bet · G901SfU4 · 1985-12-31 00:00:00 — SfU 1985/86:4 motion (vpk) begärs åtgärder för att förkorta handläggningstiderna iarbetsskadeärenden. Utskottet avstyrker bifall till motionen med hänvisningtill att arbetsskadeutredningen lagt fram förslag i frågan. Reservationhar avgetts av vpk-ledamoten. motion (m) begärs en översyn av de värnpliktigas försäkringsskydd. Utskottethar inhämtat yttrande från försvarsutskottet (se bil.). Såväl försvarsutskottetsom socialförsäkringsutskottet avstyrker bifall till motionen men gör vissapåpekanden vad gäller handläggningen av ärendena. Reservation har avgetts avm-ledamöterna. Livränteskyddetvid arbetsskada tas upp i en motion (c), och en översyn av regelsystemet begärsi motionen. Utskottet anser inte att någon översyn är motiverad och avstyrkerbifall till motionen. M-, fp- och c-ledamöterna har reserverat sig till förmånför motionen. Utskottetavstyrker också bifall till en motion (c), vari begärs att livräntor enligtäldre bestämmelser om yrkesskadeförsäkring skall standardsäkras. Mot beslutetreserverar sig c-ledamöterna. motion (s) slutligen begärs att beräkningen av den pensionsgrundandeinkomsten skall ändras för statligt anställda som uppbär yrkesskadelivränta.Utskottet föreslår ett tillkännagivande om att det bör ankomma på regeringenatt undersöka vilken metod som är mest ändamålsenlig för att undanröja deorättvisor som påtalats i motionen. Imotion 1984/85:1712 av EUs () och () hemställs attriksdagen hos regeringen begär en översyn av livräntorna i lagen omarbetsskadeförsäkring. Imotion 1984/85:1732 av (m) och () hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsbeträffande nödvändigheten av en översyn av de värnpliktigas försäkringsskydd. Imotion 1984/85:1741 av i m. fl. (s) föreslås attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförtsom behovet av att ändra ATP-beräkningen. 1Riksdagen 1985/86.11 saml. I motion1984/85:2258 av m.fl. (vpk) föreslås att SfU1985/86:4 beslutar att hos regeringen hemställa om förslag som innebär attförsäkringsinstanserna ges resurser och direktiv att skyndsamt behandla arbetsskadeanmälningarnaså att beslut normalt kan fattas från anmälningsdagen. I motion 1984/85:2438 av () och UllaEkelund (c) hemställs att hos regeringen begär en översyn av reglernaför livräntor i enlighet med vad som anförts i motionen. Utskottet har berettförsvarsutskottet tillfälle att yttra sig över motion 1984/85:1732. Yttrandetär fogat som bilaga till detta betänkande. Utskottet har vidare inhämtatyttrande över motion 1984/85:1741 från ochriksförsäkringsverket. trädde lagen (1976:380) omarbetsskadeförsäkring (LAF) i kraft. Därmed upphörde lagen (1954:243) omyrkesskadeförsäkring (YFL) att gälla. Den som förvärvsarbetar i verksamhet här i riket ärförsäkrad för arbetsskada. Egenföretagare och uppdragstagare är dock försäkradeendast under förutsättning att de är bosatta i . Försäkringen omfattaräven den som genomgår utbildning i den mån utbildningen är förenad med särskildrisk för arbetsskada. I begreppet arbetsskada inryms skada till följd avolycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. Även skada som framkallatsgenom smitta kan i den mån regeringen så föreskrivit anses som arbetsskada. Principen bakom LAF är att den som drabbas av arbetsskadaskall ha rätt till ersättning för hela det inkomstbortfall som är en följd avskadan. LAF ger ersättning för inkomstförlust för skador ochsjukdomar som har uppkommit i arbetet om dessa varar än . Underde första efter det att skadan inträffade, den s. k.samordningstiden, skall sjukförsäkringen inom lagen om allmän försäkring iprincip svara för ersättningen till den skadade. Under dessa kan bl.a. sjukpenning utgå. Hel sjukpenning utgör då för dag räknat av denfastställda sjukpenninggrundande inkomsten, delad med 365. Om sjukdomen består efter samordningstidens slut ersätterarbetsskadeförsäkringen nödvändiga kostnader för bl. a. läkarvård, sjukhusvårdoch läkemedel. Om sjukdomen medfört en fortsatt nedsättning av förmågan attskaffa sig inkomst genom arbete med minst hälften utgår sjukpenning frånarbetsskadeförsäkringen. Hel sjukpenning för dag utgör för den som har enfastställd sjukpenninggrundande inkomst en trehundrasextiofemtedel av dennainkomst. Blir nedsättningen av arbetsförmågan bestående utgeslivränta från arbetsskadeförsäkringen. Livräntan vid arbetsskada utgörskillnaden mellan den inkomst som den försäkrade kan antas ha haft om han inteskadats och den inkomst han trots skadan kan beräknas få. Det krävs dock attförmågan att skaffa sig inkomstgenom arbete är nedsatt med minst en femtondel och SfU 1985/86:4 attinkomstförlusten för år räknat uppgår till minst en fjärdedel av det basbeloppsom gällde vid början av det år livräntan skall börja utgå.Arbetsskadeförsäkringen ersätter under dessa förutsättningar en årlig inkomstförlustupp till samma inkomsttak som gäller för ATP, dvs. Livräntaenligt LAF grundar rätt till ATP till skillnad mot livränta enligt YFL. Anmälanom arbetsskada skall i princip göras till den allmänna försäkringskassa därden försäkrade är inskriven. Om inte utan betydande dröjsmålkan avgöra om rätt till ersättning föreligger enligt LAF men det finnssannolika skäl för att sådan rätt föreligger, skall beslutaatt ersättning skall betalas ut med ett skäligt belopp om detta är av väsentligbetydelse för den skadade. Detsamma gäller om rätt till ersättning föreliggermen ersättningsbeloppet inte kan bestämmas utan betydande dröjsmål. Arbetsskadeförsäkringenfinansieras genom avgifter från arbetsgivare och egenföretagare. Avgiften utgörför närvarande av avgiftsunderlaget. Den1 ändrades den tidigare lagstiftningen - fördelad på sex olikaförfattningar - om ersättning för kroppsskador under miUtärtjänst, civilförsvarstjänst,räddningstjänst och under vistelse på anstalt och sammanfördes till en lag,lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd (LSP). Lagen ger samma skydd videkonomisk skada som arbetsskadeförsäkringen. Lagen omfattar bl. a. den somfullgör tjänstgöring eller genomgår utbildning eller inskrivningsprövningenligt värnpliktslagen (1941:967), lagen (1966:413) om vapenför tjänst,civilförsvarslagen (1960:74) och den som är intagen för vård ikriminalvårdsanstalt, häktad, anhållen eller i annat fall intagen eller tagen iförvar på kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. Liksomarbetsskadeförsäkringen administreras det statliga personskadeskyddet av deallmänna försäkringskassorna. Densom omfattas av LSP har enligt lagen 1977:266 om statlig ersättning vid ideellskada (Li) även rätt till ersättning för sveda och värk, lyte eller annat stadigvarandemen, liksom för allmänna olägenheter till följd av skadan. Ersättningen utgårdärvid med belopp som skulle ha utgått om den skadade haft rätt till ersättningenligt statens personskadeförsäkring. Frågor om ersättning enligt Li handläggsav trygghetsnämnden. Anspråkpå skadestånd enligt skadeståndsrättsliga normer för skada under militärtjänstm. m. kan också riktas direkt mot statsverket. Staten företräds därvid avförsvarets civilförvaltning. Ifråga om ersättningar för skada i arbetet gäller den principen att varjeskadéfall skall regleras enligt de bestämmelser som gällde då skadefalletinträffade. Åtskilliga livräntor utgår därför enligt äldre lagstiftning. Det äri dessa fall huvudsakligen fråga om 1916 års lag om försäkring för olycksfall i 1 1985/86.11 saml. arbete, lag omförsäkring för vissa yrkessjukdomar och YFL. SfU 1985/86:4 Utgåendelivräntor enligt dessa lagstiftningar har höjts vid skilda tillfällen och harvärdesäkrats genom anknytning till basbeloppet. Enligtövergångsbestämmelserna till LAF gäller äldre bestämmelser fortfarande i frågaom skada som inträffat före ikraftträdandet. I samband med införandet av LAFhöjdes genom lagen (1977:268) om uppräkning av yrkesskadelivräntor m. m. delivräntor som utgick enligt de äldre lagstiftningarna på området och somgrundade sig på en minst 25-procentig invaliditet med - beroende på när skadaninträffade - av utgående belopp. Uppräkning skulle dock ske med minst500 kr. Uppräkningen gäller också sådana livräntor enligt de aktuella lagarnasom fastställs efter och livräntor i s. k. recidivfall somkunde ha utgått (prop. 1976/77:64, SfU 1976/77:21, rskr.1976/77:201). Iproposition 1976/77:64 framhöll departementschefen i anledning av utformningenav övergångsbestämmelserna till LAF att gränsfall kunde uppkomma t. ex. närskador, som hade inträffat före lagens ikraftträdande, skulle ha ansetts somarbetsskador enligt LAF men inte faller in under YFL:s sjukdomsbegrepp. Medanledning härav erinrade han 1962 bildade särskilda yrkesskadefonden,vars avkastning får användas av regeringen att bevilja ersättning i vissagränsfall när lagreglerna inte medger ersättning. Enligt departementschefensmening borde med anledning av den nya lagstiftningen ersättning kunna utgå urfonden i fall som framstod som ömmande. Beräkningen av pensionsgrundande inkomst vid livräntaenligt YFL Vidberäkning av pensionsgrundande inkomst beaktas endast inkomst av förvärvsarbetesamt vissa i 11 kap. 2 och 3 §§ lagen om allmän försäkring (AFL) uppräknadeförmåner inom det socialpolitiska bidragssystemet. Därvid har dock intelivränta enhgt YFL medtagits. Enligtden av fastställda handboken för lokal skattemyndighet() har i praxis undantag gjorts från denna regel i bl. a. följandefall. Enligt allmänt löneavtal för statliga och vissa andra tjänstemän (AST)görs i vissa fall löneavdrag för livränta eller del av denna, som utgår pågrund av yrkesskada i statlig anställning. Detta löneavdrag skall vid beräkningav pensionsgrundande inkomst betraktas såsom inkomst av anställning till beloppsom motsvarar livräntans skattepHktiga del. Yttranden över motion 1984/85:1741 Utskottethar inhämtat yttrande från () ochriksförsäkringsverket (RFV) över motion 1984/85:1741. SAV har därvid anfört: Enligt21 § 2 mom. AST skall en arbetstagare som uppbär yrkesskadelivränta vidkännaslöneavdrag med livräntans belopp, om inte SAV medger något annat.Yrkesskadelivränta utgör inte ATP-grundande inkomst. En arbetstagare somvidkänts löneavdrag enligt AST för yrkesskadelivränta får emellertidenligt praxis såsom ATP-grundande inkomst tillgodoräkna sig den SfU 1985/86:4del av löneavdraget som motsvarar livräntans skattepliktiga del - i regel halvalivräntan. Även med beaktande av den nämnda praxisen är, som motionärernapåpekat, en statsanställd arbetstagare som uppbär yrkesskadelivränta sämreställd i ATP-hänseende än sina lönemässigt jämställda arbetskamrater. EnligtSAV:s mening är detta förhållande otillfredsställande. SAV har därför intenågot att erinra mot att - i de avsedda fallen - även den del av löneavdragetsom motsvarar yrkesskadelivräntans skattefria del får tillgodoräknasarbetstagaren som ATP-grundande inkomst. RFV anför i sitt yttrande att det enligt verkets meningfinns fog för motionärernas yrkande. För att uppnå vad motionärerna åsyftat kanfyra olika vägar diskuteras. Antingen kan yrkesskadelivräntan göras pensionsgrundandeför ATP, eller kan statlig lön och yrkesskadelivränta samordnas genom attavdrag görs på livräntan i stället för på lönen, eller kan löneavdraget i desshelhet beaktas vid fastställande av pensionsgrundande inkomst, dvs. utannuvarande begränsning till ett belopp motsvarande den skattepliktiga delen avlivräntan, eller kan reglerna i AST om löneavdrag med hänsyn till utgåendeyrkesskadelivränta slopas. Beträffandede olika metoderna anför verket följande: Den första metoden skulle innebära en viss parallell medvad som gäller beträffande livränta enligt lagen om arbetsskadeförsäkring. Ensådan Uvränta är dock direkt kopplad till ett beräknat inkomstbortfall, vilketinte gäller för yrkesskadelivräntan. Den sistnämnda baseras i huvudsak på enmedicinsk invaliditetsbedömning. Med detta alternativ blir visserligenlöneavdraget i dess helhet pensionsgrundande, men det skulle helt omotiveratgälla även livräntebelopp som inte motsvarar inkomstbortfall. Eftersom reglernaskulle få generell räckvidd skulle det dessutom uppstå kostnadsökningar fördet allmänna med avseende på andra grupper än de motionärerna tagit upp. Den andra möjligheten skulle i ATP-hänseende jämställa enlivräntetaga-re och en arbetskamrat med full lön. Den av motionärerna påpekadeskillnaden mellan den statsanställde och den privatanställde skulle dock bestå.I andra fall sker samordning mellan avtalsenliga löneförmåner ochsocialförsäkringsförmåner inte genom att avdrag görs på försäkringsersättningen.Denna väg torde dessutom inte vara administrativt realistisk. Den tredje vägen skulle i princip ge samma effekt som nämnda andra metoden. De administrativa konsekvenserna av denna modell börövervägas närmare, bl. a. vad gäller frågan om särskilda aviseringsrutiner kanbehövas. De administrativa konsekvenserna torde vara betydligt mera begränsadeän i alternativ två. Den fjärde möjligheten skulle tillgodose båda desituationer som motionärerna uppmärksammat. Såväl lön som livränta skulle idetta alternativ utges ograverade. De kostnadseffekter som skulle uppstå tillföljd av denna modell kan inte överblickas av verket. Sammanfattningsvis bedömer verket de två förstnämndametoderna inte vara ändamålsenliga. De båda övriga alternativen skulle helteller delvis tillgodose motionärernas yrkande, men medföra administrativa ochkostnadsmässiga effekter i sådana avseenden som faller utanför riksförsäkringsverketsansvarsområde. Utskottet SfU 1985/86:4 Lagen(1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF), som trädde i kraft den 1 juU 1977,innebar genomgripande ändringar i lagstiftningen beträffande ersättning vidskada i arbetet. Den tidigare lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring (YFL)medgav i huvudsak ersättning för olycksfallsskador och endast vissa i särskildordning angivna yrkessjukdomar berättigade till ersättning. Ersättningsbeloppengrundade sig främst på en medicinsk invaliditetsbedömning. Enligt LAF ansesalla skador och sjukdomar som har uppstått på grund av olycksfall eller annanskadlig inverkan i arbetet som arbetsskador, och den skadade tillförsäkras iprincip full ersättning för inkomstbortfallet. Arbetsskadeförsäkringenär samordnad med sjukförsäkringen efter det attskadan inträffade, vilket innebär att ersättning för inkomstförlust på grund avskadan utgår i form av sjukpenning. Regeringenhar bemyndigat chefen för atttillkalla en särskild utredare för att göra en översyn av lagen omarbetsskadeförsäkring. I direktiven framhålls bl. a. att antalet anmäldaarbetsskador som blir föremål för prövning av försäkringskassorna och försäkringsdomstolarnaökat väsentligt sedan den nya lagstiftningen infördes. Arbetsskademålen utgören betydande del av försäkringsdomstolarnas målbalanser. Kritik har ocksåriktats mot handläggningen av ärenden om arbetsskada. Det har framhållits attväntetiderna är alltför långa både i försäkringskassorna och hosbesvärsinstanserna. Svårigheter förehgger vid tillämpningen av försäkringen,och det är nödvändigt att hitta vägar till hur handläggningen kan påskyndas ifrämst försäkringskassorna men också i försäkringsrätterna utan atträttssäkerheten äventyras. Idirektiven erinras också om att (SfU 1982/83:14, rskr. 211) haransett att det finns anledning att göra en översyn av arbetsskadeförsäkringenoch att det bör prövas om det, utan att de bärande principerna för ersättningvid arbetsskada åsidosätts, finns förutsättningar för en ökad samordning av demateriella bestämmelserna inom arbetsskadeförsäkringen och sjukförsäkringen.Riksdagen har därvid understrukit att översynen inte får syfta till enförsämring av försäkringsskyddet vid arbetsskada. Imotion 1984/85:2258 av m.fl. riktas kritik mot de långahandläggningstiderna i arbetsskadeärenden. Enligt motionärerna skall försäkringskassornages resurser och direktiv att skyndsamt behandla arbetsskadeanmälningar så attbeslut normalt kan fattas från anmälningsdagen. De begärförslag härom från regeringen. Arbetsskadeutredningenhar numera slutfört arbetet och avlämnat betänkandet SOU1985:54, Översyn av arbetsskadeförsäkringen. Utredningen har lämnat förslagtill åtgärder för att bl. a. komma till rätta med ärendebalanser och väntetideri försäkringskassorna. Sålunda föreslås bl. a. att samarbetet mellanförsäkringskassorna, företagshälsovården och företagens skyddsorganisationskall förstärkas. Det medicinska underlaget för kassornas beslut i arbetsskadeärenden skall förbättras genom att läkarkårens kunskaper omförsäkringen ökas och läkarutlåtandena ges en SfU 1985/86:4 bättre utformning.Beslutsfattarna hos kassorna ges möjligheter att inhämta uppgifter från olikadatasystem som innehåller information om arbetsmiljörisker. Kassornas tillgångtill praxisavgöranden förbättras genom att försäk-ringsöverdomstolens domargörs åtkomliga via rättsdatasystemet. Slutligen föreslås en begränsning avantalet avgöranden i ärenden som ej kan leda till ersättning från försäkringeneftersom skadan inte medfört någon inkomstförlust för den försäkrade. Motdenna bakgrund anser utskottet att beredningen av utredningens förslag böravvaktas och att motion 2258 inte behöver föranleda någon åtgärd. Försäkringsskyddet för värnpliktiga m. fl. Isamband med införandet av LAF ersattes också tidigare författningar som medgaversättning bl. a. för skador under militärtjänstgöring med lagen (1977:265) omstatligt personskadeskydd (LSP). Lagen ger samma skydd för ekonomisk skada somLAF. Utöver detta skydd har den som omfattas av LSP rätt till ersättning förideell skada enligt lagen 1977:266 om statlig ersättning vid ideell skada (Li).Slutligen kan den som skadats under militärtjänst m. m. rikta anspråk motstatsverket på skadestånd enligt skadeståndsrättsliga normer. Frågorom ersättning från LSP handläggs av försäkringskassorna, medan frågor omersättning från Li handläggs av trygghetsnämnden. Vid skadeståndsanspråk motstaten företräds denna av försvarets civilförvaltning. BirgerHagård och begär i motion 1984/85:1732 ett tillkännagivande tillregeringen om att en översyn av de värnpliktigas försäkringsskydd är påkallad.Motionärerna anför att det inte sällan händer att värnpliktiga, som under sintjänstgöring råkat ut för allvarliga olyckor, först efter långdragna processertillerkänts ersättning och då ofta av blygsam omfattning. Motionärerna anseratt det nuvarande försäkringsskyddet måste förbättras och att ersättning börutgå utan dröjsmål. yttrande (se bilaga) framgår att de remissinstanser somyttrat sig över motionen, försvarets civilförvaltning, riksförsäkringsverketoch trygghetsnämnden, inte funnit anledning att ändra nuvarande former för devärnpliktigas skydd. Inte heller försvarsutskottet har tillstyrkt en översyn avdet nuvarande regelsystemet i enlighet med motionsförslaget. Utskottet haremellertid mot bakgrund av vad som framhållits vid remissbehandlingenförutsatt att man genom utbildning, information och andra åtgärder förbättrareffektiviteten i tillämpningen av det nuvarande systemet så att varjeskadelidande utan onödig tidsutdräkt till fullo kommer i åtnjutande av detskydd som systemet innefattar. Berörda myndigheter strävar också i dennariktning, och en i största möjliga utsträckning aktiv skadereglering kan enligtförsvarsutskottets mening främja en sådan utveckling. Mot denna bakgrundräknar försvarsutskottet med att de brister i tillämpningen av de nuvarandebestämmelserna som alltjämt kan finnas kommer att avhjälpas genom olikaåtgärder och att inte heller en översyn som är begränsad till självatillämpningen är påkallad. Socialförsäkringsutskottetvill för sin del ansluta sig till vad försvarsutskot- SfU 1985/86:4 tet anfört.Såvitt gäller regelsystemet medger detta i princip full ersättning förinkomstbortfallet på grund av skador i militärtjänsten. Dessutom föreliggermöjlighet till ersättning för ideell skada och för skadestånd enligt sedvanligaskadeståndsrättsliga grunder. Däremot är utskottet väl medvetet om att deproblem med handläggningstider m. m. som finns hos försäkringskassorna iarbetsskadeärendena också kan finnas för ärenden enligt LSP. Som ovan nämntshar emellertid arbetsskadeutredningen lagt fram olika förslag i syfteatt minska ärendebalanser och handläggningstider hos försäkringskassorna. Med det anförda avstyrkerutskottet bifall till motion 1732. Omen arbetsskada förorsakat bestående nedsättning av arbetsförmågan kan hvräntautges med belopp som motsvarar skillnaden mellan den inkomst som den skadadekan antas ha fått om han ej skadats och den inkomst han beräknas kunna erhållatrots skadan. För att livränta skall kunna utgå fordras dock att denförsäkrades förmåga att skaffa sig inkomst blivit nedsatt med minst enfemtondel. Inkomstförlusten för år räknat får inte understiga en fjärdedel avdet basbelopp som gällde vid början av det år då livräntan skulle ha börjatutgå. Den försäkrades förmåga att skaffa sig inkomst skall bedömas medbeaktande av vad som rimligen kan begäras av honom med hänsyn till arbetsskadan,hans utbildning, tidigare verksamhet samt ålder, bosättningsförhållanden ochandra sådana omständigheter. I fråga om äldre försäkrade skall hänsyn främsttas till förmågan och möjligheten att skaffa sig fortsatt inkomst genom sådantarbete som den försäkrade har utfört tidigare eller genom annat lämpligt arbetesom är tillgängligt för honom. och redogör i motion 1984/85:1712 för ett enskilt ärende dären jordbrukare till följd av en arbetsskada fått pek-, lång- och ringfinger påvänster hand amputerade. Till följd härav har han fått avsevärt ökade kostnaderför lejd arbetskraft, och hustruns arbetsinsats har också blivit meromfattande. Trots detta, anför motionärerna, har livränta vägrats medhänvisning till att den försäkrades förmåga att skaffa inkomst inte är nedsattmed minst en femtondel. Motionärerna anser mot bakgrund härav att en översyn avbestämmelserna om livränta är påkallad, och de hemställer att en sådan översynskall företas. Medhänsyn till att det är den försäkrades förmåga att skaffa siginkomst som ligger till grund för livräntebedömningen och denna bedömning skallgöras med beaktande även av andra faktorer än ökade kostnader i verksamhetenfinner utskottet inte att de relaterade omständigheterna motiverar en översynav bestämmelserna om livränta. Utskottet avstyrker följaktligen bifall tillmotion 1712. Personer,som skadats i arbetet före , uppbär livränta enligt äldrelagstiftning. Livräntorna har ursprungligen fastställts med utgångs- punkt i den försäkradesårliga arbetsförtjänst vid skadetillfället. De har SfU 1985/86:4 därefterräknats upp vid skilda tillfällen, senast den 1 juH 1977. Livräntorna ärvärdesäkrade genom anknytning till basbeloppet fr.o.m. . Imotion 1984/85:2438 av och begärs en översyn av deäldre livräntorna i syfte att dessa skall standardsäkras. Motionärerna erinrarom att förslag härom lagts fram av pensionskommittén i betänkande SOU 1977:46Pensionsfrågor m. m. Motbakgrund av den bärande principen i arbetsskadeförsäkringen, nämligen att densom skadas i arbetet skall försättas i samma ekonomiska situation som om haninte skadats, föreslog pensionskommittén att samtliga livräntor enligt den nyaarbetsskadelagstiftningen skulle standardsäkras, dvs. anknytas tilllöneutvecklingen, genom en i förhållande till värdesäkringen friståendeuppräkning . Också livräntor enligt äldre lagstiftning skullekunna bh föremål för en motsvarande uppräkning. Kommitténsförslag i detta hänseende har inte lett till ändrad lagstiftning. mening kan motionsförslaget om en standardsäkring av de äldrelivräntorna inte bedömas isolerat från den större frågan om en standardsäkringav livräntorna enligt nyare lagstiftning. Denna senare fråga anknyter i sin turnaturligt till de ställningstaganden som kan föranledas av pensionsberedningens(S 1984:03) pågående översyn av bl. a. värdesäkrings-systemet inom den allmännapensioneringen. Utskottet kan mot den nämnda bakgrunden inte förorda någonöversyn i enlighet med vad som begärts i motion 2438. Beräkning av pensionsgrundande inkomst vid livränta enligtYFL Yrkesskadelivräntaräknas normalt inte som pensionsgrundande inkomst.