bet · G901FiU30 · 1985-12-31 00:00:00 — konsumtionenicke är förenlig med målsättningen att höja tillväxttakten i FiU 1985/86:30 svensk ekonomi genom en ökning av industrisektorn. De kraftigt förbättrade vinsterna i näringslivet harskapat förutsättningar för en hög tillväxt i investeringarna. För attåstadkomma ett permanent överskott i bytesbalansen och bibehållen högsysselsättning måste industrikapaciteten öka vilket också ställer krav på högtillväxt i investeringarna. Från den synpunkten är konsumtionstillväxten underår 1985 och innevarande år alltså alltför snabb. Kraven på högreinvesteringar för att nä en balanserad tillväxt innebär att konsumtionsökningenoch då särskilt ökningen av den kommunala konsumtionen måste hållas tillbaka.Det kan visserligen hävdas att industriproduktionen har haft en god utvecklingunder senare år. Utskottet måste emellertid konstatera att expansionstaktenmattats av vilket kontrasterar mot den utvecklingsprofil som i 1984 årslångtidsutredning angavs vara förenlig med en väg mot balans (FiU1984/85:6). Investeringskraven enligt LU-84 jämförda med det faktiska utfalletframgår av följande tabell. Industrins produktion och bruttoinvesteringar 5,9 5,2 5,3 8,0 9,2 22,4 Utskottet vill understryka att en utveckling mot balans iden svenska ekonomin förutsätter en fortsatt markant sänkning av pris- ochlönestegringstakten. Om en sådan successiv neddragning inte kommer till ståndfram kommer - som även framhålls i propositionen - den gynnsammakonkurrenssituation som åstadkommits genom 1981 och devalveringar attreduceras till ett tillfälligt positivt mellanspel i en långsiktigt nedgåendeutveckling. devalverades den norska kronan med12%. Denna åtgärd får för knappast någon effekt på den svenskaekonomins utveckling. Detta förklaras av att den svenska kronan genom vårvalutakorgs konstruktion gentemot andra för vår handel vikfiga valutor deprecierasmed något . Eftersom den del av den svenska utrikeshandeln somkonkurrerar med norska företag endast utgör 1 ä innebär detta en vissförstärkning av vår konkurrenskraft. Någon justering av de bedömningar somredovisats tidigare är därför inte nödvändig. Inriktningen av den ekonomiska politiken Utskottet har i det föregående beskrivit den ekonomiskautvecklingen i under innevarande år såsom den kan bedömas. Som bakgrund till den inriktning av den ekonomiska politiken som utskot tet förordar vill utskottet emellertid göra ytterligare några kommentarer. Uppräkningen av tillväxttakten i i den reviderade finansplanen 57 jämfört medbudgetpropositionen är för det första för FiU 1985/86:30 vidkommande blygsam och för det andra förblir den lägre än i de flesta andraindustrialiserade västländer. Detta pekar enligt utskottet tydligt på attväsentliga strukturella brister kvarstår i den inhemska ekonomin. Dessutomär det enligt utskottets mening uppenbart att den vridning avresursanvändningen till förmån för export och investeringar som 1981 och 1982års devalvering åstadkom inte fullföljs. Både och under innevarande årär det konsumtionen som svarar för den alldeles övervägande delen avBNP-ökningen, dvs bidrar till av tillväxten. Fördet tredje vill utskottet stryka under det faktum att det är gynnsammainternationella faktorer i form av halverade oljepriser, sjunkande dollarkursoch lägre internationella räntenivåer som svarar för att bytesbalansen i årkan väntas ge ett mindre överskott. Utan en sådan draghjälp från deninternationella konjunkturen skulle den svenska ekonomins brister vara äntydligare. Derisker för en sämre ekonomisk utveckling i framöver som dessa faktorertyder på framkommer enligt utskottets mening också i de s.k. treårskalkyler sompresenteras i en bilaga till den reviderade finansplanen. I det s.k.lågalternativet, som bygger på mycket gynnsamma förutsättningar, framför allt iform av kraftigt dämpad pris- och kostnadsutveckling ,blir den ekonomiska tillväxten bara . I det s.k. högalternativet,som även det förutsätter en viss dämpning av kostnadsutvecklingen jämfört medhistoriska erfarenheter, uppnås i stort sett ingen tillväxt alls. Denkänslighetsanalys som beskriver vad som händer om oljepriset åter skulle ökatill ca per fat visar att den ekonomiska tillväxten därigenomhalveras. Denna analys kan tjäna som en illustration till hur nödvändigt det äratt genom resurshushållning trygga tillväxt och välfärd. Sparandet i den offentliga sektorn måste ökaför att få ned räntenivån och inflationstakten. Efterfrågan får inte tillåtasöka snabbare än att bytesbalansen kan . Den konkurrensutsatta sektorn ärännu inte tillräckligt stor för att vi skall kunna höja kapacitetsutnyttjandeti ekonomin så mycket som vi behöver för att få en hög tillväxt och högsysselsättning. Det är därför nödvändigt att investeringarna ökar. Förutomen stram finanspolitik krävs väsentligt lägre lönekostnadsökningar än tidigareför att få ned inflationen och öka reallönerna. I annat fall kommer tillväxtenatt avta. Tillväxten är nödvändig för att kunna öka välfärden i form av såvälökade reallöner som ökad social välfärd. En del av utrymmet måste tas i anspråkför att öka investeringarna och förbättra bytesbalansen. Grundläggande förtillväxten är en god konkurrenskraft och god efterfrågan. Detta kan inteåstadkommas genom ökade offentliga utgifter eller genom ofinansieradeskattesänkningar. En sådan politik skulle leda till att budgetunderskottetåter ökade och att inflationen och räntenivån steg. Utskottetkonstaterar mot denna bakgrund att den ekonomiska politiken kommer att ställas inför fortsatt svåra uppgifter. Enligt utskottets uppfatt- 58 ning fyller interegeringens förslag till uppläggning av den ekonomiska politiken de krav som enpolitik för ökad tillväxt ställer. Program för ökad yilväxt FiU 1985/86: 30 Utskottetkonstaterar visserligen att regeringens ekonomiska politik tdl viss del tagitfasta på vad som tidigare anförts i partimotioner från moderatasamlingspartiet, och . Så förespråkas t. ex. nuväsentliga begränsningar av utrymmet för den kommunala expansionen, vilketregeringen tidigare ansett oförenligt med sina fördelningspolitiska ambitioner.Nu beskrivs nödvändigheten av sådana kommunala begränsningar i nästan exaktsamma ordalag som fidigare använts i de nämnda partimotionerna, dvs. attmöjligheterna till reallöneökningar för löntagarna är beroende av begränsningari den kommunala konsumtionsvolymen. Även i vissa andra avseenden har regeringennärmat sig den inriktning av den ekonomiska polifiken som under flera årförordats i de nämnda parti-motionerna. Det gäller t. ex. den aviseradeavregleringen på valutaområdet. Utskottet återkommer till detta. Iflera väsentliga avseenden är emellertid regeringens ekonomiska politikfortfarande fastlåst i gamla socialdemokratiska värderingar. Därigenomförhindras regeringen frän att föra fram förslag om grundläggande förändringari skattepolitik, den offentliga sektorns organisation, regleringssystem m. fl.som enligt utskottets mening är nödvändiga för att stärka marknadsekonomin ochfrämja en bättre ekonomisk tillväxt i . Utskottetvill peka på följande tillväxthinder som måste elimineras för att denekonomiska utvecklingen skall möjliggöra ökade reallöner och ökad välfärd förmedborgarna. Det första tillväxthinder som enligt utskottetmåste elimineras är de ständiga höjningar av skattetrycket som regeringenspolitik medfört. På skattesidan har utvecklingen inneburit höjt skattetryck förhushållen. De svenska hushållens problem är inte att de har för få skatter ochför lågt skattetryck. Problemet är i stället att det samlade skatteuttaget ochden stora statliga upplåningen tar i anspråk en alltför stor del av nationenssamlade resurser. Utskottet anser att ytterligare skattehöjningar inte kanaccepteras. I stället måste vissa sänkningar genomföras av de skatter somdirekt eller indirekt träffar arbete och sparande. Detär angeläget att sänka marginalskatterna. Höga marginalskatter vidgar den s. k.skattekilen, vilket hämmar såväl arbetsutbud som investeringar. Dessutombidrar de höga marginalskatterna till minskad arbets-kraftsröriighet mellanbranscher och yrken, vilket i sin tur hämmar tillväxten. Utskottetanser också att skatteskalan måste återges ett fullständigt inflationsskydd föratt säkerställa att gjorda marginalskattesänkningar blir bestående. Därtillmåste vissa sänkningar genomföras för förmögenhets-, arvs- och gåvoskatterna.Sålunda bör förmögenhetsskatten på arbetande kapital i familjeföretag avskaffas.För att stimulera enskilt aktieägande bör också skatten på riskvilligt sparandeminskas genom att en skattereduktion för aktieutdelningar återinförs. Det ärockså viktigt att förändra skattesystemet så att kapitalröriigheten främjas.Slutligen anser utskottet att den statliga fastighetsskatten skall avskaffas. Utskottet anser/ör detandra att en ytterligare och fortsatt åtstramning av finanspolitiken ärnödvändig, både för att skapa bättre förutsättningar FiU 1985/86: 30 för ensänkt räntenivå och för att bibehålla och helst förstärka konkurrenskraftenför det svenska näringslivet. Denoffentliga sektorns resursanvändning måste begränsas som den enskildasektorn ges mer expansionsutrymme, inte minst för att möjliggöra höjdareallöner. Den åtstramning av finanspolitiken som är nödvändig för att få nerinflationstakten till den nivå som krävs för en gynnsam utveckling av densvenska utrikeshandeln bör ske enbart genom utgiftsminskningar.Utgiftsminskningar är också nödvändiga för att finansiera nödvändigaskattesänkningar och för att minska budgetunderskottet. Utskottetvill ta avstånd frän regeringens ambition att skapa ettpositivt kollektivt sparande. När underskottet i den totala offentliga sektornhar undanröjts bör enligt utskottet en fortsatt stram utgiftspolitikkombineras med skattesänkningar så att det för samhällets utvecklingnödvändiga sparandet kan ske inom den privata sektorn. Utskottetanser ett ökat hushållssparande såväl realt som finansiellt vara angeläget föratt bidra till balans i samhällsekonomin. I utskottets betänkande om sparandethar företrädare för m, fp och c framfört ett antal konkreta förslag fillstimulans av hushållssparandet. Enfortsatt stram polifik gentemot kommunsektorn är enligt utskottet nödvändig.Minskningen av statsbidragen måste också kombineras med färre statligaregleringar för den kommunala verksamhetens utformning. Deninriktning av besparingarna i statens utgifter som utskottet förordar riktarsig främst mot den offentliga konsumtionen och de offentliga transfereringarna,medan de offentliga investeringarna i allt väsentligt undantas. Statsbidragentill arbetslöshetskassorna bör begränsas. Subventionerna pä bostadsområdetmåste minskas. Utskottet anser också att ett antal statliga företag börutförsäljas. Fördet tredje måste den offentliga sektorn avmonopoliseras. Via lagstiftning ochsubventioner har den offentliga sektorn i praktiken erhållit monopol påproduktion av ett flertal tjänster, t. ex. barnomsorg, sjukvård, åldringsvårdoch utbildning. På dessa områden finns det därför föga konkurrens och storahinder för nyetableringar. Utskottet anser det väsenUigt att alla möjlighetertill ökad konkurrens och ökad effektivitet inom tjänsteproduktionen tas tillvara. Därigenom skulle också en ökad valfrihet för kunder och konsumenterskapas. En ökad konkurrens kan i de flesta fall väntas leda till attinnovationsförmågan ökar och utskottet anser därför att ett antal offentligamonopol måste avskaffas. Inomden kommunala sektorn bör t. ex. effektiviteten kunna öka genom bl. a. störreinslag av anbudsförfarande och privata entreprenader. Utskottet anser att detär väsentligt att privata initiativ uppmuntras inom områden som hittillshuvudsakligen förbehållits den kommunala eller statliga sektorn. En sådanstörre variafionsrikedom inom tjänsteutbudet befrämjar inte bara valfrihetenför konsumenter och näringsidkare utan skapar också större valfrihet för demsom arbetar i den offentliga sektorn att välja arbetsgivare. Enfiärde typ av tillväxthinder som utskottet anser måste avskaffas är den byråkrati och regleringsapparat som byggts upp . "" Valutaregleringenär ett sådant tillväxthämmande inslag i den ekonomis- FiU 1985/86: 30 kapolitiken. Utskottet hälsar därför med tillfredsställelse även den partiellaavreglering som aviseras. Utskottet kan emellertid inte dela regeringensuppfattning att väsentliga delar av regleringen skall bestå utan anser attavvecklingen bör vara fullständig. Utskottet återkommer till de närmare skälenför detta. Utskottetanser också att prisregleringen skall avskaffas. Regeringen har sedan 1982fillämpat prisreglering i större eller mindre grad under totalt sett mer än ettårs tid. Sådanaständiga ingrepp innebär enligt utskottet att prismekanismerna sätts ur speloch marknadsekonomin därigenom fungerar sämre. Utskottetanser vidare att en reformering av arbetsmarknadslagstiftningen är nödvändig.Sålunda skulle ökade möjligheter till provanställning kunna förbättraarbetsmarknadens funktionsduglighet. Ytterligareett hinder utgörs av den hårt reglerade bostadssektorn. Utskottet förespråkarminskade subventioner, slopandet av den statliga fastighetsskatten och enavbyråkratisering för att revitalisera denna marknad. Slutligenmåste de kollektiva löntagarfonderna avskaffas. Därmed ökar viljan och förmågantill nyinvesteringar, risktagande och nyetableringar hos både små och storaföretag. FondsociaUsmens upphörande bör enligt utskottet åtföljas av enförstärkning av den enskilda äganderätten. Fondernas avveckling bör därför skegenom att tillgångarna används som sparpremier för ett individuellt sparande iaktier inom ramen för allemanssparandet. Sammanfattningsvisanser utskottet att den inriktning av den ekonomiska politiken som utskottetovan förordat skulle ge stabila spelregler för företag, kommuner ochkonsumenter. Därtill kommer att förutsättningarna för en varaktig nedväxling avden svenska pris- och kostnadsnivån till vad som gäller i våra viktigastekonkurrentländer skulle väsentligt underlättas. Utskottet vill slufligen återbetona det helt avgörande i att så sker. Om den ekonomiska politiken skullemisslyckas på denna avgörande punkt skulle arbetslöshet och inflation öka,budgetunderskottet öka, tillväxten utebli och grunderna för en politik för engenerell välfärdsökning försvinna. ovan anfört med anledning av motipnerna 565 (m), 566 (fp), 567 (c)och 600 (c) om inriktningen av den ekonomiska politiken bör som sinmening ge regeringen till känna. Denekonomiska politik som förordas i motion 568 (vpk) innebär en socialisfiskpolitik som totalt avviker från vad utskottet ovan förespråkat. Kommunisternaförespråkar sålunda bl. a. ett nafionellt industrialiseringsprogram isamhällig regi, kraftig expansion av den offentliga sektorn, samhälleligstyrning av investeringarna samt stora skattehöjningar. Utskottet avvisar ensådan ekonomisk politik och avstyrker sålunda mofion 568 yrkandena 1,3,4 och 5. delsutskottets hemställan under 1 a) bort ha följande lydelse: beträffande de allmännariktlinjerna för den ekonomiska politiken a) att medavslag på proposifion 1985/86:150 bilaga 1 j mom. 1 och motion1985/86:568 yrkandena 1, 3, 4 och 5 samt med FiU 1985/86: 30 anledning avmotionerna 1985/86:565 yrkande 1, 1985/86:566 yrkande 1, 1985/86:567 yrkande 1och 1985/86:600 yrkande 1 godkänner vad utskottet anfört och som sin meningger regeringen detta till känna. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i (vpk) anser att delsden del av utskottets yttrande som på s. 23 börjar med "Utskottetkan" och på s. 24 slutar med "nedgående utveckling" bort haföljande lydelse: Sammanfattningsvishar den svenska ekonomin utvecklats positivt i följande avseenden: Exportframgångar för densvenska industrin. Mycket stora vinster inomnäringslivet. Minskande budgetunderskott ochlägre inflationstakt. Tilldenna relativt ljusa bild av utvecklingen som kan förväntas under år 1986bör emellertid också de negativa sidor som kan noteras för de senaste årensutveckling föras fram. Dessa är främst: Minskandemarknadsandelar för industrin på hemmamarknaden Svag reallöneutveckling och tilltagandeförsörjningsproblem för en ökande andel av befolkningen. Reformarbetet inom kommunernahar stannat upp. Nedrustning pågår i en rad kommuner. En kvardröjandearbetslöshet med särskilda problem för ungdomen. Utskottet kan inte mot denna bakgrund helt dela den bedömning rege ringen gör av utvecklingen för . Däremot delar utskottet den analys av det ekonomiska läget som gjorts i motion 568 (vpk). delsden del av utskottets yttrande som på s. 26 böljar med "Utskottethar" och på s. 28 slutar med "yrkande 1" bort utgå. delsden del av utskottets yttrande som på s. 29 börjar med "Utskottetanser" och på s. 31 slutar med "yrkande 1" bort ha följandelydelse: Avden beskrivning av inriktningen av den ekonomiska politiken, som framförs ikompletteringspropositionen och i de borgerliga motionerna 565 (m), 566 (fp)och 567 (c) framgår att skillnaderna mellan den socialdemokratiska regeringensoch de borgerliga partiernas uppläggning av den ekonomiska politiken blivitallt mindre. Utskottetmåste därför konstatera att den nu förda politiken den s.k. tredje vägenspolifik - alltmer avlägsnar sig från den socialdemokratiska regeringspolitiksom tidigare utgått från arbetarrörelsens idétradition. Enavgörande brist i regeringens uppläggning av politiken är främst att den inte sätts in i ett socialistiskt perspektiv, utan främst kännetecknas av att de kapitalisfiska lönsamhetsvärderingarna läggs till grund för den eko- 62 Deninsikten tycks helt saknas att den ekonomiska FiU 1985/86: 30 politiken måstevara en viktig del i klasskampen, där varje ekonomisk-politisk åtgärd gynnareller missgynnar, befäster eller försvagar en viss samhällsklass gentemot enannan. Varje självständig arbetarrörelse har som uppgift att med den ekonomiskapolitikens hjälp främja de breda folklagrens allmänna levnadsvillkor ochstödja dem gentemot den härskande klassen och dess etablissemang. Varjesocialistisk arbetarrörelse måste därutöver ha som uppgift att infoga dennasträvan i en långsiktig strategi för att i grund förändra samhället och befriade underordnade människorna från fåtalsvälde, för att i stället göradem till den stora maktfaktorn i samhället. uppfattning är den kritik av regeringspolitiken som framfördes avvänsterpartiet kommunisterna under den allmänna motionsfiden alltjämt riktig.Därför är det nödvändigt att nu ytterligare betona vikten av en mera långsiktigstrategi för att möta de ekonomisk-politiska problem som genom kapitalismensutveckling blivit alltmer akuta. Dessa problem kan inte lösas genom den tredjevägens politik, som innebär en tillväxt av lönsamhet och produktion utan attnödvändigt reformarbete genomförs på det sociala och samhälleliga området. Dentredje vägen anvisar heller inga förslag till lösningar på utöveren fortsatt stram finanspoHfik i strävan att begränsa budgetunderskottet. Istället kommer den fortsatta inriktningen på ett permanent exportöverskott ochhandel med inriktning mot främst de starka kapitalistiska länderna att geframtida problem för den svenska ekonomin. Regeringen observerar visserligendetta problem genom att peka på de kommande avsättningsbekymmer för svenskindustri som kommer att bli följden av att budgetunderskottskall reduceras kraftigt under resten av 1980-talet. Det bör även framhållasatt såväl svensk export som svenska utlandsinvesteringar har främst inriktatsmot den amerikanska marknaden. I kompletteringspropositionen dras emellertidinga slutsatser av dessa för svensk ekonomi negativa förhållanden. I ställetförordas märkligt nog en fortsatt liberalisering av valutaregleringen. Utskottetkan inte mot här angiven bakgrund acceptera den i den reviderade finansplanenangivna inriktningen av den ekonomiska politiken. Utskottethar tidigare i betänkandet framhållit att regeringen närmat sig de borgerligapartiernas uppfattning vad gäller inriktningen av den ekonomiska politiken.Det bör emellertid påpekas att det fortfarande finns skillnader i förregeringen positiv bemärkelse. Regeringen ger sålunda en högre prioritet åtkampen mot arbetslösheten. Den inser också, trots att den på ett oacceptabeltsätt motverkar de arbetande i avtalsrörelsen genom att driva en inkomstpolitiksom utgår från en borgerlig uppfattning om hur inflafionen skall bekämpas, attåtgärder måste vidtas för att förbättra reallönerna och därvidlag ge denprivata konsumtionen ett större utrymme . Den hävdar också att denoffentliga sektorn och sysselsättningen inom den bör öka även under denärmaste åren. Motbakgrund av vad utskottet här anfört avstyrks motionerna 565 (m) yrkande 1, 566 (fp) yrkande I, 567 (c) yrkande 1 samt motion 600 av () yrkande 1. Enalternativ politik inför 90-talet FiU 1985/86: 30 Utskottet vill inledningsvis understryka att en alternativpolitik inför 90-ta-let endast kan bäras upp av arbetarrörelsen. Landetsekonomiska politik och statens insatser skall inriktas på att bekämpaarbetslösheten. Statsföretag, löntagarfonder, regionalpolitik m. m. böromvandlas till redskap för en arbetsskapande politik. Fördelningspolitikenmåste skärpas och en "återfördelning" till samhället och delönearbetande och sämst bemedlade inledas. Vidare måste försöken att få till stånd ensamarbetspolitik med de borgerliga partierna överges till förmån för en politiksom ställer egna och självständiga alternativ mot kapitalets utveckling. Förstdå och endast då kan arbetslöshetskurvan vändas och fördelningspolitikenförbättras. I betänkandet har tidigare utförligt redovisatsinriktningen av den politik som förordats i motion 568 (vpk).Sammanfattningsvis innebär den följande: - en kontrolleradteknisk utveckling i de arbetandes intresse - ett omfattandeprogram för den offentliga sektorns utbyggnad - en reformeringav arbetsmarknadspolitiken - en ekologiskträtt utformad energipolitik - en beskattningför rättvis fördelning. Utskottet kan till fullo ställa sig bakom en sådan polifik.I likhet med motionärerna delar utskottet också uppfattningen att det ärnödvändigt med en samhällelig styrning av investeringarna till branscher,utbyggnadsprogram och regioner så att dessa när en tillräcklig omfattning. Idetta sammanhang bör en tvångsplacering av delar av företagens likviditet kunnaövervägas om företagens investeringar visar sig ligga på en alltför låg nivå. Med det anförda tillstyrker utskottet motion 568 (vpk)yrkandena 1,3,4 och 5. dels utskottets hemställan under 1 a) bort ha följandelydelse: 1. beträffande de allmänna riktlinjerna för den ekonomiskapolitiken a) attriksdagen med avslag på proposition 1985/86:150 bilaga 1 mom. 1 och motionerna1985/86:565 yrkandena I, 1985/86:566 yrkande 1, 1985/86:567 yrkande 1 och1985/86:600 yrkande 1 godkänner vad som förordats i motion 1985/86:568 yrkande1 och som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört. och (båda c) anser att dels den del av utskottets yttrande på s. 31 som börjarmed "Utskottet avstyrker" och slutar med "yrkande 14" bortha följande lydelse: 64 En viktig förutsättning för en stabil och långsiktigtpositiv ekonomisk FiU 1985/86:30 utveckling är en samlad fördelningspolitikinriktad för rättvisa och valfrihet. En sådan politik är avgörande för attinte olika grupper genom kompensatoriska krav skall omintetgörastabiliseringspolitiska åtgärder. Ett samlat program med en sådan inriktning utgör deförslag på skattepolitikens, familjepolitikens och regionalpolitikens områdesom presenterat. Utskottet vill här erinra om att förslagen bl.a. inneburit: - Det kommunalagrundavdraget höjs från . Det innebär enskattesänkning för alla med . - Den kommunalaskatteutjämningen byggs ut och förstärks med 1 000 milj. kr. Det innebärmöjligheter till rättvisare skatter mellan landets olika kommuner ochlandsting. - Den statligaskatteskalan inflationsskyddas. Det innebär att inflationen inte tillåts attsmyghöja skatten och att avtalsförhandlingarna underlättas. - Gränsen för 50%marginalskatt höjs från till ca . Det innebär attintentionerna i marginalskattereformen fullföljs. - En beskattadoch ATP-grundande vårdnadsersättning om /år införs i en första etapptill dess barnen är .