bet · G901KU25 · 1985-12-31 00:00:00 — Skulle någon enskild person begära att få ta del av ettprotokoll, får man utgå ifrån att den som ansvarar för protokollet vägrar attlämna ut det. Det blir dä "myndigheten" som skall pröva frågan,såvida inte den enskilde nöjer sig med det negativa beskedet. Går saken vidaretill "myndigheten", är det utrikesministern som svarar för prövningeni första hand. Detta följer av 7§ förordningen (1982:1282) med instruktion förutrikesdepartementet. Av bestämmelsen framgår att det inte finns något hindermot att utrikesministern hänskjuter frågan till regeringensprövning. I sammanhanget bör påpekas att regeringen även enligt dennya sekretesslagen har en diskrefionär prövningsrätt. Denna följer av SekrL14:8 och har sin konstitutionella förankring i TF 2:2 st. 3. Regeln innebär attregeringen för särskilt fall får förordna om undantag från sekretess "närdet är påkallat av synnerliga skäl". Det bör emellertid understrykas att det praktiskaresultatet av en prövning enligt den äldre och den nuvarande regleringenknappast skulle leda till olika resultat: en enskild person lär knappast hanågon större framgång, om han begär att få ta del av utrikesnämndens protokoll. Det är vidare att märka att sekretesslag ärtillämplig också då en myndighet begär att få ut handlingar frän en annanmyndighet. Detta förhållande torde knappast ha någon större betydelse i dettasammanhang. Eftersom regeringen förfogar över protokollen lär det inte bliaktuellt med något annat utlämnande än det som sker till (se i det föregående). 8 Regleringen av tystnadsplikten regeringsform föreskrevs (§ 54 3 st.) att utrikesnämndensledamöter borde visa största varsamhet "i avseende å meddelanden tillandra om vad vid nämndens sammanträden förekommit". Om ovillkorligtystnadsplikt ansågs nödvändig, kunde ordföranden vid förhandlingarnaföreskriva sådan. I förarbetena till den grundlagsändring som är 1921introducerade utrikesnämnden motiveras varför tystnadsplikt normalt inte bordeåläggas nämndens ledamöter pä följande sätt (se prop. 1919:346 s.20): Det skulle kunna ifrågasättas, huruvida icke under allaförhållanden tystnadsplikt borde åläggas nämndens medlemmar. Vägande skäl tala dock häremot. Det ligger nära till hands och synes bekräftat av utländsk erfarenhet, att en dylik ovillkorlig tystnadsplikt kan på ett olämpligt sätt binda delegationsmedlemmarnas handlingsfrihet och, även i sädana fall där sekretess ej påkallas av något verkligt statsintresse, omöjliggöra kritik av regeringens åtgöranden. Detta vore desto mera betänkligt, som det kan förmodas att flera av de politiska partiernas främste män komma att tillhöra nämnden. Även ur andra synpunkter synes det lämpligt, att nämndens ledamöter äga med kamrater inom och andra inom det politiska livet erfarna personer samråda om vad som förekommit vid nämndens 299 sammanträden,där sådant utan olägenhet kan ske. En dylik möjlighet kan, KU 1985/86:25 medvarsamhet utövad, vara till gagn, såsom ägnad att förebygga en mindre gil B 8 a lämpligisolering av nämndens ledamöter och bibringa även sådana riksdags- medleinmar,som ej tillhöra nämnden, önskvärd insikt i utrikespolitiska förhållanden.I vissa fall måste emellertid en ovillkorlig tystnadsplikt åligga nämndensledamöter, och det bör tillkomma regeringen att avgöra när sådantfall är för handen samt att då påbjuda tystnadsplikt. Frågan har behandlats av . i bokenUtrikesnämnden . En studie i rätt och praxis. Han anför där (s. 31): Då ovillkorlig tystnad som regel icke erfordras, liggerbakom detta en lagstiftarens önskan, att informationer, som meddelats nämnden,i den mån detta är lämpligt och möjligt, efter vederbörlig prövningvidarebefordras till dem, som därav kunna ha ett legitimt intresse, dvs. iförsta hand kamrarnas övriga ledamöter. Nämnden har med andra ord klartförutsatta om än icke direkt uttalade plikter även gentemot och börförmedla den utrikespolitiska kontakten mellan regeringen och denna. Den börsålunda inom området för sin verksamhet i åtminstone någon mån verkligen göratjänst som en utrikespolitisk informationscentral, och en strängare avskärmninggentemot är stridande såväl mot sekretessreglernas struktur som motauktoritativt uttalade önskemål i samband med deras utformning. De praktiskasvårigheterna i samband med detta äro emellertid uppenbara, då det gäller attförena stundom mot varandra stridiga intressen - att bevaka den sekretess, sompä detta område alltid i viss utsträckning är ofrånkomlig, men samtidigttillmötesgå parlamentariska krav på rimlig meddelsamhet. Uppgiften ställer högafordringar på omdöme och urskillning från ledamöternas sida. Skulle det bristai detta hänseende, låter sig tänkas, att förtroendet från utrikesledningenssida, som är en självklar förutsättning för nämndens funktion, kunde rubbas. 8.2 Bestämmelsen i RF 10:7 st. 3 Den nu gällande bestämmelsen (se avsnitt 4) överensstämmeri princip med den tidigare gällande. Det bör dock observeras att den äldrebestämmelsen föreskrev 5/05/0 varsamhet med uppgifterna från nämndenssammanträden. En annan skillnad är att den äldre bestämmelsen endast riktadesig till nämndens ledamöter. Den nu gällande avser även "den som i övrigtär knuten till nämnden". Denna ändring kan ifrågasättas, åtminstone vadavser tjänstemännen (se nedan). Om den nu gällande bestämmelsen kan sägas att den inteinnebär en sådan tystnadsplikt att straffansvar utan vidare kan förekomma vidöverträdelse (se Holmberg-Stiernkvist s. 359). Tvärtom kan varsamhetspliktensägas ge både nämndens ledamöter och de statsråd som är närvarande vid mötenamöjligheter att i viss utsträckning efter eget omdöme vidarebefordrainformation från sammanträdena. Även om ordföranden inte har föreskrivitovillkorlig tystnadsplikt, torde emellertid straffansvar kunna inträda enligtallmänt gällande regler i , närmast reglerna i 19 kap. om brott motrikets säkerhet. I sammanhanget bör också erinras om reglerna om den s. k.meddelarfriheten (se TF 1:1 st. 3). Denna frihet innebär att det i vissutsträckning är möjligt att straff ritt lämna normalt sekretessbelagda uppgifterför publice- ring itryckt skrift, radio eller TV. Enligt SekrL 16:1 inskränks denna KU 1985/86:25meddelarfrihet endast om ett röjande av en uppgift kan antas sätta rikets Bil.B 8 a säkerhet i fara eller annars skada landet allvarligt. Nämndens ledamötertorde emellertid i detta sammanhang vara underkastade den allmänna regleringeni TF 7:3 första stycket 1 och 2 samt 7:5 1 och 2, enligt vilken en gärning sominnebär t. ex. grov olovlig befattning med hemlig uppgift brytermeddelarfriheten. Jfr SekrL 11:2. Av SekrL 16:1 p. 1 följer vidare att meddelarfrihetenbryts om utrikesnämndens ordförande meddelar beslut om ovillkorligtystnadsplikt. I sådant sammanhang torde också brott mot tystnadsplikten kunnaföranleda ansvar enligt BrB 20:3. Se även SvJT 1963 s. 174 ff. Det karaktäristiska draget sekretesslag är attden innehåller regler om såväl handlingssekretess som tystnadsplikt. Den iavsnitt 7.2 återgivna sekretessbestämmelsen tar alltså inte bara sikte påutlämnande av allmänna handlingar utan reglerar också tystnadsplikten. Det böremellertid observeras att bestämmelserna i sekretesslagen inte gäller förriksdagens ledamöter / den egenskapen. 1979/80:2 Del A s. 295konstaterade föredragande statsrådet att RF och RO innehöll bestämmelser omtystnadsplikt för riksdagsledamöter m.fl. Han uttalade därefter: När det gäller tystnadsplikt för ledamötersynes det riktigast att regleringen får stå kvar i RF och RO. När det i undantagsfallföreskrivs tystnadsplikt för ledamöter utgör detta en betydelsefullinskränkning i den offentlighet som präglar arbete. Därför börsådana inskränkningar göras i särskild ordning, dvs. genom ändring i RF ellerRO. Sekretesslagen bör alltså inte gälla för ledamöter i den egenskapen. Däremot bör sekretessen för tjänstemän i förstahand regleras i sekretesslagen. Den omständigheten att vissa tjänstemän iriksdagen dessutom kan komma att bli underkastade tystnadsplikt enligt RFeller RO synes inte behöva leda till några praktiska svårigheter. Om man sålunda kan konstatera att sekretesslagensbestämmelse om utrikessekretessen inte har någon självständig betydelse iförhållande till nämndens ledamöter som ju är riksdagsledamöter, uppkommerfrågan vilken betydelse RF 10:7 st. 3 har för "den som knutentill nämnden". Att närvarande statsråd skulle vara underkastade en meravidsträckt tystnadsplikt än riksdagsledamöterna kan knappast hävdas. Detta skulleju åstadkomma en obalans mellan statsråden och riksdagsledamöterna när detgäller möjligheten att diskutera utrikespolitiska frågor med t. ex.partikollegor i . Om närvarande tjänstemän och andra, som kan tillåtasnärvara vid sammanträdena, skall betraktas som knutna till nämnden, kan ifrågasättas om det är rimligt att dessa personer skall ha samma möjligheter som ledamöterna att diskutera vad som förekommit i nämnden. Här borde det ligga närmare till hands att den allmänna tystnadspliktsregeln i SekrL 2:1 skulle gälla. Å andra sidan måste man konstatera att RF:s tystnadspliktsregel i viss mån kan sägas vara mera vidsträckt än regeln i SekrL 2:1. Den förstnämnda regeln tar nämligen sikte på "vad han har erfarit i denna egenskap", och är alltså inte begränsad till "utrikesfrågor".När man ,p.. undersökerregleringen närmare frågar man sig emellertid om lagstiftaren KU 1985/86:25har haft full klarhet om regleringens konsekvenser (jfr prop. B 8 a Sammanfattningsvis vågar man dock göra följandekonstateranden: o För ledamöterna av nämnden, som är riksdagsledamöter,gäller RF 10:7 st. 3 (sommedger ett relativt fritt uppgiftslämnande till exempelvis kollegor i ) men inte SekrL 2:1. o Förstatsministern och övriga närvarande statsråd gäller den nyssnämnda Möjligen gäller också SekrL 2:1, i vart fall om statsrådet inte o För övriga närvarandegäller tystnadspliktsregeln i RF och troligen också SekrL 2:1(i vart fall för person som är offentlig befattningshavare). 0 En vidsträckt meddelarfrihetgäller för samtliga närvarande, såvida inte ordföranden har påbjudit ovillkorlig tystnadsplikt. 9 Slutsatser rörande uppgiftslämnandet 1 princip skall utrikesnämndens protokoll bara finnastillgängligt i utrikesde partementet. En framställning om att få ta del av protokollet skall alltså riktas till departementet. Om en viss befattningshavare enligt arbetsordning eller särskilt beslut svarar för vården av en handling, ankommer det på honom att i första hand prövafråga om handlingens utlämnande till en enskild (SekrL 15:6). I tveksamma fallskall han hänskjuta frågan till myndigheten, om det kan ske utan omgång.Principen är också att han, om han vägrar att lämna ut handlingen, på sökandensbegäran skall hänskjuta frågan till myndigheten. 1 detta fall är myndighetenutrikesministern eller regeringen (se avsnitt 7.2 ovan). En enskild person torde emellertid knappast ha någonstörre utsikt att verkligen få ta del av protokollet. Frågan skulle dockställas på sin spets; om protokollet innehåller uppgifter som inte ärsekretessbelagda enligt SekrL 2:1. Som framgår av den redogörelsen (avsnitt 8.2) harnämndens ledamöter och troligen också närvarande statsråd möjlighet att i vissutsträckning lämna uppgifter från sammanträdena vidare. Huruvida ett sådantuppgiftslämnande också får avse ordagranna återgivanden av vad vederbörandesjälv eller någon aiman yttrat vid sammanträdet synes inte vara reglerat. Enjämförelse mellan de stränga reglerna för förvaringen av utrikesnämndensprotokoll och motiven till tystnadspliktsregeln berättigar dock till slutsatsenatt tanken knappast kan ha varit att man skall få till enskilda återgeordagrant vad som förekommit vid nämnden. Man skulle ju på så sått kunna åsidosättade regler som ställts upptill skydd för protokollen. När detgäller övriga närvarande år rättsläget mera oklart. här RF ochSekrL parallellt,-med påföljd att sekretessen är strängare för KU1985/86:25 dem. Man har också anledning att räkna med att de tjänstemän somär Bil. B-8 a närvarande vid nämndens sammanträden och som handskas mednämndens protokoll uppfattar detta som ett särskilt förtroende och därför ärutomordentligt förtegna. 9.2 Uppgiftslämnande till annan myndighet 9.2.1 Genom allmän handling eller annars skriftligen Det bör observeras att 2 kap. TF inte kan åberopas av enannan myndighet som sådan. (En annan sak är att en befattningshavare vid enmyndighet naturligtvis kan begära att få ut en allmän handling som vilkenenskild person som helst.) Om en myndighet begär att få ut en allmän handling,gäller bestämmelserna i sekretesslagen. Med hänsyn till att utrikesnämndens protokoll är sekretessbelagda torde regeringen emellertid inte lämna ifrån sigprotokollen eller del av dem till någon annan myndighet (se SekrL 15:5). Här bör emellertid pekas på den särskilda bestämmelsen iRF 12:1 om uppgiftsskyldighet genteinot . Av vad somanförts i det föregående (avsnitt 6.5) torde framgå att regeringen är skyldigatt överlämna nämndens protokoll till för att utskottetskall kunna fullgöra sin granskning. Det bör i detta sammanhang observeras attreglerna i 2 kap. TF innebär att det blir som har attpröva frågor om utlämnande av protokollet .till enskild, så länge protokolletförvaras hos utskottet. Skulle protokollet kopieras och läggas i utskottetsarkiv, medan originalprotokollet återställs till , ansesprotokollet enligt TF vara förvarat hos båda organen. Det bör påpekas att innehållet i protokollen kan bliallmänna handlingar hos utskottet också på annat sätt. Dels kan avsnitt avprotokollen tas in i utskottets betänkande eller underlagsmaterialet tilldetta, dels kan nämndens ledamöter kallas till utskottet för förhör och därvidläsa upp avsnitt ur protokollen, som kan finnas tillgängliga hos utskottet.Ljudupptagningar från sådana förhör kan senare skrivas ut.och läggas tillutskottets handlingar. För fullständighetens skull bör nämnas att särskildaregler gäller för den som skall höras som vittne inför domstol (se RB 36:5).Rättsavdelningen har emellertid inte funnit skäl att i detta sammanhang gå inpå innebörden av denna bestämmelse. Vad somsagts i avsnitt 9.1.2 torde i stor utsträckninggälla också muntligt uppgiftslämnande till andra myndigheter. Ingen av dein som deltar i nämndens sammanträden torde ha någon skyldighet att Intima uppgift till någon annan myndighet. (Innebörden i RB 36:5 kan möjligen vara att vittnesplikt kan uppkomma i extrema fall.) I praxis torde emellertid statsråd och ledamöter som närvarit vid nämndens sammanträden på kallelse inställa sig inför och lämna uppgifter till detta inom ratnen för decharge-granskningen. " En särskild fråga som diskuterats är om den som hörs införkonstitutions- KU 1985/86:25 utskottet har rätt att återge vad han själv ellernågon annan har yttrat vid Bil. B 8 a sammanträde i utrikesnämnden. Någraregler om detta finns inte. 1 den mån protokollet finns tillgängligt hosutskottet, finns uppgifterna redan där. Om en ledamot ur protokollet citerarvad en annan ledamot har uttalat, tillför han knappast några nya uppgifter. Ipraktiken kan åtgärden dock medföra att uttalandet kommer att återges i enutskrift av en bandupptagning hos utskottet. Yttrandet blir därmed allmänhandling hos utskottet, med de konsekvenser som angetts (se avsnitt9.2.1). Om protokollet inte finns tillgängligt hos utskottet,torde någon möjlighet att ordagrant återge uttalandet knappast föreligga; manfår då förutsätta att protokollet inte finns tillgängligt någon annanstans än iutrikesdepartementet. I alla händelser kan man inte av några föreskrifter utläsaatt ledamöterna i utrikesnämnden skulle vara underkastade begränsningar i vadde vill framföra inför . 10 Slutsatser rörande de administrativa föreskrifterna i stadgan om protokollföring i utrikesnämnden 1 det föregående (avsnitt 6.3) har nämnts att reglerna istadgan närmast berättigar till slutsatsen att en ledamot av nämnden inte harrätt att kopiera nämndens protokoll. En särskild fråga är om en ledamot harrätt att kopiera de avsnitt som upptar hans egna uttalanden och som översäntsför granskning enligt 4 § stadgan. Några bestämda uttalanden om detta kanknappast göras. En ledamot kan mycket väl ha förberett ett inlägg som han läserupp vid nämnden. Något hinder mot att han bevarar manus till ett sådant inläggtorde inte föreligga. Att under sådana förhållanden påstå att han inte skulleha rätt att spara en kopia av den översända utskriften av hans egna inlägg inämnden är knappast rimligt. Syftet med reglerna i stadgan är dessutom attskydda protokollet som helhet. Att lösryckta inlägg kan finnas hos ledamöternainnebär visserligen att obehöriga kan komma åt dem (t. ex. vid inbrott).Skadeverkningarna av en sådan (jbehörig åtkomst torde emellertid varaväsentligt mindre än om hela protokollet blir tillgängligt för någon obehörig.1 alla händelser torde frågan falla inom ramen för det ansvar som följer rentallmänt av uppdraget som statsråd, ledamot av och av utrikesnämnden. När det gäller frågan huruvida nämndens protokoll börförvaras hos regeringen eller hos bör påpekas att reglerna i RF 10:2och 6 torde innebära att det som upptagits i utrikesnämndens protokoll bildarunderlag för regeringens beslut i utrikespolitiska frågor. Från dettaförhållande kan man inte bortse när man skall reglera regeringens tillgång tillprotokollen. Av den föregående redogörelsen framgår-att reglerna omoffentlighet och sekretess i utrikesnämnden är tämligen komplicerade och att oklarhet råder på några punkter. Huruvida oklarheterna är så stora att regleringen bör ses 304 Det bör emellertid påpekas att alla frågor som rests KU1985/86:25 under diskussionerna i nämnden inte är av den natur att de börregleras genom föreskrifter. I sammanhanget kan konstateras att stadgan omprotokollföring i utrikesnämnden härrör frän , medan RF, RO, gällanderegler i TF och sekretesslagen är av datum. Detta talar för attstadgan bör ses över och preciseras. En genomgäng av stadgan visar att 1 § delvis blivitöverflödig genom föreskrifterna i 4.11.4 och 8.8.1 tilläggsbestämmelserna tillRO. Vidare synes någon oklarhet råda huruvida de ordagranna uppteckningarna hörtill protokollet eller inte. erbjuder 2 § tredje meningen en ledamotav nämnden att få "sin uttalade mening tagen till protokollet". Huruvida bestämmelserna i 3 och 4 §§ om uppläsning avprotokoll och justering av yttranden är ändamålsenliga undandrar sig rättsavdelningensbedömning. Möjligen borde reglerna utformas efter förebild i 2.16.1 och 2.16.2tilläggsbestämmelserna till RO. Av hänsyn till reglerna i TF 2:14 och SekrL 15:6 bordemöjligen föreskrivas att nämndens protokoll skall förvaras av utrikesministern.En annan möjlighet att se till att prövningen av en utlämnandefråga alltidhänskjuts till utrikesministern av den tjänsteman som förvarar protokollen äratt i 7 § förordningen med instruktion för föreskriva atten sådan fråga alltid skall "hänskjutas till myndigheten". 20 1985/86. KU1985/86:25 Underbil. angåendeprotokollföring i utrikesnämnden; Vi , med nåde, , Götes och VendesKonung, göra veterligt:rt«Vi, efter hörande,' funnit gott stadga somföljer. Vid sammanträde medutrikesnämnden skall sekreteraren hos nämnden föra protokoll, upptagande de vidsammanträdet närvarandes namn, överläggningsämnen samt namn å dem, som yttrasig under överläggningarna. Vad de vid sammanträdetnärvarande vid överläggningarna yttra skall ordagrant upptecknas av förändamålet anlitad stenograf, där ej den som leder förhandlingarna för visstfall annorlunda bestämmer. I sistnämnda fall äger dock ledamot av nämnden, dåhan så önskar, få sin uttalade mening tagen till protokollet. Protokoll som avses under § 1skall uppläsas av sekreteraren vid nämndens nästa sammanträde. Nämndensledamöter ha därvid tillfälle att mot protokollets avfattning framställaerinringar. Protokollet justeras sedermera av ministern för utrikes ärendenaoch förvaras i . Den ordagranna uppteckningen avett anförande skall så snart ske kan tillhandahållas den som hållit anförandetför justering inom den tid tninistern för utrikes ärendena bestämmer; annan isammanträdet deltagande obetaget att vid ett av de närmaste sammanträdena mednämnden framställa erinringar mot uppteckningens avfattning efter justeringen.Uppteckningen skall förvaras i . Ledamot och suppleant i nämnden äro berättigade att iutrikesdepartementet taga del av protokoll och ordagranna uppteckningar frånsammanträden, som ägt rum de tillhört nämnden. Det alla som vederbör hava sig hörsamligen att efterrätta.Till yttermera visso hava Vi detta med egen hand underskrivit och med Vårtkungl. sigill bekräfta låtit. (L.S.) Prop.1953: 120; KU 16: Rskr 213. KU1985/86:25 Bil. PM angående sekretesslagens tillämpning i utrikes-ochförsvarsdepartementen m. m. I promemorian behandlas under avsnitt I sekretesslagenshestäminelser om utrikessekretess och vissa därmed sammanhängande frågor, bl.a. reglerna om meddelarfrihet samt under avsnitt II sekretesslagens bestämmelserom försvarssekretess. I underbilagor till promemorian redovisas vissa uppgifterangående utrikes- och försvarsdepartementens rutiner vid hanteringen av hemligahandlingar m. m. I Utrikessekretess m. m. Huvudbestämmelserna om utrikessekretess finns i 2 kap. 1 §.sekretesslagen. Stadgandet har följande lydelse: Sekretess gäller hos regeringen och inomutrikesrepresentationen för uppgift som angår förbindelser med annanstat eller i övrigt rör annan stal. mellanfolklig organisation, myndighet,medborgare eller juridisk person i annan stat eller statslös, om det inte stårklart att uppgiften kan röjas utan att detta stör mellanfolkligaförbindelser eller på annat sätt skadar landet. Sekretess gäller hos annan myndighet än som avses i förstastycket för uppgift som anges där, om det kan antas att det stör Sverigesmellanfolkliga förbindelser eller på annat sätt skadar landet om uppgiftenröjs. I fråga omuppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . De uppgifter som kan vara föremål för utrikessekretess ärsom framgår av första stycket till en början uppgifter som angår Sverigesförbindelser med annan stat. Härmed avses inte bara uppgifter om de egentligautrikespolitiska förbindelserna utan också handelsförbindelser, kulturellaförbindelser m. m. Det måste röra sig om förbindelser på nationell nivå. Andrauppgifter som kan vara omfattade av utrikessekretess är uppgifter som rör annanstat, mellanfolklig organisation, myndighet, medborgare eller juridisk person iannan stat eller statslös. Här ställs inte några krav på att det skall röra sigom uppgifter med direkt anknytning till förbindelser. Utrikessekretessen hos regeringen och hosutrikesrepresentationen (svens ka beskickningar, konsulat och delegationer hos mellanfolkliga organisatio ner, t. ex. FN och ) gäller enligt första stycket med ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att sekretess är huvudregeln medan utrikessekretessen hos annan myndighet (se andra stycket) gäller med ett rakt skaderekvistt, något som innebär presumtion för offentlighet. Sekretessgra den diskuterades ingående vid sekretesslagens tillkomst. I den departe mentspromemoria som föregick regeringsförslaget (prop. 1979/80:2) hade föreslagits att ett rakt skaderekvisit skulle gälla i samtliga fall, dvs.sekretess skulle endast gälla om det kunde antas att röjande av uppgifter skulle störa mellanfolkliga förbindelser eller på annat sätt skada landet. Förslaget föranledde viss remisskritik. Det föredragande statsrådet konstate- 307 rade attdet var fråga om ett område där det i och för sig kunde vara av stort KU1985/86:25 intresseför den allmänna debatten och opinionsbildningen att information Bil. Han framhöll dock det nödvändiga i att sekretess kunde upprätthällasi sådan utsträckning att kontakter med andra länder pä detutrikespolitiska planet inte försvårades eller omöjliggjordes. alltförstort mått av öppenhet skulle kunna medföra svårigheter och leda till attutrikesförvaltningens behov av information skulle bli sämre tillgodosett. Föruppgiftet; hos regeringen och inom utrikesrepresentationen borde därför gälla ettomvänt rekvisit, dvs. presumtionen vara för sekretess.