bet · G901UU6 · 1985-12-31 00:00:00 — om internationella åtgärder mot kvinnoförtryck UU 1985/86:6 Imotion 1984/85:2409 av m.fl. (c) hemställs 1. att hos regeringen begär att tarinitiativ till en konferens om mänskliga rättigheter med inriktning på detförtryck av olika slag som kvinnor är utsatta för, 2. att verkar för olikaundersökningskommissioner enligt motionen, 3. att ger ett kraftfullt moraliskt ochekonomiskt stöd till de kvinnoorganisationer som arbetar internationellt förkvinnors oberoende Och för demokrati och frihet, 4. att verkar för en särskild kommissarie förmänskliga rättigheter inom FN, 5. att fortsätter sitt stöd till FN:s fond förpersoner som utsatts för tortyr, 6. att i FN och andra internationellasammanhang för fram de förtryckta kvinnornas situation och kamp, 7. att förstärker sina internationellainsatser för att motverka det förtryck kvinnor utsätts för, 8. att förstärker sina internationellainsatser för kvinnors ekonomiska oberoende och självständighet, Imotionen ges exempel på förtryck och förföljelser av kvinnor i olika delar avvärlden; i , i och i länder i , Det föreslås attSverige mot den bakgrund som tecknas i motionen bör ta initiativ i FN till ensärskild konferens om mänskliga rättigheter med inriktning på det förtryckkvinnor är utsatta för. Vi bör också verka för att undersökningskommissionertillsätts med uppgift att rikta uppmärksamheten på länder medförtryck-arregimer. En särskild kommissarie för mänskliga rättigheter börövervägas. Motionärerna understryker också vikten av ett försatt moraliskt ochekonomiskt stöd till de många kvinnoorganisationer som kämpar för kvinnorsoberoende och frihet. Principenom mäns och kvinnors lika rättigheter finns nedlagd i själva , Underefterkrigstiden har en rad internationella konventioner ingåtts som ger uttryckåt stadgans syn. 1Riksdagen 1985/86. kvinnornas politiskarättigheter av . UU 1985/86:6 antogskonventioner om gifta kvinnors medborgarskap resp, samtycke till äktenskap m,m.ILO:s lilcalönskonvention kom , Även ommedborgerliga och politiska rättigheter och om ekonomiska, sociala och kulturellarättigheter har betydelse för kvinnornas förhållanden. Detviktigaste folkrättsliga instrumentet på området är emellertid konventionen avår 1979 om avskaffande av allt slags diskriminering av kvinnor. Dennakonvention, som trädde i kraft , har ratificerats av72 stater. För att övervaka tillämpningen av konventionen har filisatts enkommitté bestående av 23 medlemmar, valda . har förnärvarande en plats i kommittén. Konventionens medlemsstater har åtagit sig attvart fjärde år avge en rapport om den nationella tillämpningen av konventionen. Kvinnornasroll och villkor i samhället blev ett återkommande inslag i den internationelladebatten . FN deklarerade att skulle bli detförsta kvinnoåret, och något senare beslutades att skulleutropas till FN:s kvinnoårtionde. FN:sförsta kvinnokonferens hölls i . De 133 deltagarländerna enadesom en handhngsplan som bl, a, innebar att jämställdhet och undanröjande avdiskriminering inte bara var en fråga om lagstiftning utan att det ocksåkrävdes praktiska åtgärder och attitydförändringar om kvinnor i realitetenskall få samma möjligheter i samhällslivet som männen. Denandra internationella kvinnokonferensen hölls i och ledde bl.a. till ett reviderat handlingsprogram för den andra hälften avkvinnodecenniet. Kvinnofrågorfick också en stor plats vid i år 1984.1konferensens slixtdeklaration om befolkning och utveckling hette det bl. Samhälletsstöd är väsentligt för att kvinnorna fullt ut skall kunna integreras ochdeltaga i utvecklingsprocesseris alla faser och funktioner. Institutionella,ekonomiska och kulturella barriärer måste undanröjas, och breda och snabbaåtgärder måste vidtas för att hjälpa kvinnorna att uppnå full jämställdhet medmännen i det sociala, polifiska och ekonomiska livet. Ävenflera av rekommendationer behandlade kvinnornas rätt attdelta i samhällslivet på lika villkor, FN:stredje kvinnokonferens ägde rum i , , . I dendeltog 160 länder. Trots att inledningsvis hade vissasvårigheter att finna sina arbetsformer måste slutresultatet betecknas som enframgång. Förhandlingsarbetetkomplicerades delvis av att det inte kunnat undvikas att vissa återkommandeinternationella stridsfrågor togs upp på dagordningen. Vid konferensens börjanförelåg ett utkast till slutdokument, kallat Framåtsyftande strategier ,Under konferensens gång inlämnades 105 resolutionsutkast med såväl ändringaroch tillägg till strategidokumentet som fristående förslag. På grund avtidsbrist kunde dessa 105 resolutionsutkast inte slutbehandlas.Förhandlingsarbetet koncentrerades i stället på strategidokumentet, ochkonferensen beslöt att foga de inkomna resolutions- UU 1985/86:6 utkastensom bilagor till slutdokumentet. Strategidokumentetinnehåller handlingsplaner och förslag till åtgärder för att förbättrakvinnornas situation fram , De sammanlagt 370 paragraferna äruppbyggda kring de tre målen för kvinnoårtiondet: jämställdhet, utveckling ochfred. Detinledande kapitlet om jämställdhet kan ses som en programförklaring för arbetetpå att förbättra kvinnornas situation. Vikten av att alla länder ratificerar deinternationella konventionerna av särskilt intresse för kvinnor slås fast.Kvinnors ekonomiska rättigheter betonas. Åtgärder för att avskaffadiskriminerande regler och attityder bör genomföras. I ett avsnitt omutveckling poängteras kvinnornas rätt till lika deltagande på alla områden ochnivåer i samhällslivet. Frågor som sysselsättning, hälsa, utbildning,livsmedelsförsörjning, handel, vetenskap och teknologi, bostäder, socialservice tas upp i särskilda paragrafer. I ett fredsavsnitt behandlas bl. Våldmot kvinnor, som föreliggande motion speciellt tar upp, berörs utförligast iett avsnitt betitlat Särskilt utsatta kvinnor. Däri konstateras att antaletutsatta kvinnor fortsätter att öka. Strategiprogrammet fäster särskilduppmärksamhet vid företeelser som prostitution och sexuellt våld, fängsladekvinnor, flyktingkvinnor, kvinnomisshandel och ensamstående kvinnor. Konferensenrekommenderade att åtminstone ytterligare en världskonferens för kvinnofrågorskall hållas , FN:s kvinnokommission och FN:s sociala center i Wientilldelas en central roll i uppföljningsarbetet, Sverigesdelegation vid leddes av statsrådet , och idelegationen ingick i övrigt bl, a. kvinnliga riksdagsledamöter. Två svenskaresolutionsförslag framlades; det ena om migrerande kvinnor och det andra omnedrustning. I likhet med övriga resolutionsförslag kom de svenska förslageninte att slutbehandlas. I sitt anförande uppehöll sig den svenskadelegationsordföranden bl. a. vid våldet mot kvinnor, som betecknades som detyttersta uttrycket för brist på jämställdhet mellan könen. I anförandetunderströks också betydelsen av att utvecklingsbistånd utformas så att det nårkvinnorna i mottagarländerna, inte minst av det skälet att kvinnorna självautgör en betydande utvecklingskraft. Detsvenska bilaterala biståndet har länge sökt uppmärksamma u-landskvinnornasbehov. Biståndet via enskilda organisationer och över anslagsposten förämnesinriktad verksamhet har ofta gått till speciella kvinnoprojekt. Inom ramenför det multilaterala biståndet har stöd lämnats till FT4:s kvinnofond.Sveriges omfattande humanitära bistånd har visserligen inte haft kvinnor somspeciell målgrupp, men stödet till förföljda och förtryckta grupper iLatinamerika har i praktiken ofta inneburit en hjälp åt de kvinnor varsrättigheter kränkts. Inte heller har de svenska insatserna för flyktingar i bl.a. södra kvinnor som särskild målgrupp. I stor utsträckning är detemellertid kvinnor och barn som befinner sig i flyktinglägren. Förtryck motkvinnor är ofta detsamma som förtryck mot barn. En väsentlig följd av insatserför kvinnor är att sådana insatser mestadels också kommer barnen till godo.Sverige har vidare bidragit ekonomiskt till FN:s fond förtortyroffer. Fonden tillkom på svenskt initiativ. Inomdet svenska har för internatio- UU 1985/86:6nellt bistånd medverkat till att utarbeta ett Handlingsprogram för ettkvinnoinriktat bistånd. Handlingsprogrammet, som antagits av SIDA:sstyrelse, syftar framför allt till att göra det bilaterala biståndet i desshelhet mer anpassat efter kvinnors behov men också till att främja projekt somär speciellt inriktade på kvinnor, Ihandlingsprogrammet görs en genomgång av olika biståndsformer och lämnasrekommendationer beträffande den framtida inriktningen av biståndet. Det slåsfast som huvudprincip att bistånd till kvinnor skall utgå via landramarna ävenom det är kvinnospecifikt. noteras att mottagarländernas regeringarlångt ifrån alltid tar hänsyn till kvinnornas behov vid utformningen avlandprogrammen. Det kommer därför även fortsättningsvis att finnas behov avsärskilda kvinnoprogram, finansierade genom för-ändamålet avsedda medel.Bistånd genom enskilda organisationer nämns i handlingsprogrammet som en metodatt nå avsedda mottagargrupper, Ihandlingsprogrammet redogörs bl, a. för ett försök som gjorts av SIDA attanalysera effekterna på kvinnors situation av vissa biståndsprojekt. Slutsatsenav försöket blir att det mycket ofta är svårt både att i förväg avgöra vilkeninverkan ett projekt kan tänkas få och i efterhand fastställa effekten förberörda kvinnor. Ett antal rekommendationer lämnas därför i handlingsprogrammeti syfte att säkerställa möjligheten att klart avläsa biståndsprojekts inverkanpå kvinnors förhållanden. föreliggande motionen framförs en rad förslag till stöd för utsatta ochförtryckta kvinnor. Förslagen ligger väl i linje med inställning ifrågor som rör kvinnors och mäns grundläggande rättigheter, och de rimmar ocksåmed den inriktning önskar ge åt sitt biståndssamarbete medutvecklingsländerna. Övergreppoch våld mot kvinnor är vanligt på många håll i världen. I vissa av sina formeringår detta våld som en del av ett kulturmönster. Det är därför av storbetydelse att den avslutade internationella kvinnokonferensen i Nairobifäste så stor uppmärksamhet vid särskilt utsatta kvinnors situation. Genom denstrategi som där antogs har världens nationer fått ett dokument somförhoppningsvis kommer att tjäna som en norm för det fortsatta praktiskaarbetet på att trygga kvinnors rättigheter och skydda deras integritet. Enav rekommendationerna i slutdokumentet från går ut på att alla länderskall biträda konventionen mot diskriminering av kvinnor. Det är enligtutskottets mening viktigt att ta fasta på denna rekommendation. DetfolkrättsUga skyddet för kvinnorna behöver i olika avseenden stärkas. Imotionen föreslås dels att skall ta initiativ till en särskildkonferens om förtryck mot kvinnor, dels att olika undersökningskommissionertillsätts för att rikta uppmärksamhet mot länder med förtryckärregimer.Utskottet har förståelse för dessa krav. Det är emellertid utskottetsuppfattning att konferensen i i stor utsträckning kom att handla om bl,a. de frågor som en särskild konferens om våld mot kvinnor skulle kunna ta upp och att det därförinte nu finns anledning att ta ett initiativ av det slag UU 1985/86:6 somföreslås i motionen. Det torde vara svårt att få internationellt gehör för en nykonferens i ett så näraliggande ämne. Liknandesynpunkter gör sig gällande beträffande yrkande 4 i motionen, vari föreslås attSverige skall verka för att det inom FN tillsätts en särskild kommissarie förmänskliga rättigheter. Detta är ett förslag som väckte iFN och som sedermera har aktualiserats vid ett flertal tillfällen. Tillräckliguppslutning kring förslaget har emellertid inte varit möjligt att uppnå, öm ensärskild kommissarie skall kunna verka med auktoritet är det angeläget attbefattningen får ett brett internationellt stöd. Utskottet vill därför inte nuföreslå nya svenska initiativ i frågan men utgår från att regeringen fortsattutnyttjar de tillfällen som erbjuds för att ånyo aktualisera tanken på enkommissarie för mänskliga rättigheter, Sverigebör självfallet fortsatt sträva efter att kontrollen av efterlevnaden avinternationella konventioner och allmänt accepterade rättsprinciper blir såeffektiv som möjligt. I vissa fall kan tillsättandet av undersökningskommissionerutan tvekan vara ett verksamt inslag i denna kontroll. Erfarenheterna avmöjligheterna för en att få göra erforderligaundersökningar och inspektioner på platsen har dock i många fall varit dåliga. Inågra yrkanden föreslås att på olika sätt skall förstärka sittekonomiska och moraliska stöd till förmån för de kvinnor som är utsatta förförtryck och övervåld. Somframgår av det föregående lämnar ett relativt omfattandebistånd till kvinnor i . Vi tillhör initiativtagarna till fonden förtortyrens offer. Utskottet anser att även i fortsättningen skall stödjadenna fond och i övrigt bistå utsatta kvinnor genom vårt utveckhngssamarbete.Genom det antagna handlingsprogrammet har den svenska biståndsmyndighetenfått ett instrument som bör kunna medverka till att föresatser och mål för vårtkvinnoinriktade utvecklingssamarbete i högre grad än vad som varitfallet omsätts till praktiska resultat. Äveni övrigt finns det anledning för svenska företrädare i FN och andrainternationella organisationer att fortsatt fästa uppmärksamheten på deorättvisor och den diskriminering som ofta drabbar kvinnor. Medvad som anförts i det föregående får utskottet föreslå att motion 2409 ansesbesvarad. attriksdagen förklarar motion 1984/85:2409 besvarad med vad utskottet anfört. Närvarande:Stig Alemyr (s), (), (), Axel (),(), (), (), BengtSilfverstrand (s), (), (), (c), (), (), () och OswaldSöderqvist (vpk).