bet · G901SoU9 · 1985-12-31 00:00:00 — om differentierade vårdavgifter (prop. 1985/86:43) SoU 1985/86:9 Utskottet tillstyrker i betänkandet regeringens förslag omavskaffande av de s. k. differentierade vårdavgifterna för pensionärer vidsjukhusvård fr. o. m. . Återgången till ett system med enbartfasta avgifter sker genom en ändring i hälso- och sjukvårdslagen. I anslutninghärtill avstyrker utskottet två motionsyrkanden (vpk resp. c) angåendeavgifterna för pensionärer med små inkomster. Vpk-ledamoten reserverar sigbeträffande nedsättning av avgift i vissa fall. Utskottet tillstyrker vidare regeringens förslag tillfinansiering av den särskilda ersättning till sjukvårdshuvudmännen som föreslåsutgå som kompensation för avskaffandet av de differentierade vårdavgifterna.Detta innebär att sjukpenningavdraget vid sjukhusvård höjs till . och atthögsta avgift vid läkemedelsinköp höjs till . Vpk-ledamoten reserverar sigbeträffande den höjda avgiften vid läkemedelsinköp. Utskottet tillstyrker även i propositionen framlagtlagförslag om särskild ersättning för sjukhusvård. Detta innebär att under år1986 ersättning kommer att utgå till de 18 sjukvårdshuvudmän som för närvarandetillämpar differentierade vårdavgifter i enlighet med ett mellan staten ochLandstingsförbundet träffat avtal. Två motioner (m) om avslag på propositioneni denna del avstyrks. M-ledamöterna reserverar sig till förmån förmotionsyrkandena. Med anledning av en motion (s) om ersättning även till desjukvårdshuvudmän som tillämpar fasta avgifter erinrar utskottet om att nyaöverläggningar skall ske beträffande vårdavgifter och ersättningar inför år1987. Utskottet avstyrker slutligen ett motionsförslag (m) omutredning om en livsvarig sjukförsäkring. Häremot reserverar sig m-ledamöterna. I proposition 1985/86:43 har regeringen föreslagitriksdagen att anta i propositionen framlagda förslag till 1. lag om ändringi hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), 2. lag om ändringi lagen (1985:87) om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring, 3. lagom ändring ilagen (1981:49) om begränsning av läkemedelskostnader, m. m.. 1 1985/86.12 saml. 4. lag omsärskild ersättning för sjukhusvård. SoU 1985/86:9 Lagförslagenfogas till betänkandet som bilaga 1. har yttrat sig över förslagen(SfU 1985/86:1 y). Yttrandet fogas till betänkandet som bilaga 2. I motion 1985/86:123 av m. fl. (vpk) hemställs 1. att riksdagenuttalar att utförsäkrade patienter som endast har inkomst motsvarandefolkpension och pensionstillskott utan egen ansökan bör få nedsatt avgift vidsjukhusvård, 2. att riksdagenmed godkännande av prop. 1985/86:43 i övrigt beslutar avslå förslaget om enhöjning av den enskildes avgift vid läkemedelsinköp från . I motion 1985/86:124 av MargaretaGärd (m) och () hemställs att beslutar ändra förslagettill kompensation för avskaffandet av differentierade vårdavgifter på så sättatt alla sjukvårdshuvudmän får del av kompensationen. I motion 1985/86:125 av m.fl. (m) hemställs 1. att riksdagenhos regeringen begär utredning och förslag som syftar till en livsvarigsjukvårdsförsäkring inom den allmänna försäkringen som omfattar alla i enlighetmed vad i motionen anförts, 2. att riksdagenmed avslag på det till propositionen fogade förslaget till lag om särskildersättning för sjukhusvård hos regeringen begär ett nytt förslag som innebär enrättvis fördelning av ersättningen till sjukvårdshuvudmännen. I motion 1985/86:126 av YngveNyquist m.fl. (s) hemställs att med bifall till regeringensproposition /86:43 i övrigt som sin mening uttalar att regeringen bör prövaatt i någon form ge ersättning även till de landsting som avstod från attinföra differentierade avgifter. I motion 1985/86:127 av RuneGustavsson m. fl. (c) hemställs att beslutar begära att regeringennoga följer utvecklingen av vårdavgifterna för dem som har avgifter understigande55 kr. Ersättning för sjukhusvård utges från den allmännaförsäkringen till dem som driver sjukhusen (landstingskommunerna och dekommuner som är sjukvårdshuvudmän). Regeringen fastställer med stöd av 2 kap.4 § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) grunderna för ersättningen.Grunderna bygger på överenskommelser som regelbundet träffas med Landstingsförbundet.Sedan den 1 januari 1982 erhåller sjukvårdshuvudmännen . per vårddag frånden allmänna försäkringen för vårdtagare som omfattas av sjukförsäkringen (1 §förordningen (1979:849) om ersättning för sjukhus- vård m.m.). För den som är sjukpenningförsäkrad görs ett avdrag SoU1985/86:9 på sjukpenningenför som den försäkrade vistas på sjukhuset, f. n. 4 § andra stycket AFL). Avdraget får dock enligt samma lagrumuppgå till högst en tredjedel av sjukpenningens belopp. förutsattatt sjukvårdshuvudmannen inte tar ut någon avgift från vårdtagaren försjukhusvården när denna ersätts från försäkringen. För pensionärer som har hel ålderspension eller helförtidspension utges enligt 2 kap. 12 § AFL ersättning från den allmännaförsäkringen för sammanlagt högst 365 dagars sjukhusvård. Då dessa personer iallmänhet inte uppbär någon sjukpenning kan något sjukpenningavdrag inte göras.Inte heller görs något avdrag från pensionen. Det innebär att pensionären -till skillnad från personer med förvärvsinkomst - åtnjuter helt kostnadsfrisjukhusvård under sammanlagt (det s. k. avgiftsfria året). Sedandenna förmån har utnyttjats helt - det kan ske eller vid flera kortare vårdtillfällen - är pensionären"utförsäkrad". När en pensionär har utförsäkrats utges inte längrenågon försäkringsersättning till sjukvårdshuvudmannen för sjukhusvård avpensionären. I dessa fall är sjukvårdshuvudmannen i stället hänvisadtill att själv ta ut vårdavgift av pensionären med stöd av 17 § hälso- och sjukvårdslagen(1982:763, senast ändrad 1985:570), HSL. Enligt lagrummets första styckebestämmer sjukvårdshuvudmannen grunderna för vårdavgifter. När det gällersjukhusvård av en utförsäkrad pensionär föreskrivs i andra stycket att vårdenskall vara avgiftsfri vid varje vårdtillfälle. För tiddärefter kan vårdavgift tas ut antingen som en fast avgift i princip lika föralla eller med belopp som i det enskilda fallet bestäms med hänsyn tillpensionärens betalningsförmåga (differentierad avgift). Oavsett om sjukvårdshuvudmannen tar ut differentieradeavgifter eller fasta avgifter skall pensionären alltid förbehållas tillräckligamedel för sina personliga behov. Regeringen har med stöd av 17 § andra stycketHSL meddelat föreskrifter om det minsta belopp som skall förbehållas pensionären(förbehållsbelopp). Föreskrifterna återfinns i förordningen (1981:1177) omvissa avgifter vid sjukhusvård (ändrad senast 1982:874). I förordningenföreskrivs också om jämkning av avgiften. Om någon annan person är beroende avvårdtagaren för sitt uppehälle, skall skälig hänsyn tas till det när avgiftenbestäms. Om det är skäligt att vårdtagaren behåller sin bostad ,skall hänsyn tas till vårdtagarens bostadskostnad. Avgiften skall även sättas nedom vårdtagaren behöver medel för sin rehabilitering eller om det finns andrasärskilda skäl. Förbehållsbeloppet skall enligt förordningen bestämmas på detsätt som anges i 47 och 48 §§ socialtjänstförordningen (1981:750), dvs. påsamma sätt som vid helinackordering i för äldre människor (boende iålderdomshem). Möjligheten för sjukvårdshuvudmännen att ta utdifferentierade vårdavgifter vid sjukhusvård för pensionärer infördes genomett riksdagsbeslut under /82 (prop. 1981/82:22, SoU 12, rskr.57). Härvid tillades ett nytt stycke i dåvarande 27 § sjukvårdslagen, enbestämmelse som återfinnsi 17 § andra stycket HSL. De ändrade bestämmelserna för SoU 1985/86:9 pensionärerträdde i kraft den 1 januari 1982.1 övrigt gäller som huvudregel förpatientavgifter vad som anges i 17 § första stycket HSL, nämligen att patientersom är bosatta inom samma landstingskommun skall behandlas Innan reglerna om differentierade avgifter infördes varalltså system med fasta avgifter det rådande. tillämpar 18 av 26sjukvårdshuvudmän differentierade avgifter. Alla tar dock alltjäriit ut fastaavgifter för kortare vård, vanligen för vård som understiger . Dengenomsnittliga differentierade vårdavgiften för uppskattas till drygt64 kr. Övriga åtta sjukvårdshuvudmän (, ,, och , , , samtVästernorrlands läns landsting) tillämpar uteslutande fasta avgifter som år1985 varierar . För att inte de differentierade vårdavgifterna skulle ledatill obilliga konsekvenser i vissa fall eller försvåra långsiktigrehabilitering underströks redan vid reglernas tillkomst vikten av att jämka enalltför hög avgift när skäl därtill förelåg. De skäl som särskilt nämndes vardet behov som kunde föreligga av att kunna behålla den vanliga bostaden samtrehabiliteringssynpunkter, särskilt när det gällde unga handikappade.Utskottet har även senare utvecklat sina synpunkter på behovet av jämkning ihär nämnda fall (SoU 1982/83:34). uttalade vidare vid reglernas tillkomst atttillämpningen därav borde följas upp och i lämpligt sammanhang redovisas förriksdagen. tillsattes en arbetsgrupp inomsocialdepartementet med uppgift att följa upp tillämpningen av dedifferentierade vårdavgifterna. Gruppen avgav i enlighet härmed rapportenTillämpningen av differentierade vårdavgifter (Ds S 1983:13). I rapportenkonstaterades bl. a. att tillämpningsreglerna - och därmed de ekonomiskakonsekvenserna för de enskilda patienterna - varierade mellansjukvårdshuvudmännen. I socialutskottets ovannämnda betänkande SoU 1982/83:34,vilket behandlades av , uttalades att det också varangeläget att arbetsgruppen tog upp och belyste olika möjligheter tilllösningar, bl. a. det alternativa förslag som förts fram i då aktuellamotioner. Detta förslag utgick från att en fast avgift skulle betalas av allaoch att reglerna om utförsäkring skulle avskaffas. Utskottet angav vidare bl.a. att möjligheterna att lösa problemen inom ramen för den allmännaförsäkringen särskilt borde övervägas. Utskottet utgick från att regeringen så snartdet kunde ske skulle återkomma till med redovisning av vad somframkommit jämte regeringens egna överväganden med anledning därav. Statsrådet anförde i riksdagsdebattenmed anledning av utskottsbetänkandet att regeringen tog vad som anförts iutskottsbetänkandet som en beställning. Arbetsgruppen fortsatte i enlighethärmed med att belysa olika möjligheter till lösningar. Dessa redovisades igruppens slutrapport avgifter vid sjukhusvård (Ds S 1984:10). I slutrapporten belystes två grundalternativ för avgiftervid sjukhusvård för pensionärer, dels ett system med fasta avgifter, dels ettsystem med differentierade vårdavgifter enligt modifierade regler. grundalternativbehandlades även frågan om att avskaffa den nuvarande SoU 1985/86:9 regeln omett års avgiftsfri sjukhusvård för pensionärer. enavgiftsmodell som motsvarar den som gäller vid sjukhusvård för dem som Gruppen redogjorde vidare för bakgrunden till regeln om 365dagars fri sjukhusvård för pensionärer och diskuterade även frågan om ettslopande av denna regel. budgetproposition konstaterade socialministernatt remissopinionen beträffande utvärderingen av systemet med differentieradevårdavgifter visat en klart negativ inställning till att bevara det nuvarandesystemet. Statsrådet hade därför kommit till slutsatsen att systemet bordeavskaffas och aviserade en proposition härom . Ett nytt ochenhetligt avgiftssystem borde enligt statsrådet utarbetas i kontakt medLandstingsförbundet och utformas så att man tog särskild hänsyn till utsattagrupper, t. ex. handikappade och människor med låga pensioner. Avgiftssystemetborde vidare utformas så att inte sjukvårdshuvudmännens ekonomi försämrades.Riksdagen avslog med hänvisning till den kommande propositionen motionsförslagangående lösningen av dessa frågor (SoU 1984/85:15 s. 4). Pensionärernas vårdavgifter vid sjukhusvård I propositionen föreslås nu en återgång till systemet medfasta avgifter för sjukhusvård även för utförsäkrade pensionärer. Samtidigtföreslås att den nuvarande regeln om sex dagars avgiftsfrihet vid varjevårdtillfälle tas bort, detta för att åstadkomma en administrativ förenklingför sjukvårdshuvudmännen. De nu angivna förslagen genomförs genom ändring i 17§ andra stycket HSL. I anslutning härtill framläggs förslag till finansieringenav en ersättning till berörda sjukvårdshuvudmän vilken bestämts i ett avtalmellan regeringen och . Enligt avtalet med skall förpensionärer som är utförsäkrade tas ut en fast avgift för sjukhusvård från förstavårddagen vid varje vårdtillfälle. Varje sjukvårdshuvudman fastställer avgiftensom får vara högst . Det förutsätts att sjukvårdshuvudmännenvid behov medger avgiftsnedsättning. Skäl för nedsättning är enligt avtaletpensionärens behov av egen bostad samt behov av särskilda rehabiliteringsinsatser.Information skall ges till berörda pensionärer angående möjligheten tillnedsättning av avgiften. Avtalet anger vidare att ersättning skall utges till desjukvårdshuvudmän som orsakas inkomstförluster genom en återgång från ettsystem med differentierade avgifter till ett med fasta vårdavgifter. Dettagäller för 18 sjukvårdshuvudmän. Den avtalade ersättningen skall utgå fr. o. m.april 1986 och uppgår till 135 milj. kr. Frågor om vårdavgifteroch ersättningar skall tas upp på nytt i överläggningarna med Landstingsförbundetinför . Som skål för att nu avskaffa de differentierade avgifternaanförs i propositionen bl. a. att sjukvården skall ges på lika villkor tillhela befolkningen och att enhetliga taxor för jämförbar vård inom olika delarav landet måste eftersträvas. Eftersom det nuvarande inkomstrelateradeavgiftssystemet kan sägas strida mot denna viktiga socialpolitiska grundsynoch med 1 * 1985/86.12 saml. beaktandeav de negativa effekter som det anses ha medfört, bör det SoU 1985/86:9 upphöra.En fast avgift bör fastställas av varje sjukvårdshuvudman. bör dockbestämmas ett högsta belopp som avgiften får uppgå till. beloppetbör ligga på en sådan nivå att de allra flesta patienterna kan betala den fastaavgiften utan nedsättning. Arbetsgruppen beräknade att ett sådant per vårddag för 1984.1 propositionen förordas i enlighethärmed ett högsta belopp av . I propositionen erinras vidare om möjligheten till nedsättningav avgiften med hänsyn till kostnader för egen bostad och för Beträffande det s. k. avgiftsfria året för pensionärer vidsjukhusvård förklarar sig socialministern inte nu vilja göra någrainskränkningar. Hon erinrar emellertid om att pensionärernas ekonomiskaförhållanden förändrats sedan denna särskilda skyddsregel infördes.Nytillkommande pensionärer har numera i allmänhet en ordentlig ATP-pensionutöver folkpensionen. Härtill kommer att även folkpensionsförmånernaförbättrats, bl. a. med dubbla pensionstillskott för förtidspensionärer. Motbakgrund av det anförda anser socialministern att den nuvarande förmånen iform av det s. k. avgiftsfria året bör ses över. Hon erinrar i. detsammanhanget om den pågående översynen av vissa frågor inom den allmännapensioneringen (Dir. 1984:42). De övriga lagförslagen i propositionen är avsedda atttäcka den ökade kostnaden för sjukförsäkringen som uppkommer som följd av denavtalade ersättningen till de sjukvårdshuvudmän som övergår fråndifferentierade till fasta avgifter. Förslaget till ändring i HSL har inte ifrågasatts i någonav de motioner som väckts med anledniiig av propositionen, ehuru två motionertar upp vissa frågor om skyddet för pensionärer med små pensionsinkomster.Utskottet återkommer i det följande till den frågan. I vad gäller den centralafrågan om avgiftssystemet ser utskottet med tillfredsställelse att enighet nukunnat nås om ett system med fasta vårdavgifter som också tar hänsyn tillviktiga personliga behov hos vårdlagarna. Utskottet tillstyrker såledespropositionens förslag till ändrad lydelse av 17 § HSL. I motion 1985/86:123 av m.fl. (vpk) yrkas attriksdagen skall uttala att utförsäkrade patienter som endast har inkomstmotsvarande folkpension och pensionstillskott utan egen ansökan bör få nedsattavgift vid sjukhusvård (yrkande 1). Propositionens förslag innebår att avgiften vid sjukhusvård i fortsättningen skall bestämmas till ett fast belopp, dock högst 55kr. I propositionen anförs (s. 13) att huvuddelen av pensionärerna meden fast avgift på . per dag normalt av sina inkomster har kvar belopp somminst motsvarar det lägsta förbehållsbeloppel enligt dagens system. Enligt det träffade avtalet med alt sjukvårdshuvudmännen vid behov medger avgiftsnedsättning. Somskäl för nedsättning anges behov av egen bostad och av medel för särskildarehabiliteringsinsatser. Information skall ges till berörda pensionärer ommöjligheten till nedsättning av avgiften. Utskottet uttalade sig i betänkande SoU 1982/83:34 för attden som skulle SoU 1985/86:9 bestämma den differentierade vårdavgiftensjälvmant borde beakta den enskildes och hans familjs situation och oberoendeav särskilt yrkande nedsätta avgiften. Detta motiverades av alt det här handlarom sjuka äldre och handikappade människor (belänkandet s. 13). Utskottet har fortfarande uppfattningen alt detprincipiellt är önskvärt att den som bestämmer avgiften självmant beaktar omdet finns skäl för nedsättning. Eftersom man nu förutsätts överge systemet meden allmän inkomstprövning för bestämmande av avgiften kan detta dock varaförenat med vissa svårigheter. Utskottet anser att del ankommer påsjukvårdshuvudmännen att utforma reglerna för prövning och nedsättning avvårdavgiften i enskilda fall. Utskottet är därför inte berett att tillstyrkamotionens förslag, men vill understryka vikten av att information lämnas tillberörda pensionärer om möjligheterna till nedsättning i enlighet med detträffade avtalet. Utskottet avstyrker sålunda yrkande 1 i motion 123 (vpk). I motion 1985/86:127 av m.fl. (c) yrkasatt skall uttala sig för att regeringen noga skall följa utvecklingenav vårdavgifterna för dem som har avgifter understigande . Utskottet vill även vad gäller detta motionsyrkande erinraom att det i överenskommelsen med nedsättningskall kunna ske då behov därav föreligger samt att information om möjlighetentill nedsättning skall ges berörda pensionärer. Utskottet vill vidare framhållaatt den avtalade ersättningen endast täcker perioden april-december 1986.Enligt punkt 3 i avtalet skall frågor som rör vårdavgifter och ersättningartill sjukvårdshuvudmännen tas upp i överläggningar medLandstingsförbundet . Utskottet, som anser det naturligt att man idet sammanhanget även diskuterar utfallet av de nya avgiftsreglerna, avstyrkermed hänvisning härtill motion 127 (c). Särskild ersättning för sjukhusvård I propositionen föreslås en ny lag om särskild ersättningför sjukhusvård, enligt vilken särskild ersättning för sjukhusvård skall utgå ide fall rätten till ersättning för sjukhusvård upphört enligt 2 kap. 12 § lagen(1962:381) om allmän försäkring (AFL). Enligt lagförslaget skall regeringen bemyndigasfastställa grunderna för ersättningen. AFL;s bestämmelser skall i övrigttillämpas på den särskilda ersättningen. Som tidigare nämnts anknyter lagförslaget till denträffade uppgörelsen mellan staten och . Uppgörelsen innebäratt ersättningen skall utges till de sjukvårdshuvudmän som orsakasinkomstförluster genom en återgång från ett system med differentieradevårdavgifter till ett med fasta vårdavgifter. Detta innebär att desjukvårdshuvudmän som tillämpat fasta avgifter inte får någon del avden nu nämnda ersättningen. - I flera motioner ifrågasätts denna fördelningav den särskilda ersättningen. I motion 1985/86:125 av m. fl. (m) yrkasavslag på propositionens förslag till lag om särskild ersättning försjukhusvård och föreslås att riksdagenskall begära ett nytt förslag som innebär en rättvis fördelning av SoU1985/86:9 ersättningen till sjukvårdshuvudmännen (yrkande 2). a. att iden mån sjukvårdshuvudmännen skall ersättas förinkomstbortfall, vilket motionärerna här accepterar, ersättningen skallfördelas på ett rättvist sätt. kompenseras bara de huvudmän som tillämpatdifferentierade avgifter och som således har genomsnittligt höga avgiftsnivåer.Finansieringsmetoden innebär vidare att alla patienter inom allasjukvårdshuvudmannaområden bidrar till ersättningen. Också detta talar enligtmotionärerna för aft den bör fördelas rättvist. Liknande synpunkter framförsäven i motion 1985/86:124 av () och (), variyrkas att beslutar ändra förslaget till kompensation för avskaffandetav differentierade vårdavgifter så att alla sjukvårdshuvudmän får del avkompensationen. I motion 1985/86:126 av m.fl. (s) yrkas attriksdagen skall uttala sig för att regeringen bör pröva att i någon form geersättning även till de landsting som avstod från att införa differentieradeavgifter. Dessa motionärer anför bl. a. att de sjukvårdshuvudmän som avstodfrån differentierade vårdavgifter från början valde ett system som förordassom det enda rimliga. Detta val kostade dem uteblivna inkomster frånpatientavgifterna. Regeringens kompensationsförslag innebär att dessalandsting för och möjligen för evigt får en lägre ersättning frånstaten än andra sjukvårdshuvudmän. Motionärerna påpekar också attkompensationen betalas bl. a. av de sjuka i de landsting som avstod fråndifferentierade vårdavgifter. anför i sitt yttrande att detuppfattar motion 126 (s) så att ytterligare medel skall ställas till förfogandeför berörda sjukvårdshuvudmän. Yrkandet i motionen är inte åtföljt av någotförslag hur ersättningen till övriga sjukvårdshuvudmän skall finansieras.Socialförsäkringsutskottet anser att ekonomiskt utrymme saknas för enutvidgning av ersättningen av det slag motionärerna önskar. Beträffande frågan om fördelningen av de medel somomfattas av överenskommelsen anför socialförsäkringsutskottet följande. I 2 kap. AFL återfinns bl. a. bestämmelser om ersättningtill olika vårdgivare för hälso- och sjukvård. Gemensamt för dessa ersättningarär att regeringen bemyndigats att fastställa grunderna för dem. ex. enligt 2 kap. 4 § ersättning för sjukhusvård enligt grunder somfastställs av regeringen och som återfinns i förordningen (1979:849) omersättning för sjukhusvård m. m. Ersättning för hälso- och sjukvård kan utgå för den som ärförsäkrad enligt AFL, dvs. svenska medborgare och icke svenska medborgare somär bosatta i riket. Genom en bestämmelse i 2 kap. 12 § AFL upphör dock rättentill ersättning för sjukhusvård för försäkrade pensionärer . Det ankommer på att vidta de lagändringar sombehövs för att ersättning enligt AFL;s bestämmelser för sjukhusvårdprincipiellt skall kunna utgå även för sådana försäkrade för vilka rätten tillersättning har upphört enligt 2 kap. 12 § AFL. När ersättningsrätten väl ärbeslutad måste det emellertid enligt utskottets uppfattning anses ankomma på regeringenatt med stöd av det nuvarande bemyndigandet i 2 kap. 4 § AFL bestämma grundernaför ersättningen. Utskottet anser därför att inte bör gå in iprövning av de grunder för den särskilda ersättningen för sjukhusvård somöverenskommits mellan företrädare för regeringen och Landstingsför- SoU1985/86:9 bundet,'och motionerna 124, 125 yrkande 2 och 126 föranleder därföringet vidare yttrande från utskottets sida. konstaterar för sin del att det träffadeavtalet om särskild ersättning för sjukhusvård endast omfattar tidenapril-december 1986. Att de sjukvårdshuvudmän som baserat sin budget pådifferentierade vårdavgifter inte under löpande år åsamkas inkomstförlustergenom ändrad lagstiftning anser utskottet rimligt. De sjukvårdshuvudmän sombehållit de fasta avgifterna drabbas inte på samma sätt av oförutseddasvårigheter. Det är alltså, som utskottet ser det, fråga om en övergångslösningtill dess alla sjukvårdshuvudmän anpassat sig till de ändrade förutsättningarnaför avgiftsuttaget. Av dessa skäl anser utskottet i likhet medsocialförsäkringsutskottet att bör godta den träffade uppgörelsen idess helhet och bifalla propositionens förslag till lagreglering i dessa frågor.Det anförda innebär att utskottet avstyrker motionerna 1985/86:124 (m) och 125(m) yrkande 2. Vad gäller den i motion 1985/86; 126 (s) aktualiseradefrågan om möjligheterna att ge ersättning även till de landsting som avstodfrån att införa differentierade vårdavgifter kan sägas följande.