bet · G901KU15 · 1985-12-31 00:00:00 — Somexempel på privatisering av verksamhet som bör förhindras anges imotionen det arrangemang som vid motionstillfället diskuterades i Åre mellankommunen och företaget . Enligt ett avtalsförslag i saken skulleSkånska överta ansvaret för kommunens tekniska sektor (vatten, KU 1985/86:15avlopp, vägväsende, snöröjning, teknisk service etc). EnUgt motionärerna kanett arrangemang av aktuellt slag medföra olika - i motionen närmare angivna -negativa konsekvenser. I motionen anges att den kanske mest allvarligakonsekvensen blir att kommuninvånarnas medborgarrättsliga situation starktförsämras, bl. a. genom att i verksamhet gällande offentlighetsprincipoch andra grundlagsenliga rättigheter ersätts med ett privat företags heltgodtyckliga sekretess; ingen kan åberopa grundlagen eller kommunallagens kravpå insyn eller lika behandling. Motionärernas slutsats är att privatisering avkommunal verksamhet av aktuellt slag innebär ett hot mot de medborgerliga fri-och rättigheterna genom att medborgarnas möjligheter att i demokratisk andafölja och påverka den offentliga verksamheten inskränks och genom denupplösning av det ansvarsförhållande i vilket kommunförvaltningen står tillinvånarna. I motionen framhålls vidare att en kommun i och för sig för vissasmärre uppgifter skall kunna anlita entreprenör, t. ex. från bygden, utan attdetta medför nackdelar men att ett fenomen av Årefallets typ representerarnågot som i medborgarnas och demokratins intresse bör förhindras. Kommuns befogenhet att låta annan sköta vissaförvaltningsuppgifter går tillbaka på 11 kap. 6 § tredje stycketregeringsformen. Enligt detta stadgande kan förvaltningsuppgift överlämnas tillbolag, förening, samfällighet, stiftelse eller enskild individ. Innefattar denmyndighetsutövning skall det dock ske med stöd av lag. Kommunfullmäktigei Åre beslöt att det avtalsförslag som upprättats mellan Årekommun och Skånska inte skulle godkännas utan att i stället vissa andralösningar av den aktuella verksamheten skulle utredas. Det kan nämnas att avtalsförslaget,som gällde drift och underhåll av kommuntekniska anläggningar i Åre kommun,innehåller en bestämmelse av innebörd att kommunens ansvar gentemot allmänheteninte skall påverkas av avtalet. Regeringensskrivelse 1984/85:202 I regeringens skrivelse 1984/85:202 om den offentligasektorns förnyelse redovisas bl. a. regeringens syn på service och valfrihet iden offentliga sektorn. I det sammanhanget tas diskussionen om privatisering avohka kommunala och landstingskommunala verksamheter upp. I skrivelsen anförs ifråga om samhällsservice genom kommersiell privat verksamhet, dvs. verksamhet ivinstsyfte, bl. a. att riskerna för fördelningspolitiska snedvridningar därmåste betraktas som mycket stora. I skrivelsen (s. 11) anför vederbörandedepartementschef därefter följande: Riskernaär störst inom områden som vård, omsorg och utbildning. När det KU 1985/86:15gäller mer tekniska tjänster - som sophämtning, gaturenhållning, fastighetsunderhåll- finns mera sällan fördelningspolitiska invändningar mot privataentreprenörer. Omständigheterna i det enskilda fallet kan vara sådana att enprivat entreprenad är den för kommunen lämpligaste lösningen. Kommunen bör docksjälv bevara sådan kompetens på området att den kan genomföra en reell prövningav det arbete entreprenören utför. I många fall är det nödvändigt attupprätthålla en beredskap för att ta över om så krävs. Man måste dock vara klaröver att en entreprenadlösning alltid begränsar medborgarnas möjligheter tilldirekt påverkan. I skrivelsenberörs därefter inte närmare frågan om privatisering av mer tekniska tjänsterutan i första hand behandlas privatiseringsdebatten rörande sociala insatseroch utbildningen. 8.Telefonsammanträden med kommunala nämnder I motion 1984/85:569 av m.fl. (s) yrkasatt hos regeringen begär en översyn av kommunallagen med syfte attöppna möjligheterna till telefonsammanträden i kommunala styrelser och nämnder. Motionärerna framhåller att det i rättspraxis fastslagitsatt kommunala sammanträden per telefon strider mot kommunallagen. Beslut somfattas vid sådana sammanträden har upphävts efter besvär såsom tillkomna i ickelaga ordning. Enhgt motionärerna bör telefonsammanträden komma i fråga i förstahand för t. ex. extra sammanträden eller när det kan vara svårt attsamla ledamöterna till ett sammanträde. Om möjligheten öppnas att ordnatelefonsammanträden får detta inte medföra brister i beslutsunderlag elleroklarheter i hur sammanträdet skall genomföras och beslut skall fattas. Utskottet behandlade (KU 1982/83:21) en motioninnehållande ett motsvarande förslag. Utskottet konstaterade då att någotuttryckligt förbud mot telefonsammanträde inte fanns i kommunallagen men attden ståndpunkten intagits, bl. a. av civilministern i ett frågesvar ,att sådana sammanträden inte stod i överensstämmelse med gällande reglering.Utskottet ansåg att man av såväl principiella som praktiska skäl borde ståfast vid den ståndpunkten, varför den aktuella motionen avstyrktes. Demokratiberedningen har i sitt betänkande (SOU 1985:29)Principer för ny kommunallag, vilket undergår remissbehandling,tagit upp frågan om möjligheten till telefonsammanträden i styrelsen och iövriga kommunala nämnder. Beredningen anför i saken följande (s. 84 f.): Beredningenanser att det kan finnas behov av telefonsammanträden för KU 1985/86:15 brådskanderutinärenden eller för rutinbeslut när det är svårt att samla ledamöternatill ett sammanträde. Det finns dock vissa risker med detta. kan ledatill oklarheter om hur sammanträden skall genomföras och hur Om ett beslut som fattas vid telefonsammanträde överklagas,kan bevissvårigheter uppstå t. ex. i fråga om beslutet tillkommit i Denna typ av problem måste därför utredas innan möjligheter I detta sammanhang vill beredningen peka på att frågan harsamband med att lagstöd saknas för att delegera brådskande ärenden. Möjligheternatill att anordna telefonsammanträden kan därför vara ett alternativ till att gelagstöd för att delegera i brådskande ärenden. I motion 1984/85:570 av () och IngemarKonradsson (s) yrkas att hos regeringen anhåller om förslag tillsådan ändring i lag om kommunalt partistöd (1969:596), att det blir möjligt förkommuner och landsting att införa avtrappningsregler för partistödet vidmandatförändringar mellan partier. I motionen föreslås att avtrappningsregler införs förkommunalt partistöd i syfte att minska de ekonomiska nackdelar som ett partidrabbas av vid kraftig tillbakagång i ett val. Det erinras om att det påriksdagsområdet finns bestämmelser om avtrappning av partistöd vid förändringarberoende av ändrat valresultat för parti. I motion 1985/86: K610 av m.fl. (fp) yrkasatt hos regeringen begär förslag om ändring i lag om kommunaltpartistöd så att det blir möjligt för kommuner att införa avtrappnings- ochupptrappningsregler {yrkande 8) samt att hos regeringen begär förslagom ändring i lag om kommunalt partistöd så att det blir möjligt för kommunernaatt uppdela partistödet i en fast och en rörlig del (yrkande 9). Enligt motionärerna medför det partistöd som kommunerna har rätt att betala ut till i fullmäktige representerade partier, dvs. ettvisst belopp per mandat, att ett parti som kraftigt går tillbaka mandatmässigti ett val kan komma att drabbas av stora ekonomiska svårigheter, något somsammanhänger med att vissa fasta kostnader kan vara svåra att snabbt avveckla.Enligt motionärernas mening borde kommunerna få rätt att på samma sätt somgäller i fråga om partistödet på riksdagsområdet dela partistödet i en fast ochen - efter mandattilldelning - rörlig del samt få använda sig av avtrappnings-och upptrappningsregler av stödet vid förändringar efter val. I motion 1985/86:K806 av ()yrkas att beslutar om att hos regeringen begära förslag innebärandeatt lagstiftningen angående det kommunala partistödet ändras så att stödetutgår med dels ett grundbelopp, lika för alla representerade partier, dels ettbelopp i relation till antalet mandat. Enligt motionen får de minsta partierna i kommuner ochlandsting på grund av det kommunala partistödets utformning ofta arbeta med mycket 14 Motionären anger som skäl för sitt förslag om ett grundbelopp KU1985/86:15 att alla politiska partier har vissa nödvändiga grundkostnader somlokalhyra, möteskostnader, stöd till länsorganisation m. m. I lagen (1969:596) om kommunalt partistöd stadgas attkommun får lämna ekonomiskt bidrag till politiskt parti som under den tidbeslutet om bidrag avser är representerat i kommunens fullmäktige. Beslutetskall innehålla att bidrag utgår till varje sådant parti med samma belopp förvarje plats som partiet har i fullmäktige. Lagen skall hamotsvarande tillämpning på landstingskommun och landsting. Utskottet har vid flera tillfällenbehandlat olika motionsförslag gällande det kommunala partistödetskonstruktion. Senaste gången var (KU 1984/85:6) då utskottet behandladeett motionsförslag om att samma princip som gäller det statligapartistödet, dvs. ett för alla bidragsberättigade partier lika stortgrundbidrag samt därutöver ett visst bidrag per mandat, borde införas på detkommunala området. Utskottet anförde följande: Utskottet har vid sin behandling åren 1981, 1982 och 1983av förslag med samma syfte som det nu föreliggande hänvisat till den kopplingmellan partistödet på statlig och nivå som gjordes i 1972 årspartistödsbeslut. Frågan om det kommunala partistödets konstruktion har därföransetts endast böra prövas inom ramen för en allmän översyn av partistödet,vilken bör föregås av förhandlingar mellan de politiska partierna. Som tidigareredovisats ingår en undersökning av det kommunala partistödet idemokratiberedningens arbetsuppgift. Beredningen skall ta fram uppgifter omstödåtgärdernas omfattning på nationell, regional och lokal nivå, i vilkenutsträckning medel omfördelas mellan olika nivåer inom de politiska partiernaoch vilka modeller för beräkning av det kommunala partistödet som i praktikentillämpas i kommuner och landstingskommuner. Enligt utskottets mening kan det uppkomma behov avpartiledaröverläggningar om formerna för det nuvarande partistödet såsom ettresultat av den kartläggning som sker inom demokratiberedningen. Dennaberäknas enligt vad utskottet erfarit vara avslutad . Utskottet hemställde att vad som sålunda anförts medanledning av motionen borde ges regeringen till känna som mening.Riksdagen följde utskottet. Den kartläggning av det kommunala partistödet som ingått idemokratibe redningens uppgifter har redovisats i en av universitetslektorn, fil. vid statsvetenskapliga institutionen, dagtecknad rapport (Ds C 1985:8) Det kommunala partistödet. Demokrati beredningen har i sitt betänkande (SOU 1985:28) Aktivt folkstyre i 15 kommuneroch landsting inte föreslagit någon ändring av partistödet. KU 1985/86:15Beredningen har angivit att den efter att ha tagit del av rapporten anser attkommunerna och landstingen har tillfredsställande utrymme att ge ekonomisktstöd till de politiska partierna. I motion 1985/86:K718 yrkande 3 av () yrkasatt beslutar att hos regeringen begära förslag till ändring av lagenom statligt stöd till politiska partier i enlighet med vad som anförts imotionen. Motionären föreslår att 3 och 6 §§ lagen om statligt stödtill politiska partier ändras. Enligt förslaget skall det, för att partistödskall utgå till ett i riksdagsval deltagande parti, räcka att partiet erhållit1 % av rösterna i stället som . I motionen anges närmarehur sådant partistöd skall beräknas. Förslaget innebär vidare att under sammaförutsättningar s. k. grundstöd skall utgå. Stöd enligt lagen (1972:625) om statligt stöd tillpolitiska partier utgår dels som partistöd, dels som kanslistöd. För attpartistöd skall utgå till i riksdagsval deltagande parti, som ej blivitföreträtt i , fordras att partiet erhållit av rösterna.Partistödet utgår med visst belopp per mandat. I 3 § i lagen finns bl. a.bestämmelser om beräkningen av partistöd till parti som erhållit mellan 2,5 och4 % av rösterna och som inte blivit företrätt i . Kanslistöd utgår iform av grundstöd och tilläggsstöd. Enligt 6 § utgår grundstöd till parti somvid riksdagsval erhållit av rösterna. Kostnadsansvaret för ersättningar till kommunalt förtroendevalda I motion 1984/85:1121 av och (båda s) yrkas att som sin mening ger regeringen till kännavad som i motionen anförts beträffande kostnadsansvaret för de förtroendevaldasersättningar. I motionen redogörs 1983 beslutad lagändring ikommunallagen varigenom kommuner och landsting gavs möjlighet att ersättaförtroendevalda för faktisk förlust av arbetsförtjänst i samband medfullgörande av kommunala uppdrag. Motionärerna erinrar om att vederbörandedepartementschef i lagstiftningsärendet tagit upp frågan om lagstiftningenskulle kunna resultera i en kostnadsövervältring från de förtroendevaldasarbetsgivare till landsting resp. kommuner. I motionen åberopas följandeavsnitt i den aktuella propositionen (1982/83:97 s. 28): En frågasom bör granskas med särskilt intresse vid den kommande KU 1985/86:15uppföljningen gäller en eventuell kostnadsövervältring mot kommuner ochlandstingskommuner. Flera arbetstagargrupper har.i dag en sådan situation attde med bibehållen lön kan fullgöra kommunala förtroendeuppdrag. Andra grupperhar inte arbetstiden reglerad på ett sådant sätt, att tjänstledigheter behöverutnyttjas för fullgörande av förtroendeuppdrag. Skulle den ändradelagstiftningen medföra att dessa grupper börjar kräva ersättning frånkommunerna och landstingskommunerna för förlorad arbetsförtjänst har i självaverket en kostnadsövervältring inträffat. Ett sådant förhållande kan enligt minmening aktualisera en förnyad prövning av frågan om kostnadsansvaret skallläggas hos de förtroendevaldas arbetsgivare eller hos kommunerna ochlandstingskommunerna. Enligt motionärerna bör stor uppmärksamhet ägnas åt fråganom kostnadsansvaret för de förtroendevaldas ersättningar. Med hänvisning tilldet refererade uttalandet i propositionen förordar motionärerna att regeringenredovisar sakläget och framlägger förslag till åtgärder i syfte att undanröjade angivna hindren. Gällande regler m. m. De i motionen åsyftade bestämmelserna om ersättning tillförtroendevalda finnsi2kap.29 §och3kap. 16 § kommunallagen. Enligt dessaparagrafer får fullmäktige besluta att det till ledamot och suppleant ifullmäktige eller beredning och till ledamot och suppleant i styrelsen ellerannan nämnd skall i skälig omfattning utgå ersättning för resekostnader ochandra utgifter som föranleds av uppdraget, förlorad förtjänst samt arvode,pension och andra ekonomiska förmåner. Bestämmelserna trädde i kraft den 1 juli1983. Utskottet behandlade (KU 1984/85:6) eftmotionsförslag vari förordades ett riksdagsuttalande av innebörd att allakommunalt förtroendevalda borde erhålla arvode enligt enhetliga regler.Utskottet avstyrkte motionen under hänvisning bl. a. till att de nyaersättningsbestämmelserna för förtroendevalda varit i kraft alltför kort tidför att man skulle ha en bestämd uppfattning om hur dessa verkar och till attutveckhngen på området följdes av demokratiberedningen. ledamöter i utskottet reserverade sig tillförmån för motionen. 1 motion 1984/85:1139 av m.fl.(c) yrkas med hänvisning till vad som anförts i motion 1984/85:1138 att beslutar att hos regeringen begära förslag om sådan ändring av kommunallagen att det är förenligt med den kommunala kompetensen att i en kommun införa vårdnadsersättning. I motion 1984/85:1138 anger motionärerna att börgöra ett klargörande uttalande att det är förenligt med den kommunala kompetensen i -, 2 1985/86. att i enkommun införa vårdnadsersättning och att, om ett riksdagsuttalande i KU1985/86:15 denna fråga förutsätter en ändring av kommunallagen, så bör ske. Frågan huruvida vårdnadsersättning är förenligmed de kommunala kompetensbestämmelserna har vid olika tillfällen prövatsgenom kommunalbesvär, varvid domstolarna ansett detta ej vara fallet. riksdagsbehandling m. m. Motioner med samma innebörd som den här aktuella harbehandlats av utskottet , de båda senaste gångerna åren1983 (KU 1982/83:21) och 1984 (KU 1984/85:6). Utskottet har varje gång avvisatframförda förslag om ändringar i lagstiftningen som möjliggör införandet avvårdnadsersättning. har därefter följt utskottet. reserveradesig moderata samlingspartiets, och ledamöter iutskottet. De ansåg att regeringen borde lägga fram förslag om ändringar av denkommunala kompetensen i fråga om vårdnadsersättning. reserverade sigmoderata samlingspartiets och ledamöter i utskottet. Deförordade att kommunallagen ändrades så att tveksamheten om kommuners rätt attge vårdnadsersättning undanröjdes, en fråga som reservanterna ansåg attregeringen borde tillse att den utreddes. I ett särskilt yttrande av enföreträdare för angavs att frågan om kommuns rätt att utgevårdnadsersättning möjligen kunde komma i ett nytt läge beroende på utgången avett mål (5523-1984) vid kammarrätten i gällande ett överklagatkommunalt beslut angående bidrag till barnfamiljer med stöd avsocialtjänstlagen. a. av detta skäl ansågs det därför inte påkallat attriksdagen begärde en utredning. Kammarrätten i har genom dom den 25 januari 1985upphävt det nyssnämnda beslutet. Domstolen konstaterade bl. a. att utbetalningav de ifrågavarande bidragen inte var en angelägenhet och att detbeslutande organet därför överskridit sin befogenhet. I dom den 20 januari 1986beslöt regeringsrätten att kammarrättens dom inte skulle ändras. Regeringen () har den 12 december 1985beslutat att inte vidta någon åtgärd med anledning av framställningar frånGrästorps, , , , och Ystads kommuner om attregeringen skall verka för en lagändring som gör det möjligt för kommun attinföra vårdnadsersättning för vård av egna barn. I motion 1984/85:1505 yrkande 2 av m.fl.(fp) yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om delning av kommuner. I motionen anges att kommunsammanslagningarna medfört problem, o något sombevisas av att ett antal kommuner delats upp i mindre kommuner KU1985/86:15 igen. Motionärerna anser det mycket angeläget att gå vidare på deninslagna vägen och dela på kommuner där intresse finns. I motion 1984/85:1554 yrkande 2 av m.fl.(c) yrkas att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad imotionen anförts rörande delning av kommuner. I motionen anges att man från sida ärberedd att tillmötesgå lokala önskemål om kommunindelning när de är ägnade attstärka den kommunala demokratin och att det är beklagligt att densocialdemokratiska regeringen tillgripit en annan praxis på detta område.Enligt motionärerna är det mycket angeläget att praxis i fråga omindelningsändringar snabbt förändras till en mera positiv attityd. I motion 1984/85:2225 yrkande5 av och (båda fp) yrkas att uttalar att delning av kommuner bör kunnagenomföras enligt vad i motionen anförts. I motionen anges att frågan om delning av flera kommunermåste hållas aktuell. I motsats till vad som var fallet medkommunsammanslagningar anser motionärerna emellertid att initiativet tilldelning av kommuner bör komma från kommuninvånarna själva, inte som diktatuppifrån statsmakterna. Motionärerna anger vidare att de anser att omkommuninvånarna själva vill det och om ekonomiska förutsättningar föreliggermåste staten ha en positiv grundinställning till delning av kommuner. I motion 1985/86:K610 yrkande 2 av m.fl.(fp) yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om delning av kommuner. I motionen anges bl. a. att erfarenheterna från detidigare kommunsammanslagningarna inte är odelat positiva. Motionärerna, somerinrar om att de borgerliga regeringarna medverkade till vissakommundelningar, anser att en fortsatt delning av storkommuner bör ske, därintresse härför föreligger. Det anges vidare i motionen att initiativet tillkommundelning bör komma från kommuninvånarna själva, inte som diktat uppifrånstatsmakterna. I motion 1985/86:K616 yrkande 1 av () yrkas attriksdagen beslutar ge regeringen till känna vad som i motionen anförts omprinciper för delning av kommuner. I motionen anges att i många fall den enda verkligamöjligheten till förbättrad demokrati är att en kommun delas. Detanges vidare i motionen att inte kan acceptera regeringens hållningtill de lokala initiativ som tas på förevarande område och attkommunsammanslagningarna inte kan rättfärdigas enbart genom en positivhållning till lokala organ. Förslag som överensstämmer med de nu föreliggande harbehandlats av utskottet tidigare, senaste gången (KU 1984/85:6) då utskottet avstyrkte en partimotion i saken från . ledamöter reserverade sigtill förmån för motionen. följde KU 1985/86:15 I utskottetsmotivering angavs bl. a. att utskottet inte funnit anledning aft frångå denståndpunkt som intagits (KU 1982/83:21) med anledning avmotionsyrkanden med i huvudsak samma syfte. framhöll den gången attkommunaldemokratiska skäl kunde motivera att en kommundelas men att utskottet förordade att problemen med den kommunalademokratin i första hand borde lösas på annat sätt än Majoritetsmarkeringar i det kommunala styrelseskicket Imotion 1984/85:1554 yrkande 3 av m.fl. (c) yrkas attriksdagen beslutar att hos regeringen begära en utvärdering av effekterna förden kommunala demokratin av majoritetsmarkeringarna. Enligtmotionärerna börjar allt fler negativa konsekvenser komma som en följdav de kraftiga majoritetsmarkeringar i det kommunala styrelseskicket som variti bruk ett drygt decennium, innebärande att den politiska majoriteten i enkommun tar hand om alla ordförandeposter och kommunal- och landstingsrådspostermedan oppositionen hänvisas till andre vice ordförandeposter och eventuellanyinrättade oppositionsrådsposter i bästa fall. Enligt motionärerna har dettalett till att maktkoncentrationen ökat och att minoritetens insyn ochinflytande har försvagats. Det anges att från många håll nu framförts denmeningen att nivån och kvaliteten på det kommunala meningsutbytet försämrats,framför allt som en följd av oppositionens försvagade arbetsförutsättningar.Vidare anges i motionen att det finns oroväckande tendenser att alltmer av detkommunala beredningsarbetet flyttas över till organ som ligger utanförnämnderna, exempelvis kommunal- och landstingsrådsberedningar. Enligtmotionärerna kan då nämndsammanträdena utvecklas till mycket nedkortade träffardär beredningar och partigrupper endast i protokollet låter registrera sinaintagna positioner. Det hävdas i motionen att rollen som politisk minoritet i ettsystem som utvecklas i denna riktning blir allt mindre meningsfull. Enligtmotionärerna är det angeläget att en utvärdering av majoritetsmarkeringarnaseffekter kommer till stånd. Det anges vidare i motionen att det genom denbeskrivna utvecklingen förefaller som om makten alltmer förskjuts till deprofessionella heltidspolitikerna, vilka ofta utgör ett markant inslag i desnäva beredningsorgan som håller på att utvecklas. Enligt motionärerna är detangeläget att också deras allt starkare roll görs till föremål för enutvärdering. Gällandebestämmelser m. m. I2 kap. 23 § kommunallagen finns bestämmelser om rätt att få till stånd proportionella val av bl. a. styrelse, annan nämnd och beredning. Detsamma gäller de lokala organ som utgör nämnd i kommunalrättslig mening. 13 kap. 10 § kommunallagen finns motsvarande bestämmelser för styrelsens val av 20 beredningsorgan(arbetsutskott, avdelning, delegation och beredning), vare KU 1985/86:15 sigtill organet delegerats beslutanderätt eller organet enbart tillagts beredandeuppgifter. Enligt hänvisning i 3 kap. 13 § till sistnämnda lagrum gällermotsvarande för nämnds val av beredningsorgan. Antalet ledamöter i styrelse fårej understiga fem (3 kap. 2 § kommunallagen). Något minimiantal ledamöter iandra organ har ej föreskrivits. För fullmäktiges val av ordförande och viceordförande i styrelsen och nämnder och av heltidsen-gagerade förtroendevalda(kommunal- och landstingsråd) är bestämmelserna om proportionella val intetillämpliga.