bet · G901KU25 · 1985-12-31 00:00:00 — och (båda fp) anser attden del av utskottets yttrande på s. 32 som börjar "Den " ochslutar "följa krigsmaterielexportfrågorna" bort ha följande lydelse: Den rådgivande inrättadesför att skapa KU 1985/86:25 insyn och samråd om regeringens beslut iärenden rörande dispens från förbudet för export av krigsmateriel och att iviss mån ersätta utrikesnämnden som forum för samråd mellan regeringen ochriksdagspartierna. När regeringen fick del av misstankar att svenska vapenutförts till länder som enligt gällande riktlinjer är uteslutna för svenskvapenexport, beslöt regeringen att avbryta behandlingen av ansökningar omutförsel till de länder genom vilka denna export skett. I ett frågesvar meddelade regeringen genom statsrådet man återupptagit behandlingen av ansökningar för utförsel till de aktuellaländerna. Det av regeringen offentliggjorda beslutethar fattats utan att den parlamentariska nämnden behandlat det. Den endainformation som lämnats nämndens ledamöter är ett telefonsamtal frånkrigsmaterielinspektören. Med hänsyn till ärendets principiella betydelse borde denparlamentariska nämnden ha kallats till sammanträde för att behandla saken ochge regeringen sin mening om ärendet. Att säkerställa ett förfarande somomöjliggör export av svenska vapen till "otillåtna" länder är enprincipiellt viktig fråga där regeringen före beslutets fattande borde haskaffat sig kännedom om uppfattningen härom hos den parlamentariska nämnden. I det aktuella fallet har regeringen i realiteten fattatsitt beslut utan att inhämta nämndens uppfattning. Det tillämpade förfarandet -telefoninformation till nämndens ledamöter frän krigsmaterielinspektören - ärav flera skäl olämpligt. Nämndens ledamöter får då ingen möjlighet att ta delav övriga ledamöters uppfattning och det finns ingen möjlighet att ge en samladbild av nämndens uppfattning. Ansvaret härför faller på regeringen ochstatsrådet och kan inte överflyttas till krigsmaterielinspektören,som i egenskap av tjänsteman är underställd utrikeshandelsministern i denna typav ärende. Behandlingen av ansökningar om krigsmaterielexport tillländer som misstänks ha transiterat krigsmateriel till "otillåtna"länder gäller upprätthållandet av respekten för de av antagnariktlinjerna för svensk krigsmaterielexport och borde därför ha blivit föremålför en grundlig och seriös behandling i den parlamentariska nämnden. Ansvaretför att sä inte skett faller pä statsrådet . Utskottet drar med anledning av granskningen följandeallmänna slutsatser om den rådgivande nämnden. Nämndens konstitutionellastatus är oklar. Den tillskrivs viktiga uppgifter men det parlamentariskasamrådet sker inte som i utrikesnämnden direkt mellan ledamöter från regeringenoch oppositionen. Det förs inga protokoll och det kan således intesäkerställas hur nämndens råd tillförs regeringens beredning. Nämnden arbetarunder sekretess och kan således inte bidra till någon väsentligt ökad insyn ivapenexportfrågorna. anfört ges till känna. Krigsmaterielexportfrågor(punkt 13) såvitt avser AB ' KU 1985/86:25 BoHammar (vpk) anser att den del av utskottets yttrande på s. 32 som börjar"Under hänvisning" och slutar "följakrigsmaterielexportfrågorna" bort ha följande lydelse: Medanledning av polisanmälan om olagligexport av den Bofors-tillverkade Robot-70 till och Bahrein via Singaporegenomfördes en förberedande polisutredning i slutet av augusti 1984.Länsåklagare förklarade då att polisutredningen visat att Robot-70verkligen fanns i och Bahrein och exporterats dit via . Mycketstarka misstankar förelåg alltså om att brutit mot det skriftligaslutförbrukningsintyget och dessutom lämnat felaktiga uppgifter till densvenska regeringens representanter. Trots detta beslöt regeringen den 10oktober 1985 under pågående polisutredning att tillåta ett återupptagande avvapenexporten till . Ett av argumenten för den återupptagnavapenexporten var att slutförbrukningsintygets utformning förändrats och blivitmer långtgående men innehållsmässigt har ingen faktisk förändring skett. Ettannat argument för den återupptagna vapenexporten var att lovat attinte vidareexportera svenska vapen. Sådana löften har tidigare lämnats ochbrutits. Medhänsyn till de svenska vapenexportbestämmelserna och pågående utredning anserutskottet att regeringen icke skulle ha tillåtit ett återupptagande av Boforsexport till . Utskottet finner också att regeringens kontroll av densvenska vapenexporten har varit bristfällig och måste skärpas. Vad utskottet anfört gesriksdagen till känna. Krigsmaterielexportfrågor (punkt 13) såvitt avserlicenser BirgitFriggebo (fp), (), (), (vpk) ochIngela () anser att till utskottets yttrande som på s. 32 slutar"följa krigsmaterielexportfrågorna" bort fogas följande text. Vidgranskning av regeringens allmänna handläggning av vapenexportfrågor har detframkommit att regeringen beviljat dispens för utförsel avvapen till . Vid utfrågningen inför utskottet har statsrådetHellström uppgivit att regeringen inte tillåter några nya åtaganden tillIndonesien. Däremot tillåts leveranser som är knutna till tidigare gjordaåtaganden. Även följdleveranser tillåts. Enligtriktlinjerna för dispensgivningen görs ingen åtskillnad mellan tillstånd förexport av vapen som har sin grund i nya åtaganden (nya kontrakt mellanexportföretaget och mottagarlandet) eller tidigare åtaganden (äldre kontraktmellan exportföretaget och mottagarlandet). Beträffandeav regeringen redan tidigare utfärdade tillstånd gäller att de endast kan drasin vid väpnade konflikter med annan stat eller vid inre oroligheter. Förföljdleveranser (reservdelar och ammunition) gäller särskilda regler. Det nyatillståndet till avser vapen enligt tidigare gjorda åtaganden (gamlakontrakt). Utskottethar inte granskat och tar inte ställning i frågan om lämpligheten KU 1985/86:25av regeringens beslut men konstaterar att ett kontrakts ålderinte kan utgöra något skäl för regeringens bedömning. Om regeringen bedömtsituationen i sådan att tillstånd inte skall ges för nya åtaganden bordeenligt riktlinjerna samma slutsats ha dragits vid tillstånds-givningen enligttidigare åtaganden. Vad utskottet anfört gesriksdagen till känna. Verkschefsfrågor (punkt 14) AndersBjörck (m), (), (), Hans Nyhage (m), BörjeStensson (fp), i (m) och () anser att dendel av utskottets yttrande på s. 34 som börjar "" och slutar "mot regeringen" bort haföljande lydelse: Utskottetanser sig inte böra göra några uttalanden med anledning avverksledningskommitténs förslag i förevarande sammanhang. Emellertid visarkommitténs undersökningar att det inte råder någon enhetlig praxis när detgäller frågan om omförordnanden av verkschefer. Förevarande granskningsärendebekräftar att så är fallet. Utskottet vill understryka att vi i .Sverige av hävd har ett system där myndigheterna har en självständig ställningi förhållande till statsmakterna. Självfallet gäller det obetingat i sådanafrågor som avses i 11 kap. 7 § RF, dvs. ärenden om myndighetsutövning motenskild eller kommun eller om tillämpning av lag. Men även i övrigt har detansetts att den svenska modellen med från riksdag och regering friståendeämbetsverk har ett betydande värde i sig. Detta betyder naturligtvis inte attverken har rätt att agera självständigt i den meningen att man underlåter attverkställa av riksdag och regering fattade beslut. Närdet gäller utseende av verkschefer liksom när fråga uppkommer om förlängtförordnande för verkschef är det enligt utskottet angeläget att sakliga ochinte andra hänsyn blir utslagsgivande för besluten. Beträffandenu aktuella verkschefsfrågor finner utskottet visserligen att regeringenshandläggning är invändningsfri från formella utgångspunkter. Däremot är det attbeklaga om det förhållandet att vederbörande enligt regeringens bedömning visatalltför stor självständighet i tjänsteutövningen kan ha bidragit till avgångenfrån verkschefsbefattningen. Vad utskottet anfört gesriksdagen till känna. Utseende av VD i halvstatligt företag (punkt 15) AndersBjörck, Hans Nyhage och i (samtliga m) anser att den delav utskottets yttrande på s. 35 som börjar "Enligt utskottet" ochslutar "mot regeringen" bort ha följande lydelse: inger ingripandet från regeringens sida i bolagets angelägenheterbetänkligheter både mot bakgrund av gällande aktiebolagsrättsliga regler ochmed hänsyn till förbudet mot s. k. ministerstyre. Vad utskottet anfört gesriksdagen till känna. Jordförvärvslagenstillämpning i vissa fall (punkt 16) ku 1985/86:25 , Hans Nyhage och i (alla m) anser att den del av utskottets yttrande på s. 37 som börjar "Utskottetsgranskning" och slutar "utskottets sida" bort ha följandelydelse: Utskottets granskning visar att priskontrollregeln medföravsevärda svårigheter vid tillämpningen av jordförvärvslagen. Sådana farhågoruttalades för övrigt från moderat sida redan vid lagens tillkomst. Vi menaratt det är orimligt att statliga myndigheter har möjlighet att ändra ett prissom köpare och säljare är överens om. Prisprövningen bör därför avskaffas. Enligt nu gällande regler är den fasta egendomens värde, iregel avkastningsvärdet, svårt att fastställa efter objektivt godtagbarakriterier. Vid detta förhällande måste, under beaktande även av den ordning ivilken ett tillståndsärende prövas, mycket höga krav ställas på den utredning,som ligger till grund för prövningen. Det är, såsom uttalas i lagensförarbeten, inte till fyllest med endast överslagsmässiga beräkningar omförvärvstillstånd skall vägras på grund av priskontrollregeln. Bland de granskade ärendena finns ett avgörande avregeringen , där regeringens handläggning mot den angivna bakgrunden intekan gå fri från kritik. Särskilt i belysning av de konsekvenser avgörandet fåttför säljaren måste slås fast, att när olika uppgifter föreligger om egendomensvärde skall en omsorgsfull kontroll äga rum av den värdering, som läggs tillgrund för beslutet. Mot denna bakgrund borde regeringen vid sin prövning 1985ha beviljat ersättning till säljaren för den förlust han åsamkats genom att enbristfällig värdering kom att ligga till grund beslut. anfört ges till känna. Regeringsbeslut om viss utredning av adoptionsfråga (punkt 18 b) (), (), Hans Nyhage (m),(), i (m) och (vpk) anser attden del av utskottets yttrande på s. 40 som börjar "Utskottet får"och slutar "ytterligare uttalande" bort ha följande lydelse: Utskottet konstaterar visserligen att inte harbegärt utredningen i fråga och att motionsyrkandena avslogs. Bakgrunden varemellertid den att socialutskottet lät sig nöja med ett underhandsbesked frånregeringen om att en utredning rörande adoptionskostnaderna redan hadeaktualiserats. Utredningentillsattes inte efter påstötning genom enfråga i . Därvid erinrade frågeställaren om attsocialutskottets uttalande gällde ett konkret förslag till ekonomiskt stöd. -Mot bakgrund av vad socialutskottet enhälligt uttalade, hadeutredningsdirektiven bort ges den inriktning som socialutskottet uttalat sigför. anfört ges till känna. Regleringenav visst underskott i spannmålshandeln KU1985/8625 (punkt 18 d) (), (), (), Hans Nyhage (m), (), i (m) och BengtKindbom (c) anser att den del av utskottets yttrande på s. 43 som börjar"Utskottet konstaterar" och slutar "regeringenshandläggning" bort ha följande lydelse; Av utskottets granskning framgår att staten ochjordbruksnäringen, enligt jordbrukspolitiska beslut, har ett delatansvar för prissättningen och överskotten på spannmål och andra arealbaseradeprodukter. Utskottet finner anledning att rikta kritik mot regeringen för attden inte sökt lösa frågan genom överiäggningar utan i stället ensidigt fattatbeslut i frågan. anfört ges till känna. Beredningen av proposition 1985/86:33 om ändring i den s. k. injektionslagen (punkt 20) , Hans Nyhage och i (samtliga m) anser att den del av utskottets yttrande på s. 45 som börjar"Utskottet konstaterar" och slutar "granskadelagstiftningsärendet" bort ha följande lydelse: Det har i detta ärende inte förebragts något bärande skälför åsidosättande av regeringsformens föreskrifter beträffande förberedande avpropositioner. Sedan remisstiden utiöpt har det visat sig att även landetssamtliga sex medicinska fakulteter avstyrkt lagförslaget, eftersom det icketillgodoser kravet på "vetenskap och beprövad erfarenhet" som jämliktallmänna läkarinstruktionen skall utgöra grunden för svenska läkares handlande. Det är uppenbart att åsidosättandet betingats av en önskanatt icke behöva inför redovisa för förslaget besvärande sakligkritik. Statsrådet har i denna sak brutit mot otvetydigagrundlagsföreskrifter. anfört ges till känna. Försättande i disponibilitet av tjänsteman inomflygvapnet (punkt 23 c) (vpk) anser att den del av utskottets yttrandepå s. 47 som börjar "Den företagna" och slutar "utskottetssida" bort ha följande lydelse: Det svenska flygvapnet har drabbatsav ett mycket stort antal haverier. Många har omkommit och de materiellaförlusterna varit betydande. Grava misstankar har framförts att beslutet attförsätta flygingenjören av 1. graden i disponibilitet harsin bakgrund långt tillbaka i tiden i dennes kritik mot brister iflygsäkerheten. Under medverkan av försvarsdepartementet anställdessedermera nart Richholtz 1975 som flygingenjör på provnings anstalt i . Stark kritik har framförts om att Richholtz på provningsanstalten utsatts för diskriminerande behandling och trots sin obestridliga kompetens ej tilldelats några arbetsuppgifter. Utskottet finner det anmärkningsvärt att regeringen fattade beslut om att försätta Richholtz i -_ disponibilitet fr.o.m. den1 utan att granska vad som KU 1985/86:25 förevarit päprovningsanstalten. Disponibilitetsarvodets nivå är också av-hängig frågan omRichholtz utsatts för diskriminerande behandling. Vad utskottet anfört gesriksdagen till känna. Regeringens handläggning av datafrågor (punkt 11)såvitt avser besvärsärenden BoHammar (vpk) anför: Isamband med utskottets granskning av regeringens handläggning av vissadatafrågor har det hävdats att regeringen i samband méd några besvärsärendenfäst mindre avseende vid integritetsfrägorna än datainspektionen. Å andra sidanhar antalet besvärsärenden varit ytterst få och i några fall har regeringenockså intagit en mer restriktiv hållning än datainspektionen. Vi förutsätteratt regeringen i samband med besvärsärenden i datafrågor framöver fäster storvikt vid integritetsfrågorna. Regeringens handläggning av datafrågor (punkt 11)såvitt avser licenser AndersBjörck (m), (), (), Hans Nyhage (m), GunnarBiörck i (m), () och () anför: Datalagenföreskriver klart vem som är registeransvarig nämligen den för vars räkningregistret föres, om han förfogar över registret. Det är mot denna bakgrundotillfredsställande att ett antal departement ännu inte fullgjort sinaskyldigheter enligt datalagen trots påstötningar från datainspektionen. Krigsmaterielexportfrågor (punkt 13) såvitt avser rådgivande nämnden BoHammar (vpk) anför: Vänsterpartietkommunisterna har ingen representation i den rådgivande nämnden förkrigsmaterielexport. Vi har således svårt att bedöma nämndens roll och verksamhet. särskild reservation riktar vi skarp kritik mot regeringens beslut den 10oktober 1985 att återuppta vapenexporten till . Den rådgivandenämndens roll i sammanhanget är något oklar då ledamöterna gett telefonbeskedi frågan. Det kan finnas anledning att se över nämndens verksamhetsformer ochsäkra representation i nämnden från samtliga partier. 4.Verkschefsfrågor (punkt 14) KU 1985/86:25 GunnarBiörck i (m) anför: Utfrågningenav och var för sig lämnar åtskilliga frågoröppna för olika tolkningar. Socialministern har vid utfrågningen angivit attBarbro skulle ha sagt att var en alltför lång tjänstgöringsperiod.Barbro har på förfrågan uppgivit att det måste vara ettmissförstånd; det var som ursprungligen förefallit långt. BarbroWesterholm hade emellertid väntat sig att socialministern skulle ta upp fråganom ett eventuellt omförordnande av henne. Då socialministern tog upp ett samtalom en professur i uppfattade detta som ett besked("en signal") att ett omförordnande inte skulle erbjudas henne. Honkunde emellertid inte acceptera detta "anbud", eftersom professurertillsätts i öppen konkurrens och hon visste att det fanns åtskilliga andrakompetenta sökande. Då något annat erbjudande icke avhördes fann BarbroWesterholm att hon själv måste se sig om efter ett nytt arbete. Ett lämpligtsådant yppade sig då inom Apoteksbolaget, vilket hon antog. Därefter utsågregeringen länsrådet till ny generaldirektör. har socialminister uppgivit att om ickepå egen hand skaffat sig ett nytt arbete skulle hon ha erhålht omförordnande.Detta kände inte till. Detär uppenbart att här förelegat ömsesidiga missförstånd. hadetvivelsutan varit beredd att fortsätta ytterligare en period, om hon fåttbesked härom. Socialministern var osäker på om villekvarstanna eller ej. Hon ställde då i utsikt en annan arbetsuppgift, som BarbroWesterholm emellertid icke ansåg att statsrådet hade vare sig rätt ellermöjlighet att garantera. Hontolkade förslaget som en "signal" att ett omförordnande inte vore attpåräkna och tog då sin framtid i egna händer. Statsrådet , å sin sida,tolkade detta som ett uttryck för att icke önskade ettomförordnande vilket hon eljest, enligt statsrådets vittnesmål, skulle ha fått(och vilket hon uppenbarligen hade varit beredd att acceptera). Såhär bör det inte gå till. Rimligheten kräver att statsråd och verkschefersenast i början av det sjätte året av förordnandetiden har ett öppet ochförtroendefullt samtal om planeringen inför nästa förordnandeperiod så att bådai tid vet vad de har att rätta sig efter. En sådan praxis bör - utan att förden skull nödvändigtvis behöva formaliseras - fortsättningsvis anbefallas.Dugliga verkschefer bör inte hållas på sträckbänk och förledas till handlingar,som varken är i deras eget eller statsverkets intresse. KU 1985/86:25 Bil. Utfrågningav ordförande, utbildningschef , den 3december 1985 angående : Jag förklarar sammanträdet öppnat. Vibörjar med en punkt på den särskilda föredragningslistan som gäller ettgranskningsärende med rubriken mellan regeringen ocharbetsgivarverket m.m. mot bakgrund av . Jag ordförande välkommen. Vi har fått en förberedande PM.Enligt den praxis vi tillämpar vill jag först ge ordet till den vi har kallathit. : Jag har med mig den officiellamedlingsrapport som kommissionen har överlämnat till statensförlikningsmannaexpedition. Det är en allmän och offentlig handling. Jag troratt det - för att utskottets ledamöter skall kunna ställa relevanta frågor -vore värdefullt om jag fick redovisa den huvudsakliga gången i medlingen. Mankan då förankra eventuella funderingar i ett faktiskt händelseförlopp. Jagföreslår därför att jag först lämnar en redovisning av gången imedlingsarbetet. : Det går bra att göra så. Den skriftligaredogörelsen har utdelats till utskottets ledamöter. : Kommissionen förordnades den 30 april1985, vilket innebar att kommissionen mycket snabbt fick konstituera sig ochförsöka komma in i ett ämnesområde. Det var sent - de varslade stridsåtgärdernastod för dörren. Tiden var emellertid inte ett så stort problem för kommissionen;det avgörande och stora problemet var motsättningarna i sak mellan parterna.Läget var bundet och mycket hårt - man ville inte ge med sig. I det tvåårsavtalför som TCO-S jämte i LO ochSACO/SR-S hade med staten hade man en s.k. omförhandlingsklausul. Den kom attdominera diskussionen. Jag vill här kortfattat redogöra för vad den innebar. Man hade skrivit in i det statliga avtalet att omuppgörelserna inom industrin på LO/SAF-området nivåmässigt skulle komma att påett väsentligt sätt överstiga avtalen på den offentliga sektorn, skulle part harätt att eller den senare tidpunkt varom man kundebli ense påkalla förhandling om höjning av lönerna. Lyckades man inte nåöverenskommelse om detta, hade man rätt att säga upp avtalet. Ett tvåårsavtalvar inte vanligt. När de s. k. Rosenbadsöverläggningarna, som avsåg löneutrymmet1985, dvs. av avtalet, ägde rum hade parterna på det statligaområdet bakom sig en omförhandlingsklausul av den innebörden att de anställdapå den offentliga sidan - för den händelse man var ense om att det uppstått enlöneskillnad mellan industrin och den offentliga sektorn -skulle kunna få ettpåslag. Men det var en olöst intressefråga hur stort detta påslag skulle vara;det var en förhandlingsfråga. Blev man inte ense skulle man kunna säga uppavtalet. När medlingen började gjorde TCO-S gällande attförhandlingsklausulen KU 1985/86:25 innebar att staten hade åtagit sig attjustera de statliga lönerna på basis av Bil. A 1 denna klausul. TCO-S krav varatt man skulle få en justering. Redan tidigt i medlingen stod det klart attparterna var ense om att skillnaden i löneutvecklingen var sådan attförhandlingsklausulen hade utlösts, att den på ett eller annat sätt skulle fåbetydelse. Det låste sig emellertid på det sättet att man inte blev ense om hurman skulle hantera utfallet av förhandlingsklausulen. Det visade sig att de treavtalsparterna på arbetstagarsidan till en början uppträdde på samma linje menatt det sedan uppstod något trubbel som gjorde att /LOoch /SR-S godtog en förhandlingsuppgörelse med staten som TCO-S integodtog. Mot bakgrund av Rosenbadsöverläggningarna medgav och / SR-S att omförhandlingsklausulen inte skulle slå ut utanatt man skulle skjuta på effekterna av den till . Där fannsalltså en skillnad mellan dessa förbund och TCO-S i uppfattningen ochvärderingen. TCO-S vidhöll sin ståndpunkt, och i och med att krisen var ettfaktum stod inför en situation där en av avtalsparterna påarbetstagarsidan ställde ett krav, fotat på omförhandlingsklausulen, medan detvå andra avtalsparterna på arbetstagarsidan i fria förhandlingar hade skapatconcensus med staten om att gå fram pä en mjukare linje. Motsättningarna var dä mycket härda, stod inför uppgiften att försöka åstadkomma någon typ avrörelse, så att det blev en reell förhandling. I det läget bestämde sigkommissionen för att, sedan man hade hört parterna, ställa frågan till statenom staten med hänsyn till omförhandlingsklausulen likväl inte borde fundera påatt modifiera sin ståndpunkt. Vi sade till staten att förhandlingsklausulen enhgtordalagen innebar att TCO-S ägt rätt att påkalla förhandlingar underförutsättning att en inte oväsentlig löneskillnad uppstått 1984 i förhållandetill industrin. Parterna var ense om att denna förutsättning uppfyllts.Ingenting är utsagt om vad förhandlingarna skulle ge, men i avtaletsgrundmening måste ligga dels att TCO-S under angivna förutsättning erbjöds ettlönepåslag, dels att detta läggs ut . Det var vår bedömning att dettahade varit omförhandlingsklausulens mening. Vi sade vidare att den beskrivna tolkningen borde liggatill grund för parternas ståndpunkter i avtalstvisten. Om någon part inteaccepterade denna tolkning ansåg sig kommissionen inte då vara i stånd attframlägga något medlingsförslag. Kommissionens bedömning uppgavs få till följdatt frågan om avskrivning av överhäng blev inaktuell iavtalstvisten. Överhängen har blivit en pest i avtalsrörelserna, kan mansäga. De åstadkommer ständigt och jämt konflikter. Mekanismen är den att om man lyfter lönenivån senare under avtalsåret får man betala det genom att man har tecknat in ett löneutrymme för kommande avtalsår. Det är det som kallas för överhäng. I det här fallet hade statstjänstemännen i årfått en lönehöjning . Eftersom det var mitt skulle ett överhäng på ha uppstått, när man stod års avtalsrörelse. Man spelade med detta överhäng. Staten var vid dessa diskussioner beredd att efterskänka 64 överhänget.När ansåg att staten ändå skulle övervä- KU 1985/86:25 ga attlägga ut något 1985, var det vår bedömning att avtalsrörelsen skulle Bil. varaavslutad där och att man skulle skjuta överhänget som en intressefråga.Vi sade: Överhänget blir inaktuellt . Det får ni ta upp fritt till Med den ståndpunkten skulle staten kunnaerbjuda en större lönehöjning än man hade gjort. erbjudetvar nämligen jämte avskrivning av Vad staten hade bjudit var alltså 1,. att statenändå skulle överväga att lägga ut detta 1985.