dramatiska inslag, ochjag skulle vilja fråga dig: Vad är det i sådana här verkliga krissituationersom är att betrakta som regeringen? Är det statsministern som har detövergripande ansvaret och kan förhandla själv direkt och sedan ge order tillordföranden i arbetsgivarverkets styrelse, eller är det vid formellaregeringssammanträden som regeringens hållning bestäms? Hur går det till mera idetalj? ClaesÖrtendahl: Jag kan inte riktigt instämma i den verklighetsbeskrivning som utgör bakgrunden till fråga. Jag har inte sagt att arbetsgivarverkets chef eller styrelse har att rätta sig efter regeringens direktiv. Däremot har jag betonat behovet av mycket nära samråd och mycket nära möjligheter till informationsutbyte, eftersom både företrädare för regeringen och företrädare för arbetsgivarverket i krångliga förhandlings situationer ofta sitter på sådan information som bara unikt kan finnas hos just 74 någonenstaka företrädare för regeringen eller företrädare för departement KU1985/86:25 som är direkt berörda av förhandlingarna eller hos dem som för dedirekta Bil. A 2 förhandlingarna. Det kan vara förhållanden som påverkar deekonomiska sammanhangen som påverkar diskussionen i arbetsgivarverkets styrelseoch följaktligen måste vara kända för arbetsgivarverkets styrelse när den görsina ställningstaganden. Någon ordergivning i förhållande tillarbetsgivarverket har inte förekommit, utan arbetsgivarverket har alltid fattatsina beslut suveränt i styrelsen, eller också har besluten i förekommande fallfattats direkt av verkets generaldirektör i enlighet med den instruktion somgäller. : Av handlingar vi fått framgår att det islutskedet förekom direkta överläggningar mellan statsministern och företrädareför TCO-S. Som resultat av dessa överläggningar fick sedanen vink per telefon från om att det var möjligt attpå nytt ta upp förhandlingar som skulle kunna ge positivt resultat. Det måsteväl innebära att det var just ställningstaganden av regeringen som varavgörande för att arbetsgivarverket skulle kunna nä fram till en uppgörelse ijust denna konkreta krissituation? : Jag uppfattade inte situationen så, utanvad fick del av var just information som statsministerninhämtat i samband med diskussioner med TCO-S. Detta var inte en informationriktad till arbetsgivarparten utan till . : För mig framstår det som uppenbart attarbetsgivarverket inte gärna kunde agera på ett annat sätt än så somstatsministern menade att man skulle göra efter de överläggningar man haft.Annars hade man kommit tillbaka till samma hopplösa läge som innan dessadirekta kontakter togs. Jag har inga värderingar, utan vad jag vill få fram ärbara det rent faktiska förloppet. Det är, såvitt jag kan förstå, ingenting somhindrar att regeringen som helhet ger arbetsgivarverket en instruktion. Vad somär intressant i alla sådana här sammanhang är att få en bild av hur det gårtill i verkligheten och om enskilda regeringsledamöter kan agera i lägen av dethär slaget. : Det som inträffade var - om jag förståttdet hela rätt, jag hade inte tillfälle att närvara - att statsministern fickkännedom om en mycket förändrad inställning hos en facklig motpart i den akutakonflikten. Han meddelade då denna ändrade inställning från TCO-S sida , som därvid såg en möjlighet att åstadkomma enuppgörelse. Ytterligare ett och ett halvt dygns diskuterande resulterade i ettslutbud som parterna kom att svara ja på. Däremot utfärdade inte statsministerneller någon annan från regeringens sida några direktiv till arbetsgivarverket -vi fortsatte att föra våra diskussioner direkt med . BerlU Fiskesjö: Skall jag fatta detta så att initiativettill överläggningarna med statsministern kom från TCO-S, inte frånstatsministern? : Den frågan måste ni ställa tillstatsministern. Såvitt jag fått mig relaterat togs initiativet från TCO - håll, men jag har svårt att uttalamig mer bindande om detta. BertilFiskesjö: Eftersom du arbetat i det här systemet och sett hur KU1985/86:25 detfungerarskulle jag gärna vilja upprepa den fråga jag ställdeinledningsvis: Bil. A 2 Tycker du att denna ordning år tillfredsställande,eller har du synpunkter pä behovet av förändringar? : Jag tror att man kan ha synpunkter fråntvå olika utgångspunkter. Den första utgångspunkten är att den ordning som fanns närjag tillträdde som statssekreterare i innebar att det underperioder av året var extremt hög arbetsbelastning på statssekreterarnasamtidigt som det fanns ändra och ganska tunga arbetsuppgifter förstatssekreteraren att också hantera. Dessa blev under vissa perioder lidande avatt man ibland i sträck bara kunde ägna sig åtförhandlingsfrågorna. Från den synpunkten var det möjligt att kritisera denexisterande ordningen. Den andra utgångspunkten handlar om förhållandet mellanmyndigheterna och arbetsgivarverket alternativt regeringen ocharbetsgivarverket. Vem skall ge uppdrag att föra förhandlingar? Om man jämförsituationen mellan arbetsgivarverket och arbetsgivarna i staten med t. ex.situationen på det privata näringslivets område, SAF och de olika förbundenresp. arbetsgivarna där, eller situationen mellan SFO och dess olikamedlemmar, finner man att förhållandena är i grunden olika. Arbetsgivarverketär enligt regeringsformen en myndighet under regeringen och har att ageraefter det. har då de egentliga arbetsgivarna, dvs.myndigheternas företrädare, som ett slags rådgivare i vissa speciellasituationer i arbetsgivarverkets förhandlingsverksamhet där arbetsgivarverketsstyrelse får ta ansvaret och fatta beslut kring frågor som rör resp. verksverksamhetsinnehåll. Detta tror jag att man borde föra ytterligare diskussionerom, möjligen med den inriktningen att man förstärkte de statliga arbetsgivarnasposition i förhandlingsverksamheten, så att det blev klarare vilka som var deegentliga arbetsgivarna som bar ansvaret också för förhandlingsarbetet. Destatliga arbetsgivarna - myndigheterna och deras ledning - skulle naturligtvisi så fall också konkret få känna av effekterna av ett avtal åt ena eller andrahållet på det sättet att de skulle lida ekonomisk skada om avtalet blev förhögt och vinna ekonomiska och verksamhetsmässiga fördelar med lämpliga avtal.Inslaget av budgetstyrning i sammanhanget är oklart utrett och behöverdiskuteras ytterligare för att ett sådant alternativ skall kunna granskas. Jagskulle bedöma det som utomordentligt önskvärt att ett sådant alternativfaktiskt granskades. Det skulle innebära att regeringens roll i detta sammanhangvar att i första hand anvisa lönemedel i en fix summa och attförhandlingsverksamheten sedan blev en uppgift främst för myndigheterna,ungefär på likartat sätt som på arbetsmarknaden i övrigt. Det är en tänkbarlösning men förutsätter att man verkligen kan få ett ekonomiskt ansvar ute hosmyndigheterna, och där är vi . Ordföranden: Jag har tagit del av ordförande har sagt. Han sade att kommissionens reaktionpå det samtal som statsministern hade med TCO-S var att det var värdefullt,eftersom förslaget materiellt låg i linje med de synpunkter som kommissionenhade framfört tidigare. detmateriella innehållet i det här förslaget på något sätt överraskande för KU1985/86:25 arbetsgivarverkets styrelse? : Nej, det kan jag inte säga att det var.Det som tvisten kommit att gälla var två saker. Den ena var att om något utfall av den klausul omkompensation för andra arbetsmarknadsparters högre överenskommelser skulle utgåtill någon del , eller om det i sin helhet skulle utgå under 1986.Arbetsgivarverkets inställning var den, med hänsyn till att man nått mycketlångt i förhandlingar med alla parter utom TCO-S om att inget utfall skulle skeunder 1985, att några pengar inte skulle utgå . När man kommit framtill att utfallet skulle ske menade vi att det skulle kunnavara en praktisk lösning, som inte störde den bild av sambandet med de övrigaarbetstagarparterna som kommit fram under förhandlingens förlopp. Den andra saken tvisten gällde var lönepåslaget. Nivån påden uppgörelse som man kom fram till var sådan att man kunde förvänta sigungefärligen ett sådant utfall av medlingsförhandlingarna, sådana de kom attutformas, och var väl därför inte heller någon överraskning. Det faktum att ensådan information kom till hända, att arbetstagarpartenvar beredd att gä in i en helt ny diskussion på en väsentligt lägre nivå än manförut hävdat, var väldigt nyttigt för möjligheterna till en överenskommelse iden situation som rådde. : Du betonar mycket starkt att det ärviktigt att regeringen är informerad, att regeringens olika ledamöter ärinformerade om vad som är på gång, vilka problem som finns och vilka möjligalösningar som kan tänkas. Jag återkommer till en fråga som jag tangerattidigare men som jag vill vinkla pä ett annat sätt: Var finansministerKjell-Olof införstådd med det förslag till slutlig lösning som ledde tillett avtal? : ingick Kjell-OlofFeldts statssekreterare . Å, i arbetsgivarverkets styrelse.När arbetsgivarverkets styrelse samlades sedan vi hade fått del informationer ställde jag den frågan till , och han sade dä att hade blivit informerad av honom och attBengt K. Å. ansåg sig, efter den diskussion han fört med sittstatsråd, vara beredd att biträda den lösning som såsmåningom kom att föreslå. Ordföranden: Jag förklarar denna frågestund avslutad ochtackar för de kompletterande uppgifter vi fått. KU1985/86:25 Bil. Utfrågning av f.d. generaldirektör den13 angående regeringens handläggning av verkschefsfråga : Jag hälsar välkommen.Ärendet gäller regeringens handläggning av verkschefsfråga och är väckt av GunnarBiörck. : Eftersom den här frågan gäller slutet avdin verksamhet i är det kanske rimligt att börja med början avdin verksamhet i . Det skulle vara intressant att få veta hurdet kom sig att du blev erbjuden att bli generaldirektör i ochvad som gjorde att du åtog dig uppdraget men också att höra om dinaerfarenheter från . : talangscoutade våren1979. Man hade varit utan verkschef på i princip i ett och etthalvt år, och enighet hade inte kunnat näs om valet av ny verkschef. Romanushade åtta -tio kandidater utan att någon visste vilka det var han kontaktat.Han gjorde ganska ingående intervjuer. Med mig hade han en lång intervju.Då jag upptäckte vad det var för arbete hans intervju avsåg blev jagförskräckt, eftersom jag kommer från en mycket snäv ruta av medicinen.Socialstyrelsens fält kände jag till som föredragande i , menjag var angelägen om att luckorna i mina kunskaper skulle stå helt klara förGabriel i den händelse man ville ha mig på verkschefsposten. Frågan om politisk tillhörighet kom också upp. Dåförklarade jag att om min politiska tillhörighet hade någon vikt ville jag inteha tjänsten. Jag tycker att en verkschef skall vara politiskt oberoende. Sedan kom han tillbaka och frågadeom jag fortfarande var intresserad. Det hade väl mognat fram sakteliga ettbeslut hos mig att om jag blev ombedd att ta arbetet skulle jag gärna pröva pådet dels därför att uppgifterna är spännande och intressanta, dels för att jagville visa att kvinnor vågar, vill och kan ta sådana tjänster. Verksamheten - 1982 präglades av attmyndigheten fick arbeta mycket sjävständigt. Inom var mannoga med att inte påverka myndighetens beslut. Det hände väl ibland attstatsrådet ringde och sade: "Du får inte uppfatta det här somministerstyre, men jag måste fråga om en sak." Det finns några politiskt intressanta delar avsocialstyrelsens verksamhetsområde, och det är en oklar gräns i vissa styckenmellan uppgift och , men man hade iregeringskansliet egna grupper, t.ex. om hälso- och sjukvård inför 1990-talet,äldreomsorg och läkemedelsinformation. På det sättet kunde man präglaverksamheten enligt sin politiska uppfattning. Sedan kom valet och skiftet 1982. Jag, som inte äruppvuxen i vare sig en politisk värld eller en administrativ värld, blev väl inte med en gång riktigt varse den förändring som inträdde, men den kom så sakteliga. Det blev ett ., störreintresse för myndighetens ärendehandläggning. Det kom först i dagen KU1985/86:25 itillsättningsärenden där någon hade besvärat sig. De prövades inte längre Bil. rentformellt, utan man tog upp befattningshavare till intervju och utfrågning isocialdepartementet för att göra en egen bedömning, om man skulle bifalla besvären eller inte. Vi hade rätt många besvär i samband med vår omorganisation.Bara två tredjedelar av befattningshavarna fick tjänster i den nyaorganisationen, och det blev en del besvär. regeringskanslietvar vi noga med att skriva upp den som hade fått arbetet men inteskriva alltför mycket negativt om den som inte hade fått arbetet, för denbefattningshavaren skulle vara kvar i myndigheten, och det kunde vara enbelastning för framtiden. Jag försökte följa verksinstruktionens föreskrift att enverkschef skall uppmärksamma problem inom sitt ansvarsområde och aktualiseradem i . Jag gjorde så t.ex. i rökningsfrågan. Vi hade olikauppfattningar om min uppgift. Det gällde prishöjning på tobak och en ettöringför hälsoupplysning, och det gällde en mer restriktiv reklam. Då hävdade manatt jag bröt mot grundlagen när jag tog upp skattefrågan, eftersom det ärsvenska folket som äger att sig självt beskatta. visste jag attprisinstrumentet är effektivt för att få en minskning av konsumtionen. Det härkan ni tycka var smättigheter, men det är exempel på vad vi diskuterade. Vi förde också diskussioner kring hjärttransplantationer.Jag hävdade att medicinska kunskaper måste vara grundläggande förställningstaganden till nya behandlingsmetoder. Vi ville få en översyn avkvacksalverilagen kopplad till frågan om alternativa behandlingsmetoder. Vityckte att kvacksalverilagen var föråldrad och att den i sin dåvarandeutformning utsatte människor för risker. Vi hade inte samma uppfattning i denfrågan och inte heller om socialbidrag eller i tillsynsärenden av typ . Detmå vara att man har olika uppfattningar, men det ger en arbetsmiljö förverkschefen och verkschefens medarbetare som kanske inte är riktigt optimal. Parallellt med detta arbetade medverksledningsutredningen och talade tydligt om att man ville ha en störreomsättning av verkschefer genom kortare förordnanden. Sådant påverkarnaturligtvis också ens funderingar när man har tidsbegränsat förordnande. Ett parord om arbetet som generaldirektör, i varje fall i ! Det är ett fantastiskt jobb, stimulerande och viktigt, ochman blir mer och mer ett med det. Jag sade litet naivt när jag gick in i detatt jag skulle hem och laga middag till familjen - vi har fyra barn - och vara lediglördagar och för att kunna fungera privat. Visst lagar man middag ochär ledig och - man kan bestämma över sin tid ganska mycketsom generaldirektör - men man är inte hemma med huvudet. Frågor kringdödshjälp, insemination, socialbidrag och människor som far illa i samhället äringenting som man knäpper av därför att man skall hem och kokapotatis, utan dem har man med sig dygnet runt. Man får också leva med mordhot mot barnen och hot omockupation av lantstället. Någon organisation letade efter oss när vi cyklade i föratt tvinga hem mig och bryta upp en åtgärd jag vidtagit. Man betalar alltså privat ett högt pris för ett sådant här arbete. Jag har under de här sex åren fått erbjudanden om andraarbeten och KU 1985/86:25 tackat nej, till Apoteksbolaget så sent som hösten1983. Men , Bil. A 3 när det var mindre än kvar på mittsexårsförordnande och Apoteksbolaget kom igen och det dök upp ett par andraerbjudanden kände jag att nu skulle jag nog inte tacka nej utan fundera och sevad som skulle hända. Det var ju inte solklart att jag skulle få erbjudande omett omförordnande och inte heller solklart att jag skulle orka med den härtypen av jobb i en så omfattande myndighet . Sedan kom en diskussion kring socialbidragen, därvi isocialstyrelsen hade en annan uppfattning än . I en artikeli skildrade man tydligt motsättningarna. Min personal uppfattade att detinte skapade någon bra arbetsmiljö. Sedan blev det bättre under höstens lopp, men när och jag diskuterade socialbidragen nämnde honmot slutet av samtalet professuren vid WHO:s biverkningscentral i . Denskulle vara knuten till . Hon sade: "Är du intresserad avden, så ta kontakt med statssekreterare . Du får inte koppla det härtill ." Då upplevde jag en lättnad för att man visade korten. Jagsade tillbaka till henne: "Jag har andra erbjudanden. Det var bra att dutog upp det här med mig, för mitt förordnande går ut , och detfinns andra saker jag är intresserad av." Jag är specialutbildad inom ettområde som jag inte kan vara borta ifrån alltför länge om jag skall ha kvar minkompetens. Vi gjorde upp att jag skulle ta kontakt med . När jag sovit på saken tyckte jag att det var konstigt attsocialdepartementet kunde erbjuda en professur. Det är någonting som den akademiskavärlden borde ha någonting att såga om. Min slutsats var att man kanske intekände till att det fanns andra kandidater och att man behövde mitt namn för attgentemot finansen driva förslaget om en professur. Jag tog kontakt med professor i kliniskfarmakologi och fick en lista på personer som var aktuella för professuren. Denupptog tio namn förutom mitt eget. Den listan lämnade jag till sade: "Här är elva kompetenta personer för tjänsten. Det borde räcka föratt du skall kunna motivera professuren gentemot finansen. Jag är för stolt fören omplacering, om det är det som ni är ute efter. Om jag får professuren utankonkurrens med andra, uppfattar jag det som en omplacering, men jag kan tänkamig att söka professuren om den utlyses." senare fick jag veta att det inte blev någontingav professuren, eftersom man inte hade fått fram pengarna. Jag var fortfarandeför stolt för en omplacering. Jag sade till att min framtid kunde jagordna för själv, och jag skulle återkomma under vårvintern. Jag har sedan fått veta att meddelatatt professuren inte var aktuell och skulle strykas ur budgetpropositionen, menman glömde att stryka pengarna. Pengarna har enligt uppgift tillfallit Linköpingshälsouniversitet. Sedan sökte statsrådet mig per telefon precis föresportlovet, men då var jag redan på väg. Det ante mig att det var framtiden det gällde, och jag vill inte avhandla den per telefon, sä jag bad att vi skulle träffas. Vi åt lunch . Efter en stunds kallprat meddelade jagrakt upp och ner KU 1985/86:25 att jag skulle gå till Apoteksbolaget, fördär fanns mycket positivt att göra. A 3 och det är ett område jag välkänner till och är utbildad för. Då skulle datum bestämmas. var det datumsom passade ' Apoteksbolaget och mig bäst. Sedan blev det ganska långa turerkring de två månaderna. Det gick tydligen formellt inte att förlänga ettgeneraldirektörsförordnande . blev det klart. Under samma lunch tog jag också upp en fråga som jagdiskuterat med statssekreteraren och som hade aktualiseratsunder hand av en av våra s-ledamöter i styrelse, om intesocialstyrelsen hade ett för brett ansvarsområde. Resten av lunchen ägnade jagåt att beskriva för vad vi skulle vinna på en tredelning imedicinalstyrelsen, den gamla och en läkemedelsmyndighet medinlemmande av vissa uppgifter i - de uppgifter som är såpolitiskt färgade att en tillsynsmyndighet inte bör ha ansvaret för dem,eftersom det kan skapa problem gentemot regeringens kansli. En fråga som har tagits upp med mig från olika håll är omjag hade fått ett omförordnande om jag hade bett om det. För mig är det en värld av skillnad mellan att be omnågonting och att bli ombedd. En GD-tjänst är icke någonting man ber om, utanregeringen måste välja vem den vill samverka med och har förtroende för. Det ärregeringens sak att be människor om att ställa upp pä en sådan tjänst. : Det är litet svårt att samla sig direktefter denna intressanta redogörelse, men en sak som jag skulle vilja fråga ärom du som generaldirektör har i någon väsentlig omfattningupplevt kritik från regeringen mot verket och styrelsen. : Det vore väl konstigt om det inte dökupp kritik. satsade man hårt på verkschefsutbildning ochsamverkan mellan och verkscheferna. Det medförde att departementschefernaminst en gång skulle träffa sina verkschefer för mer informellaöverläggningar. Vi hade några överläggningar som var mycket öppna, dåviverkschefer sade: Var gör vi fel, var tycker ni att vi inte fungerar? Det komdå fram saker och ting som vi kunde göra båttre. På motsvarande sätt sadestatsråden: Vad tycker ni att vi kan göra bättre? Jag tyckte det var en bra modell atf träffas informelltoch diskutera arbetsformerna så att båda parter kan fungera väl. Sedan rann det ut i sanden. Jag vet inte vad det beroddepå. Världen går ju för runt i en sådan här myndighet, så jag aktualiserade det väl heller inte. utvecklades den formen att ledning och vi sågs ungefär en gång och tog upp informationsärenden och problem. Jag fick väl då ibland offentliga snubbor för sådana saker som tobaksförslaget. Jag har lärt mig den gyllene regeln att man inte skall genera människor och att kritik bör framföras i enrum och inte offentligt eller i en bred grupp, eftersom omvärldens och medarbetarnas sätt att fungera ihop med chefen påverkas om chefen får snubbor av sin chef. Det skedde t.ex. i tobaksfrågan och i frågan om medicinsk teknologi. 6 1985/86. GunnarBiörck: I den promemoria som kom från står KU1985/86:25 formuleringen att antog etterbjudan- Bil. A 3 ' de från Apoteksbolaget att bli chef för bolaget.Anser du att det är en tillfredsställande beskrivning av hur det gick till? : Det är slutet på historien. Jag hadefyra erbjudanden -det gällde professuren i , anställningen iApoteksbolaget och två andra arbeten. Erbjudandet från Apoteksbolaget var detbästa. Mitt förordnande skulle gå ut . Efter det kan man få halvpension, men tycker man inte att halv pension är livet på enpinne. Jag har lust att arbeta hårt ytterligare . : Den här skildringen ger ett intryck av attdet var du som tog initiativet till att lämna tjänsten som generaldirektör isocialstyrelsen. Är det med sanningen överensstämmande? : Jag funderade på vadjag skulle göra med erbjudandena. Jag hade inte bestämt mig. Det som fick migatt arbeta vidare t.ex. med erbjudandet från Apoteksbolaget var professuren,Det var det erbjudande jag fick från . : Du fick inget erbjudande frän regeringen omfortsatt förordnande? : Den hade bestämt sig för att avsätta dig påett eller annat saft? : Det vet jag inte. Jag har dragit minaegna slutsatser av skeendet.