bet · G901LU2 · 1985-12-31 00:00:00 — om ändring i resegarantilagen (prop. 1984/85:214) Iproposition 1984/85:214 föreslår regeringen () - efterhörande av lagrådet - att antar ett i propositionen framlagt förslagtill lag om ändring i resegarantilagen (1972:204). Lagförslaget har tagits in ibilaga till betänkandet. Sedanår 1967 har funnits en särskild lagstiftning om ställande av resegaranti. Dennu gällande lagen tillkom . Syftet med lagen är att säkerställa att enresenär får ersättning för förluster som orsakas av s. k, resebyråkrascher. Enligtresegarantilagen skall den som yrkesmässigt eller eljest i förvärvssyfteanordnar eller förmedlar sällskapsresa till utomnordiska länder ställa säkerhethos kommerskollegium. Säkerheten skall gälla det belopp som kollegiet bestämmermed hänsyn till reseverksamhetens art och omfattning. I lagen har fastställtsvissa minimibelopp. Säkerheten består i allmänhet av en av bank ellerförsäkringsbolag utfärdad betalningsutfästelse. Reseföretagare är skyldig attlämna kommerskollegium erforderliga uppgifter om sin rörelse. Underlåtenhet attfullgöra uppgiftsskyldigheten kan föranleda vitesföreläggande. Den somanordnar eller förmedlar sällskapsresa utan att ställa resegaranti kan dömastill böter eller fängelse . Enlämnad säkerhet får tas i anspråk dels för återbetalning av medel för resa sominställs, dels i fråga om påbörjad resa för ersättning för iippehälle ochåterresa samt för värdet av förlorade förmåner. Ansökningar om att få ta ensäkerhet i anspråk prövas av resegarantinämnden. År1977 tillsattes resegarantilagutredningen med uppgift bl. a. att söka lösa deproblem som bestod i att researrangörer fått ställa allt större säkerheter somdå bedömdes inte stå i riihlig proportion till riskerna för resenärerna ochdärmed utbetalningen ur säkerheterna. Utredningen avlämnade i december 1980betänkandet (Ds H 1980:7) Ny resegarantilag. Utredningens förslag innebar attdet nuvarande garantisystemet skulle ersättas med ett system bestående av delssärskilda av reseföretagen individuellt ställda säkerheter, som skulle varabetydligt lägre än de säkerheter som ställs , dels en kollektiv fond,vilken skulle finansieras genom avgifter från reseföretagen och som skulleanvändas i de fall en individuell säkerhet inte räckte till. För den händelse detskulle inträffa att även fondmedlen var otillräckliga skulle 1Riksdagen 1985/86.8 saml. erforderliga tillskottutgå av statsmedel. LU 1985/86:2 Resegarantilagutredningensförslag till ny resegarantilag blev föremål för avsevärd kritik underremissbehandlingen. Iproposifionen förordas att det nuvarande garanfisystemets konstrukfionbibehålls. Något förslag fill en ny lag läggs därför inte fram i proposifionen.I stället föreslås vissa ändringar i det nuvarande systemet, bl. a. i syfte attförbättra kommerskollegiets möjligheter fill tillsyn över reseföretagensverksamhet. Som skäl för att frångå utredningens förslag anför departementschefenatt han delar den krifik som framförts av remissinstanserna. Han framhållervidare, att han inte kan förorda en ordning där staten ytterst skulle kunnatvingas till ekonomiska insatser. Ett genomförande av utredningens förslagutan statliga insatser skulle enligt departementschefen innebära ett betydhgtförsämrat skydd för resenärerna. Utskottetvill för sin del fill en början stryka under att resegarantilagen fyller ettstort behov. Av propositionen framgår att etttjugotal reseföretag inställt sina betalningar och att ur de säkerheter somställts av dessa företag utbetalats fillhopa ca 15 milj. kr. Utan resegarantilagensskydd skulle följaktligen ett stort antal människor ha drabbats av betydandeekonomiska förluster. mening kan det inte komma i fråga att införa en ordning som skulleinnebära att resenärens skydd försämras. Som framgår av det ovan anförda skulleett genomförande av resegarantilagutredningens förslag kunna få sådana följder.Utskottet delar därför. departementschefens uppfattning att förslaget inte börgenomföras. Detnuvarande garantisystemet har fungerat väl och fram till harsamtliga resenärer fått full ersättning för sina förluster ur de säkerheter somhar ställts av de konkursdrabbade företagen. Sedan propositionen föreladesriksdagen har det emellertid visat sig i två resebyråkrascher att de ställdasäkerheterna inte har varit tillräckliga för att resenärerna skall få samtligaförluster ersatta. I det ena fallet, som avser Alpresor, har handläggningen iresegarantinämnden avslutats. Ur de av Alpresor ställda säkerheterna har tillresenärerna endast kunnat utbetalas belopp motsvarande av de framställdaersättningsanspråken. Det andra fallet gäller . I det fallethar resegarantinämndens prövning ännu inte avslutats. Enligt vad utskottetinhämtat räknar resegarantinämnden med att kunna besluta om utbetalning ursäkerheten av belopp som täcker av ersättningsanspråken. Attsäkerheterna, när det gäller Alpresor, varit så otillräckliga har enligt vadutskottet erfarit berott på dels att företaget inte lämnat kommerskollegiumupplysningar om samtliga sina åtaganden mot resenärerna, dels att företagetinte ställt säkerheter till de belopp som föreskrivits av kollegiet. Motbakgrund av det inträffade vill utskottet stryka under vikten av att prövningenhos kommerskollegium av säkerheternas storlek sker på sådant sätt att det inteuppkommer risk för att de ställda säkerheterna inte skall täcka resenärernasförluster. För att kommerskollegium skall kunna uppfylla dessa krav fordrasemellertid att kollegiet får in erforderliga uppgifter från företagen. Som utskottet redovisat idet föregående läggs i propositionen fram förslag som syftartill att effekfivisera uppgiftslämnandet. Sålunda föreslås att en LU1985/86:2 näringsidkareskall kunna straffas om han inte fullgör sin skyldighet att till kommerskollegietlämna de uppgifter om sin rörelse som är nödvändiga för prövningav frågor om säkerhet. Av betydelse för resenärens skydd är också. ettförslag om rätt för kommerskollegium att förordna att kollegiets beslut omsäkerhet skall gälla . EnHgt utskottets mening bör de föreslagnalagändringarna kunna verksamt bidra till att minska riskerna för attresenärerna i fortsättningen skall drabbas av sådana förluster som uppkommiti Alpresors konkurs. Utskottet tillstyrker förslagen, I propositionen föreslås också en begränsning avskyldigheten att ställa säkerhet. Förslaget innebär att skyldighet att ställasäkerhet skall gälla endast den som bedriver yrkesmässig verksamhet och intesom även den som eljest i förvärvssyfte anordnar eller förmedlarresa. Av resegaranfilagutredningens undersökning framgår attsällskapsresor fill utomnordiska länder i mycket begränsad omfattning anordnaseller förmedlas av någon annan än den som bedriver reseverksamhet yrkesmässigt.De säkerheter som ställs för denna icke yrkesmässiga reseverksamhet har inte inågot fall behövts tas i anspråk för utbetalning fill resenärerna. Risken föratt ett slopande av skyldigheten att ställa säkerhet i nu angivna fall skullemedföra ett ofillräckligt skydd för resenärerna är således liten. Ett slopandeav skyldigheten skulle emellerfid innebära administrativa fördelar förkommerskollegium och öka möjligheterna fill effekfivisering när det gällertillsynen av den yrkesmässigt bedrivna verksamheten. För den föreslagnabegränsningen av skyldigheten att ställa säkerhet talar även svårigheterna förkommerskollegium att kunna, när det gäller icke yrkesmässigt bedrivenverksamhet, kontrollera att säkerhet verkligen ställs i samtliga fall, någotsom uppenbarligen inte görs . Enligt utskottets uppfattning börman i princip undvika att använda en reglering som inte går atttillfredsställande kontrollera. Utskottet fillstyrker på anförda skäl denföreslagna begränsningen i skyldigheten att ställa säkerhet. Propositionens förslag i övrigt föranleder inga erinringareller särskilda uttalanden från utskottets sida. att antar det i proposition 1984/85:214framlagda förslaget fill lag om ändring i resegaranfilagen (1972:204). Närvarande: (), (), (), (), (), AllanEkström (m), (), (), (),(), (), (), (), () och (). Lag omändring i resegarantilagen (1972:204) LU1985/86:2 Bilaga Härigenom föreskrivs i fråga om resegarantilagen(1972:204) dels att 16 § skall upphöra att gälla, dels att i 6 § ordet "företagare" skall bytas utmot "näringsidkare' dels att i 10 § ordet "Konungen" skall bytasut mot "regeringen", dels att 1,5, 14 och 15 §§ skall ha nedanangivna lydelse. Den som yrkesmässigt eller eljest i förvärvssyfte anordnarsällskapsresa till annat land än , , , eller Sverigeskall, innan resan marknads-föres, ställa säkerhet hos kommerskollegiumoavsett om resan utgår från eller annat land. Detsamma gäller i fråga om den som yrkesmässigt ellereljest iför-värvssyfte försäljer, utbjuder eller eljest förmedlar inom ellerutom riket anordnad sällskapsresa med färdmål, som avses i första stycket. Den som yrkesmässigt anordnar sällskapsresa till någotannat land än , , , eller skall, innan hanmarknadsför resan, ställa säkerhet hos kommerskollegium. Också den somyrkesmässigt tillhandahåller eller på annat sätt förmedlar av annan anordnadresa av sådant slag skall ställa säkerhet hos kollegiet. Skyldigheten attställa säkerhet gäller oavsett om resan utgår från eller från ett annatland. Företagare är skyldig att till kommerskollegium i denordning kollegiet föreskriver lämna de uppgifter om sin rörelse, som är nödvändigaför prövning av säkerheten. Efterkommes ej anmaning att lämna sådan uppgift, fårkollegiet vid vite förelägga den försumlige att fullgöra sin skyldighet. får ålägga en näringsidkare att lämna deuppgifter om sin rörelse, som är nödvändiga för prövning av frågan ornsäkerhet. Om den uppgiftsskyldige inte lämnar de begärda uppgifterna, fårkollegiet vid vite förelägga honom att fullgöra sin skyldighet. Den som yrkesmässigt eller eljest i förvärvssyfte anordnarsällskapsresa till annat land än , , , eller ,för vilken resa han ej före mark-nadsförandet ställt säkerhet ochkommerskollegium icke beslutat om eftergift, dömes till böter eller fängelse ihögst . Till samma straff dömes den som yrkesmässigt eller eljesti förvärvssyfte förmedlar inom eller utom ri- Till böter eller fängelse i högst skall den dömassom uppsåtligen 1, anordnar en sällskapsresa utan att, innan han marknadsför resan, ha ställt säkerhet som krävs enligt denna lag eller 2. tillhandahåller eller på annat sätt förmedlar en sällskapsresa utan att ha ställt sådan säkerhet. Tillböter skall den dömas som uppsåtligen eller av oaktsamhet 1, lämnar oriktiguppgift vid full- ket anordnad sällskapsresa med färdmål, som avses i förstastycket, om han ej ställt säkerhet för resan och kollegiet icke beslutat omeftergift- Den som vid fullgörande av uppgiftsskyldighet enligt 5 §första stycket uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift dömestill böter, om ej gärningen är belagd med straff i . görande av uppgiftsskyldighet som ålagts honom med stöd av5 § eller 2. underlåter att fullgöra sådan uppgiftsskyldighet. För en gärning som avses i andrastycket I skall inte någon dömas till ansvar, om gärningen är belagd med straffi . Inte heller skall någon dömas till ansvar för en gärning somavses i andra stycket 2 i den utsträckning gärningen omfattas av ettvitesföreläggande enligt 5 S. Allmänt åtal för brott mot denna lag får väckas endastefter medgivande av kommerskollegiet. LU1985/86:2 Bilaga Mot kommerskollegiets beslut om vitesföreläggande fårtalan ej föras. Talan mot annat beslut av kollegiet enligt denna lag föres hosKonungen genom besvär. Mot resegarantinämndens beslut fårtalan ej föras. Har säkerhet tagits i anspråk för betalning som bort utgåur annan säkerhet, får resegarantinämnden upptaga ärendet till ny prövning. Kommerskollegiets beslut enligt 5 § får inte överklagas.Andra beslut av kollegiet enligt denna lag/år överklagas hos regeringen genombesvär. Kommerskollegiet får förordna att ett heslut om säkerhetskall gälla . beslut får inte överklagas. Har en säkerhet tagits i anspråk för betalning som bortutgå ur en annan säkerhet, får resegarantinämnden ta upp ärendet till nyprövning. Denna lag träder i kraft .