bet · G901KrU8 · 1985-12-31 00:00:00 — En annan viktig uppgift för utredaren är att överväga påvilka myndigheter ansvaret för den fortsatta statliga tillsyn som är angelägenfrän kultur-minnesvärdssynpunkt bör vila. 1982 ärs allmänna kyrkomöte har i sin framställning om enöversyn av de nuvarande bestämmelserna om kyrkobyggnader och kyrkotomter m. m.också uttalat sig för att prövningen av ärenden om äldre kyrkobyggnader bördecentraliseras frän RAÄ till . En sådan åtgärd stär enligt minmening i god samklang med den allmänna strävan att decentralisera besluten iolika samhällsfrågor och fiytta dem närmare dem som berörs av besluten. Jaganser det därför vara en viktig del av översynsarbetet att förutsättningarnaatt decentralisera ansvaret för statens fortsatta tillsyn över den kyrkligamiljön noga prövas. Utredaren bör studera förutsättningarna att på regionalnivå tillgodose det behov av en bred specialistkompetens som utan tvivelföreligger för de myndighetsuppgifter som det nu är fräga om. Andra frågor sombör belysas i sammanhanget gäller den kontinuerliga erfarenhetsäterföring sombehövs till grund för RAÄ:s utvecklings- och rådgivningsverksamhet inomkulturminnesvärdens område, förutsättningarna att upprätthålla en enhetligbehandling av kyrkobyggnadsärendena över hela landet samt möjligheterna atttillföra länen kopior av centralt förvarat arkivmaterial som de behöver förärendenas handläggning. dåren börundersöka om man genom användande av ny teknik kan komma KrU 1985/86:8till rätta med de här antydda problemen. 1 direktiven slås fast att det inte finns ekonomisktutrymme för någon ökning av de samlade personalresurserna för vare sig dencentrala statliga kulturminnesvården eller länsstyrelserna. De överväganden somgäller decentraliseringen av de statliga myndighetsuppgifterna bör därför utgäfrän att de eventuella förstärkningar av resurser och kompetens som behövs päregional nivå skall åstadkommas genom omfördelningar inom befintliga ramar.Möjligheten att även utnyttja andra resurser inom kulturminnesvården i länenbör beaktas. En fräga som bör belysas i utredningsarbetet är hur RAÄ:serfarenhet av utvecklingsarbete, rådgivning och information beträffande denkulturhistoriska byggnadsvärden i fortsättningen skall kunna komma de kyrkligaorganen till godo. I direktiven förutsätts att statliga myndigheter i fortsättningeninte kan tillgodose behov av rådgivning och service som ligger utanför denstatliga kulturminnesvårdens kompetensområde. Departementschefen anser attfrågan om en inomkyrklig rådgivningsverksamhet för kyrkobyggandet bör särskiltuppmärksammas vid översynsarbetet. Domkapitlens roll inom tillsynen förtjänaratt belysas särskilt i detta sammanhang. Utredaren bör överväga om krav på ensakkunnig prövning genom en lämplig kyrklig instans behöver fogas in i dengranskningsprocess som bör föregå byggnadsåtgärder på det kyrkliga området ochhur detta i sä fall bör ske. Vidare bör utredaren föreslå principer och former för etturval av de kyrkobyggnader som fortsättningsvis skall omfattas av den statligatillsynen. kyrkokommitté har i uppdrag bl. a. att behandlafrågan om de kyrkliga kommunernas ekonomi. Genom tilläggsdirektiv (dir.1984:11) skall kommittén i sina överväganden också ta hänsyn till den nyasituation som uppstår när den kommunala beskattningen av juridiska personer avskaffasfr. o. m. är 1985. För de kyrkliga kommunerna kommer avskaffandet att föra medsig ett inkomstbortfall som beräknas till ca 170 milj. kr. De kyrkliga kommunerna skall ges viss kompensation fördetta inkomstbortfall. Kompensationen skall tillföras kyrkofonden. Enligttilläggsdirektiven har kommittén att utarbeta förslag om hurkompensationsbeloppet skall användas samt överväga lämpligafördelningsprinciper. Vidare bör kommittén överväga om viss del avkompensationen bör reserveras för speciella ändamål som är av intresse inteenbart för den enskilda församlingen. Ett exempel pä sådana ändamål ärunderhållet av kulturhistoriskt värdefulla kyrkor. 1982 ärs kyrkokommitté avgav ettdiskussionsbetänkande (SOU 1983:55) Församlingen . Ett avsnitt ibetänkandet behandlar problem med den nuvarande lokala strukturen. 1 dettasammanhang diskuterar kommittén de problem som kyrkobyggnaderna kan innebäraför små församlingar (s. 80). Kommittén förordar att kyrkofonden skall kunna ge bidragtill mera kostnadskrävande underhåll av kyrkobyggnader m. m. samt att fonden un- K der vissaförhållanden bör kunna ta ansvar för de kyrkobyggnader som i KrU 1985/86:framtiden eventuellt kan komma att visa sig övertaliga. I rapporten (SOU 1985:1) Församlingar i samverkanbehandlar kyrkokommitté frågan om kostnader för underhäll avkyrkobyggnader. Kommittén skriver bl. a. följande (s. 78): Kyrkokommunerna bör kunna ges viss ekonomisk hjälp tillsärskilt kostnadskrävande underhällsarbeten och restaurering avkyrkobyggnader. Redan i våra direktiv förs denna möjlighet fram i samband medatt användningen av den kompensation som utgår p. g. a. indragen beskattningav juridiska personer diskuteras. Med hänsyn dels till vad som sagts omkyrkofondens ekonomi och om svårigheten att höja den allmänna kyrkoavgiften,dels till att de aktuella kostnaderna är betydande, kan kyrkofonden inte svaraför de totala kostnaderna, utan endast för bidrag till dessa. Hjälpen börsålunda utformas som ett bidrag vilket kyrkokommunen själv kompletterar med t.ex. län hos kreditinstitut. Ett sådantsystem skulle kunna bygga på följande grundprinciper. I samråd med de kyrkokommuner, som önskar komma i frågaför att erhålla bidrag, och bl. a. svarar stiftsledningen föratt långsiktiga planer över mera kostnadskrävande underhällsarbeten upprättasför stiftets eventuellt bidragsberättigade kyrkobyggnader. Därvid bör angelägenhetsgradenanges för de olika objekten. Planerna, som revideras regelbundet, sänds tillkyrkofonden för att behandlas vid dess budgetprövning. Denna föregås av enberedning hos en till kyrkofonden knuten kyrkobyggnadsnämnd. Nämnden börinnehålla byggnadsteknisk, kulturhistorisk, ekonomisk och teologisk sakkunskap,i samtliga fall med särskild inriktning på kyrkobyggnaderna. Efter beredninglämnar nämnden förslag till kyrkofondens styrelse om kommande budgetårsbidragsgivning. beslutar om bidragsram. De enskildakyrkokommunerna ansöker därefter hos kyrkobyggnadsnämnden om bidrag förspecificerade underhällsarbeten. Efter granskning godkännes den totalkostnad pävilken bidraget skall baseras. Särskilda regler bör utarbetas som tar hänsyntill säväl kyrkokommunens skatteunderlag och möjligheterna att delvislänefi-nansiera de aktuella projekten. Förslaget i denna del avses ihtebegränsa den nuvarande statsbidragsgivningen till restaurering av de medeltidadomkyrkorna. Kyrkomötets och ombudsmötets behandling av frågor omunderhållet av kulturhistoriskt värdefulla kyrkor Förslag som rör kulturminnesvård inom församlingarnabehandlades är 1985 såväl vid kyrkomötet som vid ombudsmötet. 1 en motion till kyrkomötet yrkades på en utredning avfrågan om det kan ligga inom kompetensen för församling inom attanslå medel av primärt kulturminnesvårdande intresse. a. med hänvisning till att lagen (1982:1052) om församlingar ochkyrkliga samfälligheter visserligen inte uttryckligen anger kulturminnesvårdensom en primär församlingskommunal angelägenhet. Det torde dock stå klart sadeutskottet att detta begrepp i tillämpliga delar ryms inom ramen för stadgandeti lagens 3 § p. 1, I kap. Kyrkomötet följde utskottet och avslog motionen. Vid ombudsmötet behandlades en motion som i alltväsentligt överens- KrU 1985/86: stämmer med den som kulturutskottet härbehandlar. 1 sitt betänkande OU 1985:1 underströk organisationsutskottet attförsamlingarnas behov av råd och hjälp är mycket stort. 1 det sammanhanget ärsjälvfallet ett nära samarbete mellan församlingarna, berörda stiftsorgan ochlänsmuseerna angeläget. påminde även om att det redan finnsetablerat på mänga häll ett regionalt samarbete mellan stiftsavdelningarna och länsmuseerna. Inom rikskyrkan ligger dessauppgifter inom . Utskottet fann att det av motionen aktualiserade projektetpå nuvarande stadium är en regional fråga och förutsatte att en eventuellförsöksverksamhet sker i nära samverkan även med stiftsavdelningen . Utskottet ansäg att när erfarenheterna avförsöksverksamheten utvärderats, fär frågan aktualiseras pä nytt. avstyrkte motionen som avslogs avombudsmötet. Utskottet behandlade förslagom finansieringenav kyrkorestaureringar. Utskottet (KrU 1982/83:24, s. 63) avstyrkte motionernamed hänvisning till pågående utredningsarbete. Utskottet uttalade därvid attom detta inte skulle leda till en lösning av frågan om finansieringen avdyrbara restaureringar av kulturhistoriskt värdefulla kyrkor, måste frågan omandra lösningar än genom bidrag från kyrkofonden snabbt tas upp till prövning.Riksdagen följde utskottet och avslog motionen. Motion 1984/85:1796 om en nationell stiftelse förkulturhistoriska byggnader och miljöer Motionärerna erinrar om att byggnadsvärdsutredningen ibetänkandet (SOU 1979:17) Kulturhistorisk bebyggelse värd att värda, pekat päde problem som underhållet av stora kulturhistoriskt intressanta byggnader iprivat ägo för med sig. Utredningen lade fram förslag om olika stödformer.Dessa förslag har inte föranlett några ätgärder. Det finns, anför motionärerna,anledning anta att det inom överskådlig tid blir allt svårare för enskildaägare till stora kulturhistoriskt värdefulla byggnader att med egna medel värdaoch bevara egendomen. Med hänvisning härtill och till att det ekonomiska lägetknappast kommer att medge någon mera betydande statlig satsning pä byggnadsvårdsområdetbör enligt motionen andra vägar prövas för att vårda kulturarvet. En möjlig vägsom kunde övervägas är den stödform som finns i genom ensärskild stiftelse "The for Places of Historic Interest orNatural " The . Motionärerna menar att dennastödform är intressant därför att den kombinerar frivilliga och statligainsatser. Även andra lösningar bör dock undersökas. TheNational Trust KrU 1985/86:8 The (for Places of Historic Interest orNatural ) är en privat fornminnes- och naturskyddsorganisation somgrundades . Syftet med organisationen är att bevara och skydda naturskönaområden och historiskt intressanta platser och byggnader, samt att beredaallmänheten tillträde till dessa. Verksamheten var av relativt obetydlig omfattning framtill tiden för . De stora lantegendomarnas fortsatta existenskom dä att bli alltmer hotad av ökande arvsbeskattning. Genom särskild lagstiftningmöjliggjordes tillkomsten av den s. k. Scheme som utgörgrundvalen för stiftelsens verksamhet. Enligt denna plan kan ägare till en historiskt värdefullbyggnad, om han inte anser sig kunna behälla denna pä grund av arvsskatten,överlämna byggnaden med eller utan inventarier till staten. Staten överför dendärefter till stiftelsen. En förutsättning är att ägaren donerar markoch/ eller kapital för egendomens vård och underhäll. Egendomar som ej ärsjälvbärande mottas i princip ej av stiftelsen. Sedan denna transaktion genomförtsövertar stiftelsen hela ansvaret för egendomen. Dess bevarande är dä säkrat förframtiden. Donatorn och hans efterkommande kan få fortsätta att bebo byggnadenhyresfritt mot att denna hälls öppen för allmänheten på bestämda tider,varjämte viss kontrollverksamhet utövas av stiftelsen. Stiftelsen tar endastemot egendom som är av historiskt ellerarkitektoniskt riksintresse. Dess mål äratt bevara byggnaderna, inte som museer utan som hem, bebodda av de familjersom traditionellt har anknytning till dem. Stiftelsen strävar efter att användabyggnaderna för deras usprungliga ändamål, varför jordbruk m. fi. näringardrivs i dess regi. I vissa fall erhålls också avsevärda inkomster genom visningaroch andra anordningar för turister. tillförs stiftelsen i allt ökande omfattninggenom "the Land Fond" egendomar som staten övertagit som betalningför arvsskatt m. m. I en del fall har egendom övertagits av stiftelsen utanatt medel donerats, detta i förvissning om möjligheten att alltidkunna finna en hyresgäst som kan svara för kostnaderna för egendomen. Kravetpä donationer för egendomarnas drift kan eljest utgöra ett problem. 1 sådanafall anges andra möjligheter stå till buds genom bidrag från staten, kommunalamyndigheter, någon av de stora välgörenhetsinrättningarna eller, i undantagsfall,genom insamlingar. Mera sällan sägs det hända numera, att en byggnad inte kanräddas i brist på medel. Stiftelsen har även miljövärdande m. fi. Den ärägare av avsevärda arealer mark, omfattande trädgårdar, gårdar, kvarnar,kyrkor, förhistoriska och romerska byggnadsverk, sjöar och naturreservat iEngland, och . Stiftelsenär befriad från skatt som "erkänd välgörenhetsinstitution". Administrationen sköts dels i , dels frän regionalakontor. Hälf ten av styrelsens ledamöter utses av s. k. non-official bodies som exempelvis , och . De resterande ledamöterna väljs av med lemmarna. Verksamheten leds av ett arbetsutskott, ettförvaltningsutskott och ett KrU 1985/86:8 finansutskott. Utskottensmedlemmar arbetar ideellt men har ett mindre antal tjänstemän till sittförfogande. lämnade i betänkandet (SOU1979:17), Kulturhistorisk bebyggelse värd att värda, förslag till olikastödformer bl. a. genom ändrade beskattningsregler. Som en allmän stimulans fören ökad tillämpning av byggnadsminneslagen menade utredningen att en befrielsefrän beskattning för byggnader skyddade enligt byggnadsminneslagen kan tjäna. Sammanfattningsvisanförde utredningen följande: Enligt vår mening bör bara sådana förslag tillskattemässiga stödformer övervägas som ger omedelbara effekter för den somvårdar sin kulturhistoriskt värdefulla egendom. Med detta synsätt skulle fördet första alternativ som ändring av reglerna för förmögenhetsskatt och arvs-och gåvoskatt falla bort. Det finns vidare inte motiv för att föreslå någon allmännedsättning av taxeringsvärdet för de fastighetskategorier som här behandlats.Detta mot bakgrund av gällande princip att taxeringsvärdet skall baseras på etttänkt marknadsvärde. Det är ju självklart så att det också för fastigheter medkulturhistoriskt värdefulla byggnader kan fastställas ett marknadsvärde. Viförutsätter dock att det vid fastighetstaxeringen tas skälig hänsyn till faktorersom kan påverka marknadsvärdet för en sådan fastighet i negativ riktning,såsom höga underhållskostnader, låg uttnyttjandegrad och minskade möjlighetertill alternativ användning. Särskild hänsyn mäste tas till de fastigheter som fåttskydd enligt byggnadsminneslagen. För dessa har nybyggnadsrätten definitivtutsläckts. Vidare har ägaren ålagts en skyldighet att underhålla byggnaden säatt det kulturhistoriska värdet inte förringas. Detta kan bli en förhållandevistung börda. Utgörs byggnaden exempelvis av en slottsanläggning kan underhällspliktengöra att byggnadsvärdet i det närmaste blir negativt. Vi menar att den tidigareomtvistade anvisningen frän (som för övrigt avser barabyggnader inom stadsplanelagt område) bör ersättas med en ny, där dessa viktigafaktorer för värderingen av fastigheter med byggnader skyddade enligtbyggnadsminneslagen särskilt framhålls. har i skrivelse tillutbildningsdepartementet föreslagit en utredning i frågan om särskilt skyddför vissa kulturhistoriskt värdefulla miljöer. Nämnden redovisar att tanken på att rättsbildning av typNational Trust diskuterats inom nämnden. Nämnden menaratten ny utredning ej börvara inriktad pä denna form av rättsbildning utan att även andra tänkbara variantereller kombinationer bör undersökas. a. följande: Den åsyftade skyddsverksamheten skall vidare givetvis ejvara begränsad till egendomar av fideikommissnatur. Den egendomskategori som nämn den närmast åsyftar är kulturhistoriskt värdefulla byggnader och miljöer, främst men måhända inte enbart i enskild ägo, pä landsbygden av 14 en typ somfinns särskilt representerad vid fideikommissen. Inom denna KrU 1985/86:8 egendomskategoriskall syftet med verksamheten, liksom hos National Trust,vara att verka till skydd för de kulturhistoriska värden varom här är fråga, säatt dessa ej utsätts för skingring eller förfall, och att därvid värna om attmiljöerna bibehålls levande, där så ske kan gärna med anknytning till defamilje- eller verksamhetsförhällanden under vilka kulturvärdena Efter en redovisning av hur en stiftelse enligt brittiskförebild skulle kunna fungera skriver nämnden följande: Nämnden är emellertid medveten om att detta typfall inte isamma grad är tillämpligt på svenska förhållanden. En utredning bör därförockså inriktas pä andra lägen och pä att finna former som tillgodoser de kravde kan ställa. eller fond man siktar pä förutsattes befriad fränarvs- och gåvoskatt och åtnjuta skattelättnader i övrigt säsom allmännyttig ikulturvärdshänseende. 1 viss utsträckning torde utan större kapitaltillskottekonomiska förutsättningar för fortsatt drift finnas även för den härtilltänkta verksamheten genom de skatteförmåner m. m. som stiftelsen . 1 andra fall torde oberoende härav sädana förutsättningarsaknas i varje fall pä sikt. Härav följer att stiftelsen eller fonden måstetillföras kapital och bidrag från olika källor för verksamhetens bedrivande. är i stor utsträckning beroende avdonationer och bidrag från enskilda och institutioner, generellt förverksamheten som sådan eller för särskilda aktioner. Möjligheterna till insatserav sådan art här i landet bör utrönas, liksom till kommunalt engagemang medhänsyn till att ett bevarande av egendom i mänga fall även är ett kommunaltintresse. Med hänsyn till att det dock gäller frågor som väsentligenär a v riksintresse bör möjligheterna till statligt stöd i olika formerutredas, bl. a. eventuella tillskott av arvsskattemedel frän berörda egendomar. Frågan om stöd för att bevara kulturhistoriskt intressantabyggnader genom särskilda skattelättnader har utskottet behandlat åren 1981och 1983. Vid det senare tillfället lämnade utskottet (KrU 1982/83:24, s. 63)en redovisning för frågans tidigare behandling. Utskottet pekade på att dennuvarande lagstiftningen i viss utsträckning ger möjlighet till sådanahänsynstaganden vid beskattningen som motionärerna eftersträvar men att detfinns starka skäl som talar mot att ytterligare regler på området införs.Utskottet erinrade om att taxeringsmyndigheterna är mycket generösa när detgäller att rubricera ett arbete som reparation i stället för ombyggnad.Utskottet avstyrkte motionen som avslogs av . har på hemställan av utskottetyttrat sig över motionen. Ämbetet finner det angeläget att en utredning görsom möjligheterna att öka insatserna för att ta till vara och vårdakulturhistoriskt värdefulla byggnader och miljöer samt pä vilka vägar dettalämpligen sker. 1 yttrandet anför följande: De problem som är förknippade med att säkerställa ochvårda stora kultur- 15 historisktvärdefulla byggnader i enskild ägo har under senare är påvisats av KrU1985/86:8 bl. a. byggnadsvärdsutredningen och fideikommissnämnden. 1 yttrandetill över fideikommissnämndensskrivelse angående eventuell utredning om särskilt skydd för vissakulturhistoriskt värdefulla miljöer påpekade att densituation som nämnden tecknat överensstämde med ämbetets egna erfarenheter.Ämbetet framhöll att snabbt stigande underhällskostnader i kombination medminskade intäkter och splittring eller i värsta fall utplåning av denekonomiska grundvalen till följd av arvsskiften gör att ägare inte längreförmår svara för den kontinuerliga vården, vilket pä sikt kan leda till förfalloch förlust av oersättliga kulturvärden. Vidare fäste ämbetet uppmärksamhetenpå riskerna för skingring av inventarier som i mänga fall utgör en väsentligdel av den kulturhistoriskt värdefulla miljön. Ämbetet delade fideikommissnämndensuppfattning att en särskild utredning av frågan skulle behövas. Situationen har ingalunda ljusnat. Visserligenmedförde byggnadsvärdsreformen att kunde öka sinbidragsgivning för upprustning av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse.Medlen för sädana stödinsatser är emellertid klart otillräckliga.Kostnadsutvecklingen för löpande underhåll samt rationalisering,underutnyttjande och ändringar i ägandestrukturen har accentueratvärdproblematiken. Vad gäller speciellt herrgårdarna kan ämbetet dessutomkonstatera en klart ökad tendens till splittring och försäljning av inventariersom ingått i historiskt betydelsefulla totalmiljöer. De här berörda svårigheterna kan i ringa grad bemästrasmed nuvarande stödformer och skyddslagstiftning. finnerdet därför angeläget att en utredning görs om möjligheterna att öka insatsernaför att ta tillvara och vårda kulturhistoriskt värdefulla byggnader och miljöersamt pä vilka vägar detta lämpligen sker. Den i motionen framförda tanken pä ennationell stiftelse bör härvid utvecklas. anser det ocksåviktigt att utredningen särskilt studerar förutsättningarna för att skaparegionala fonder för ändamålet. Motion 1984/85:2468 om Vinga fyr- och lotsplats Motionären erinrar om att Vinga fyr-och lotsplats är ettav mest kända sjömärken. Sedan fyren helautomatiserades riskerar fyr-och lotsper-sonalens bostäder att förfalla. Denna kulturförstöring fär inteske, säger motionären. Han hävdar att statliga myndigheter inte känner sitträtta ansvar och att en förening har bildats för att upprustaoch bevara byggnaderna pä Vinga. Motionären anser att naturvårdsfonden borde kunna medverkatill att stödja föreningen . Upplysningar i anslutning till motionen Vinga fyr- och lotsplats fastigheten 1 ärstatlig egendom, som förvaltas av . Verket har alltsåfastighetsansvar för skötseln av fyren och fastigheterna på Vinga liksom förhamnen. Fyren helautomatiserades är 1974. Av byggnaderna pä Vinga är fyrtornetoch baken av regeringen betecknade som byggnadsminnesmärken. Naturvårdsfonden är en särskild fond som förvaltas avstatens natur- KrU 1985/86: värdsverk. Fonden tillförs medel överjordbruksdepartementets huvudtitel anslaget H 4 för naturvärd. Denaturvärdsobjekt som förvärvas och vissa andra naturvårdsobjekt i statens ägoredovisas pä denna fond. lämnar i sin anslagsframställning / 87 följande presentation av fondens verksamhet. Syftet med anslaget är att skydda representativa områdenoch unika förekomster av svensk natur som är av betydelse för denvetenskapliga naturvärden och/eller för friluftslivet. Detta sker dels genomförvärv som främst inriktas pä områden av vetenskapligt-kulturellt intresse,dels genom intrångsersättningar, dels genom bidrag till kommuner ellerkommunala stiftelser för skydd av friluftsområden. kan nästan enbart områden av riksintresse skyddas.Inom varje län finns i genomsnitt ca 50 icke skyddade områden som är aktuella. Det skyddsbehov som föranleds av urskogsinventeringen ärbetydande och uppskattas till storleksordningen 400 500 milj. kr. Föreningen åren ideell förening som enligtstadgarna härtill syfte att verka för att bevara byggnader och miljö som påVinga påminner om fyr- och lotsplatsens stora betydelse för sjöfarten i gängentid samt hålla området tillgängligt för allmänheten. har slutit ettnyttjanderättsavtal med Winga Vänner. Avtalet innebär att föreningen färdisponera ett antal gamla personalbostäder, bl. a. avser att upplåta husen för bl. a. föreningsverksamhet, logiplatseroch seglarläger. Förslagen i de fyra motioner som utskottet här behandlarsyftar till ökade statliga insatser på kulturminnesvårdens område. Enligt motion 1019 (s) har gamla /awrfraö/-kulturhistoriskavärden och bör bevaras och underhållas bättre än vad som sker. Motionärernabegär därför en kartläggning av gamla landsvägar för att delar av dessa skallkunna bevaras av kulturhistoriska skäl. Vidare föreslär de att fornminneslagenses över i syfte att underlätta bevarandet av gamla vägar. , statens lantmäteriverk, statensnaturvärdsverk, och har avgivitremissyttranden över motionen. Samtliga remissinstanser ställer sig positivatill syftet med motionen. understryker att motionärernahar tagit upp ett för kulturminnesvärden mycket angeläget område. Ämbetet anföratt en kartläggning av det äldre vägnätet är en förutsättning för attbevarandeintentionerna skall kunna förverkligas.