bet · G901JuU21 · 1985-12-31 00:00:00 — om rättegångskostnader i förvaltningsprocessen I detta betänkande behandlar justitieutskottet sjuinotioner från den allmänna motionstiden som alla gäller frågan omersättning för rättegångskostnader i förvaltningsmål. Utskottet avstyrker bifall till samtliga motioner underhänvisning till enhälliga uttalande med anledning av motsvarandemotionsönskemål (JuU 1984/85:15, rskr. Utskottets borgerliga ledamöter (m. fp, c) begär i engemensam reservation ett tillkännagivande av till regeringen medbegäran om ett skyndsamt förslag till lagändring. 1 motion 1985/86:Ju701 av m.fl. (m)hemställs, med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:Sk501. att riksdagenhos regeringen begär förslag om ersättning för kostnader i skatteprocessenenligt vad som anförts i motionen. Motionärerna anför att en ovillkorlig rätt till ersättningför kostnader i samband med ett skattemål måste införas för de fall då enskattskyldig vinner målet. Även då skattebetalaren vinner delvis eller förlorarbör ersättning för kostnader kunna utgå. Storleken på ersättningen får bedömasmed utgångspunkt i varje enskilt fall och lämpligen fastställas av den domstolsom beslutar i målet. Särskilt i fall då besvär anförs av skattemyndigheten isyfte att utforma praxis och i mål där skattelagstifiningen inte är entydigfinns anledning att se generöst på ersättningens storlek, hävdar motionärerna.Eftersom det finns vissa problem förknippade med frågan bör den utredasnärmare, men skyndsamt. 1 motion 1985/86:Ju704 av () hemställs attriksdagen hos regeringen begär förslag till en sådan ändring iförvaltningsprocesslagen (1971:291) som föreslås i motionen. Enligt motionärens mening bör regelsystemet ändras så att,om staten förlorar en skatteprocess, förvaltningsdomstol skall kunna medge denskattskyldige att få ersättning för sina rättegångskostnader. Domstolen skallkunna göra en skälighetsbedömning av kostnadsersättningen för att förhindraatt orimligt stort arbete läggs ned med hänsyn till målets karaktär. Ett sättatt åstadkomma den önskade förändringen vore, menar motionären, att i 1 1985/86. förvaltningsprocesslagenföreskriva att förvaltningsdomstol efter yrkande JuU 1985/86:21 kan beslutaatt staten skall svara för skäliga rättegångskostnader i de fall motparten helteller delvis får rätt. I mofion 1985/86:Ju706 av m.fl. (m)hemställs att hos regeringen begär tilläggsdirektiv tillskatteförenklingskommit-tén i enlighet med vad som i motionen anförts omersättning i skatteprocess. Motionärerna menar att skatteförenklingskommitténbör få i uppdrag att forcera sitt pågående arbete, som innefattar bl. a. fråganom rättegångskostnad i skatteprocessen, så att en proposition kan föreläggasriksdagen . I motion 1985/86:Ju710 av m. fl. (c)hemställs att beslutar att det i förvaltningsmål ges möjlighet för envinnande enskild part att få ersättning av allmänna medel för kostnader förrådgivning och biträde i rättegången och övriga utgifter som skäligen har varitpåkallade för att tillvarata den enskildes rätt. Motionärerna pekar på att det i allmänhet inte är möjligtatt få allmän rättshjälp i tvister om skatter och avgifter främst till följd avförvaltningsdomstolarnas s. k. utredningsansvar (8 Sförvaltningsprocesslagen). Är den skattskyldige småföretagare är rättshjälputesluten även av det skälet att tvistefrågan är en angelägenhet i företagarensnäringsverksamhet. menar motionärerna, ett fundamentalträttssäkerhetskrav att den enskilde skall hållas skadeslös när en myndighet harförfarit felaktigt. En regel som ger möjlighet för den enskilde att få ersättningför de kostnader som han har åsamkats för att tillvarata sin rätt bör därförinföras i förvaltningsprocesslagen. Främst av kostnadsskäl kan det dock. menarmotionärerna, vara motiverat att det allmännas ersättningsansvar begränsas tillsådana fall där den eiiskilde har fått vidkännas kostnader som är av betydelse. 1 motion 1985/86:Ju720 av m.fl. (m, fp, c)hemställer motionärerna, med hänvisning till vad som har anförts i motion 1985/86:Sk718, att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts i fråga om rättegångskostnad i taxeringsprocess. Motionärerna fratnhåller att det är ett rättssäkerhetskravatt i en skatteprocess envar skall ha möjlighet att kunna anlita hjälp avnågon sakkunnig på området. Å andra sidan vore det, menar de, olämpligt attuppmuntra till utsiktslösa processer genom att stödja detn med allmänna medel.Av dessa skäl bör inte rättshjälpsinstitutet användas; det bör i stället väljasett system där vinnande enskild part får sina kostnader för processen ersatta.Bestämmelser om ersättning för processkostnader i taxeringsmål bör enligtmotionärerna kunna föras in i taxeringslagen (1956:623). Bestämmelserna skullei korthet innebära rätt för vinnande enskild part att av allmänna medel efteryrkande erhålla ersättning för kostnad för biträde, bevisning, inställelse vidrätten och andra utgifter som varit skäligen påkallade för tillvaratagande avhans rätt. Ersättningen skulle kunna sättas ned eller jämkas beroende påutgången av eller sättet att föra processen. I motion 1985/86:Ju721 av m.fl. (fp)hemställs, med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:Sk320. regeringenbegär förslag till sådan lagändring att den som vinner en JuU 1985/86:21skatteprocess mot staten får ersättning för omkostnaderna. I motion 1985/86:Ju726 av () hemställsatt beslutar att det i förvaltningsprocesslagen (1971:291) införs enny paragraf med följande lydelse: Vinnande enskild part skall tillerkännas ersättning avallmänna medel för skäliga kostnader för rådgivning och biträde i rättegångenoch övriga utgifter som skäligen har varit påkallade för att tillvarata denenskildes rätt. Motionen överensstämmer till sitt innehåll i huvudsak medmotion 710. Gällande rätt m. m. Det finns ingen regel som ger den som vinner enförvaltningsprocess mot staten rätt att få ersättning för sina kostnader förrättegången. Oavsett utgången i målet kan dock kostnader för partens egeninställelse och för vittnen och sakkunniga ersättas enligt 15 och 26 §§förvaltningsprocesslagen. Sådana kostnader uppgår i allmänhet inte tillsärskilt stora belopp och de brukar vara av helt underordnad betydelse i måldär juridiskt biträde förekommer. För de mål som de allmänna domstolarna behandlar gällerregler i (RB). För tvistemål är huvudregeln att den part somförlorar rättegången skall ersätta motparten för dennes rättegångskostnader (18kap. 1 § RB). Den som vinner målet skall alltså i princip inte behöva ha någrakostnader för rättegången. Den som frikänns i ett brottmål där åklagaren förtalan kan få ersättning av staten för sina kostnader för bl. a. försvarare ochbevisning. Det är domstolen som beslutar om ersättning. En förutsättning föratt staten skall betala kostnaderna är att de varit "skäligenpåkallade" för att ta till vara den frikändes rätt (31 kap. 2 § RB). Fören frikänd som har offentlig försvarare kan i princip aldrig någon kostnad förförsvarare uppstå (21 kap. 10 § RB). De rättegångskostnader som parterna skall stå för enligtden reglering som utskottet nu har redogjort för kan i vissa fall och i vissutsträckning bli ersatta genom den statliga rättshjälpen. Regler i detta ämnefinns främst i rättshjälpslagen (1972:429). Det finns olika former avrättshjälp. Den som är av störst intresse i detta sammanhang är den allmännarättshjälpen. Personer som behöver allmän rättshjälp i rättsliga angelägenheterkan få det om deras inkomster inte överstiger ett visst belopp (6 §). Allmänrättshjälp kan dock inte ges i vissa fall som är särskilt angivna i lagen.Näringsidkare kan få rättshjälp endast undantagsvis (8 §). Allmän rättshjälp kan ges parter iförvaltningsprocessuella mål, men praxis är restriktiv. Det har samband meddomstolarnas utredningsansvar (SOU 1984:66 s. 74 f). tillkallade chefen för budgetdepartementet enkommitté (B 1982:03) med uppdrag att göra en grundläggande översyn avtaxeringsförfarandet och skatteprocessen(dir. 1982:24). Kommittén kallar sig skatteförenklingskom- JuU 1985/86:21mitten. Bland de frågor som tas upp i den del av direktiven som gällerskatteprocessen bör nämnas skatteprocessens inriktning och omfattning och dendärmed sammanhängande frågan om parternas roller i skatteprocessen,domstolarnas officialprövning och utredningsskyldighet. Kommittén är enligtdirektiven oförhindrad att ta upp andra frågor. Riksdagsbehandlingen m. m. Frågan om ersättning för rättegångskostnader iförvaltningsmål behandlades av även . Frågan hadeaktualiserats genom ett antal motioner. Flertalet av dessa gällde möjlighetenför enskilda som vinner skattemål att få ersättning för sinarättegångskostnader. Ett par motioner rörde motsvarande fråga förförvaltningsprocessen generellt. Efter remissbehandling av motionerna uttaladejustitieutskottet (JuU 1984/85:15 s. 53) att utskottet ställde sig myckettveksamt'till tanken att införa en regel som medger att enskilda som vinnerprocesser mot staten alltid får ersättning för sina kostnader. Som ett skäl försin uppfattning angav utskottet principen om förvaltningsdomstolarnasutredningsänsvar. Det är dock, menade utskottet, uppenbart att det finns mål -inte bara inom skatteprocessen - som är så komplicerade att den enskildes rättinte kan tas till vara om han inte själv har ett juridiskt biträde. Om den enskilde i ett sådant fall vinner målet kan detvara obilligt att låta honom bära ett sådant ansvar för rättegångskostnadernasom följer av den nuvarande ordningen. Det kan alltså finnas ett behov avmöjligheter att på något sätt ersätta den enskilde för hansrättegångskostnader. Denna fråga bör utredas och det bör ankomma på regeringenatt föranstalta om utredningsarbetet. En lämplig ordning torde vara attanalysera olika målgrupper var för sig. Utskottet erinrade slutligen när det gällde skattemålen omdet arbete som pågick inom skatteförenklingskommittén. Utskottet hemställde att som sin mening skullege regeringen till känna vad utskottet anfört om en utredning av behovet avmöjligheter att ersätta enskilda för rättegångskostnader iförvaltningsprocesser. beslöt i enlighet med hemställan (rskr. I en interpellationsdebatt i kammaren den 4 februari 1986uppgav justitieministern att frågan om rättegångskostnader i skatteprocessen behandlasav skatteförenklingskommittén, att kommittén avser att avge ett betänkandehösten 1986 samt att regeringen därefter kommer att ta ställning till vad sombör göras i frågan. Justitieministern uppgav vidare att begäran omen utredning i fråga om behovet av inöjligheter att på något sätt ersätta denenskilde för rättegångskostnader i andra förvaltningsmål övervägs tillsammansmed flera angränsande spörsmål inom . Utskottet behandlar i detta betänkande sju motioner, somalla gäller frågan omersättning för rättegångskostnader i förvaltningsmål. I motionerna 701, JuU1985/86:21 720 och 721 förespråkas möjlighet för enskilda som vinner skattemålatt få ersättning för sina rättegångskostnader. Motionerna 704, 710 och 726 gårockså ut på att enskilda som vinner en rättegång mot staten skall få vissakostnader ersatta. Yrkandena i dessa motioner gäller dock inte bara skattemålutan förvaltningsprocessen generellt. I motion 706 begärs en uppmaning frånriksdagen till regeringen att påskynda ett pågående utredningsarbete. Som har framgått i det föregående har utskottet för ett årsedan tagit ställning till ett flertal motionsönskemål av samma eller likartatinnehåll som de nu aktuella. I sitt av godkända betänkande uttaladeutskottet då en stark tveksamhet till tanken att införa en regel som medger attenskilda som vinner processer mot staten alltid får ersättning för sinakostnader. Som ett skäl anfördes principen om förvaltningsdomstolarnasutredningsansvar. Men utskottet ansåg också att det uppenbarligen finns mål -inte bara inom skatteprocessen - som är så komplicerade att den enskildes rättinte kan tas till vara om han inte själv har ett juridiskt biträde. Om denenskilde i ett sådant fall vinner målet kan det, menade utskottet, varaobilligt att låta honom bära ansvaret för rättegångskostnaderna. Det kanalltså, konstaterade utskottet, finnas ett behov av möjligheter att på någotsätt ersätta den enskilde för hans rättegångskostnader. Denna fråga bordeenligt utskottets mening utredas, och det borde ankomma på regeringen attföranstalta om utredningsarbetet. En lämplig ordning torde vara att analyseraolika målgrupper var för sig, menade utskottet, som också erinrade omskatteför- enklingskommitténs arbete med ersättningsfrågan vad gäller skatteprocessen. kommer, enligt vadjustitieministern har upplyst, att avge ettbetänkande som behandlar bl. a. frågan om rättegångskostnader iskatteprocessen. Justitieministern har uppgivit att riksdagensbegäran om utredning om rättegångskostnaderna i andra förvaltningsmål övervägsi . Utskottet ser ingen anledning att nu frångå detställningstagande som gjordes . Utskottet vill emellertid tilläggaatt utskottet förutsätter att tidigare gjorda uttalande om utredningav behovet av möjligheter att ersätta enskilda för rättegångskostnader iförvaltningsprocesser möjligt kommer att leda till åtgärder frånregeringens sida. Med dessauttalanden avstyrker utskottet bifall till motionerna. 1. beträffandeersättning för rättegångskostnader att avslår motionerna 1985/86:Ju701, 1985/86:Ju704,1985/86:Ju710, 1985/86:Ju720, 1985/86:Ju721 och 1985/86:Ju726, 2. beträffande tilläggsdirektiv till skatteförenklingskommittén att avslår motion 1985/86:Ju706. Närvarande:Karin Ahrland (fp), (), i JuU 1985/86:21Helsingborg (s), (), (), (),(), (), (), (), i (fp), (), (),() och (). Ersättning för rättegångskostnader (mom. 1) (), (), (),(), i (fp), () ochIngbritt Irhammar (c) anser dels att den del av utskottets yttrande på s. 5 som börjarmed "Utskottet ser" och slutar med "till motionerna" bortha följande lydelse: Enligt utskottets mening finns det nu anledning attnyansera det ställningstagande som gjordes . Som utskottet dåframhöll är det visserligen så att förvaltningsdomstolarna har ett ansvar föratt målen blir så utredda som deras beskaffenhet kräver och vid behov skallanvisa hur utredningen bör kompletteras. Men processen - framför allt itaxeringsmål men också i vissa sociala mål och i körkortsmål - har alltmerkommit att få karaktär av ett kontradiktoriskt förfarande. Den enskilde är tillskillnad från motparten, dvs. företrädaren för det allmänna, sällan expert inomsakområdet. Det är tveksamt om domstolen i ett sådant system på ett godtagbartsätt alltid kan tillvarata den enskildes intressen trots sinutredningsskyldighet. Tvärtom föreligger det oftast behov för den enskilde attanlita biträde av jurist eller annan sakkunnig. Utskottet menar nu att det börklarare än i utskottets tidigare ställningstagande slås fast att den enskilde,när han vinner en sådan process, skall ha ovillkorlig rätt att få skäligersättning för sina rättegångskostnader, främst kostnaderna för ombud och förbevisning. Regeringen bör skyndsamt lägga fram förslag till lagändringar somtillgodoser detta önskemål. Detta bör som sin mening ge regeringentill känna. dels att utskottets hemställanunder moment 1 bort ha följande lydelse: 1. beträffande ersättning förrättegångskostnader att med anledning av motionerna 1985/86:Ju701,1985/ 86:Ju704, 1985/86:Ju710, 1985/86 :Ju720, 1985/86:Ju721 och 1985/86:Ju726 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört i dettahänseende.