bet · G901SoU2 · 1985-12-31 00:00:00 — I betänkandet behandlas en motion (m) om inrättande av enansvarsnämnd inom socialvården m.m., en motion (m) om avskaffande av lagen omkrigshjälp samt en motion (vpk) om en riksnorm för socialbidrag. Samtligamotioner avstyrks av utskottet. Vpk-ledamoten reserverar sig till förmån försin motion. I mofion 1984/85:998 av () hemställs, såvitthär är i fråga, att som sin mening ger regeringen till känna vad imofionen anförts om ansvarsnämnd samt förstärkt rättsskydd i övrigt försocialvårdens vårdta-gare. Motionen i övrigt har behandlats av utskottet i betänkandeSoU 1984/ 85:22. I motion 1984/85:1766 av () hemställs attriksdagen hos regeringen begär förslag som syftar till att lagen om krigshjälpupphävs som socialtjänstlagens regler om ekonomiskt biståndkompletteras med för krig och beredskap erforderliga bestämmelser. I motion 1984/85:2780 av (vpk) hemställs medhänvisning till vad som anförts i motion 1984/85:2779 att uttalar atten riksnorm bör utarbetas för att få till stånd mer rättvisa socialbidrag. Ansvaret för befattningshavare inom socialtjänstenMotionen I motion 1984/85:998 av () hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om enansvarsnämnd inom socialvården samt om ett förstärkt rättsskydd i övrigt försocialvårdens' vårdtagare. I motionen anförs bl. a. att hemvårdens äldre har ensvagare rättsställning än sjukvårdens. Motionären anser det angeläget attstärka dessa värdtagares ställning i första hand genom en ansvarsnämnd försocialvården. 1 1985186.12 saml. Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet SoU 1985/86:2 För en analys av ansvarssystemet är det av intresse att.skilja mellan vilka förseelser som kan föranleda ansvar, formerna för attutkräva ansvaret och påföljdssystemet. Allmänna bestämmelser om ansvar för funktionärer ioffentlig verksamhet finns dels i 20 kap. om myndighetsmissbruk m.m., dels i lagen (1976:600) om offentlig anställning. Nuvarande regler tillkomgenom den ämbetsansvarsreform som trädde i kraft . Reformensyftade till att i görligaste mån söka närma den offentliga sektorn till denprivata på ämbetsansvarsområdet. Grundläggande motiv för det nya ansvarssystemetvar samhällsmedlemmarnas intresse av att offentliga funktioner utanovidkommande hänsyn fullgörs på ett riktigt sätt. Det straffrättsliga ansvaret borde inte vara knutet tillnågon viss personkrets, utan i stället utformas så att det kunde tillämpas påenvar som i utövningen av någon sådan funktion satte åt sidan dethandlingsmönster straffbuden var avsedda att skydda. Till det straffbaraområdet hänfördes de allvarligaste angreppen mot intresset av en korrektskötsel av de offentliga funktionerna. Som särskilt straffvärt trädde sådanoriktig myndighetsutövning i förgrunden som medförde förfång eller otillbörligförmån för den enskilde eller det allmänna. Straffansvar för tjänstefel i allmänhetansågs däremot inte längre böra förekomma. I stället skulle gälla ettdisciplinansvar så utformat att det tillgodosåg alla rimliga effektivitets- ochrättssäkerhetskrav. Disciplinansvaret skulle vara så utformat att det kundeutkrävas oberoende av om den förpliktelse som åsidosatts låg inom detavtalsförbjudna området eller var bestämd i avtal. I fråga omkommunaltjänstemän (det stora flertalet) borde avtalsfrihet råda idisciplinfrågor. I bestämdes det straffbara området till trebrottstyper, myndighetsmissbruk/vårdslös myndighetsutövning, mutbrott och brottmot tystnadsplikt, 20 kap. 1-3 §§ (prop. 1975:78, JuU 1975:22, SFS1975:667). I princip ligger samtliga brott under allmänt åtal. En vissåtalsbegränsning till förmån för målsägande finns dock beträffande brott mottystnadsplikt samt - på det privata området - beträffande mutbrott. Givetvis kan åtal även ske om någon i tjänsten begår ettallmänt brott, t. ex. stöld eller bedrägeri. Bestämmelser om disciplinansvar gällande alla arbetstagarehos staten och kommunala arbetstagare med statligt reglerade anställningarfinns i 10 kap. lagen (1976:600) om offentlig anställning (). Här reglerasden offentliga arbetsgivarens möjligheter att ålägga disciplinpåföljd för tjänsteförseelsesom inte är ringa. Disciplinpåföljden är varning och löneavdrag. Beträffandeövriga kommunala arbetstagare finns bestämmelser om disciplinansvar i gällandekollektivavtal. En särskild kommitté, tjänsteansvarskommittén, har haft iuppdrag att företa en i princip förutsättningslös granskning av detansvarssystem som gäller för funktionärer i offentlig verksamhet och har islutbetänkandet Ds Ju 1983:7 Tjänsteansvar i offentlig verksamhet lagt framvissa förslag till förändringar inom ramen för gällande system, medan systemetshuvuddrag föreslås oförändrade. Statliga och kommunala myndigheter och tjänstemän ochandra befatt- SoU 1985/86:2 ningshavare vid dessa står (med vissa undantag somhär saknar intresse) under tillsyn av såväl justitieombudsmännen () somjustitiekanslern (). JO har enligt lagen (1975:1057) med instruktion förjustitieombudsmännen tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhetefterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden.Särskilt skall JO fillse att domstolar och förvaltningsmyndigheter i sinverksamhet iakttar regeringsformens bud om saklighet och opartiskhet och attmedborgarnas grundläggande fri- och rättigheter ej trades för när i den offenfiigaverksamheten. JO får väcka åtal mot en befattningshavare som genom attåsidosätta vad som åligger honom i tjänsten eller uppdraget begått annanbrottslig gärning än tryckfrihetsbrott. JO får också göra anmälan till den somhar befogenhet att besluta om disciplinpåföljd. JO får även föra talan motbeslut som myndigheten meddelar i disciplinfrågan; detta gäller dock barabeslut rörande tillämpningen av bestämmelser i disciplinfrågorna som återfinnsi tjänstemannaförfattningarna. JO kan också uttala krifik mot en myndigheteller befattningshavare. JK skall enligt lagen (1975:1339) om justitiekanslernsfillsyn ha tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagaroch andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. JK har sammamöjligheter som JO att ingripa mot felande myndigheter och tjänstemän. JK skalldessutom vaka över tryckfriheten. Särskilda bestämmelser om tillsynen över socialtjänstenfinns dessutom i 67 och 68 §§ socialtjänstlagen (1980:620) Enligt nämndabestämmelser skall ha tillsyn över i riket,medan inom resp. län skall följa socialnämndernas tillämpning avlagen och se till att socialnämnderna fullgör sina uppgifter på ettändamålsenligt sätt. Ett skydd mot oriktig tjänsteutövningligger också i rätten att överklaga beslut som fattas avförvaltningsmyndigheterna. När det gäller beslut inom kanöverklagande i vissa fall ske genom s. k. förvaltningsbesvär. Det gäller bl.a. i fråga om beslut som gäller någons rätt till bistånd. I andra fall gällerreglerna för kommunalbesvär. Besvären prövas av förvaltningsdomstol. Ansvaret för hälso- och sjukvårdspersonal Fram fill gällde för all personal inomhälso- och sjukvården att varje åsidosättande av författningsföreskrifter föryrkesutövningen var straffbelagt. Lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen m.fl. (tillsynslagen) innehåller inte någon motsvarandestraffbestämmelse. Enligt vad det föredragande statsrådet anförde i proposifionentill fillsynslag (prop. 1978/79:220 s. 19) fanns inte skäl att förhälso- och sjukvårdspersonalen behålla ett allmänt straffansvar som gick längreän det som gällde för offentligt anställda i allmänhet. Givetvis är hälso- och sjukvårdspersonal underkastadereglerna i i den mån en försummelse i tjänsten utgör allmäntbrott, t. ex. vållande till annans död eller vållande till kroppsskada. När detgäller andra förseelser den hålso- och sjukvårdspersonalsom står under tillsyn av underkastade ett SoU 1985/86:2särskilt offentligrättsligt disciplinansvar. Detta ansvar omfattar såväl offentligtverksamma som privatpraktiserande vårdpersonal. Reglerna om disciplinansvar för vårdpersonal finns intagnai 12-14 §§ tillsynslagen, vilka bestämmelser utformats i betydandeöverensstämmelse med motsvarande regler i . Frågor om disciplinansvar enligt tillsynslagen prövas aven specialinstans, . hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd (19 §). I 24 § tillsynslagen stadgas att frågor om disciplinansvarskall tas upp av på anmälan av eller av denpatient som saken gäller eller, om pafienten inte själv kan anmäla saken, ennära anhörig till honom. Även JO och JK har enligt sina instruktioner rätt attbeträffande offentliga befattningshavare anhängiggöra disciplinärenden hosnämnden. Den som gjort anmälan blir, lik.som den mot vilken anmälan riktar sig,part i ärendet med rätt att verka för sakens utredning, få insyn i utredningenoch ta del av utredningsmaterialet. Enligt vad som gällde före den 1 juH 1980hade en patient, som gjort en anmälan, ingen rätt att vidare medverka iärendet. På övriga områden i den offentliga förvaltningen - liksom i privatverksamhet - år fortfarande disciplinärenden i princip en angelägenhet mellanarbetsgivaren/myndigheten och den anställde. Att det, såvitt avser patienter,gjorts avsteg från denna princip motiveras bl. a. med att det för patienternasrättssäkerhet och tilltron till verksamhet ansetts nödvändigtatt patienten ges tillfälle att spela en mera aktiv roll i det disciplinäraförfarandet än den anmälaren i ett disciplinärende i allmänhet har (prop.1978/79:220 s. 26). En pafient har, om beslut gått honom emot,rätt att överklaga detta hos kammarrätten. När det är påkallat från allmänsynpunkt har även rätt att överklaga ett beslut. Även JO och JKhar besvärsrätt, dock att disciplinpåföljd får åläggas eller skärpas på talanav dem endast om det är påkallat från allmän synpunkt (40 §). Av proposifionen (1978/79:220) med förslag tilltillsynslag för hälso- och sjukvårdspersonalen framgår att hemsamariter ochhemvårdare som meddelar sjukvård i hemmet på distriktsläkarens ellerdistriktssköterskans anvisning blir att betrakta som biträden åt läkaren ellersjuksköterskan i denna sin funktion och därmed underkastade tillsynslagensbestämmelser (1 § 2. ), vilket innebär att deras tjänsteutövning i denna del kankomma att granskas av hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd. Däremot omfattas deinte av tillsynslagen när de fullgör andra arbetsuppgifter, även om däri ingårvård av sjuka. Ekonomisk hjälp till enskild i krigstid I motion 1984/85:1766 hemställer () omupphävande av lagen om krigshjälp och komplettering av socialtjänstlagensregler om ekonomiskt bistånd i krig och under beredskap. Gällandebestämmelser SoU 1985/862 Lagen (1964:47) om krigshjälp innehåller bestämmelser ombistånd till den som på grund av krigsskada, utrymning eller andra med krigeller krigsfara sammanhängande förhållanden saknar tillgängliga medel till sittlivsuppehälle eller till erforderlig vård och vars hjälpbehov inte tillgodosespå annat sätt (2 §). Det åligger kommunen att utge krigshjälp till den som ärbosatt i eller eljest tagit uppehåll i kommunen och även, efter länsstyrelsensförordnande, till den som tillfälligt vistas i kommunen (3 §). I varje kommunskall finnas en krigshjälpsnämnd som skall handha kommunens uppgifter enligtkrigshjälps-lagen (6 §). Krigshjälpen utgår i form av kontantbidrag för månad iförskott enligt en taxa som fastställts av regeringen i kungörelsen (1966:500)om krigshjälp. Taxan utgår från basbeloppet enligt lagen om allmän försäkringoch skall beräknas till av en tolftedel av basbeloppet när det gällervuxen person. Socialtjänstlagen (1980:620) ger kommunen det ytterstaansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp de behöver(3 §). Lagen innehåller bl. a. bestämmelsen 16 § att den enskilde har rätt tillbistånd för sin försörjning och livsföring i övrigt om hans behov inte kanfillgodoses på annat sätt. Det är socialnämnden som skall lämna biståndet, ochden enskilde skall därigenom tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Av 3 §krigshjälpslagen framgår att kommunen inte är skyldig att utge ekonomisk hjälpenligt 6 § socialtjänstlagen fill den som är berättigad till krigshjälp. Pågående projektarbete om under beredskapoch krig och har socialstyrelsensamverkat med och medprovplanläggningskommit-tén - civilförsvaret och kommunerna i ett projektarbetemed syfte att ta fram allmänna råd för under beredskap och ikrig. har också deltagit i överläggningarna i frågor somrört ekonomisk hjälp till enskild i detta sammanhang. Detta arbete har lett till att i enframställning till föreslagit attlagen om krigshjälp upphävs och att socialtjänstlagens regler om ekonomisktbistånd anpassas därefter. anför i skrivelsen att nuvarandetudelning av den ekonomiska hjälpen i krig resp. i fred inte längre torde varanödvändig. Ett dubbelt regelsystem medför enligt styrelsens mening risk för entrögare handläggningsordning. anför vidare följande. Den syn på individen som socialtjänstlagen ger uttryck förstämmer vidare illa med den syn som bestämmelserna i lagen om krigshjälp ger.Enligt uppfattning kan socialtjänstlagen i princip tänkastäcka de situationer som anges i lagen om krigshjälp. I en krigssituation måstedet vara angeläget att så långt möjligt är garantera den enskilda individenhjälp. Med nuvarande regler kan praktiska svårigheter också uppstå t. ex. närdet gäller tolkningen av vistelserekvisitet i 3 § lagen om krigshjälp, vilketinte står helt i samklang med socialtjänstlagens vistelserekvisit. Förupphävande av lagen om krigshjälp talar även det förhållandet att ansvaret förledningen av civilförsvaretpå lokal nivå i krig och för beredskapsplanläggningen av SoU 1985/86:2 socialtänstennumera vilar på kommunerna. Detta innebär dock inte att kommunernaär villiga att ta det ekonomiska ansvaret för krigshjälpen: kommunernavill alltjämt vara försäkrade rätten till ersättning av statliga medel försådant bistånd som utgår på grund av krigshändelse, vilket 8 § i krigshjälpslagenför närvarande garanterar. Denna rätt bör kunna fortleva om enbestämmelse av denna innebörd införlivas med socialtjänstlagen. I samband med tillkomsten av socialtjänstlagen gjordes etttillägg till 3 § lagen om krigshjälp (1981:21), vilket fritar kommunerna frånskyldigheten att utge ekonomisk hjälp enligt 6 § socialtjänstlagen till den somsaknar medel på grund av de situationer som har samband med krig. Som 3 § lagenom krigshjälp är formulerad finns emellertid inte något hinder för en kommunsom så önskar att utge ekonomisk hjälp enligt socialtjänstlagen i ettkrigsläge. framställning bereds isocialdepartementet, som inhämtat yttranden från överbefälhavaren, ,. och ,vilka samtliga tillstyrkt framställningen. Normer för socialbidrag Motionen I motion 1984/85:2780 av (vpk) hemställs medhänvisning till vad som anförts i motion 1984/85:2779 att uttalar atten riksnorm bör utarbetas för att få till stånd mer rättvisa socialbidrag. I den senare motionen anförs att frågan om en allmänekonomisk grundtrygghet blir den viktigaste grundstenen inför framtidsplaneringen.Långsiktigt måste enligt motionärens mening formerna för ett införande av etttotalövergripande ekonomiskt och socialt grundtrygghetssystem utredas.Motionären anför vidare att många människor möter ekonomiskasvårigheter. En tredjedel av socialhjälpstagarna erhåller bistånd för attarbetsinkomsterna inte räcker till att täcka de nödvändiga utgifterna, entredjedel av socialbidragen utbetalas på grund av arbetslöshet samt entredjedel av mer traditionella skäl. Det är de fattigaste kommunerna som har destörsta utgifterna för socialbidragen, anför motionären vidare. Nivåskillnadernaär vidare stora mellan olika kommuner. Motionären menar att det behövs åtgärderbåde av kortsiktig och långsiktig karaktär för att garantera människorsekonomiska och sociala grundtrygghet. Att göra socialbidragen rättvisa ochinföra något slags socialförsåkringstillägg skall enligt motionären betraktassom kortsiktiga åtgärder. Enligt 6 § socialtjänstlagen (1980:620) har den enskilderätt fill bistånd av försörjning och sin livsföring iövrigt, om hans behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Den enskilde skallgenom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet skall utformasså att det stärker hans resurser att leva ett självständigt liv. Om den enskildes rätt till bistånd från ochbidragets SoU 1985/86:2 utformning anfördes i propositionen (1979/80:1) omsocialtjänsten bl. a. att syftet var att tillförsäkra den enskilde stöd ochhjälp inom när sådana insatser är nödvändiga för att denenskilde skall kunna klara sin försörjning och sin livsföring i övrigt.Föredragande statsrådet anförde att socialnämnden i varje särskilt fall skullevidta de åtgärder som behövs för att avhjälpa det uppkomna behovet. När detgällde den ekonomiska hjälpen diskuterades ett system med lagfästa miniminormer(s. 185). Föredragande statsrådet anförde att ramlagens syfte att gekorhmunerna möjlighet att anpassa insatserna efter lokala önskemål och behovkunde komma att motverkas genom ett sådant system. Ett sådant innebar också enrisk för att kommunerna i ett ansträngt ekonomiskt läge undviker att lämnabistånd i större utsträckning än vad normerna föreskriver, även om det i detenskilda fallet skulle te sig befogat med en mer omfattande insats.Socialtjänstlagen borde därför inte innehålla några regler om vilka insatserden enskilde skulle vara berättigad till i en uppkommen situation. Genom biståndetskulle den enskilde tillförsäkras en skälig levnadsnivå. anförde att det måste överlämnas till kommunerna att fastställavilken levnadsnivå som skall anses som skälig med utgångspunkt i den tid och deförhållanden under vilka den hjälpbehövande lever (s. 186). Biståndet skallvidare lämnas i sådana former att den behövande om möjligt blir i stånd att förframtiden själv klara sin försörjning och sin livsföring i övrigt, anfördeföredragande statsrådet. Den helhetssyn som skall prägla gäller,framhöll föredragande statsrådet, givetvis även i fråga om socialbidraget (s.196). Föredragande statsrådet anförde vidare att socialbidragetbör svara för grundläggande behov i fråga om mat och dryck, beklädnad ochbostad inkl. elström samt andra hushållsutgifter för tvätt och rengöring, olikaförbrukningsartiklar liksom försäkringar. Vidare bör bidraget tillgodose behovav förströelse, rekreation och kommunikation genom att innefatta löpandekostnader för telefon, TV-licenser, dagstidning, smärre resor etc. anförde att bidraget enligt redan tillämpad praxis också brukartäcka andra personliga utgifter för hygien, fritidssysselsättningar och socialakontakter. Det är, anförde föredragande statsrådet, vanligt att den kommunalasocialvården täcker dessa behov inom ramen för socialhjälpens grundbelopp . Genom sådana normer tillförsäkras den som behöver bistånden viss levnadsstandard utan att varje behov prövas för sig särskilt. erinrade dock om att socialbidraget ytterst bygger på en individuellbehovsprövning, vilket innebär att bidrag skall kunna utgå med andra belopp ochtill andra ändamål än vad som gäller enligt särskilt fastställda normer.Bistånd som går utöver grundbeloppet enligt de s. k. bruttonormerna bör enligtföredragande statsrådet bli föremål för en mer ingående individuell bedömning.Föredragande statsrådet ansåg inte att regeringen skall faställa någraminiminormer för socialbidraget utan förordade att efter samrådmed utformar sina allmänna råd om socialtjänstlagenstillämpning så att de motverkar alltför stora skillnader i normnivåerna. framhöll vidare att genom systemet med basbe- k. bruttonormer socialbidragets realvärde kan skyddas. SoU 1985/86:2Det på konsumentprisindex grundade basbeloppet enligt lagen om allmänförsäkring svarar, anförde föredragande statsrådet, för värdebeständigheteninom många olika socialpolitiska anordningar, varför någon särlösning förenbart socialbidraget inte kan motiveras. behandlade propositionsförslagen ibetänkande SoU 1979/ 80:44. Utskottet anförde (s. 25) att det är önskvärt skapar enkla och ändamålsenliga rutiner för prövning och handläggning avsocialbidragsärenden. Ett sätt är, anförde utskottet, att använda sig avschabloniserade normbelopp för att tillgodose allmänna hjälpbehov. Ett annatsätt är att låta annan personal än socialassistenter handlägga enklaresocialbidragsärenden. Utskottet framhöll dock att en strävan att förenklarutinerna inte får leda till att man gör avkall på helhetssynen. Utskottetdelade vidare en uppfattning som framförts i en motion (s) att det är angelägetatt socialbidragets nivå inte varierar alltför mycket mellan de olikakommunerna och anslöt sig till den uppfattning som framförts i propositionen,att i sina allmänna råd om tillämpning bordemotverka alltför stora skillnader i normnivåerna. Råden borde utformas eftersamråd med . Förslagoms, k. .Socialutredningen, vars arbete låg till grund försocialtjänstreformen, hade i sitt slutbetänkande föreslagit att detskulle införas ett nytt socialförsäkringsbidrag, socialförsäkringstillägg (s.k. SOFT). Det nya bidraget, som var avsett att ersätta en betydande del av dennuvarande socialhjälpen, skulle betalas ut av de allmänna försäkringskassornaoch finansieras av staten. Förslaget om SOFT togs inte upp i propositionen omsocialtjänsten. En samrådsgrupp fick i uppdrag att redovisa ett beslutsunderlagför regeringen grundat på socialutredningens förslag. Samrådsgruppen avgavrapporten 1980:1 SOFT, vari gruppen anslöt sig till huvuddragen isocialutredningens förslag. Syftena med den föreslagna reformen var att vidgaden ekonomiska grundtryggheten. skulle den avlasta de fattigastekommunerna som ofta också har större socialhjälpsbehov än andra kommuner.Reformen skulle nödvändiggöra en fastare samverkan mellan ochsocialtjänsten. Socialförsäkringstillägget skulle betalas ut efter en ekonomiskbehovsprövning som liknar den som socialnämnderna numera ganska allmänt tillämparför socialhjälpen. Man skulle först fastställa hur stora den försäkradeslevnadskostnader (bruttobehov) var med hjälp av vissa normer för uppehälle ochav utgifterna för bostaden. Normerna skulle vara knutna till basbeloppet inomden allmänna försäkringen. Från det framräknade bruttobeloppet skulleförsäkringskassan göra avdrag för bl. a. de inkomster av förvärvsarbete ochbidrag från socialförsäkringen m.m. som familjen hade. Resten (nettobehovet)skulle betalas ut som SOFT. När det gäller bostadskostnaden föreslogs vissaregler som skulle förhindra att SOFT används för att betala kostnaden föroskälligt dyra enfamiljshus eller hyreslägenheter m. m. Samrådsgruppen räknademed att socialförsäkringstillägget skulle ta över av de nuvarandesocialhjälpsärendena. störstagruppen skulle vara de arbetslösa. SoU 1985/86:2 berörde i sittbetänkande SfU 1982/83:14 om samordningsfrågor inom det socialpolifiskabidragssystemet. Utskottet behandlade en motion (s) om införandet av ettsocialförsäkringstillägg och anförde följande; Mot bakgrunden inte minst av det rådande läget påarbetsmarknaden, där arbetstillfällena varierar starkt mellan olika regioner avlandet, har enligt utskottets uppfattning förslaget om ettsocialförsäkringstillägg fått förnyad aktualitet. är utskottetmedvetet om att förslaget är kostnadskrävande, vilket i nuvarande budgetlägetalar mot det. Det oaktat vill utskottet understryka sin positivia syn påreformförslaget. Det finns därför anledning att inom regeringskanslietfortlöpande pröva de ekonomiska förutsättningarna -1, ex. genomomprioriteringar inom bidragssystemet - för att införa ett socialförsäkringstillägg.Med det anförda får syftet med motion 1982/83:1277 anses tillgodosett. har behandlat frågan omsocialförsäkringstillägg också i sitt betänkande SfU 1984/85:26 omsocialförsåkringstillägg m.m. Med anledning av fyra motioner (s och vpk)anförde utskottet, som refererade sitt tidigare uttalande, följande. Utskottet delar den i motionerna framförda uppfattningenatt ett socialförsäkringstillägg skulle innebära många fördelar. Utskottet serdärför gärna att en reform av detta slag skulle kunna genomföras. Emellertidtillåter den ekonomiska situationen inte att ett statligtfinansierat socialförsäkringstillägg införs.