bet · G901KU15 · 1985-12-31 00:00:00 — Bestämmelsen kompletteras dock med en regel av innebörd att fullmäktige - i särskilt beslut eller i reglemente för styrelsen - får föreskriva att styrelsen skall väljas på det förstasammanträdet 29 medfullmäktige det år då kommunalval ägt rum samt därefter KU1985/86:15 börja arbeta. Förslaget innebär att särbestämmelserna omvalgenomslaget för kommunstyrelsen i utgår ur kommunallagen. I demokratiberedningens betänkande (SOU 1985:29) Principerför ny kommunallag tas saken upp. Beredningen anger bl. (s. 83) att denanser att samtliga kommunala och landstingskommunala organ bör tillträda ochbörja arbeta efter ett val men att de skäl som anfördes iförarbetena till kommunallagen mot ett snabbare valgenomslag för styrelsen dockalltjämt har full bärkraft. Beredningen föreslår därför att den nuvarandeordningen behålls. Särregeln för bör dock enligt beredningenstå kvar. Den kommunala kompetensen i näringspolitiska frågor I motion 1985/86:K607 av () yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförtsangående ändring av kommunallagen. Enligt motionären ökar antalet beslut i kommuner ochlandsting som strider mot viktiga delar av kommunallagens bokstav och syfte,något som främst förklaras av dels växande kommunalpolitiska ambitioner inomregional-, närings- och sysselsättningspolitiken, dels av en under senare årutvecklad politisk vilja att särskilt gynna utvalda organisationer och dessasmedlemmar på övriga kommuninvånares bekostnad. I motionen lämnas exempel påolika beslut, vilka enligt motionären inneburit långtgående överskridanden avkompetensen. Dessa har gällt skingring av kommunala förmögenheter ochanvändande av kommunala medel för att gynna särskilda grupper på andrasbekostnad. Motionären anser att regeringen bör återkomma till riksdagenmed förslag om ändringar av vissa angivna bestämmelser i kommunallagen. I motion 1985/86:K611 yrkande 1 av och (båda m) yrkas att beslutar att hos regeringen begäraförslag till nya kompetensregler för landsting och kommuner i enlighet med deriktlinjer som redovisas i motionen. I motionen konstateras inledningsvis att kommunalasubventioner till enskilda företag och kommunala engagemang i egentlig företagsamhet blivit allt vanligare , att allt oftare fattas beslut som är i direktstrid med kommunalrätten och att, i den mån några besvär väckts, detta medfört att ett tjugotal kommuner blivit fällda i kammarrätten, resp. i regeringsrät ten. I motionen redovisas därefter olika orsaker till kommunernas växande intresse för näringslivets verksamhetsområde och lämnas olika uppgifter om storleken m. m. av lämnat kommunalt företagsstöd. Vidare lämnas en redogörelse för kommunallagen och den kommunala kompetensen, varvid motionärerna bl. a. uppehåller sig vid de s. k. likställighets-, lokaliserings- och självkostnadsprinciperna. Ett annat ämne som tas upp i motionen är borgen och s. k. kommunala avgiftsförklaringar. Vidare redogörs för olika rättsfall avseende kompetensfrågor. Motionärerna konstaterar att 30 gränsenmellan lovlig och olovlig näringsfrämjande verksamhet KU 1985/86:15delvis är oklar. Enligt motionen är det nödvändigt, för att förhindra att detkommunala näringslivet får ännu större omfattning och därmed ännu mera avskattebetalarnas pengar förslösas, att klarare definierar gränsernaför kommunernas verksamhet och skapar regler som förhindrar missbruk.Motionärerna anför i det sammanhanget följande: Stadgandena om den kommunala kompetensen i 1 kap. 4 §kommunallagen är för allmänna. Där står nu endast: "Kommun ochlandstingskommun får själva vårda sina angelägenheter." Medborgarna harinte särskilt stora möjligheter att avgöra vad som är lovliga eller olovligakommunala beslut. Att hålla sig ä jour med rättspraxis är en näst intillomöjlighet för gemene man. Kommunallagens stadganden om den kommunala kompetensen bördärför ändras, så att medborgarna av själva lagtexten kan utläsa vilkauppgifter som är kommunala och som får bestridas med kommunala medel. Detta innebär att lagtexten moderniseras så att den står iöverensstämmelse med rättspraxis. Lokaliseringsprincipen,självkostnadsprincipen och likställighetsprincipen bör därför införas ikommunallagen. Förbudet om stöd till enskild näringsidkare måste klart framgåav lagen liksom förbudet för kommuner att bedriva spekulativa företag. Kommunernas rätt att under särskilda omständigheter - iprincip vid betydande arbetslöshet - stödja enskild näringsidkare måsteförtydligas. Det skall av lagen, eller lagkommentarerna, klart framgå attarbetslösheten måste avse hela kommunen, inte endast en kommundel. Vidare börpoängteras att arbetsmarknadspolitiken är en statlig, ingen uppgift. Enligt motionärerna bör de i motionen föreslagnaåtgärderna tas upp av regeringen till övervägande och beaktas genomtilläggsdirektiv till stat-kommunberedningen . I motion 1985/86:K612 yrkande 1 av ochAnne (båda fp) yrkas att uttalar att kommuner och landstinginte bör ägna sig åt affärsverksamhet som går utöver gränserna förkommunallagarna och rättspraxis. I motionen lämnas en redogörelse för rättsläget i fråga omden kommunala kompetensen. Enligt motionärerna har under de senaste årtiondenaallt fler fall av olovliga kommunala beslut meddelats, främst gällande sådanafall där kommunfullmäktige eller överskridit sina befogenheter.Motionärerna anför i kompetensfrågan sammanfattningsvis följande: Vi menar att det är synnerhgen angeläget att lyfta framfrågan om gränserna för den kommunala kompetensen till debatt. Vi anser inteatt det är rimligt att kommuner och landsting ger sig in på renaffärsverksamhet, som riskerar invånarnas skattemedel och som kan konkurrera utenskilda företagare. Vi är också skeptiska till den allt vanligare företeelsenatt omvandla sådan verksamhet som inte ligger inom den kommunala verksamhetenshävdvunna gränser till kommunala bolag. Därigenom uppkommer en sorts grå zon,som det kan vara svårt för politiker och invånare att få insyn i.Bolagiseringen utesluter inte heller att kommunen eller i fråga videventuellt underskott anser sig förpliktade att ge ekonomiska bidrag tillverksamheten, pengar som givetvis kommer från skattebetalarna på orten. I motion1985/86:K622 av m. fl. (fp) yrkas med hänvisning KU1985/86:15 till vad som anförts i motion 1985/86: A473 att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om den kommunala kompetensen, I motionen anges, mot bakgrund av föreliggande uppgifterom att det i viss omfattning förekommit att kommunersengagemang i närings- och sysselsättningspolitiska frågor inneburit direktaeller indirekta subventioner till enskilda företag och industriella projekt,att kommunernas insatser inom näringspohtiken bör begränsas till att skapa godaförutsättningar för företagsamheten genom allmänna insatser för service,transporter, arbetsplatsområden, boende m. m. Enligt motionärerna, som erinrarom att stat-kommunberedningen fått i uppdrag att utreda kommunernas ochlandstingskommunernas roll i närings- och sysselsättningspolitiken, bör någonförändring av den allmänna kompetensregeln i kommunallagen självfallet inteske, något som bör ge regeringen till känna. Den grundläggande bestämmelsen om den kommunalakompetensen finns i 1 kap. 4 § kommunallagen. Där stadgas att kommuner och landstingskommunersjälva får vårda sina angelägenheter. De närmare gränserna för kompetensen hardragits upp i rättspraxis. Förutom att ställning tagits till arten av olikaverksamheter har i rättspraxis fastlagts olika grundsatser (kompetensprinciper)avsedda att närmare precisera gränserna för den allmänna regeln i kommunallagenom den kommunala kompetensen. Exempel härpå är lokaliserings-, likställighets-och självkostnadsprinciperna. Innebörden i lokaliseringsprincipen är att enuppgift, för att vara en angelägenhet, skall vara av betydelse för detegna kommunområdet och dess invånare. Likställighetsprincipen ger uttryck förett krav att kommunmedlemmarna i möjligaste mån behandlas lika så att inte vissgrupp av kommunmedlemmarna obehörigen gynnas eller missgynnas i förhållandetill andra kommunmedlemmar. Självkostnadsprincipen är benämningen på regeln attkommunala avgifter inte får sättas högre än att kommunens egna kostnader blirtäckta. Demokratiberedningen har i betänkandet (SOU 1985:29) Principerför ny kommunallag föreslagit att vissa av de rättsprinciper som utvecklats omden allmänna kompetensen - däribland lokaliseringsprincipen, likställighetsprincipenoch självkostnadsprincipen - skrivs in i kommunallagen. Frågan om kommunernas och landstingens roll i näringslivetingår i stat-kommunberedningens (C 1983:02) uppdrag. I direktiven (Dir.1983:30) uttalade civilministern i saken följande: En särskild utredningsuppgift för beredningen bör vara attanalysera och överväga kommunernas och landstingskommunernas kompetens i närings- och sysselsättningspolitiken. Samhällets insatser inom dessa områden är ofta en fråga om samverkan mellan stat och kommun. Kommuner och landstings- 32 kommunerhar i ökad utsträckning kommit att ägna sig åt närings- och KU 1985/86:15sysselsättningspolitiska frågor. Detta har lett till en diskussion om kommunernasoch landstingskommunernas lagenliga kompetens när det gäller dessa frågor. Iolika sammanhang har också krav rests på en allmän översyn av gränserna för dekommunala insatserna. begärde en utredning med bl. a.redovisning av kommunernas nuvarande befogenheter i fråga omnäringslivsfrämjande åtgärder. En sådan redovisning har gjorts avutredningen om kompetenslagstiftning i betänkandet (SOU 1982:20)Kommunerna och näringslivet. Betänkandet innehåller bl. a. en beskrivning avgällande rätt i fråga om kommunernas förhållande till näringslivet. Det harinte ingått i utredarens uppdrag att överväga några förändringar av denkommunala kompetensen i dessa frågor. Kommunernas roll när det gällernäringslivet har också tagits upp av industrisaneringsutredningen, som har hafttill uppgift att utreda frågan om planmässig sanering efterindustrinedläggningar. I utredningens betänkande (SOU 1982:10) Sanering efterindustrinedläggningar föreslås att en särskild utredning görs om kommunernaskompetens inom näringslivssektorn. I ett flertal socialdemokratiskariksdagsmotioner begärs också att en översyn skall göras av ramarna förkommunernas insatser i näringspolitiken. Det finns enligt min mening starka skäl att nu ta uppfrågan om kommunernas och landstingskommunernas roll i närings- ochsys.selsätt-ningspolitiken. Det har varit naturligt att olika initiativ tagitspå lokal och regional nivå för att främja näringslivets utveckling och ökasysselsättningen. Det nära samband som finns med de statliga åtgärderna inomdessa områden talar för att utredningsarbetet bör läggas hos beredningen. Ennaturlig utgångspunkt bör vara att analysera erfarenheterna av de kommunalanäringslivsinsatserna samt belysa konsekvenserna av olika kommunalakompetensgränser inom näringslivsområdet. har fått iuppdrag att kartlägga omfattning, inriktning och vissa samhällsekonomiskaeffekter av den kommunala näringspolitiken. Denna kartläggning bör bl. a.utgöra underlag för beredningens analyser. Beredningen bör vidare ta upp ochpröva former för att uppnå ökad samverkan mellan olika statliga och kommunalaorgan samt företag och fackliga organisationer. I detta sammanhang börberedningen överväga frågan om representation i styrelsen för störreföretag. Stat-kommunberedningen har inte redovisat någraöverväganden i den ovannämnda utredningsfrågan. Av ett interpellationssvar den29 (prot. 1985/86:40) av civilministern framgår att dennesönskemål är att stat-kommunberedningen i sitt arbete skall prioritera frågan. Utskottet har tidigare behandlatmotioner rörande den kommunala kompetensen i näringspolitiska frågor. Senastegången var 1984 (KU 1984/85:6) då utskottet behandlade tre motioner i saken. Enav dessa -motion 1983/84:1387 - gick ut på att regeringen skulle lägga framförslag om en bättre reglering av den kommunala kompetensen. Utskottet avstyrkte motionerna under hänvisning till attförslagen i dessa torde ligga inom ramen för stat-kommunberedningens arbete. I en reservation av moderata samlingspartiets ledamöter iutskottet angavs bl. a. att lagstiftningen om den kommunala kompetensen borde bygga på en 33 3 1985/86. mycketrestriktiv inställning i fråga om stöd till näringslivet. Reservanterna KU1985/86:15 hemställde att - med bifall till den ovan angivna motionen- som sin mening gav regeringen till känna vad som sålunda anförts. Vidgning av den kommunala kompetensen (u-landsbistånd) I motion 1985/86: K619 av () yrkas attriksdagen beslutar att hos regeringen begära förslag till ändring avkommunallagen så att kommun på vissa bestämda villkor kan delta i lokaltförankrat u-landsbiståndsarbete. Enligt motionen skulle ett mera kommunalt förankrat u-landsbiståndöka förståelsen för ökade internationella insatser. Motionären föreslår att enöversyn av kommunallagen sker i syfte att ge kommunerna möjlighet att engagerasig i lokalt riktat biståndsarbete. I motionen anläggs därefter olikasynpunkter på speciella bestämmelser om formerna för kommunalt bistånd somskulle kunna införas i lagen. Pågående utredning m. m. I några fall har den kommunala kompetensen utvidgats genomsärskild lagstiftning. I förevarande sammanhang kan nämnas lagen (1962:638) omrätt för kommun att bistå utländska studerande och lagen (1975:494) om rätt förkommun och landstingskommun att lämna internationell katastrofhjälp. I stat-och kommunberedningens direktiv (Dir. 1983:30) anges i anslutning tillcivilministerns ovan - under avsnitt 20 - återgivna överväganden angåendekommunernas och landstingens kompetens i närings- och sysselsättningspolitikenföljande: En annan kompetensfråga som beredningen bör överväga idetta sammanhang gäller en eventuell vidgning av den kommunala kompetensen föratt möjliggöra solidaritetsyttringar i internationella frågor. Beredningen börhärvid analysera hur en utvidgad kompetens på detta område kan förenas medstatsmakternas ansvar för den svenska utrikespolitiken. Utredningsuppdraget övervägs avberedningen. Beredningen har dock - mot bakgrund av den akuta situationen iSydafrika - avskilt en fråga som behandlats i en till chefen förcivildepartementet överlämnad promemoria. I promemorianföreslogs att den kommunala kompetensen vidgades till att omfattabojkottaktioner mot sydafrikanska varor och tjänster. I proposition 1985/86:52om förbud mot införsel av jordbruksvaror från m.m. framlades därefterbl. a. ett förslag till lag om rätt för kommuner och landstingskommuner attvidta bojkottåtgärder mot . Lagförslaget har antagits av (UU1985/86:12, rskr. Lagen trädde i kraft . Underhänvisning till stat-kommunberedningens pågående arbete med frågan om kommunalasolidaritetsyttringar i internationella frågor tidsbegränsades lagensgiltighetstid till . Stadsom benämning på vissa orter KU1985/86:15 I motion 1985/86:K609 av () yrkas attriksdagen uttalar sig för att varje ort som av hävd och i folkmun ännu kallasstad skall ha rätt att ta sig namnet stad efter ortnamnet om kommunfullmäktigeså beslutar. riksdagsbeslut om införande av enhetligkommunbeteckning (prop. 1969:63, KU 44) innebar att de dittillsvarandebeteckningarna pä de borgerliga primärkommunerna - "landskommun","" och "stad" -mönstrades ut ur kommunallagarna ochersattes av den enhetliga beteckningen "kommun". Iutskottsbetänkandet underströks att ändringen inte innebar att de tidigarebegreppen skulle försvinna i den mån de har betydelse utöver sin administrativainnebörd. Detta gällde framför allt stadsbegreppet. Enligt utskottet var detsålunda sannolikt att beteckningen "stad" även i fortsättningenskulle komma att begagnas för de dåvarande stadskommunernas"tätbebyggelsekärna" och troligen dessutom tillämpas även för andratätorter av större omfattning. Utskottet delade också departementschefensuppfattning att några särskilda föreskrifter om användandet av beteckningen"stad" inte behövdes, utan att en fri språkutveckling borde få varaavgörande härvidlag. Utskottets förslag var inte enhälligt. I en reservationframhöll således ledamöter från flera partier att förslaget var alltförlångtgående och att de enskilda kommunerna - med tillgodoseende av detberättigade kravet på ett enhetligt kommunbegrepp - borde lämnas "vissfrihet att framträda under hävdvunna beteckningar". Utskottet har efter 1969 årsriksdagsbeslut om införande av enhetlig kommunbeteckning behandlat motionervari frågan om begreppet stad som benämning på vissa tätorter tagits upp. Vidbåda dessa tillfällen (KU 1976/77:25 och KU 1982/83:21) framhöll utskottet, somavstyrkte motionerna, att det inte fanns något hinder för kommun, som såönskade, att använda beteckningen "stad" i de fall då detta inte harnågon kommunalrättslig betydelse. Stadsfullmäktige/stadsstyrelse som benämningar påkommunfullmäktige/kommunstyrelse I motion 1985/86:K608 av m. fl. (m)yrkas att måtte ändra kommunallagen så att stad äger benämnakommunfullmäktige stadsfullmäktige och kommunstyrelsen stadsstyrelsen. I motionen erinras om att genom beslut ikommunfullmäktige numera har benämningen stad och inte kommun samt att 35 stadshusetoch stadssekreteraren alltid haft dessa benämningar. Enligt KU 1985/86:15motionärerna borde följdriktigt gälla att stadens främsta organ heterstadsfullmäktige och stadsstyrelse. I en skrivelse till den 21 januari 1985hemställde om lagändring så att benämningenstadsfullmäktige och stadsstyrelse kan användas. Skrivelsen överlämnades avtalmannen till utskottet. beslöt utskottet, som inte fannanledning att aktualisera något s. k. utskottsinitiativ med anledning avskrivelsen, att lägga skrivelsen till handlingarna. I motion 19S5/86:K613 av . och (båda c) yrkas att hos regeringen begär att förslag till ny6 § i kommunallagen föreläggs . I motionen föreslås att ett av kommunalbesvärskommittén(SOU 1982:41) tidigare framlagt förslag om att i en ny 6 § i kommunallagens 1kap. ta in principen om att kommunala avgifter inte får sättas högre än vad somsvarar mot verksamhetens självkostnader (självkostnadsprincipen) nu genomförs. Enligt motionärerna är det, för att paragrafen skall fååsyftad verkan, viktigt att självkostnadsbegreppets innebörd slås fast i denmotivtext som skall ligga till grund för beslut. I motionen erinrasdärefter om att stat-kommunberedningen i delbetänkandet (Ds C 1984:6) Avgifterinom verksamhet lagt fram ett förslag om att vidga kommunernasmöjligheter att ta ut avgifter av medborgarna. Motionärerna anser att innan ensådan vidgad möjlighet ges bör tillskapas en generell rätt för den enskilde attbesvära sig i avgiftsfrågan; abonnent skall ha rätt att få avgiftsfrågan prövadgenom förvaltningsbesvär eller i speciell prövningsinstans för det aktuellaverksamhetsområdet. Enligt motionen kan det förstärkta rättsskyddet uppnåsgenom att kommunalbesvärskommitténs förslag genomförs. I motion 1985/86:K627 av MargaretaGärd och (båda m) yrkas att hos regeringen begär delsatt förslag till ny 6 § i kommunallagen föreläggs , dels att en lag omkommunala avgifter föreläggs . Enligt motionen finansierar kommunerna en allt större delav sin verksamhet med avgifter. Det anges att tre fjärdedelar av avgifterna tas ut inom den s.k. industriella verksamheten, dvs. el, gas, fjärrvärme, vatten- och avloppsförsörjning, renhållning etc. I motionen riktas olika invändning ar mot gällande ordning och påpekas att kommunallagen saknar ett uttryckligt stadgande om avgiftssättning. Motionärerna erinrar om kommunalbesvärskommitténs förslag till ny 6 § i kommunallagens 1 kap., främst syftande till att få fastlagt självkostnadsbegreppets innebörd. motionen tas därefter uppde olika möjligheter som föreligger för allmänhe- KU 1985/86:15 ten att få till stånd enöverprövning av kommunala beslut i avgiftsfrågor, beroende på om detaktuella verksamhetsområdet omfattas av någon speciallag eller ej.Motionärerna anser att det vore rimligt om allmänheten hade en generell och likarätt att få taxor och avgiftsfrågor prövade, oavsett vilket avgiftsområde somavses; åtminstone bode en förstärkt besvärsrätt införas inom deverksamhetsområden som ger stora kommunala intäkter. Enligt motionen skulle enförstärkt besvärsrätt kunna införas genom en speciallag om kommunalaavgifter, som tillförsäkrar berörd part rätt att få sina avgiftsfrågor prövadegenom förvaltningsbesvär. Komniunalbesvärskommitténhar i sin motivering till den föreslagna regeln i 1 kap. 6 § kommunallagen("Kommunala avgifter skall bestämmas så att de ej överskrider kommunssjälvkostnad") angivit att förslaget endast utgör en kodifiering avsjälvkostnadsprincipen som helt och hållet bygger på gällande rätt (SOU 1982:41s. Även utredningen om kompetens-lagstiftning har i sittbetänkande (SOU 1982:20) Kommunerna och näringslivet förordat attsjälvkostnadsprincipen förs in i 1 kap. kommunallagen. Vid remissbehandlingenav betänkandena har de flesta remissinstanserna tillstyrkt förevarandeförslag. Istat-kommunberedningens delbetänkande (Ds C 1984:6) Avgifter inom kommunalverksamhet har skett en kartläggning och en analys av deförfattningsbestämmelser som detaljreglerar avgiftsfinansieringen av kommunalaverksamheter. Beredningen har föreslagit att en utredning får i uppdrag attvidareutreda vissa frågor i saken. I betänkandet har beredningen vidare bl. a.ingått i överväganden angående självkostnadsprincipen. Beredningen har angivitatt den anser att principen är oklar på en del punkter och att den ibland kanvara svår att tillämpa. Beredningen har tillstyrkt förslagen frånkommunalbesvärskommittén och utredningen om kom{>e-tenslagstiftningatt en självkostnadsregel förs in i kommunallagen. Därefter har beredningen anförtföljande (s. 146): Imotiven till en sådan regel bör principen utvecklas och närmare beskrivas såatt den blir tillräckligt tydlig. Det bör beaktas att principen ofta uppfattassom en strikt princip där varje litet överskott betraktas som ett brott mot principen.Denna missuppfattning kan verka hämmande på den kommunala avgiftspolitiken ochbör arbetas bort. Det bör slås fast att självkostnadsprincipen inte hindrartillfälliga överskott och inte heller utesluter sådan kapitalbildning sombehövs för att möta förändringar i den verksamhet som det kan vara fråga om idet enskilda fallet. Idelbetänkandet har vidare tagits upp frågan om besvärsvägarna i mål som rör kommunala avgifter. Beredningen har erinrat om att kommunalbesvärs kommittén i sitt betänkande (SOU 1982:41) Överklagande av kommunala beslut behandlat förhållandet mellan kommunalbesvär och förvaltningsbe svär. Enligt beredningens mening bör behovet av förenkling och samordning av besvärsvägarna i mål som rör kommunala avgifter särskilt uppmärksam mas, något som enligt beredningen antingen kan ske under den fortsatta 37 beredningenav kommunalbesvärskommitténs betänkande eller av den. KU 1985/86:15 utredningsom beredningen föreslagit skall tillsättas för att vidareutreda vissa I demokratiberedningens betänkande (SOU 1985:29) Principerför ny kommunallag, som remissbehandlas, har föreslagits att självkostnadsprincipen lagfästs och ett lagförslag i saken har framlagts. Beredningen har dock anmärkt att förslaget behöver förtydligas. Detta kan enligt beredningen ske som kommunalbesvärskommitténs betän kande (SOU 1982:41) behandlas. I motion 1984/85:1554 yrkande 6 av m.fl.(c) yrkas att beslutar hos regeringen begära förslag tilllagstiftning om landstingsval av vissa länsnämnder i enlighet med deriktlinjer som anges i motionen. Motionärerna anger att principiellt ansluter sigtill länsdemokrati-tanken som innebär att tyngdpunkten skall ligga hos ett avlänsbefolkningen i direkta val utsett organ som arbetar under offentlighet ochmed reglerade möjligheter för ledamöterna att ta initiativ och utöva kontroll.Det anges vidare i motionen att det visat sig svårt att nå en tillräckligt storpolitisk uppslutning kring länsdemokratitanken för att förverkliga innehållet idess innersta kärna. Motionärerna erinrar om att ett betydelsefiillt steg påvägen var reform varigenom i länsstyrelse infördes en av vederbörandelandsting vald lekmannastyrelse.