bet · G901FiU10 · 1985-12-31 00:00:00 — För att uppfylla dessa mål framförs i motionen förslag tillbesparingar, som räknat på helår antas ge en i jämförelse med finansplanenytterligare förstärkning av budgeten på . beräkningar, som utskottet återkommer till senare, innebäremellertid ett fullföljande av förslagen i motion Fi217 (c) en varaktigbudgetförsvagning. Som motionärerna själva framhåller leder en sådan politiktill en allvarlig försämring av rådande obalanser i den svenska ekonomin. Avslutningsvis vill utskottet i detta sammanhang ta uppnågra fördelningspolitiska aspekter med anledning av vad. som anförs ifinansplanen och i motionerna Fi213 (m), Fi219 (fp) och Fi217 (c). Full sysselsättning och låg inflation har varitledstjärnor för den ekonomiska politik som förts och som harkommit att kallas den tredje vägens politik. Inflationen har tidigare omfördelat betydandebelopp från sparare till låntagare. Omfördelningarna har varit större än de somsker via de flesta fördelningspolitiskt motiverade transfereringssystem. Att fåner inflationen och undanröja dessa okontrollerade överföringar av tillgångarär därför viktigt ur fördelningssynpunkt. Inflationen har tidigare hämmat den ekonomiskautvecklingen och hotat sysselsättningen. Den har också inneburit att reallönernasjunkit under en följd av år. En hög och jämn sysselsättning och ett fastpenningvärde är två avgörande förutsättningar för att nå en jämnare fördelningav välfärden. Utskottet konstaterar att den förda politiken nu harbörjat bära frukt. Sysselsättningen i industrin och i den privatatjänstesektorn har ökat väsentligt och inflationen har dämpats. Under loppet avinnevarande år väntas priserna öka . Skall obalanserna i ekonomin undanröjas krävs även ifortsättningen en betydande tillväxt i industrisektorn. Vinstnivån i den konkurrensutsatta delen av näringslivet har ökat och måste ligga på en hög nivå för att den nödvändiga expansionen skall komma till stånd. När krav på hög vinstnivå förenas med krav på dämpadlöneutveckling FiU 1985/86:10 uppkommer fördelningspolitiska motsättningar somställer stabiliseringspolitiken inför svåra och konfliktfyllda problem. Skallen varaktig industriell tillväxt säkerställas måste medborgarna kunna räkna medatt den utdelning som gjorda uppoffringar leder till fördelas rättvist ochutnyttjas för att bygga upp och stärka vår konkurrenskraft. De förslag till åtgärder som förordas ibudgetproposifionen och i de olika motionerna bör enligt utskottets mening prövasmot denna bakgrund. Utskottet kan inledningsvis konstatera att den fördastabiliseringspolitiken har kompletterats med åtgärder som direkt syftat tillatt omfördela bördorna i samhället. Värdet av avdragsrätten för underskott iinkomstbeskattningen har begränsats för höginkomsttagare.Förmögenhetsbeskattningen har tillfälligt skärpts. Skattereduktionen vidutdelning på svenska aktier har slopats. Realisationsvinstbeskattningen påaktier har skärpts. En omsättningsskatt på aktiehandel har införts. Schablonavdragetvid inkomstbeskattningen har höjts fill , vilket är avstörst betydelse för löntagare med låga eller genomsnittliga inkomster. Direkta insatser har också gjorts för att stödja deutsatta grupperna i samhället. Barnbidrag och bostadsbidrag har höjts. Trots enmycket restrikfiv utgiftsprövning har det i årets budgetförslag givits utrymmeför ytterligare åtgärder med fördelningspolitiskt syfte.Bostadsbidraget föreslås t. ex. bli höjt i två etapper under budgetåret, ochsärskilda insatser görs på handikappområdet. Utskottet konstaterar också att i de budgetalternativ somredovisas i motionerna Fi213 (m), Fi217 (c) och Fi219 (fp) återfinns krav pålångtgående marginalskattesänkningar. Längst går man därvid i motion Fi219 (fp)som förordar att marginalskatten skall vara högst för inkomsttagare medårsinkomster upp till ca . Detta krav innebär att marginalskattenbehöver sänkas vid denna högre inkomstnivå. I motionFi213 (m) föreslås för samma inkomstläge en marginalskatt på , dvs. enhälften så stor sänkning. Å andra sidan har dessa motionärer mer långtgåendekrav på marginalskattesänkningar vid inkomstnivåerna runt , därmarginalskatten enligt deras mening bör begränsas fill . Dessa krav på skattelättnader som framför allt gynnardem med höga inkomster - kombineras med krav på väsentligt lindradförmögenhetsbeskattning och lättnader i beskattningen av akfieufdelningar.Snarlika krav på lindrad kapitalbeskattning framförs också i motion Fi217 (c).Ett gemensamt krav från de tre partierna är dessutom att fastighetsskattenavvecklas. förs i de tre motionerna fram förslag som gerförsämrade villkor för breda grupper i samhället. Sålunda vill man i motion Fi219 (fp) successivt minska det kommunala grundavdraget med , vilket motsvarar en skattehöjning på . för alla inkomsttagare. Dessutom vill man i de tre motionerna höja egenavgiften till arbetslöshetsförsäkringen och dra ned på olika typer av bostadsstöd. I mofion Fi219 (fp) och framför allt i motion Fi213 (m) föreslås att utgående ersättning från sjukförsäkringen skall begränsas. I den sistnämnda mofionen föreslås dessutom inskränkningar i föräldrapen ningen. I båda motionerna avvisas också den i budgetproposifionen föreslag- 31 nahöjningen av bostadsbidragen och föreslås vidare att skatteredukfionen FiU1985/86:10 för fackföreningsavgifter slopas samt att livsmedelssubventionernasuccessivt avvecklas. Den omfördelning av inkomster som dessa åtgärder skulle geupphov fill strider enligt utskottets mening mot de fördelningspolitiska kravsom medborgarna har rätt att ställa. Utskottet kan inte finna annat än attåtgärderna saknar förutsättningar att vinna den breda uppslutning som nuerfordras för en fortsatt stabil utveckling med återhållsamma löneökningar.Tvärtom befarar utskottet att åtgärderna skulle medföra krav på kompensationfrån de drabbade grupperna, vilket mycket snart skulle driva upp kostnadslägetoch därmed försämra vår konkurrenskraft. Utskottet kan därför inte ställa sigbakom en politik med denna inriktning. Mot här angiven bakgrund avstyrker utskottet mofionernaFi213 yrkande 1, Fi219 yrkande 1 och Fi217 yrkande 1. I motion Fi218 (vpk) upprepar motionärerna sin starkakritik mot den nuvarande politikens uppläggning. Kritikengäller både stabiliseringspolitiken och fördelningspolitiken. Tolkningar avsammanhang samt inriktning av åtgärder och prioriteringar ter sig, sägs det imofionen, som ett återskall från kapitalismens ekonomer. Lönebildningenframställs som det stora hotet medan det råder en närmast stötande tystnadinför vinst- och spekulationselementen. Utskottet kan inte godta den beskrivning som ges i motionenom hur sambandet mellan löner och priser är beskaffat. I motionen hävdas atthöga nominella löneökningar inte har något samband med inflationsutveckhngen.Med en sådan beskrivning av verkligheten blir det givetvis inte nödvändigt atti nuvarande läge förorda återhållsamma löneökningar för att hålla tillbakakostnadsstegringar och därigenom försvara den konkurrenskraftsförbättringgentemot våra utländska konkurrenter som de tre senaste årens politik lett framfill. Vad gäller motionärernas kritik mot den fördafördelningspolitiken hänvisar utskottet till vad utskottet anförde vidbehandlingen av finansplan (FiU 1984/85:10). Utskottet framhöll att en polifik somkräver ett högt vinstläge för att hålla en hög investeringsnivå och samfidigteftersträvar måttliga löneökningar för att hålla tillbaka kostnadsstegringargivetvis i sig inrymmer en fördelningspolitisk konflikt. Utskottet underströkatt det är mot denna bakgrund man skall se införandet av löntagarfonder och denförda fördelningspolitiken. En rad ytterligare fördelningspolitiska åtgärderhar dessutom vidtagits. Förmögenhetsskatten har höjts, omsättningsskatt påakfier har införts och reahsationsvinst- samt vinstbeskattningen har skärpts. Utskottet har sympatier för motionärernas ambitioner närdet gäller sysselsättning och fördelningspolifik. Men enligt utskottetsuppfattning kommer den i motionen föreslagna politiken att leda till ökandeobalanser som försvårar möjligheterna att nå en varaktigt hög sysselsättningmed hög tillväxt i ekonomin. Utskottetavstyrker med det anförda motion Fi2I8 yrkandena 1,3,6 och 8. Sammanfattningsvisanser utskottet att den tredje vägens politik som FiU 1985/86:10 inleddes meden kraftig devalvering varit framgångsrik. Inflationen har dämpats ochsysselsättningen har ökat i industrin. Genom att vinstnivån i näringslivet harhöjts har investeringarna stigit. har dock varit negativt från den synpunktenatt tillväxten i exporten blev svag. En kraftig ökning av importen - till endel orsakad av höjningen av investeringsnivån -bidrog till ett negativt saldopå bytesbalansen. Genom en stram budgetbehandling reduceradesbudgetunderskottet till . Obalanserna i den svenska ekonomin har emellerfid inteeliminerats. Den tredje vägens politik måste fortsätta. Utskottet villunderstryka att detta är nödvändigt trots att utvecklingen för ter sigmer gynnsam nu än vad den gjorde för presentationen avfinansplanen. Inflafionen måste pressas ned fill samma nivå som gäller för vårakonkurrentländer. I annat fall kommer den fördel som den svenska ekonominerhållit genom fallet i oljepris och dollarkurs endast att bli en tillfälligförbättring. Inflafionsgapet mot omvärlden skulle fortsätta att växa, vilketskulle innebära att underskotten i bytesbalansen och budgeten växte med svåraföljder för bl. a. sysselsättningen. Den senaste fidens förändringar i oljepriser och dollarkursger som utskottet berört vissa förbättringar i den svenska ekonomin, men de kanockså orsaka vissa problem. En alltför kraftig uppgång i den privatakonsumtionen kan, såsom inträffade , snabbt leda till en kraftigimportökning och försämrad extern balans. Det finns därför starka skäl för attvaksamt följa utvecklingen av den inhemska efterfrågan ochåterverkningarna på import och handelsbalans för att vid behov kunna vidtaåtstramande åtgärder. En av förutsättningarna för att konkurrenskraften skallkunna bibehållas är låga avtalsmässiga löneökningar. Finanspolifiken måste varastram och utformas så att bördan på penningpolifiken lättas. En stramfinanspolitik skapar förutsättningar för ett fortsatt fall i räntenivån. Dettainnebär att avkastningskraven på produktiva investeringar kan sänkas.Investeringsnivån kan därigenom hållas kvar på en hög nivå vid en lägrevinstandel. Detta skulle möjliggöra högre reallöner, vilket skulle betyda attde fördelningspolitiska problemen minskar. Utskottet anser att fördelningspolidken måstefortsättningsvis inriktas på att mildra de spänningar som vinstuppgången inäringslivet orsakat. Det är vikfigt att de nya skatteskalor som regeringeninom kort avser att förelägga utformas så att de möjliggör höjdareallöner förutsatt att de nominella löneökningarna och prisökningarna blirlåga. Vad utskottet anfört om inriktningen av den ekonomiskapolitiken bör som sin mening ge regeringen fill känna. Detta innebäratt utskottet inte kan ställa sig bakom de rikthnjer för den ekonomiskapolitiken som redovisas i mofionerna Fi213 (m), Fi217 (c), Fi219 (fp) och Fi2I8(vpk). Detsamma gäller det förslag fill inriktning av den ekonomiska politikensom återfinns i motion Fi211 av (), yrkande I. I motion Fi217 (c) krävs även att regional balans skallvara ett av de övergripande målen för den ekonomiska polifiken. Utskottetkan emellerfid ,, konstateraatt så redan är fallet. Det framgår bl. a. av utskottets betänkande FiU1985/86:10 om riktlinjer för den ekonomiska politiken på medellång sikt (FiU1984/ 85:6). Vid uppräkningen av de ekonomisk-politiska målen anges utöver detraditionella målen för samhällsekonomisk balans också regional balans. Utskottet framhöll att det inte ärmöjligt att med ett sammanfattande mått siffermässigt precisera innebörden avett sådant mål. Vidare underströks att en stark och stabil tillväxt pånationell nivå är av avgörande betydelse för utvecklingen även i de landsdelarsom har betydande sysselsättningsproblem. Utskottet avstyrker mot härangiven bakgrund motion Fi217 yrkande 3. Statsskulds-, kredit- och valutapolitiken Utvecklingen på kreditmarknaden blev mycketdramatisk. höjde diskontot ochstraffräntan för att bl. a. bromsa ett kraftigtvalutautflöde som pågått sedan slutet av . Efter den räntehöjningenutvecklades valutasituationen positivt, och kunde 1985 sänkasåväl diskontot som straffräntan . Även efter ränteändringen fortsatte valutainflödet. Den internationella valutasituationen karakteriseradesemellertid av stor osäkerhet med kraftiga kursfluktuationer, framför allt förden amerikanska dollarn. dröjde därför med att ändra straffräntanoch lät i stället penningmarknadsräntorna sjunka något. Först i slutet avoktober och sänkte straffräntan i två steg från15 % till . beslutade riksbanksfullmäkfige att ändravillkoren för bankernas upplåning i . Straffräntan ersattes med enräntetrappa. beslutades att kassakvoten skulle höjas från till3%, och rekommendationerna om utlåningstak och utlåningsreglering upphävdes medomedelbar verkan. Bakgrunden till att en straffräntetrappa infördes ärföljande. En bank kunde tidigare låna i till diskontot upp till ettbelopp motsvarande av bankens eget kapital. Upplåning därutöver skedde tillstraffränta utan några beloppsmässiga begränsningar. lånade många banker permanent tillstraffränta. När straffräntan var effektiv på detta sätt återverkade den starktpå ränteläget på hela penningmarknaden. Straffräntan borde enligt riksbankensnabbt kunna anpassas till förändringar på penning- och valutamarknaderna. Närdet gällde att genomföra marknadsoperationer utgjorde den tidigare rätten attlåna i fill fast ränta utan någon beloppsbegränsning ett problem.Den stora växande rörligheten på penning- och valutamarknaden motiverade enökad automatik i ränteanpassningen. Den nu införda räntetrappan gör det möjligtatt göra marknadsoperationerna mer effektiva. Valutainflödet fortsatte även sedan dessa förändringarinförts. Det totala valutainflödet för hela 1985 blev därmed 2,6 miljarderkronor. Inflödet uppgick fill . 1986 diskontotmed ytterligare en procentenhet utan att vid det tillfället justeraden s. k. räntetrappan. Diskontot har genom de förändringar som 34 skett påkreditmarknaden inte samma normerande betydelse som . FiU1985/86:10 Det kan förutsättas att andra begrepp kommer att utvecklas påmotsvarande sätt som skett i andra länder. Under en övergångstid kommerdiskontot emellertid att ha viss betydelse, eftersom det utnyttjas i olikatyper av överenskommelser och civilrättsliga avtal. Genom de förändringar riksbanksfullmäktige vidtagit underår 1985 har en betydande avreglering ägt rum på den svenska kreditmarknaden.Bortsett från kraven på att banker och försäkringsinstitut skall köpanyemitterade bostadsobligationer och de senare även nyemitterade statspappertill prioriterade räntesatser är räntorna därmed i allt väsentligtmarknadsbestämda. Det kan förmodas att slopandet av utlåningstaken kommeratt leda till betydande förändringar i utlåningens fördelning påkreditmarknaden och ge en bättre fungerande kreditmarknad.Riksbanksfullmäktige befarade att slopandet av utlåningstaken skulle kunna ledatill att den totala kreditvolymen växer snabbare än vad som ärsamhällsekonomiskt önskvärt och beslutade därför att som dämpande åtgärd höjakassakraven från till . Detta har i motion Fi213 (m) uppfattats som enextrabeskattning av bankerna som andra finansinstitut slipper. Utskottet serdock kassakvotskra-vet som en helt marknadsanpassad styrningsform av bankernasutlåning som är kopplad fill deras exklusiva rätt att låna i . Med de mått som vanligen används för kreditgivning ochlikviditet kan den överflyttning av kreditgivningen, som kan förväntas tillden reguljära kreditmarknaden, tolkas som att kreditpolitiken blivit merexpansiv. Utskottet vill därför i likhet med riksbanksfullmäktige understrykaatt en betydande anpassning av utestående krediter kan komma att äga rum utanatt detta innebär någon ändring av stramheten i kreditpolitiken. Åtgärderna somsådana syftar inte till någon förändring av politikens inriktning. Utskottet återkommer i det följande till budgetpolitikensinriktning och det statliga upplåningsbehovet med anledning härav. Ifinansplanen bedöms statens lånebehov för uppgå till 46 miljarderkronor. Dess fördelning på olika låneformer framgår av tabell 6. Hushållen förväntas svara för ungefär en tredjedel avunderskottets finansiering. Företagens och kommunernas insättningar på konton iriksbanken väntas tillsammans med bankernas kassakravsmedel också svara för entredjedel av finansieringen. Det resterande upplåningsbehovet täcks genomfinansiering i av behållna vinstmedel och ökning avutelöpande sedelvolym. Finansieringen utanför sker genom försäljningav riksobligationer och statsskuldväxlar. Stora belopp i form avstatsskuldväxlar förfaller till betalning . I strävan att konsoliderastatsskulden avses riksobligationernas andel komma att öka. Utskottet har inte något att erinra vad gäller underskottetsfinansiering. Det är värdefullt att statsskulden konsolideras och att upplåningskostnader na minimeras med beaktande av de krav penningpolitiken ställer. Utskottet anser med anledning av vad som anförs i finansplanen och i mofion Fi213 (m) att det är positivt att staten inte behöver låna utomlands för att kompensera privat kapitalutflöde eller ett bytesbalansunderskott. Utskottet ställer sig bakom principen att staten inte under nuvarande ekonomiska förhållanden skall nettoupplåna i uflandet. Däremot bör självfallet strävan vara att 35 Tabell 6.Finansiering av statens lånebehov 1984-1986 FiU 1985/86:10 Nettobelopp,miljarder kr. Statens budgetunderskott' 74 59 50 Valutaförlusterpå statliga utlandslån 11 8 4 Statens lånebehov 63 51 46 28 O 25 därav: företags och kommuners insättningari 9 16 9 kassakravsmedel - - 8 övrigt 19 -16 8 Inhemsk marknad därav: prioriterade obligationer ' Budgetunderskottet anges här enligt riksgäldskontoretskassamässiga principer och skiljer sig något från det budgetunderskott somriksrevisionsverket redovisar. utnyttja förändrade marknadssituafioner på utländskalånemarknader för att hålla nere upplåningskostnaderna och konsoliderautlandsskulden. Med de bedömningar utskottet redovisat av bytesbalansutvecklingentorde vissa möjligheter finnas att betala fillbaka på våra utlandslån. Vad utskottet nu anfört om statsskuldspolitiken medanledning av vad som anförs i motion Fi213 yrkande 3 bör som sinmening ge fullmäktige i till känna. I flera motioner, - Fi213 (m), Fi602 (fp) och Fi605 avKjell A. och () anförs att valutaregleringen böravvecklas. I avvaktan på detta bör vidta vissa lättnader ivalutapolitiken. I motion Fi605 anförs att dessa lättnader kan göras i ettförsta steg inom medan de enligt de båda andra mofionerna bör genomförasgenerellt. betänkande är underremissbehandling. Förändringar i valutalagstiftningen bör enligt utskottetsmening inte genomföras förrän denna behandling avslutats och regeringensställningstagande föreligger. Förändringar i tillämpningen av gällandelagstiftning åligger det valutastyrelsen att pröva. I såväl motion Fi213 (m) som Fi217 (c) anförs att möjligheterbör öppnas för utlänningar att förvärva svenska statspapper. Det skulle enligt motionä rerna få en nedpressande effekt på den svenska räntenivån. Utskottet ställer sig frågande till om det i första hand är den typen av lättnader som bör övervägas. Sådana placeringar är mycket lättrörliga och kan för ett litet land som orsaka allvarliga störningar i valutahänseende. Utskottet delar inte heller uppfattningen attliberaliseringen i första hand FiU 1985/86:10 bör ske inom . haranslutit sig till kapitalliberalise-ringsstadga, vilken inte medger ensärbehandling av de nordiska länderna i detta hänseende. Utskottet har - medriksdagens bifall därför vid ett flertal tillfällen uttalat att förändringari valutaregleringen bör tillämpas generellt för alla medlemsländer. Utskottet avstyrker med det anförda motionerna Fi602 ochFi605 samt Fi2l3 yrkande 4 i här berörd del. I motionerna Fi213 (m) och Fi207 av ()yrkas att den prioriterade långivningen bör upphöra och att placeringspliktinte bör utnyttjas som kreditpolitiskt instrument. I motion Fi207 påtalassärskilt placeringspliktens negafiva konsekvenser för livförsäkrings- ochpensionssparandet. Placeringsplikten är ett av de medel som regleras av lagenom kreditpolitiska medel. Lagen är en fullmaktslag som sätts i kraft avriksdagen genom tidsbegränsade förordnanden. Enligt senaste beslutet (prop. 1983/ 84:43, FiU 14, rskr 34) är lagen i kraft t. o. m. utgången av år1986. EnHgt lagen får regeringen på förslag av riksbanksfullmäkfige förordnaatt får använda ett eller flera av de kreditpolifiska medlen. Underår 1986 gäller med stöd härav allmän placeringsplikt för livförsäkringsbolagoch Allmänna pensionsfonden. Syftet med ett förordnande om allmän placeringspliktär att tillgodose behovet av långfristig kredit åt staten, för bostadsbyggandetsamt för jordbruket. Placeringsplikten har mjukats upp . Iseptember 1984 vidtogs en ändring av den för försäkringsbolagen och AP-fondengällande allmänna placeringsplikten. Kravet på nettoplacering i prioriteradetillgångar ersattes med krav på förvärv av prioriterade obligationer direktfrån emittent. Även tillämpades placeringsplikt i form avbruttokrav. gällde sålunda att bolagens förvärv av prioriteradeobligationer direkt från emittent skulle uppgå till belopp motsvarande av de totala placeringspliktsgrundande placeringarna. Som prioriteradeobligationer räknades på samma sätt som 1984 statsobligationer utomriksobligationer samt bostadsinstitutens och Allmänna Hypoteksbankensobligationer för finansiering av prioriterade ändamål. Även för AP-fonden tillämpades allmän placeringspliktunder 1985. Kraven var desamma som gällde för livförsäkringsbolagen. AP-fondens och livförsäkringsbolagens placeringskapacitetuppgick fill 19 resp. . De förvärvade prioriteradeobUgatio-ner för 16 resp. . Detta motsvarade välplaceringskraven för året som helhet. tillämpas allmänplaceringsplikt för AP-fonden och livförsäkringsbolag enligt samma konstruktionmed bruttokrav som 1985. AP-fonden och livförsäkringsbolagen skall förvärvaprioriterade obligationer till ett belopp motsvarande av derastotala nettoplaceringar. För bankerna gäller sedan likviditetskraven avskaffades år1983 inte längre några placeringsdirekfiv avseende prioriteradestatsobligationer. andel avden prioriterade bostadsfinansieringen bestämdes i sedvan- FiU1985/86:10 hg ordning genom överenskommelse mellan delegationen förbostadsfinansiering och bankerna. Bankerna förklarade sig därvid villiga attunder året från bostadslåneinstituten och Statensbostadsfinansieringsakfiebolag köpa prioriterade obligationer till ettsammanlagt belopp av 7650 milj. kr. Förvärven från emittenterna följde deningångna överenskommelsen. En motsvarande överenskommelse har träffats för år 1986omfattande ett belopp om 7500 milj. kr. Räntan för prioriterade obligafioner har de senaste årenlegat under motsvarande ränta för oprioriteradelån. Räntenivån på de oprioriterade obligationerna har varierat kraftigt. Ett avskaffande av den prioriterade långivningen somföreslås i motionerna Fi213 (m) och Fi207 skulle sannolikt innebära en höjningav räntenivån för prioriterade ändamål såsom långivning till bostäder och förjordbrukets prioriterade investeringar. Tillsammans med samma motionärers kravpå snabbare avtrappning av räntebidragen skulle detta innebära avsevärdahöjningar av boendekostnaderna. Som utskottet konstaterat har vissa lättnader genomförts iplaceringsplikten. Finansieringen av budgetunderskottet tar en allt mindreandel av den prioriterade placeringskapaciteten i anspråk. Någon nettoökning avprioriterade statsobligationer väntas inte ske . Placeringskvoternaför försäkringsbolagen och AP-fonderna har sänkts. Ett helt avskaffande avplaceringsplikten enligt motionärernas krav synes emellertid inte möjligt attgenomföra med hänsyn till dess betydelse förbostadsfinansieringen och jordbrukets investeringskostnader.