bet · G901KU25 · 1985-12-31 00:00:00 — Lagändringen, en ny 10 § i injektionslagen, trädde i kraftden (SFS 1985:1112). Regeringen har sedermera förelagt enproposition, 1985/86:148, KU 1985/86:25 där det föreslås att lagen skall gälla tills vidare. Närmare om regeringens handläggning vad gäller en ny 10 §i injektionslagen delbetänkande kom in tillsocialdepartementet (dnr S 2680/85). Betänkandetremitterades till , hälso- och sjukvårdensansvarsnämnd, , livsmedelsverket och UHÄ efter hörande avmedicinska fakulteter i den utsträckning ämbetet finner lämpligt. , tre landsting, ochApoteksbolaget samt åtta föreningar och organisationer m. m. tillfälle attavge yttrande. Remisstiden gick ut . Regeringen beslöt att ansluta sig tillföredragandens, statsrådet , överväganden samt att genom enproposition (1985/ 86:33) föreslå att anta det förslag till ny 10 § iinjektionslagen som alternativmedicinkommittén hade lagt fram. I propositionenfinns rubrikerna inledning, bakgrund och förslag. Under rubriken bakgrundredovisas gällande rätt, alternativmedicinkommitténs arbete och uppgifter omVidarkliniken. Sedan kommitténs förslag till dispensregel presenterats,konstateras att en av kommitténs sakkunniga och fyra av experterna i särskildayttranden framfört att de inte anser att någon dispensmöjlighet bör införas ilagen. Under rubriken förslag konstateras inledningsvis att kommitténs förslagi princip överensstämmer med föredragandens, varefter skälen anges, seunderbilaga 1. 7 kap. regeringsformen (RF) har rubriken regeringsarbetet.I 7 kap. 1 § sägs bl. a. att för beredningen av regeringsärenden skall finnasett regeringskansli. I 7 kap. 2 § anges följande: Vid beredningen av regeringsärenden skall behövligaupplysningar och yttranden inhämtas från berörda myndigheter. I den omfattningsom behövs skall tillfälle lämnas sammanslutningar och enskilda att yttra sig. KU har tidigare haft anledning att beröra stadgandet i 7kap. 2 § RF. Därvid anfördes att det i varje särskilt fall får bedömas i vadmån det finns behov av att inhämta upplysningar och yttranden från myndigheteroch sammanslutningar (KU 1982/83:8 y och 1984/8:5:2 y). Vidare har igranskningsbetänkandet KU 1984/85:35 s. 10 och bilaga B 3 s. 285 f. redovisatsvissa stafistiska uppgifterom i vilken mån propositioner grundar sig påutredningsförslag som har remitterats enligt 7 kap. 2 § RF. KU1985/86:25 Underbil. 1 fill bil. Mittförslag: 1 lagen (1981:50) med bestämmelser om vissa medel avsedda förinjektion skall införas en regel som ger regeringen rätt att förordna omdispens frän lagen i ett särskilt fall för att möjliggöra en försöksverksamhetmed naturmedel för injektion. I dispensbeslutet får regeringen uppställavillkor. Om dessa åsidosätts eller försöksverksamheten annars bedrivs på ettolämpligt sätt får beslutet om dispens återkallas av regeringen. Alternativmedicinkommitténsförslag: Överensstämmer i princip med mitt förslag. Skälen för tnitt förslag: Alternativa metoder för attförebygga och behandla sjukdomar används i ökad utsträckning i . Vissaav metoderna har länge använts i andra länder. Det behövs en ökad kunskap inomhälso- och sjukvården och hos allmänheten om metoder inom den alternativamedicinen och deras värde. Bl.a. för att åstadkomma detta har jag tillkallatalternativmedicinkommittén. Som kommittén framhåller i sitt delbetänkande har syftenamed injektionslagen inte kunnat förverkligas fullt ut. Endast tvä naturmedelför injektion har godkänts för användning. Skälen härtill torde vara flera. Ettär otvivelaktigt att de som tillverkar dessa medel eller vill använda demfortfarande upplever samhällets krav som alltför hårda, ett annat attkostnaderna för att få dem godkända och att ha dem på marknaden anses för höga.Kommittén syftar med sina förslag till att så långt det är möjligt undanröjaonödiga hinder mot användningen av dessa medel. I direktiven för alternativmedicinkommittén framhöll jagatt kommittén bör kunna ta initiativ till forsknings- och utvärderingsprojekt.Kommittén har föreslagit att en dispensregel införs i injektionslagen föratt möjliggöra en försöksverksamhet med användning av sådana medel. Jag delarkommitténs uppfattning att en dispensregel behövs i injektionslagen och anseratt en sådan redan nu bör föras in i lagen för att ge kommittén möjlighet attfölja en försöksverksamhet med användning av sådana medel som avses i lagen.Jag har då också beaktat att internationellt sett och även vidjämförelse med våra närmaste grannländer synes ha ett väl restriktivtregelsystem på detta område. Försöksverksamhetenbör vara tidsbegränsad och utvärderas. En sådan dispensregel bör enligt min mening tillämpas på ihuvudsak följande sått. För dispens bör krävas att tillverkaren ellerimportören visar att medlet erfarenhetsmässigt vid normalt bruk inte medförhälsorisker. Detta bör t.ex. kunna visas genom att medlet under en inte alltförkort tid använts i annat land utan några beaktansvärda kända biverkningar.Kraven på tillverkningen bör vara desamma dvs. Practice(GMP). 30 1985/86. Priset påmedlet skall vara skäligt. Behandling med sådant medel bör liksom f.n. beslutasendast av läkare och kunna avse även andra sjukdomar än cancer iterminalstadiet. Tillstånd från bör krävas för behandling avden som är . Naturligtvis bör läkarna vara skyldiga att anmälabiverkningar som misstänks vara framkallade av injektion med naturmedel. Densom erhåller dispens skall ha försäkring motsvarande patient- ochläkemedelsförsäkringarna. Innan regeringen fattar beslut i anledning av endispensansökan bör ärendet remitteras till för yttrande. Försöksverksamheten bör följas avkommittén. Om uppställda villkor för dispensen åsidosätts eller om verksamheteneljest utvecklas på ett olämpligt sätt bör regeringen kunna återkalladispensen. Den nuvarande lagen gäller till utgången av . Endispens kan därför f.n. inte avse . Om lagen ges fortsatt giltighetbör försöksverksamheten kunna förlängas att vara högst . Därefter bör enutvärdering göras av kommittén eller på annat lämpligt sätt. Ett problemhittills för tillverkare och importörer har enligt uppgift varit avgifterna förgodkännande av dessa medel. Jag anser att några avgifter till det allmänna intebör tas ut under försöksverksamheten. En dispensregel bör utnyttjas restriktivt. Som framgår avdet förenämnda kommer Vidarkliniken i att börja tas i bruk under hösten.Om de krav som enligt vad jag sagt tillgodoses i en ansökan om dispensfrån Vidarkliniken kan jag tänka mig att föreslå regeringen att dispensregelntillämpas på Vidarkliniken. Vidarkliniken kommer att stå under samhälletstillsyn enligt stadgan (1970:88) om enskilda vårdhem m.m. Medlen bör kunnaimporteras direkt av Vidarkliniken. Vid behov bör i kunnabiträda med råd angående hantering, förvaring etc. KU1985/86:25 Underbil. 1 fill bil. Fråga omändring i anställningsförordningen har för granskning anmält det förhållandetatt regeringen ändrat i anställningsförordningen i det avseende som avses medpropositionen 1984/85:219 redan innan hunnit yttra sig överproposifionen. 111 kap. 9 § andra stycket regeringsformen (RF) stadgasatt vid tillsättning av statlig tjänst skall avseende fästas endast vid sakligagrunder, såsom förtjänst och skicklighet: Enligt den praxis som utvecklats brukar med förtjänstavses den vana som förvärvats genom föregående tjänstgöring, dvs. i praktikenantalet tjänsteår. Med skicklighet brukar avses lämpligheten för befattningen ifråga, ådagalagd genom teoretisk och praktisk utbildning samt genom dendittillsvarande verksamhetens art (jfr prop. 1973:90 s. 405 f.). I 4 kap. 3§ lagen om offentlig anställning - - (1976:600) stadgas: Om saklig grund för tillsättning av statlig tjänst gällervad som är föreskrivet i regeringsformen eller annan författning. Även vid tillsättning av icke statlig tjänst skallavseende fästas endast vid sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet.Närmare föreskrifter om detta meddelas i författning. tillkallades en särskild utredare för attse över vissa frågorom meritvärderingen vid tillsättningen av statliga tjänsterm. Utredaren, som arbetade under namnet meritutredningen, avlämnade iaugusti sitt betänkande (Ds C 1983:16) Meritvärderingen vid statligatjänstetillsättningar m. m. Utredningen föreslog bl. a. att det i 4 kap. 3 § angesatt främst skickligheten skall vara avgörande vid fillsättning av statligtreglerade tjänster. Vid remissbehandlingen av meritvärderingsutredningensförslag ifrågasatte några remissinstanser - de flesta med juridisk verksamhet- om det var förenligt med RF att i lag ge uttryck för den inbördes värderingenmellan förtjänst och skicklighet, även om de i och för sig inte hade något emotatt skicklighetskriteriet gavs större vikt än förtjänstkriteriet. Regeringen beslöt att införa en ny 7 a § ianställningsförordningen (1965:601). Därigenom föreskrivs bl. a. atttjänstetillsättning skall ske på grundval främst av skickligheten förarbetsuppgifterna i tjänsten, om det inte finns särskilda skäl för något annat.Förordningen (1985:334), varigenom den nya bestämmelsen infördes, trädde ikraft . KU1985/86:25 Bil. Regeringenutfärdade förordningsmotiv (1985:3), vari det föredragande KU 1985/86:25 statsrådet bl. a. anförde: , gil g 19 Jag anser att de förslagna riktlinjerna i sin helhet börkomma till uttryck genom nya regeringsföreskrifter, eftersom lagregler i dessafrågor inte behöver utfärdas. Mitt förslag utgör nämligen inte någon ändring avgrundlagens eller om vad som gäller vid tjänstetillsättningar utanett förtydligande och en precisering av dessa regler. Propositionen 1984/85:219 och riksdagsbehandlingen Proposifionen 1984/85:219 om den statligapersonalpolitiken avläts . Den innehöll, förutom vissa förslag,bl. a. en redovisning under rubriken vid statligatjänstefillsättningar m. m. bereddes tillfälle att ta del avredovisningen, som anslöt till förordningsmotiven 1985:3. Propositionen behandlades, såvitt avser meritvärderingen,av arbetsmarknadsutskottet (AU 1985/86:6), som i den delen inhämtade ettyttrande från (KU 1985/86:2 y). () yrkadei motionen 1985/86:16 att regeringen skulle återta ändringen i anställningsförordningen.I motionen uttalades bl. a. att det är häpnadsväckande att regeringen närmast"i förbifarten" underrättar om att hela grunden för det ivårt land tillämpade meritvärderingssystemet ändrats genom ettenkelt regeringsbeslut i förordningsform. Vidare påpekades att regeringenändrat anställningsförordningen redan innan yttrat sig över den frågasom regeringen sålunda hänskjutit till . -m.fl., (fp)ifrågasatte i motionen 1985/86:17 bl. a. om ändringen i förordningen stod iöverensstämmelse med 11 kap. 9 § RF. KU anfördei sitt yttrande: Huvudsyftet med bestämmelsen i 11 kap. 9 § RF att vidstatliga tjänstetillsättningar avseende skall fästas endast vid sakligagrunder såsom förtjänst och skicklighet är att garantera objektivitet vidtjänstetillsättningar. Enligt utskottets bedömning skall stadgandet gagnastatens intresse av att till varje tjänst få för tjänsten så lämplig person sommöjligt men också värna den enskilde sökandens rättssäkerhet. uttalade innebär bestämmelsen inte att båda kriteriernamåste var uppfyllda för att en person skall erhålla en viss tjänst. Så harbestämmelsen heller inte tillämpats i praxis. Men när det gäller statligatjänster som tillsätts efter ett ansökningsförfarande har grundlagstadgandetsåvitt utskottet kan överblicka fått den innebörden att skickligheten måstevara särskilt dokumenterad och motiverad för att leda till att en person medett lägre antal tjänsteår skall kunna komma i fråga. Förtjänsten har därigenomkommit att spela en viktig roll när det gäller att uppfylla grundlagens krav påobjektivitet vid tjänstetillsättningar. Formellt betyder det sagda att 11 kap. 9 § RF enligtutskottets mening inte hindrar att man lägger större vikt änhittills vid kriteriet skicklighet. Regeringens beslut att genom en ändring ianställningsförordningen prioritera skickligheten framför förtjänsten är enligt utskottets bedömning närmast att se som en viljeyttring om en praxisändring. Utskottet, som begränsar sitt ställningstagande till den rättsliga bedömningen av problemet, . anser atten sådan ändring bör komma till uttryck i . Det skall därvid . KU1985/86:25 enligt utskottets mening i tydlighetens intresse framgå av lagtextenatt gji g 19 prioriteringen av kriteriet skicklighet inte innebär någotavkall på objektivitetskravet. AU konstaterade att KU dragit slutsatsen attregeringsformen inte hindrar att man lägger större vikt än hittillsvid kriteriet skicklighet. AU uttalade vidare. Som framhålls i regeringensförordningsmotiv är det ett redan tillämpat synsätt att skickligheten bör haden avgörande betydelsen i tillsättningsärenden när det gäller chefstjänster,arbetsledartjänster och högre handläggartjänster med självständigt innehåll.Praxis har emellertid utvecklats i den riktningen att skickligheten numeratillmäts ett högre värde också när det gäller tillsättningen av lägre tjänster.En utveckling i den riktning som regeringen avser med sin anmälan ipropositionen är således på gång. Därefter anförde AU att bakom lagreglerna i RF och omsaklig grund ligger främst syftet att främja statsnyttan, närmare bestämt detallmänna intresset av att offentliga funktioner utövas av de personer som ärbäst skickade för uppgifterna. Ändamålet med reglerna är således inte primärtatt skydda arbetstagarintressena utan främst att tillgodose samhällets ochmedborgarnas intresse av att statliga tjänster tillsätts efter objektivagrunder. AU uttalade slutligen följande. Den prioritering avskickligheten framför förtjänsten och andra kriterier som regeringen förordarbör - som framhålls i yttrande - komma till uttryck iLOA. Av sammanhanget bör vidare framgå att prioriteringen av kriterietskicklighet inte innebär något avkall på kravet på objektivitet vidtjänstetillsättningar. Regeringen bör återkomma med förslag till ändringar iLOA enligt de riktlinjer utskottet här angivit. Det anförda innebär att motion1985/86:17 i huvudsak är tillgodosedd i denna del. Motion 1985/86:16 avstyrksav utskottet. Riksdagenföljde AU:s hemställan (rskr. Förslag om ändring i Regeringen har genom proposition1985/86:116 om meritvärdering i statlig tjänst m. m. lagt fram ett förslag omändring av 4 kap. 3 § i enlighet med vad meritutredningen föreslog. I propositionen stryks särskilt under att den nyalagregeln inte innebär något avsteg från den objektivitetsprincip som kommertill uttryck inte bara i 11 kap. 9 § RF och 4 kap. 3 § utan också i 1 kap.9 § RF. I sistnämnda grundlagsbestämmelse fastsläs myndigheternas skyldighetatt i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt att iaktta saklighetoch opartiskhet. I propositionen uttalas vidare att, orn förslagen antas,den aktuella bestämmelsen i 7 a § anställningsförordningen inte kommer attbehövas längre. Det föredragande statsrådet avser att - efter riksdagensprövning av propositionen - återkomma till regeringen med förslag tilländringar i anställningsförordningen. KU1985/86:25 Bil. Riksdagsledamotstjänstledighet från statlig befattning I KU:s betänkande 1984/85:35, s. 54 ff, togs ettregeringsärende om tjänstledighet från en ordinarie domartjänst upp tillgranskning. I betänkandet antecknades följande om bakgrunden. Genom ett beslut meddelade regeringenett hovrättsråd, som tillika är riksdagsledamot, tjänstledighet fråndomartjänsten för att fullgöra uppdrag som ledamot av fr. o. m. den 1oktober 1984 under tid han innehar uppdraget som ledamot av . Han hadebegärt tjänstledighet endast den 1 oktober 1984den . I sin motivering till beslutet åberopade regeringen ettden slutet kollektivavtal mellan ochpersonalorganisationerna om löner för statstjänstemän m.fl. (1984-85).Enligt detta avtal skall en tjänsteman som är tjänstledig för uppdrag somledamot av meddelas tjänstledighet för hela den tid som han inneharuppdraget. Han har emellertid rätt att göra avbrott i tjänstledigheten underden tid då inte pågår för att fullgöra tjänstgöring i sin tjänst. Omhan vill utnyttja den rätten skall han underrätta arbetsgivaren snarastmöjligt. Arbetsgivaren är enligt avtalet inte skyldig att låta tjänstemannenavbryta tjänstledigheten tidigare än efter det att arbetsgivaren fåttunderrättelsen. Under tjänstledighet för uppdrag som riksdagsledamot skallenligt kollektivavtalet fullt löneavdrag göras, c-avdrag (jfr förslag1983/84:9 s. 6, KU 1983/84:15 s. 3). Avtalet har godkänts av riksdagenslönedelegation och av regeringen . I granskningsärendet sattes i fräga om inte regeringsbeslutetden innebar en tvångsmässig avstängning från tjänsten i stridmot gällande lagregler. Efter en redogörelse för bl. a. stadganden iregeringsformen och lagen (1976:600) om offentlig anställning anfördeutskottet. Utskottet gör följande bedömning. Regeringsbeslutet harformulerats så, att arbetstagaren meddelats tjänstledighet än vad han själv begärt. Oavsett ordalydelsen måste emellertid med hänsyn till vad som anges i motiveringen till beslutet han anses ha fått rätt att i enlighet med avtalet återinträda i tjänsten senast efter det att han underrättat arbetsgivaren om att han tänker avbryta tjänstledigheten. I det aktuella fallet har han således enligt utskottets bedömning möjlighet att i enlighet med vad han har begärt påbörja sin tjänstgöring . Enligt vad utskottet inhämtat har avsikten med beslutet inte varit att meddela tjänstledighet än innevarande mandatperiod. Mot bakgrund av nämnda förhål lande kan utskottet inte finna att regeringsbeslutet skulle innebära en tvångsmässig avstängning från tjänsten. Enligt utskottets mening borde emellertid regeringen i beslutet ha framhållit möjligheten att återinträda i tjänst enligt avtalets bestämmelser. Beslutet har i detta avseende fått en mindre lämplig utformning. Utskottet vill härutöver framhålla att det kan ifrågasättas om de kollekfiv- 47q avtalsbestämmelsersom reglerar statligt anställdas rätt till tjänstledighet för KU 1985/86:25 uppdragsom riksdagsledamot i vissa avseenden är förenliga med de tidigare gj] g20 Särskilt kan påpekas att avtalet helt synes utesluta möjlighetenatt tjänstgöra under pågående . attregeringen uppmärksammar denna fråga och vidtar omedelbara Med överlämnande till regeringen av utskottsbetänkandetlade utskottets hemställan till handlingarna med gillande av vadutskottet anfört (rskr. () har i en granskningsanmälan hemställtatt utskottet inhämtar besked om vad som hänt i anledning av vad KU uttalat. I ett regeringsbeslut lämnas enredogörelse för vad KU uttalat. Därefter uppdrog regeringen åt statensarbetsgivarverk att ta upp förhandlingar med berörda arbetstagarorganisationeri syfte att se över de kollektivavtalsbestämmelser som avses med riksdagensuttalande. I beslutet anges att förhandlingarna skall bedrivas skyndsamt. Ibudgetproposifionen, 1985/86:100, bilaga 2 s. 8, angesatt arbetsgivarverket avser att inleda förhandlingarna i början av 1986.Enligt vad som inhämtats har förhandlingarna interesulterat i något avtal. KU1985/86:25 Bil. PMbeträffande regeringsbeslut om fastställelse av arbetsplan för vissvägomläggning GunnarBiörck i (m) har för granskning anmält ett regeringsbeslut den 11 april1985. Väglagen(1971:948) och vägkungörelsen (1971:954) ger bestämmelser om byggande av allmänväg. Väglagen innebär följande. Fråga om byggande av väg prövas av statensvägverk efter samråd med (11 §). Vid byggande av väg skalltillses att vägen får ett sådant läge och utförande att ändamålet med vägenvinns med minsta intrång och olägenhet utan oskälig kostnad (13 §). En vägskall byggas i överensstämmelse med fastställd generalplan eller med stadsplaneller byggnadsplan. Gäller andra särskilda bestämmelser för marks bebyggandeoch användning skall vägen byggas så att syftet med bestämmelserna intemotverkas (14 §). För byggande av väg skall en arbetsplan upprättas (15 §). Enarbetsplan skall utarbetas i samråd med berörda fastighetsägare och myndighetersamt andra som kan ha ett väsentligt intresse i saken (16 §). Arbetsplanenskall ställas ut till granskning (17 §). Den fastställs av statens vägverkefter samråd med . Har dessa olika uppfattning, skall frågan omfastställelse av planen hänskjutas till regeringen (18 §). Talan mot statensvägverks beslut enligt väglagen får föras hos regeringen genom besvär (75 §). Väg202 sträcker sig mellan Svanvik, norr om , via fram till vägE 3 norr om . En sträcka av vägen, belägen mellan Svanvikoch samt norr om sjön - delen vid , etapp 2 -, var aktuelli ett regeringsbeslut . och hadestannat i olika uppfattningar i frågan om en upprättad vägplan skullefastställas. , som ville fastställa planen, hänsköt ärendet tillregeringen. Regeringen fann att det inte var klarlagt att en föreslagenomläggning av vägstriickan innebar att det åsyftade ändamålet vanns med minsta möjligaintrång och olägenhet utan oskälig kostnad. Regeringen överlämnade därförärendet till statens vägverk för utredning av alternativa sträckningar avvägen. Vägverketupprättade därefter två alternativa arbetsplaner för vägom-byggnaden. Den enaplanen, inlandsalternativet, innebar en ny nordligare sträckning av vägen.Delar av planen överensstämde med den plan som regeringen prövade 1982.Kostnaden beräknades till 2,8 milj. kr. Den andra planen, sjöalternativet, följde delvis den befintliga vägen längs sjön. Kostnadenför detta alternativ beräknades till 3,6 milj. kr. KU 1985/86:25 Arbetsplanerna ställdes ut. En mängd synpunkter kom infrån fastighets- Bil. B 21 a ägare m.fl. förordadeinlandsalternativet, vilken arbetsplan statens vägverk fastställde genom ettbeslut . I beslutet anfördes bl. a. följande: Ett flertal argument för och emot inlandsalternafivetrespektive sjöalternativet har framförts. Fördelarna för inlandsalternativetöverväger dock varför detta har valts. Båda alternativen innebär ingrepp på marker av olika slag.Inlandsalternativet tar något mera i anspråk, men är i ställetfördelaktigare ur naturvårds- och miljösynpuiikt. Fastställelse av sjöalternativet skulle strida mot dengeneralplan för som antagits av , och Mariestadskommuner. Inlandslaternativet är ca billigare änsjöalternativet. Kostnadsberäkningarna inklusive värderingen av mark är gjordapå ett likartat sätt där man noggrant studerat de båda alternativen. Den eventuellt ökade förekomsten av jordbrukstransporter iinlandsalternativet bedöms inte påverka trafiksäkerheten annat än i mycketringa omfattning. Den skymmande effekten av vägbanken vid bron över bli försumbar med hänsyn till den korta sträcka som berörs. Arbetsplanenupptar ej rivning av befintlig väg utefter sjön. Frågan om den skall ligga kvarsom gång- och cykelväg prövas i annat sammanhang. Den i arbetsplanen föreslagna vågomläggningen får ansestillgodose ändamålet med vägen med minsta intrång och olägenhet utan oskäligkostnad. fastställelsebeslut överklagades av ettaktiebolag, en LRF-avdelning och flera enskilda personer. Besvären handlades inom . Iärendet inhämtades ett yttrande frän statens vägverk, underbilaga 12. Genom ett beslut upphävde regeringenvägverkets fastställelsebeslut. Regeringen fastställde i stället arbetsplanenenligt sjöalternativet, underbilaga 3. Enligt vad som inhämtats från statsrådsberedningenföregicks regeringsbeslutet av uppvaktningar samt ett besök på platsen av bl.a. det föredragande statsrådet. Vidare avsändes, efter regeringsbeslutet, deskrivelser som utgör underbilaga 45. KU1985/86:25 Underbil. Besvär över beslut angående fastställelse avarbetsplan för omläggning av väg 202 - Svanvik, delen vid , etappII, , Skaraborgslän Genom remiss har vi anmodats avgeyttrande över de besvär som anförts av m.fl., ,LRF-avdelning, m.fl., för samt i en skrivelse utan underskrift över vårt beslut den 30 juni 1983angående fastställelse av rubricerade arbetsplan. De besvärande förordar samtliga sjöalternativet som ansesbilligare och skulle innebära mindre nackdelar för jordbruket.Inlandsalternativet anser man dessutom ger en sämre kontakt med sjön samtmedför värdeminskning på fastigheter. Med hänvisning till promemoria den 22augusti 1983 samt vad som anförts i fastställelsebeslutet under rubrikenfår vi avstyrka bifall till besvären.