bet · G901KU25 · 1985-12-31 00:00:00 — Departementschefen redogjorde först för vad som anförts ijordförvärvsutredningens till grund för lagförslaget liggande betänkande, SOU1977:93, Ny jordförvärvslag. Där konstateras bl. a. att prisstegringen pålantbruksföretag har skett snabbare än den allmännaprisstegringen. För sådana företag betalas ofta priser som betydligt överstigerdet värde företaget har i förhållande till dess avkastning. Detta försvårar förlantbrukare utan tillgäng till betydande eget kapital att etablera sig som egnaföretagare. Vidare kan utvecklingen medföra krav på att priserna päjordbruksprodukter höjs för att medge förräntning av fastighetskapitalet. Ävenom prisstegringen på skogsmark till en betydande del har sin orsak ivärldsmarknadsutvecklingen pä skogsprodukter tenderar också priserna påskogsmark enligt utredningen att överstiga avkastningsvärdet. Departementschefenkonstaterade för egen del följande: Det är angeläget att jordförväwslagen ges en sådanutformning att den i samspel med andra åtgärder från samhällets sida mereffektivt än fn motverkar omotiverade prisstegringar pä jordbruks- och skogsmarkoch spekulation i sådan mark. Särskilt då inflationstakten ärhög och det finns förväntningar om fortsatt inflation söker sig kapitalet tillrealvärden. Eftersom tillgången på mark är begränsad uppstår ettefterfrå-getryck på prisnivån. Erfarenheten har visat att denna prisnivå ävenvid en optimistisk framtidsbedömning ligger betydligt över vad sombetingas av inflationen och lönsamhetsutvecklingen inom näringen. Detta innebäratt akfiva lantbrukare, som i huvudsak måste värdera fastigheterna efter derasavkastningsvärde och således inte kan lägga skattemässiga och andra värderingarovanpå detta värde, inte kan konkurrera på lika villkor. Utredningen anför attutvecklingen också kan komma att innebära krav på höjda priser på jordbruksprodukter.Jag förordar således att i lagen tas in bestämmelser som gör det möjligt förtillständsmyndigheten att pröva köpeskillingens eller annat vederlagsskälighet. När det sedan gäller frågan vilket värde som bör tjäna somnorm för bedömningen om köpeskillingen eller annat vederlag skall anses skälig anser jag i likhet med utredningen och flertalet remissinstanser att det i principbör vara egendomens avkastningsvärde som bör utgöra riktpunkt för bedöm ningen. Jordbrukspolitikens mål är ju bl. a. att tillförsäkra dem som är sysselsatta inom jordbruket i alla delar av landet en ekonomisk och social standard, som är likvärdig med den som andra grupper uppnår som konsumenternas berättigade krav pä säker tillgång till livsmedel av god kvalitet till rimliga priser tillgodoses. Detta innebär att det är angelägetatt priset på jordbruksmarken inte överstiger det värde som motsvarar en skälig avkastning av marken. Jag vill framhålla att avsikten med den föreslagna prisprövningen inte är att snabbt åstadkomma en radikal föränd ring av prisnivån på jordbruksfastigheter. Syftet är i stället att i förstahand bryta de senare årens onormala prisutveckling och nå en båttre anpassning av fastighetsprisernas utveckling till förändringarna i den allmänna prisnivån. Syftet är också att få ett hjälpmedel att styra strukturrationaliseringen såatt tillgänglig mark kan tillföras enheter som bäst behöver förstärkas. Som utredningen framhåller måste emellertid vissanyttigheter värderas KU 1985/86:25 med ledning av marknadsvärdet. På mångalantbruksföretag finns nämligen gj| g värden som inte har samband medegendomens användning för jordbruk eller skogsbruk. Exempel härpå är vissabyggnader, grustag, jakträtt m. m. Vid prövningen bör givetvis värdet på sådananyttigheter sättas med ledning av marknadsvärdet. Vissa remissinstanser har uttryckt farhågor för att enregel om priskontroll som grundar sig på avkastningsvärdet kommer att innebärasvårbemästrade problem vid tillämpningen. Jag anser för min del att farhågornaär överdrivna även om jag är medveten om att metoderna att beräknaavkastningsvärdet är relativt osäkra. Lantbruksnämnderna besitter nämligen storerfarenhet av värdering av jordbruksfastigheter, varvid värdet av skogsdelenredan i dag grundas på avkastningsvärdet. Den företagsekonomiskalönsamhetskalkyl som i stor omfattning används av nämnderna vid prövning avansökningar om statligt investeringsstöd bör kunna vara vägledande även då detgäller att vid tillämpningen av jordförvärvslagen bedöma prisets skälighet medhänsyn till egendomens avkastning. Jag delar utredningens uppfattning att det normalt börvara tillräckligt med överslagsmässiga värdeberäkningar av avkastningsvärdet.För det fall lantbruksnämnden på grundval av sådana beräkningar preliminärtkommer till det resultatet att priset är sä högt att tillstånd bör vägras bördock krävas att lantbruk.snämnden gör mer noggranna kalkyler om avkastningen avjordbruksjorden och värdet av den växande skogen innan definitiv ställning tasi fillståndsfrågan. Eftersom all värdering är behäftad med osäkerhet anser jagatt eller annat vederlag som endast obetydligt överstigervärderingsresultatet kan godtas. Hur stor avvikelse som bör accepteras får beropå omständigheterna i det enskilda fallet. Utredningen har utformat regeln om priskontroll som enobligatorisk regel enligt vilken tillstånd alUid skall vägras, närköpeskillingen eller annat vederlag för egendomen bedöms vara för hög ochskillnaden inte endast är obetydlig. Eftersom det kan förekomma fall då det kanvara mofiverat att ge tillstånd trots att priset är högt, bör det finnasmöjlighet att medge undantag från huvudregeln, om särskilda skäl föreligger.Ett sådant särskilt skäl kan vara att fastigheten endast har ringa betydelsefrån jordbruks- eller skogsbrukssynpunkt och andra värden är starktdominerande. Mot utredningens förslag fill priskontroll har invänts attdet kan medföra risker för kreditgivarna och sänka värdena på vissafastigheter. Det är svårt att bedöma i vilken utsträckning det verkligenförhäller sig så. Klart är emellertid att de marknadsvärden som i dagförekommer pä vissa håll har en spekulafiv karaktär, vilket har visat sig geresultat som inte är godtagbara från jordbrukspolitisk synpunkt. Ett konsekventfullföljande av krifiken mot utredningens förslag pä denna punkt skulle ledatill att man av hänsyn till markägare och kreditgivare över huvud taget inteskulle kunna bringa lagstiftningen i bättre överensstämmelse med denjordbrukspolifiska målsättningen. Sådana hänsynstaganden till angivnaintressen kan jag inte biträda. På grund av det anförda förordade departementschefen enregel om att förvärvstillstånd skall vägras, om köpeskillingen eller annan ersättning inte endast obetydligt översfiger egendomens värde med hänsyn till dess avkast ning och övriga omständigheter. Regeln kompletterades med en undantags regel enligt vilken tillstånd ändå får lämnas, om det finns särskilda skäl till det. Lagrådets majoritet anmärkte beträffande priskontrollregelns lagtekniska . utformning att denföreslagna regeln bygger på att egendomens värde med KU 1985/86:25 -hänsyn filldess avkastning och övriga omständigheter kan beräknas tämligen Bil. Eljest kan nämligen inte anges vad som "endast obetydligtöversfiger" detta värde. Emellerfid är uppenbart att varje värdeberäkningär beroende på ett flertal faktorer som var och en för sig är ganska ovissa, t.ex. kapitaliseringsfaktorn. Det måste därför i själva verket lämnas störreutrymme för en skönsmässig värdering än vad lagtexten tillsynes medger. -Enledamot, regeringsrådet , yttrade därutöver bl. a. att från rättssäkerhetssynpunktvore en analys av helt annan bredd än den föreliggande behövlig för attklarlägga de för priskontrollen grundläggande faktorerna. Utrymmet föradministrativ godtycklighet måste i ett rättssamhälle på ett sä viktigt områdesom det förevarande göras så litet som möjligt. a. priskontrollen som grundför att vägra tillstånd till förvärv fordrade därför en mer inträngandebehandling innan regeln gjordes till lag. Departementschefenanförde i anledning av lagrådets yttrande att syftet med priskontrollregeln iförsta hand var att bryta det senaste årens onormala prisutveckling och nå enbättre anpassning av fasfighetsprisernas utveckhng till förändringarna i denallmänna prisnivån. Vidare anfördes att det är en fördel att regeln ges enförhållandevis snäv utformning. Om man som lagrådet förordar inför en regel somger större utrymme för skönsmässiga värderingar, visar erfarenheten att detfinns risk för att i praxis kommer att godtas priser som väsenthgtöversfiger det beräknade avkastningsvärdet. Pågrund av det anförda förklarade sig departementschefen inte kunna biträdalagrådets förslag. I anledning av vad regeringsrådet andragit tilladedepartementschefen att förslagen vad gäller priskontrollen och förbudet motkapitalplaceringar (4 § 1 st. 1 p. och 2 p.) var av stor betydelse frånjordpolitisk synpunkt och väl underbyggda samt att han inte var beredd attfrångå dem. Jordbruksutskottetuttalade i sitt betänkande beträffande priskontroll och kapitalplacering attdet delade den i proposifionen framförda uppfattningen att jordförvärvslagenbör utformas sä att den i samspel med andra åtgärder från samhällets sida kanmotverka omotiverade prisstegringar på jordbruks-och skogsmark samt spekulationi sådan mark. Regeringens förslag i fråga om såväl priskontroll somkapitalplacering utgjorde enligt utskottets mening från jordpolitisk synpunktviktiga delar i en reviderad jordförvärvslagstiftning. motion av m. fl. (m) hemställdes att bestämmelsen ompriskontroll skulle utgå samt att därmed sammanhängande konsekvensändringarskulle göras i lagförslaget. I anslutning därtill reserverade sig treutskottsledamöter (alla m) mot vad utskottet således androg. Regeringensförslag under denna punkt innebär bl. a. att en ny grund för vägran av förvärvstillstånd införs som bygger på en offentligrättslig kontroll av köpeskillingen vid överlåtelse av jordbruksfastighet. Syftet härmed är att motverka omotiverade prisstegringar pä jordbruks- och skogsmark och spekulation i sådan mark. Utskottet delar givetvis regeringens uppfattning om de olägenheter som prisutvecklingen på jordbruksfastigheter kan medfö- 406 ra för aktiva lantbrukare,vilka i huvudsak måste värdera fastigheterna efter KU 1985/86:25 derasavkastningsvärde. vill utskottet framhålla att utvecklingen Bil. B 14mot allt större skillnader mellan taxeringsvärden, avkastningsvärden ochaktuella köpeskilhngar till övervägande del beror på ett instabilt penningvärdei kombination med skatteregler som inte främjar en sund prisutveckling påfastighetsmarknaden. Mot den bakgrunden kan det ifrågasättas om man, utan attingripa mot de grundläggande orsakerna till rådande missförhållanden, kanuppnå några bestående resultat genom en priskontroll av åsyftat slag. motionen 2162 anförts är en analys av helt annan bredd än den som ligger tillgrund för propositionen behövlig för att klarlägga för ifrågavarandepriskontroll grundläggande faktorer. Själva grunden för beräkning av skäligtfastighetspris, nämligen avkastningsvärdet, beror ytterst på en bedömning avvederbörande brukares kunnighet och förmåga att med givna produktionsfaktoreroch genom en ändamålsenlig kombination av exempelvis vegetabi-lie-, animahe-och annan produktion maximera sitt företags lönsamhet. Härvid är det inteovanligt att man på samma fastighet kan nå olika resultat med skilda brukare.Avkastningsvärdet som grund för värdeberäkningen rymmer således i. sig mångaosäkerhetsfaktorer. Lantbruksnämndernas kalkylunderlag och kalkylmetod kan geett resultat och vederbörande köpares ett annat. Att på objektiv grundfastställa vilket som är det mest rättvisande vid ett givet tillfälle är ipraktiken ogörligt. Att på sådana grunder i lagen föreskriva att enköpeskilling endast obetydligt skall få överstiga avkastningsvärdet kan såledesskapa betydande tillämpningsproblem. skapas ett utrymme för godtyckeoch ett mått av rättsosäkerhet som inte kan accepteras. mening innebär de olika grunder för prövning av förvärvstillståndsom i övrigt införs i lagen sammantagna viss möjlighet till en mera dämpad ochsund prisutveckling. En av de föreslagna avslagsgrunderna innebär attförvärvstillstånd skall vägras om det kan antas att förvärvet skerhuvudsakligen för kapitalplacering. Utskottet vill härvid understryka att enförvärvare som i konkurrens med en aktiv lantbrukare erbjuder ett pris somöverstiger egendomens avkastningsvärde i regel har kapitalplacering som motivför förvärvet. Ifrågavarande avslagsgrund torde således i praktiken blitillämpbar på de flesta situationer där vägrat förvärvstillstånd kunnatifrågakomma med stöd av en regel om priskontroll. Utskottetanser sammanfattningsvis att resultatet av de olika åtgärder som i övrigtföreslås i propositionen bör avvaktas innan man inför ett från ovan angivnasynpunkter sä tveksamt instrument som den föreslagna prisprövningen. Utskottettillstyrker således motionen 2162, yrkandet 3 och biträder regeringens förslagi övrigt under denna punkt. Riksdagenantog i enlighet med utskottets hemställan förslaget ti/1 jordförvärvslag.Lagen trädde i kraft . Förvärv före den tidpunkten skulle prövas enligt1965 års jordförvärvslag. Vissai väckta frågor om JFL Riksdagenhar behandlat motioner som gällt priskontrollregeln och dess tillämpning vidflera tillfällen och från olika utgångspunkter. Ibetänkandet JoU 1979/80:32 prövades frågan om skärpt priskontroll. Ibetänkandet JoU 1981/82:29 diskuterades frågan om besvärsrätt för säljaren när förvärvstillstånd vägrats med tillämpning av priskontrollregeln. Sedan detkonstaterats att säljaren enligt regeringens praxis inte hade KU 1985/86:25besvärsrätt förklarade sig utskottet i och för sig ha förståelse för de Bil. B14 synpunkter motionärerna anfört till stöd för en självständig besvärsrätt försäljaren i de aktuella jordförvärvsärendena. a. intresset av en enhetligrättstillämpning angavs tala till förmån för att värderingsfrågor kan bliföremål för prövning i flera instanser än i lantbruksnämnden. Emellertidföiekom det, fortfor utskottet, i mycket stor utsträckning att köparen utnyttjarsin besvärsrätt i dessa fall. Utskottet erinrade om de bestämmelser ijordförvärvsförordningen som innebär att frågor om förvärvstillstånd i vissafall skall prövas ex officio av lantbruksstyrelse när skiljaktiga meningarförehgger i lantbruksnämnden (7 §). Enligt 8 § samma förordning gäller vidareatt lantbruksstyrelsen kan överiämna tillståndsärenden till regeringen förprövning, om särskilda skäl föranleder det. a. med hänsyn till det nuanförda fann utskottet inte skäl att föreslå ändring av JFL i syfte att införaen självständig besvärsrätt för säljaren i de fall som angavs i motionen,vilken avstyrktes. - följde utskottet. Sedermera har frågan berörtspä nytt, i betänkandet JoU 1983/84:5. Därvid konstaterades - som följd av att regeringsrättenbeviljat resning i ett jordförvärvsärende där lantbruksstyrelsen avvisatbesvär av en säljare över ett avslagsbeslut grundat pä priskontrollregeln -att lantbruksstyrelsen och regeringen dåmera fillämpade en praxis som innebäratt säljaren i angivet fall anses ha en självständig besvärsrätt. I betänkandet JoU 1984/85:7 behandlades ett yrkande omändring av 4 § JFL, varvid bl. a. påpekades att syftet med prisprövningsregelnkunde uppnäs genom möjligheten att vägra tillstånd när förvärvet skedde huvudsakligenför kapitalplacering. Utskottet anförde att erfarenheterna av denhittillsvarande tillämpningen av lagregeln fick anses vara övervägande positivaoch var inte berett att förorda någon ändring av JFL:s bestämmelse omprisprövning. - avslog motionen i enlighet med utskottets hemställan. Slutligen har så sent som den 15 januari 1986haft att ta ställning till 13 motioner om jordförvärvslagstiftningen m.m. somavlämnats under den allmänna motionstiden . De frågor som togs upp ibetänkandet JoU 1985/86:12 var bl. a. upphävande av JFL och avskaffande avpriskontrollen. Vidare behandlades bl. a. regionalpolitiska spörsmål samt mark-och strukturfrågor. I betänkandet avstyrktes samtliga motionsyrkanden, iflertalet fall med hänvisning till en aviserad översyn av JFL samt till vissautredningar i övrigt om mark- och strukturfrågor. biföll utskottetshemställan på alla punkter. Utskottet erinrade således om att jordbruksministern den19 besvarade en interpellation 1985/86:27 av () om en översyn av JFL, främst i syfte att förbättra förutsättningarna för förvärv av mindre jordbruksfastigheter. I svaret hänvisas till att strukturutredningen för jord- och skogsbruket i sitt betänkande (SOU 1983:71) föreslagit vissa ändringar i JFL, bl. a. vad gäller ägo- och ägarförhållandena. Liknande frågor behandlas av den s.k. dödsboutredningen, som beräknas lämna sitt betänkande . Mot denna bakgrund och med hänsyn till de erfarenheter som föreligger av lagens tillämpning borde enligt jordbruksministern behovet av en översyn av JFL övervägas. framhöll beträffande regionalpolitiskafrågor m. m. att KU 1985/86:25 erfarenheterna av lagens tillämpning visat attdet finns problem som behöver Bil. B 14 bli föremål för närmare överväganden.Dessa överväganden kan självfallet inte äga rum utan att behovet av ensamordning med dödsboutredningens och strukturutredningens förslag beaktas.Utskottet förklarade sig inte vara berett att föregripa nämnda prövning genomatt föreslå åtgärder i den riktning motionärerna åsyftat. Beträffande priskontrollregeln - som föranlett fleramotionsyrkanden, ett om dess avskaffande- erinrade utskottet om sitt betänkande1984/85:7. Med hänvisning fill detta sade sig utskottet inte ha funnitanledning att ändra ståndpunkt i fråga om priskontrollen. Det förutsattes attmofionärernas synpunkter skulle komma att övervägas i det utredningsarbete somberörts. Närmare om säljarens besvärsrätt Regeringsrätten uttalade i ett avgörande (mål nr 3723-81) följande: I 18 § jordförvärvslagen föreskrivs, att talan motlantbruksnämnds beslut enligt lagen får föras hos lantbruksstyrelsen genombesvär och att mot lantbruksstyrelsens beslut talan förs hos regeringen genombesvär. Lagen innehåller inte någon bestämmelse om vem som får förabesvärstalan. Vid sådant förhållande är 11 § förvaltningslagen tillämplig.Enligt denna paragraf får talan mot sådant beslut av myndighet som kanöverklagas genom besvär föras av den som beslutet angår, om det gått honomemot. Beslut av lantbruksnämnd att vägra förvärvstillstånd kanalltid överklagas av den som sökt tillståndet, dvs. För att ävenöverlåtaren skall ha rätt att besvära sig över sådant beslut krävs, dels attbeslutets verkningar drabbar honom, dels att hans intresse i saken är av dennaturen att det får beaktas av lantbruksnämnden vid tillståndsprövningen. Enligt 13 § jordförvärvslägen medför beslut att vägraförvärvstillständ att förvärvet blir ogilfigt. Redan därav framgår att ävenöverlåtaren drabbas av sådant beslut. När beslutet som i förevarande fallgrundas på att köpeskillingen är för hög får beslutets effekt i alldelessärskild grad anses beröra överlätarens intresse. Förvärvstillstånd får vägras på grund av för högköpeskilling om köpeskillingen inte endast obetydligt överstiger egendomensvärde med hänsyn till dess avkastning och övriga omständigheter. Härav följeratt överlåtarens intresse så till vida skall beaktas att bedömningen avköpeskillingen skall grundas på en riktig värdering av egendomen. I det aktuella fallet har stiftsnämnden i sina besvär tilllantbruksstyrelsen hävdat att lantbruksnämnden vid sin bedömning avköpeskillingen inte beaktat all avkastning av egendomen, varför värderingen avden blivit oriktig. Mot bakgrund av det anförda anser regeringsrätten attstiftsnämnden enligt 11 § förvaltningslagen jämfört med 18 § jordförvärvslagenvarit berättigad att föra talan mot lantbruksnämndens beslut.Lantbruksstyrelsen har alltså inte ägt att på den anförda grunden undandragasig prövning av stiftsnämndens talan i sak. Med beviljande av resning undanröjer regeringsrättenlantbruksstyrelsens beslut och visar målet åter till lantbruksstyrelsen för nybehandling. Två ledamöter var av skiljaktig mening och anförde: På deav majoriteten anförda skälen anser vi att stiftsnämnden - med de inomförvaltningsrätten fillämpaderättsgrundsatserna - skolat vara berättigad att föra talan mot KU 1985/86:25 lantbruksnämndens beslut. Emellerfid finner vi i resningsmålet följande synpunkterdessutom böra beaktas. Tillämpningen av rättsreglerna i jordförvärvslagenhandhas av lantbruksnämnd med lantbruksstyrelsen och regeringen somöverinstanser. Det är således normalt sett regeringen som i sista hand utbildarpraxis för dessa rättsregler. Frågan om besvärsrätt avgörs mot bakgrund av deintressen, främst av jordpolifisk art, som jordförvärvslagen avser attfillgodose. Den fillämpning som innebär att säljare inte har besvärsrätt iärenden enligt jordförvärvslagen kan enligt vår mening inte anses såuppenbarligen stridande mot de förvaltningsrättsliga principer som kommit filluttryck i 11 § förvaltningslagen att resning bör beviljas. Med hänsynfill det anförda lämnar vi stiftsnämndens talan utan bifall. Genom lantbruksstyrelsens publikation Lantbruksnämndernasverksamhet m. m. publiceras uppgifter om JFL:s tillämpning. Av statistiken framgår att antalet fillständsärenden hoslantbruksnämnderna åren 1980/81 fill 1984/85 varit 4 500-5 500. Tillstånd harvägrats av fallen med undantag av 1984/85, då andelen var 11procent. Prisprövning har ägt rum i upp mot av de fall därförvärvstillstånd lämnats. När ansökningarna har lämnats utan bifall är 4 § 1st. 1 p. och 3 p. JFL de avgjort vanligaste avslagsgrunderna. 4 § 1 st. 1 p. 4 § 1 st. 3 p. Lantbruksstyrelsen har 1980/81-1984/85 haft 330, 231, 280,258 respektive 199 besvärsärenden. Därtill kommer för åren 1981/82-1984/85ärligen 70-80 ärenden som prövats i anledning av underställning enhgt 7.och 8§§ jordförvärvsförordningen, fördelade ungefär lika på de två paragraferna. Beträffande regeringens handläggning lämnas uppgifter somredovisas i följande två tabeller. gjorda av regeringen samt Återkallade/ Utan åtgärd 1979/80 1980/81 Antalärenden avgjorda av regeringen samt utgången KU 1985/86:25 Bil. B)Etter underställning enligt 8 § jordförvärvsförordningen Avslag Återkallade/Utan åtgärd En genomgång av regeringsbesluten -30.6.1985 i tillståndsärenden enligt JFL har gett vid handen attpriskontrollregeln i 4 § 1 st. 1 p. JFL varit aktuell som grund för vägrattillstånd i nedan sammanfattade femton fall. 1291/84 1618/84 4 § 1 st. 1 p. 4 § 1 st. 1 p. och .3p. 4 § 1 st. 1 p. och 3p. 4 § 1 st. 1 p. 4 § 1 st. 1 p. 4 § 1 st. 1 p. och 3p. Utan bifall Utan bifall 1816/84 1626/84 1795/84 Utan bifall Utan bifall Utan bifall pga 4 § 1 st. 3p. 4 § 1 st. 1 p. och 4 § 1 st. 1 p. och 4 § 1 st. 1 p. och 4 § 1 st. 1 p. och 4 § 1 st. 1 p. och 4 § 1 st. 1 p. 4 § 1 st. 1 p. och 4 § 1 st. 1 p. och 2068/84 2021/84 Utan bifall Utan bifall 2277/84 611/85 I den fillgrund för granskningen liggande anmälan berörs två tillståndsärenden. En inomjordbruksdepartementet upprättad redogörelse för dessa lämnas i underbilaga 1.Det ena ärendet gäller Forsnäs 1:1 m. fl. KU 1985/86:25Säljaren, , har vid ett besök på utskottets kansli gett in Bil. B 14 material, en skrift och tidningsurklipp. Det kan därtill läggas att,enligt vad Lorenius upplyst vid ett telefonsamtal, denne förtalan vid allmän domstol mot staten med yrkande om skadestånd. 18 § regeringsformen stadgas att varje medborgare vilkens egendom tages ianspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande skall varatillförsäkrad ersättning för förlusten enligt grunder som bestämmes i lag. Skadeståndslagen(1972:207) har i 3 kap. bestämmelser om skadeståndsansvar för arbetsgivare ochdet allmänna. 13 kap. 2 § meddelas huvudregeln. Staten skall ersätta skador vidfel eller försummelse i myndighetsutövning. Av 3 kap. 7 § följer emellertid atttalan om ersättning inte får föras med anledning av beslut av regeringen ominte beslutet har upphävts eller ändrats. Detsamma gäller talan med anledningav beslut av lägre myndighet, mot vilket talan har fullföljts hos regeringenutan att beslutet har upphävts eller ändrats.