bet · G901JuU24 · 1985-12-31 00:00:00 — 1. att beslutar attfrågan om i vilka fall åtalsanmälan får underlåtas avgörs i samma ordning somgäller för offentligt anställda enligt 12 kap. 1 § lagen om offentligtanställda, 2. att beslutar attauditörs yttrande skall inhämtas innan påföljden "extratjänst"beslutas, 3. att beslutar attförutsättningarna för att få verkställa en icke lagakraftvunnendisciplinpåföljd skall skärpas i enlighet med motionens förslag, 4. att beslutar attförutsättningen för att få verkställa kroppsvisitation skall skärpas i enlighetmed motionens förslag, 5. att beslutar attkrigsman skall ha rätt till biträde i enlighet med motionens förslag. Motion väckt under den allmänna motionstiden Imotion 1984/85:2782 av m.fl. (vpk) yrkas, med hänvisning till vad som anförts i motion 1984/85:2781, att hos regeringen hemställer om förslag till den särskilda militära bestraffningsrättens av skaffande. Utskottet JuU 1985/86:24 Fråganom en mer genomgripande reform av det militära ansvarssystemet har sedan längeaktualiserats i olika sammanhang (se t. ex. SOU 1969:20 och JuU 1972:28). Ensådan reform har övervägts av en av chefen för jusfitiedepartementet med stödav regeringens bemyndigande tillkallad kommitté, militäran-svarskommittén.Denna har redovisat sitt arbete i betänkandet (SOU 1983:2) Nytt militärtansvarssystem. Betänkandet har remissbehandlats. Deförslag som läggs fram i propositionen bygger på betänkandet ochremissbehandlingen därav. 1propositionen föreslås att det nuvarande militära disciplinansvarssystemet,som är reglerat i militära rättegångslagen (1948:472) och lagen (1973:18) omdisciplinstraff för krigsmän och som omfattar särskilda straffbestämmelser ibrottsbalken (BrB), ersätts med ett utomstraffrättsligt ansvarssystem. Det nyaansvarssystemet innebär att yrkesofficerare, reservofficerare och andra, somär anställda vid försvarsmakten, i fredstid likställs med övrigastatsanställda och underkastas reglerna om disciplinansvar i lagen (1976:600)om offentlig anställning. För värnpliktiga, kvinnor som genomgårofficersutbildning, hemvärnsmän m.fl. som är tjänstgöringsskyldiga vidförsvarsmakten utan att vara anställda föreslås en ny lag omdisciplinförseelser av krigsmän. Enligt den nya lagen skall förseelser itjänsten av sådan mihtär personal beivras genom disciplinpåföljd, som beslutasav tjänstgöringsmyndigheten i administrativ ordning. I krig skall den nya lagenvara tillämplig på alla som är tjänstgöringsskyldiga vid försvarsmakten,således också på den fast anställda personalen. Benämningen krigsman behållsmen reserveras för dem som lyder under det nya militära ansvarssystemet. Samfidigtföreslås i propositionen bl. a. att flertalet av de särskilda reglerna i 21kap. BrB om brott av krigsmän upphävs. Värnpliktiga som åsidosätter vissagrundläggande skyldigheter, t. ex. att lyda order eller att inställa sig förtjänstgöring, skall kunna dömas enligt en ny straffbestämmelse omvärnpliktsbrott i värnpliktslagen (1941:967). Några av de straffbestämmelsersom upptas i 21 kap. BrB bibehålls i sak men flyttas till andrakapitel i baiken. Bestämmelserna i 21 kap. BrB föreslås i fortsättningenomfatta endast brott av krigsmän i krig. Till detta kapitel överförs därför dei 22 kap. BrB befintliga, för krigsmän avsedda straffbestämmelserna.Återstående bestämmelser i 22 kap., som gäller envar och omfattar brottenlandsförtäderi m. m., behålls i sak oförändrade. Vidareföreslås i propositionen att gällande regler om rätt för militär myndighet att ålägga krigsmän ersättningsskyldighet, s.k. ersättningsmål, slopas. Någon ändring av reglerna om skadeståndsskyldighet för militär personal föreslås inte. propositionen upptarförslag till följdändringar i ett stort antal lagar. JuU1985/86: 24 Den nya lagstiftningenföreslås träda i kraft . Utskottets allmänna synpunkter beträffande det militäraansvarssystemet Sedanlänge har i vårt land funnits en särskild straff- och processlagstiftning fördet militära försvaret. För brott av krigsmän finns sålunda inte bara särskildastraffbestämmelser, utan också en speciell påföljdsform, disciplinstraff.Påföljden består av fritidsstraff eller disciplinbot. I stället fördisciplinstraff kan tillrättavisning åläggas; fillrättavisningsformerna ärvarning, extratjänst, utegångsförbud och landgångsförbud. Ävenbeträffande den processuella handläggningen av ansvarsfrågorna gäller ensärreglering. Mål som rör det särskilda straffansvaret för krigsmän handläggsi regel som militära brottmål. Sådana mål handläggs vid allmän domstol, om deinte skall handläggas som disciplinmål. I disciplinmålen är det enbefattningshavare vid försvarsmakten som prövar frågan om straff för brottet.Beslut i disciplinmål kan överklagas till allmän domstol. Detdisciplinära ansvarssystem som tillämpas inom försvarsmakten skiljer sig iåtskilliga hänseenden från vad som gäller för civila arbetstagare hos staten.Efter 1975 års ämbetsansvarsreform är civila statstjänstemän underkastade ettdisciplinansvar som vilar på en privaträttslig syn på den offentliga tjänsten;detta disciplinansvar har således inte straffrättslig karaktär. För vissaanställda inom försvarsmakten, framför allt civil personal, gäller redan dettaansvarssystem. Bestämmelserna på området finns i lagen om offenfiiganställning. Somhar beskrivits i det föregående innebär den reform som föreslås i propositionenatt det nuvarande militära disciplinansvarssystemet ersätts med ett nyttutomstraffrättsligt ansvarssystem. Imotion 48 yrkas avslag på propositionen. Motionärerna erinrar om att det iriksdagen motionsvägen (mot. 1984/85:452) har förts fram krav på attämbetsansvaret skall återinföras för tjänstemän i offentlig tjänst. Mot denbakgrunden motsätter sig motionärerna att man för försvarsmaktens anställdamilitära personal inför ett utomstraffrättsligt ansvarssystem. I motionenframhålls vidare att det är angeläget att det finns ett enhetligt ansvarssystemför värnpliktiga och anställd militär personal i försvaret, något som förslageti propositionen inte innebär. Utan något däremot svarande särskilt yrkanderiktas i motionen även kritik mot den föreslagna utformningen avmilitäransvarsreglerna i visst hänseende och mot att den särskildakrigsrättsorganisationen föreslås bli avskaffad. Imotion 2782 begärs att den nuvarande särskilda militära bestraffningsrättenavskaffas. Utskottetkan för sin del till att börja med konstatera att det har stått klart att det militära ansvarssystemet behöver reformeras. För svarsmakten har alltmer kommit att betraktas som en integrerad del av samhället i övrigt. Behovet av ett särskilt straffrättsligt ansvarssystem på 46 området gör sig därförinte längre gällande på samma sätt som . En JuU 1985/86: 24naturlig utgångspunkt för en reform är att reglerna på det militära området böranpassas till det regelsystem som gäller i övrigt i samhället. Beträffandeden anställda militära personalen bör enligt utskottets mening vägledande fören reform på området vara att det för dem så långt det är möjligt skall gällasamma ansvarsregler som för andra anställda hos staten. Det är, såsomdepartementschefen konstaterar, betydligt mera som förenar de anställda inomskilda delar av statsförvaltningen än som skiljer dem åt till följd av olikatjänsteförhållanden. Medanledning av vad som i motion 48 sägs om ämbetsansvarets betydelse isammanhanget vill utskottet erinra om att den särskilda straffrättsligaordning som råder inom det militära försvaret är av ett annat slag och syftartill att tillgodose andra ändamål än det straffrättsliga ämbetsansvaret somoffentliga tjänstemän, och då även militära befattningshavare, är underkastade.Mot den bakgrunden anser utskottet till skillnad från motionärerna att detförhållandet att en översyn av ämbetsansvaret har aktualiserats förstatsmakterna (se KU 1985/86:11 y) inte behöver inverka på bedömningen avmilitäransvarets utformning. Densyn på saken som utskottet med det anförda gett uttryck för innebär attutskottet ansluter sig till grundtanken i det reformförslag som upptas ipropositionen, nämligen att den särskilda straff- och processrättsliga ordningsom gäller inom det militära försvaret i princip bör frångås och i huvudsakersättas med ett utomstraffrättsligt ansvarssystem. Enkonsekvens av förslaget i propositionen blir att det under fredsfid kommer attgälla skilda regler för anställda på militära tjänster och för bl. Med anledning av den kritik mot en sådan ordning som framförs imotion 48 vill utskottet framhålla att för de båda nämnda grupperna avses gällaett principiellt likartat ansvarssystem som vilar på utomstraffrättslig grund.Den enda nämnvärda skillnad som kommer att finnas gäller de påföljder som kankomma i fråga för förseelser i tjänsten. Betydelsen av denna skillnad får dockinte överdrivas. Ty i den praktiska tillämpningen torde annat inte komma ifråga än att anställda pä militära tjänster och värnpliktiga med motsvarandebefälsställning åläggs disciplinpåföljd av i sak samma slag, fast med stöd avolika författningar. Utskottet anser att de skillnader i övrigt som finnsmellan de olika regelsystem inte innebär sådana principiella eller praktiskanackdelar som motionärerna gör gällande. nu anfört innebär att utskottet inte ställer sig bakom yrkandet imotion 48 om avslag på propositionen. Som framgår av framställningen i detföljande ställer sig utskottet inte heller bakom den kritik i övrigt motförslag i propositionen som, utan något däremot svarande särskilt yrkande, försfram i motionen. Utskottet avstyrker bifall till motion 48. Innebördenav ställningstagandena i det föregående är vidare att justitieutskottet, likamed försvarsutskottet, i princip kan godta den reform av det militäraansvarssystemet som föreslås i propositionen. Reformen innebär, som har sagtstidigare, att det på det militära området i huvudsak införs ett utomstraffrättsligtansvarssystem liknande det som gäller inom den civila JuU 1985/86: 24statsförvaltningen. Yrkandet i motion 2782 om att den militära bestraffningsrättenskall avskaffas får därmed i princip anses vara tillgodosett, och motionenföranleder därför inte något ytterligare uttalande från utskottets sida. Tillolika enskildheter i den i propositionen föreslagna lagstiftningen omdisciplinförseelser av krigsmän liksom till vissa andra särskilda frågor somhar aktualiserats i ärendet återkommer utskottet i det följande. Bestämmelserom disciplinpåföljder upptas i 10-15 §§ förslaget fill lag omdisciplinförseelser av krigsmän. Enligt 10§ är disciplinpåföljderna varning,extratjänst, löneavdrag och utegångsförbud. Enligt12 § innebär extratjänst bl. a. att den felande vid högst fem tillfällenutöver den vanliga tjänsten skall utföra handräckning eller någon annansärskild uppgift. Omutegångsförbud anges i 14 § att det innebär förbud för den som är förlagd inomett kasernområde, läger eller motsvarande område att påfritid vistas utanför det område som är upplåtet åt en viss avdelning ellerutanför en del av ett sådant område. För den som är förlagd ombord på ettfartyg skall utegängsförbudet avse förbud att lämna fartyget. Utegångsförbudfår omfatta minst sju och . förslag innefattademöjlighet att ålägga utegångsförbud för av minst en och högst femtondagar. Ianslutning till sina överväganden rörande den minsta tid som påföljdenUtegångsförbud bör ha konstaterar departementschefen (prop. s. 61) bl. a. attenligt gällande ordning skillnaden mellan extratjänst och ett kortareutegångsförbud inte alltid varit särskilt tydlig. Båda påföljderna har för denfelande uppfattats som en inskränkning i rörelsefriheten , låtvara i kombination med arbetsplikt i det ena fallet. I detta hänseende innebärenligt departementschefen militäransvarskommitténs förslag inte någon skillnad. Departementschefenförklarar att han för sin del ifrågasätter om det är motiverat med tvåpåföljdsformer som till sin reella innebörd skiljer sig åt så litet somextratjänsten och det korta utegängsförbudet gör. Enligt hans mening är det attföredra att kortvariga inskränkningar i rörelsefriheten alltid förenas medskyldighet att utföra arbete av något slag; en sådan påföljd bör benämnasextratjänst. Det rena utegängsförbudet utan någon skyldighet att utföratjänsteuppgifter bör då, fortsätter departementschefen, utformas efterförebild från det nuvarande fritidsstraffet, dvs. ha en viss minsta längd. Isammanhanget nämner departementschefen att det nuvarande fritidsstraffet kanavse medan för tillrättavisningsformenutegångsförbud är . Enlämplig avvägning mellan de båda påföljderna extratjänst och ute gångsförbud är enligt departementschefens bedömning att extratjänsten får avse högst fem tillfällen och att utegångsförbud får åläggas . Fråganom utegångsförbudets längd tas upp av försvarsutskottet, som JuU 1985/86:24uppger att representanter för överbefälhavaren inför utskottet har förordatmilitäransvarskommitténs förslag. har överbefälhavaren - med hänvisning till att flertaletålagda utegångsförbud uppgår till - slagit vakt om att dennuvarande tillämpningen skall behållas. Överbefälhavaren har ansett att ettslopande av de korta utegångsförbuden skulle innebära att handlingsfriheten ifråga om att ålägga lämplig påföljd i det enskilda fallet blir alltförbegränsad. Överbefälhavaren har i sammanhanget pekat på att det ibland är svårtatt finna lämpliga uppgifter för extratjänst. En möjlighet att ge kortautegångsförbud kan enligt överbefälhavaren minska risken för s. k. gråbestraffning. Försvarsutskottetförklarar att utskottet kan ansluta sig till överbefälhavarens syn på behovetatt kunna använda korta utegångsförbud som disciplinpåföljd. Utöver vadöverbefälhavaren anfört har försvarsutskottet påpekat att ett avskaffande avmöjligheten att besluta om korta utegångsförbud möjligen kan bidra till ökadanvändning av svårare disciplinpåföljder. Detta skulle i så fall enligt vadförsvarsutskottet framhåller innebära en icke önskad upptrappning avdisciplinpåföljderna. Det finns därför skäl som talar för att läggamilitäransvarskommitténs förslag till grund för bestämmelserna omutegångsförbud i den föreslagna lagen. Justitieutskottetdelar den uppfattning i saken som kommit till uttryck i försvarsutskottetsyttrande. Det innebär att latituden för disciplinpåföljden utegångsförbud börbestämmas till minst en och . 14 § bör utformas i enlighethärmed. Enkonsekvens av det nu gjorda ställningstagandet bör enligt utskottetsuppfattning bli att militäransvarskommitténs förslag i övrigt som berörutegångsförbud i i sak genomförs. Ienlighet härmed bör ändringar i förhållande till förslaget i propositionengöras i delegationsbestämmelsen i 21 §, i bestämmelsen om verkställighetsförbudi vissa fall i 33 § och i bestämmelsen om inhibition iomprövningsärenden i 47§. Denändring som utskottet anser bör ske beträffande delegationsbestämmelseninnebär att lägre chefer får befogenhet att - i nära överensstämmelse med vadsom i sak gäller enligt nuvarande ordning - ålägga utegångsförbud i högst femdagar. Enligtförslaget i propositionen får extratjänst inte verkställas på tjänste fria dagar. Den av utskottet föreslagna ändringen i 33 §, som innebär att inte heller utegångsförbud som avser får verkställas , ger utskottet anledning att tillägga följande. Verkstäl lighet av extratjänst och utegångsförbud skall ske i en följd, se 34§. I anslutning till paragrafen uttalar departementschefen (s. 115) att utegångs förbud skall avse ett visst antal dagar i följd utan avbrott. Extratjänsten skall, enligt vad departementschefen anför, också verkställas utan andra avbrott än dem som föranleds av mellankommahde tjänstefria dagar. Detta uttalande om verkställighetsavbrott för tjänstefria dagar - som skall ses mot bakgrund av 33 § - har enligt utskottets uppfattning motsvarande giltighet i fråga om verkställighet av utegångsförbud som avser högst fem 49 4 1985/86. Konkurrensenmellan disciplinansvar och allmänna JuU 198.5/86:24 I16-18 §§ förslaget till lag om disciplinförseelser av krigsmän upptasbestämmelser om åtalsanmälan m. m. i sådana fall då en disciplinförseelse ocksåutgör brott enligt straffrättsliga bestämmelser. Enligthuvudregeln i 16 § skall gälla att, om en krigsman kan antas ha begått endisciplinförseelse och han genom sitt förfarande kan misstänkas även ha gjortsig skyldig till brott, han skall anmälas till åtal för brottet, om inte annatföljer av 17 §. Av17 § första stycket följer att åtalsanmälan inte behöver göras i fråga om delsbrott för vilka svårare straffan böter inte föreskrivs, dels ett antaluppräknade brott i vilka har både böter och fängelse i straffskalan.I paragrafens andra stycke anges att åtalsanmälan dock alltid skall göras bl.a. om det finns skäl att anta att påföljden inte kommer att stanna vid böter. Imotion 51 berörs utformningen av 17 §. Motionären förespråkar att det i frågaom åtalsanmälan bör gälla samma regler som för den civila statsförvaltningenenligt lagen om offentlig anställning. Motionsyrkandet innebär således attdisciplinförfarande bör kunna komma i fråga endast för bötes-broU. Imotion 48 kritiseras - utan något däremot svarande yrkande - den regleringbeträffande åtalsanmälan som föreslås i proposifionen. Motionärerna anser attförslaget kommer att leda till oklarhet i den praktiska tillämpningen. Utskottetvill för sin del till en början framhålla att den i propositionen föreslagnaordningen innebär att ett disciplinförfarande inte kan komma i fråga i andrafall än när någon har åsidosatt vad han på grund av reglementen,instruktioner, förmäns order eller i övrigt skall iaktta i tjänsten (7§ i det ipropositionen upptagna förslaget). Om en krigsman under sin tjänstgöring görsig skyldig till brott utan att det föreligger ett sådant åsidosättande som nusagts, får disciplinförfarandet enligt den föreslagna ordningen således inteanvändas. Utgören disciplinförseelse tillika brott enligt strafflagstiftningen anser utskottetatt huvudregeln, såsom föreslås i propositionen, bör vara att åtalsanmälanskall göras. Det bör emellertid finnas möjligheter att göra avsteg från dennahuvudregel. Yrkandeti motion 51 går ut på att ett undantag från skyldigheten att göra åtalsanmälanbör utformas efter förebild av vad som gäller enligt lagen om offentliganställning. Med anledning härav vill utskottet till att böija med erinra omatt regleringen i den lagen innebär att åtalsanmälan skall göras i huvudsakendast i fråga om brott för vilka är föreskrivet fängelse. En sådan uttryckligbegränsning anser utskottet mindre lämplig i detta sammanhang; huvudregeln omåtalsanmälan bör således i princip gälla oberoende av vilket straff som ärstadgat för brottet. Dethuvudsakliga syftet med yrkandet i motion 51 är att disciplinförfa rande inte skall kunna avse ett brott för vilket är stadgat fängelse; ätalsan- 5q mälan skall med andra ordinte få underlåtas i ett sådant fall. Utskottet har JuU 1985/86: 24 i och försig förståelse för önskemålet i motionen om att det i sammanhanget bör dras enprincipiell gräns mellan bötesbrott å ena sidan och grövre brott å den andrasidan. ställer sig utskottet tveksamt till att, såsom motionärenförespråkar, frågan om vad som skall kunna beivras i disciplinär ordning ochvad som bör handläggas av rättsväsendets organ skall avgöras med utgångspunkt istraffskalan för ett brott. Ett sådant betraktelsesätt anser utskottet ledatill en icke önskvärd formell begränsning av möjligheterna att användadisciplinförfarandet. Vad som i sammanhanget är angeläget är att fä till stånden reglering enligt vilken disciplinförfarandet i princip inte används vidannan brottslighet än sådan som kan betecknas som klart mindre allvarlig. Debrott, som räknas upp i det förslag som upptas i propositionen och för vilkastraffskalan innefattar även fängelse, omfattar beteenden som många gångermåste betecknas som bagatellartade. Utskottet anser att det skulle stå mindreväl i överensstämmelse med militäransvarsreformens syfte, om de beteenden somdet här gäller skulle föranleda åtalsanmälan i alla lägen. I samma riktningverkar också intresset av att rättsväsendets resurser koncentreras till meraallvarlig brottslighet. Den avgränsning som i sammanhanget måste göras bör,såsom föresläs i propositionen, ta sig uttryck i en föreskrift om attåtalsanmälan alltid skall göras om det finns skäl att anta att påföljden intekommer att stanna vid böter. Detnu anförda innebär att utskottet inte kan ställa sig bakom önskemå-let i motion51. Utskottet avstyrker därför bifall till den motionen i nu behandlad del. Motden reglering i fråga om åtalsanmälan som föreslås i propositionen riktaskritik även i motion 48. Kritiken går ut på att den föreslagna ordningenkommer att leda till oklarhet i den praktiska tillämpningen. - mening innebär förslaget i propositionen att frågan om vilkaförfaranden som skall kunna beivras i disciplinär ordning och vilka som skallföranleda åtalsanmälan har getts en tillfredsställande lösning både frånsakliga och frän formella utgångspunkter; utskottet anser inte att det finnsfog för den i motionen framförda kritiken rörande förslaget. Utskottetsställningstagande i det föregående innebär att utskottet i sak godtar denreglering i fråga om konkurrensen mellan disciplinansvar och allmännastraffbestämmelser som föreslås i propositionen. I 17 och 18 §§ bör dock görassmärre redaktionella jämkningar av lagtexten. Ipropositionen berörs något en sak som anknyter till den aktuella regleringen,nämligen frågan om disciplinmyndighetens möjlighet att till åklagaren överlämnaett ärende i ett sådant fall när skyldighet därtill inte föreligger.Departementschefen yttrar i denna sak (s. 64) att det nya disciplinsystem somföreslås förutsätter ett enhetligt administrativt förfarande. Överlämnande avdisciplinärenden till åtal bör därför enligt departementschefen ske endastefter en formell prövning av förutsättningarna för detta; om ärendet är sakligteller juridiskt komplicerat eller om krigsmannen har förnekat förseelsen ärdärvid utan betydelse. Utskottet vill för sin delunderstryka att det är angeläget att det sker en enhetlig rättsfillämpningpå området, och utskottet kan i huvudsak ansluta JuU 1985/86: 24 sig till vaddepartementschefen uttalar om förutsättningarna för att överlämna ett ärendetill åklagare. - I sammanhanget skall tilläggas att det kan finnasgoda skäl att göra åtalsanmälan även i sådana situationer när detta formelltsett inte behöver ske. Ett exempel härpå erbjuder det fall att krigsmannensförfarande innefattar flera brottsliga gärningar av vilka vissa kan handläggassom disciplinärende och andra skall anmälas till åtal. Enligt grunderna förstraffprocessordningen bör enligt utskottets mening i ett sådant fallåtalsanmälan i regel gälla samtliga gärningar. Auditörsmedverkan m. m. Enligtdet nuvarande militära disciplinansvarssystemet utövas bestraffningsrättenvanligtvis av förbandscheferna. För att bl. a. biträda debe-straffningsberättigade cheferna vid handläggningen av disciplinmålen finnsauditörer. Endast den som uppfyller villkoren för att utöva domartjänst och somhar avlagt domared får tjänstgöra som auditör. Densom har bestraffningsrätt i disciplinmål har också räu att ålägga tillrättavisning. Sådan rätt har dessutom vissa lägre chefer som t.ex. kompanichefer över underlydande personal med högst furirs tjänstegrad. Vid handläggningen av en fråga om att ålägga tillrättavisning biträder inte auditören. Detförslag till nya disciplinbestämmelser för krigsmän som läggs fram iproposifionen innebär att auditörer skall medverka i disciplinärendena iungefär samma omfattning som enligt det system som gäller . I 22 § förstastycket förslaget till lag om disciplinförseelser av krigsmän upptas såledesföreskrifter om att det skall finnas auditörer för att biträda de myndighetersom har att handlägga disciplinärenden. Enligt det behörighetskrav somuppställs i paragrafens andra stycke skall auditörerna vara lagfarna. Enligt23 § första stycket gäller som huvudregel att yttrande skall inhämtas frånauditören innan en disciplinpåföljd beslutas eller en åtalsanmälan görs.