bet · G901SoU1 · 1985-12-31 00:00:00 — Det kan dock,framgår det av föreskrifterna, finnas skäl att obducera den som avlidit påsjukvårdsinrättning även i sådana fall där dödsorsaken är känd, t. ex. för attvinna viktig upplysning om sjukdomens beskaffenhet eller för att främja denmedicinska vetenskapen. Det erinras dock om att obduktionslagen innebär delsinskränkningar i möjligheten att utföra klinisk obduktion vid känd dödsorsak,dels skyldighet att underrätta den avlidnes nära anhöriga. Där klinisk obduktion anses påkallad åligger detöverläkaren (eller motsvarande) att föranstalta därom. Om mer omfattandeundersökning (rättsmedicinsk obduktion) krävs skall anmälan till polismyndighetomedelbart göras. Sådan anmälan skall enligt föreskrifterna också göras undersamma förutsättningar som vid dödsfall utanför sjukvårdsinrättning med denskillnaden att vad som föreskrivits under e) här ersatts av en bestämmelse attanmälan till polismyndighet också skall göras om vid klinisk obduktion fyndgörs som kan tyda på att dödsfallet inte orsakats enbart av sjukdom. Enligt 6 § kungörelsen omrättsmedicinsk obduktion meddelar de föreskrifter som behövsom förfarandet vid rättsmedicinsk obduktion m. m. Sådana föreskrifteråterfinns i föreskrifter om förfarandet vid rättsmedicinskobduktion m. m., cirkulär MF 1975:12 och i tidigare nämndaföreskrifter om dödsbevis m. m. (SOSFS (M) 1980:1, avsnitts.3). Av dessa senareföreskrifter framgår bl. a. följande. Om dödsfallet misstänks vara en följd av annans brottsligagärning, krävs den mest kvalificerade undersökningsformen, rättsmedicinskobduktion, som underlag för polisens handläggning samt parts och domstolsbedömning av ansvarsfrågan. I de fall rättsmedicinsk obduktion inte behövs menresultatet av likundersökningen ändå kan få betydelse för polismyndighetseller annan myndighets prövning av eller åtgärd i anledning av dödsfallet,skall förordnas om s. k. fullständig dödsorsaksundersökning. Vid dödsfall där omständigheterna tyder på att självmordvarit dödsorsak och där polisutredning givit till resultat att brott kan ansesuteslutet, skall fullständig dödsorsaksundersökning företas, om dödsorsakeninte anses helt kunna klarläggas genom enkel dödsorsaksundersökning. Vidmisstänkta förgiftningsfall skall fullständig dödsorsaksundersökning utföras,såvida inte rättsmedicinsk obduktion erfordras. Fullständig dödsorsaksundersökning företas ocksåbeträffande dödsfall till följd av olyckor på arbetsplatser, dödsfall i sambandmed dykeriarbete eller sportdykning samt andra dödsfall, som kan ha samband medarbetsmiljö eller hälsofarliga förhållanden. Fullständig undersökning skall även göras beträffandeförolyckade förare av fordon eller andra trafikmedel samt fotgängare, somdödats i trafiken. a. måste i dessa fall ofta undersökas om det kan påvisasalkohol eller annat gift i den döda kroppen. Fullständig undersökning skall också ske vid skottskadoroch brännskador SoU 1985/86:1 som antas ha förorsakat döden, vidmisstänkta elektrodödsfall, vid akuta och/eller kliniskt oklara dödsfall hosmissbrukare av alkohol eller andra berusningsmedel, läkemedel eller narkotikasamt dessutom vid s. k. plötslig oväntad spädbarnsdöd. Vid andra dödsolycksfall skall förordnas om fullständigdödsorsaksundersökning motiverat av hänsyn till allmänna ochenskilda säkerhets-, rätts- och skyddsintressen eller av intresse att vinnaerfarenheter till förebyggande av skador. I övriga fall skall valet avundersökningsform göras mot bakgrund av kravet att erhålla bevis omdödsorsaken. Erfordras inte rättsmedicinsk obduktion eller fullständigdödsorsaksundersökning men likundersökning måste ske för erhållande av bevisom den sannolika dödsorsaken skall förordnas om s. k. enkel dödsorsaksundersökning. Av SOSFS(M) 1980:1 bilaga B framgår att fullständigdödsorsaksundersökning i likhet med rättsmedicinsk obduktion är en fullständiglikundersökning och att väsentligen samma undersökningsförfarande bör användasför båda formerna. Tillvägagångssättet vid utförandet av enkeldödsorsaksundersökning bestäms av den undersökande läkaren. I undantagsfalltorde en yttre undersökning av den döda kroppen vara tillräcklig fördödsbevisets utfärdande. Då särskilda fordringar måste ställas påtillförlitligheten av undersökningar av ifrågavarande slag, bör som regelpartiell eller hel obdukfion utföras, framgår det av föreskrifterna. tillkallade statsrådet för hälso- ochsjukvårdsfrågor enligt bemyndigande av regeringen en särskild utredare meduppdrag att utreda frågan om det rättsmedicinska, rättskemiska ochkriminaltekniska undersökningsväsendets organisafion m.m. - . I direkfiven (1983:57) anfördes bl. a. att utvecklingen avverksamheten vid statens rättsläkarstationer har kännetecknats av en ökadefterfrågan på rättsmedicinsk service. , framgår det av direktiven,utfördes totalt drygt 8 000 rättsmedicinska undersökningar vidrättsläkarstationerna. , , var antalet rättsmedicinskaundersökningar uppe i 12 600. Det ökade antalet rättsmedicinska undersökningartillskrivs bl. a. det förhållandet att läkare blivit allt restriktivare då detgäller att utfärda dödsbevis i de fall döden inträffat utanför ensjukvårdsinrättning, t. ex. i hemmet. De nya dödsbevisanvisningarna (SOSFS(M)1980:1) har enligt direktiven haft viss effekt att döma avverksamhetsutvecklingen . Volymen enkla undersökningar,vilka i första hand bör påverkas av den reviderade författningen, har såledesminskat med . I direktiven framhålls att det saknas en klar ansvars- ochuppgiftsfördelning mellan rättsläkarstationerna och sjukvårdsorganisationen,främst vad avser enkla dödsorsaksundersökningar och undersökningar av levande personer.Utredaren skall bl. a. kartlägga behovet och omfattningen av den SoU 1985/86:1rättsmedicinska servicen. Samråd bör därvid ske med ochrikspolisstyrelsen beträffande erfarenheterna av de reviderade anvisningarnaangående dödsbevis. Utredaren bör, framhålls det i direktiven, övervägaformerna för samordning och planering av den rättsmedicinska verksamheten samtformerna för erforderlig planeringssamverkan mellan sjukvårdshuvudmännen ochstaten. Utredningenberäknas slutföra sitt uppdrag . Utredningen om dödsbegreppetbehandlar i sitt betänkande (SOU 1984:79) Dödsbegreppet bl. a. frågor som rörhälso- och sjukvårdens ansvar och åligganden med avseende på döda kroppar (bet.s. 310 ff.). Utredningen konstaterar att hälso- och sjukvård bl. a. innebär attbehandla sjukdomar och skador och att behandling i denna mening endast kan gestill levande människor. Utredningen finner det anmärkningsvärt att sjukvårdensansvar vad gäller omhändertagandet av avlidnas kroppar inte är rättsligtreglerat. Utredningen finner det väsentligt att klarlägga vilka skyldighetersom här åvilar sjukvårdshuvudmännen. Utredningen finner dock inte anledning attsjälv ta ställning till dessa problem eftersom utredningens förslag bara berören mycket liten del av de problem som avser sjukvårdens ansvar föromhändertagandet av avlidna. Utredningen hänvisar också till en rapport frånsocialdepartementet av Bårhusväsendet -Huvudmannaskap m.m. Transporter av avlidna. Vad gäller vårdpersonalens ansvar drar utredningenslutsatsen att lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalenm.fl. (tillsynslagen) är tillämplig på hälso- och sjukvårdspersonalen och dessmedverkan i vården av en viss patient fram till dess dödens inträde harkonstaterats, men inte på vad som sker därefter. Eventuella oegentligheter isamband med personalens befattning med avlidna personer torde alltså inte kunnaföranleda disciplinansvar. En annan sak är att allmänt åtal för vissaallvarliga överträdelser skulle kunna väckas för brott mot griftefrid (BrB16:10). Även disciplinära åtgärder i arbetsrättslig ordning skulle enligtutredningen möjligen kunna komma i fråga i vissa fall. Utredningen finner attstarka skäl talar för att tillsynslagen utvidgas till att omfatta också hälso-och sjukvårdspersonalens befattning på olika sätt med avlidna. Utredningenavstår emellertid med viss tvekan att framlägga ett eget förslag i frågan, utanfinner att spörsmålet bör lösas i ett större sammanhang. Det kan nämnas att hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd() i ett ärende (1984 6:60) avvisat klagomål angående sjukvårdspersonalsomhändertagande av stoftet av en avliden patient på grund av att detta inteansetts hänförligt till vård i tillsynslagens mening. Departementsrapporten - Huvudmannaskap m.m. Transporter av avlidna från daterad den 20 december 1983föreslår bl. a. att det på landstingen skall läggas ett lagfäst ansvar atthålla lokaler för omhändertagande och undersökning av avlidna (bårhus) och attsocialstyrelsen skall få tillsynsansvar för denna verksamhet. Utskottet SoU 1985/86:1 Motionerna gäller frågor om de anhörigas inställning tillobduktion, om vidgade möjligheter att underlåta obduktion i vissa fall näromständigheterna kring dödsfallet är helt klara, om hanteringen av avlidnaskroppar samt om en allmän översyn av obduktionslagstiftningen. I motion 1984/85:429 (fp) begärsskärpta bestämmelser i fråga om obduktion utan de anhörigas tillstånd (yrkande1). Frågan om anhörigas tillstånd till obduktion berörs även i motion1984/85:1780 (c), som behandlas i ett senare avsnitt. Enligt 3 § obduktionslagen får obduktion inte ske omdödsorsaken är känd och den avlidne eller nära anhörig till honom har uttalatsig emot det eller åtgärden eljest kan antas stå i strid med den avlidnes ellernära anhörigs uppfattning. 14 § obduktionslagen föreskrivs att nära anhörigskall underrättas om obduktionen innan den äger rum där det kan ske och intesärskilda skäl talar emot det. Om dödsorsaken är känd får obduktion intepåbörjas förrän skälig tid förflutit efter underrättelsen. De anhörigas inställning till en eventuell obduktion ay enavlidens kropp får enligt nuvarande regler betydelse endast i de fall dådödsbevis skulle kunna utfärdas utan obduktion. Vilka dessa fall är bestäms ihuvudsak av anvisningar till obduktionslagen (MF 1975:123) ochföreskrifter om dödsbevis (SOSFS(M) 1980:1), vilkas innehåll kortfattat refereratsi det föregående (s. 6 resp. 8). Sammanfattningsviskan gällande ordning beskrivas på följande sätt. För utfärdande av dödsbevis krävs att åtminstone sannolikdödsorsak kan anges. Om dödsbevis inte kan utfärdas utan obduktion får sådanske oavsett de anhörigas medgivande. Om dödsbevis inte inkommer tillpastorsämbetet inom viss föreskriven tid, åligger det polismyndigheten attföranstalta om dödsbevis. förordnar då om likundersöknirig. Idessa fall kommer någon av de rättsmedicinska undersökningsformerna i fråga,nämligen rättsmedicinsk obduktion, fullständig dödsorsaksundersökning ellerenkel dödsorsaksundersökning. I praktiken innebär detta att obduktion oftastsker. Vidare skall enligt föreskrifter omdödsbevis en läkare göra anmälan till polismyndighet, som får ta ställning tillfrågan om rättsmedicinsk undersökning, bl. a. då den dödes identitet ej ärklarlagd eller misstanke föreligger att döden ej orsakats enbart av sjukdom(annan person, självmord, olycksfall m.m.) eller resultatet avlikundersökningen kan få betydelse för utredning av brott med indirekt sambandmed dödsfallet m. m. Detsamma gäller om läkaren inte kan ange sannolikdödsorsak eller om man vid klinisk obduktion gjort fynd som kan tyda på attdöden ej orsakats enbart av sjukdom. Utskottet konstaterar att nuvarande bestämmelser i 3 och 4§§ obduktionslagen ger uttryck åt principen att stor hänsyn skall tas till denavlidnes och hans nära anhörigas uppfattning och att obduktion inte skallföretas mot deras vilja om dödsorsaken ändå kan avgöras. Emellerfid ärobduktionslagen inte tillämplig i de fall det är fråga om rättsmedicinskundersökning, för vilkenandra regler gäller. Vidare får obduktion alltid ske om dödsorsaken SoU1985/86:1 inte är "känd", ett i praktiken betydelsefullt undantag. Utskottet vill framhålla att obduktionslagens intentionerom hänsyn till de närmast berördas uppfattning inte får urholkas genom attöverdrivet många dödsfall för säkerhets skull hänförs till sådana med okänddödsorsak eller anses motivera rättsmedicinsk undersökning. Det kan erinras om attriksdagen vid obduktionslagens tillkomst uttalade att undantaget bordetillämpas restriktivt (se ovan s. 5). En närliggande fråga är vilka krav på utredning omsannolik dödsorsak som skall ställas för utfärdande av dödsbevis. Utskottetåterkommer härfill i det följande. Det krav som framförs i motionen har emellertid starktsamband med det arbete som pågår inom regeringskanslietbeträffande frågan om dödsbegreppet och villkoren för transplantation av organfrån avlidna. arbete har också betydelse för den närmareregleringen av obdukfionsverksamheten. Utskottet är därför inte berett attförorda något initiativ men förutsätter att regeringen i lämpligtsammanhang överväger om de anhörigas rättsliga ställning behöver förstärkas.Utskottet avstyrker med det anförda yrkande 1 i motion 1984/85:429 (fp). I samma motion aktualiseras fråganom möjlighet att avstå från s. k. fullständig dödsorsaksundersökning viddödsolycksfall när dödsorsaken ändå är uppenbar (yrkande 2). I det föregående har redovisats vad som för närvarandegäller i fråga om krav på dödsorsaksundersökning vid bl. a. olycksfall (se ovans. Därav framgår att det kan finnas olika skäl för en noggrann undersökningav vad som varit den avgörande dödsorsaken i ett visst fall, även omhändelseförloppet i och för sig är klart, t. ex. vid trafikolyckor ocharbetsolyckor. Dödsorsaken kan sålunda vara av betydelse för straff- ellerskadeståndsansvar. Vad som åsyftas i motionen torde emellertid vara dödsfalldå inga sådana skäl gör en obduktion nödvändig. Utskottet delar uppfattningenatt det i sådana fall ofta är tillräckligt med en mera begränsad medicinskundersökning. Utskottet vill i detta sammanhang något beröra denallmänna frågan om vilka krav som bör ställas vid bedömningen av sannolikdödsorsak för utfärdande av dödsbevis. Exempelvis föreligger kanske intefullständig visshet om dödsorsaken när en äldre person, som lider av fleraallvarliga åkommor som var för sig skulle kunna leda till döden, avlider. Detkan likväl ifrågasättas om det generellt är motiverat att mot de anhörigasvilja genomföra obduktion i sådana fall. En annan sak år att de anhöriga längrefram kan börja undra över dödsorsaken, varför det ofta kan vara klokt att ändåföreta obduktion. Detta är något som vederbörande läkare måste diskutera med deanhöriga. Om det emellertid är klart att ett dödsfall har naturliga orsaker,orsakats av en yttre händelse som är helt klarlagd etc. kan man i likhet medmotionärerna fråga sig om det är tillräckligt motiverat att genomföra obduktionmot de anhörigas uttryckUga vilja. Enligt utskottets mening kan ifrågasättas om intetillämpningen av reglerna för dödsbevis blivit mer restriktiv än avsett, varigenom onödigt ,-, .mångadödsfall kommer att hänföras till sådana med okänd dödsorsak. a. SoU1985/86; 1 det ökade antalet rättsmedicinska undersökningar tyder på detta (jfrovan s. 10). Även denna fråga är emellertid sådan att det inte är lämpligt mednågot initiativ i avvaktan på såväl resultatet av RRK-utredningensom regeringens förslag rörande dödsbegreppet och därmed sammanhängandefrågor. Utskottet avstyrker därför även yrkande 2 i motion 1984/85:429. I samma motion förordas också attklagomål angående hanteringen av döda kroppar skall kunna prövas av hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd () (yrkande 3). Det är uppenbart att handhavandet av avlidnas kroppar intekan hänföras till vård och behandling i egentlig mening, dvs. denna verksamhetligger utanför tillämpningsområdet för den s. k. tillsynslagen (jfr ovan s.11). Enligt utskottets mening måste likväl hälso- och sjukvården förutsättas haett ansvar för att stoften efter avlidna patienter omhändertas på ett värdigtsätt. Det är anmärkningsvärt att detta ansvar inte är rättsligt reglerat. Motbakgrund av att utredningen om dödsbegreppet aktualiserat frågan förutsätteremellertid utskottet att regeringen i sina överväganden med anledning avutredningsförslaget tar upp frågan om reglering av ansvaret för hanteringen avstoft efter avlidna patienter. Något initiativ är därför inteerforderligt. Utskottetavstyrker med hänvisning härtill motion 1984/85:429 yrkande 3. I motion 1984/85:1780 (c) begärs enutvärdering och översyn av obduk-tionslagsfiftningen. Motionärerna tar bl. a.upp frågan om att uppställa krav på tillstånd från de anhöriga och ombegränsning av rättsmedicinska undersökningar i de fall misstanke om brott inteföreligger. Som framgått av vad utskottet ovan anfört med anledning avkraven i fp-motionen delar utskottet uppfattningen att det är viktigt attobduktionslagens intentioner i fråga om hänsynstagande till de anhöriga inteurholkas genom en onödigt vidsträckt tolkning av vissa undantagsregler.Utskottet har även i det föregående diskuterat grunderna för utfärdande avdödsbevis i fall när det är uppenbart att ett dödsfall har naturliga orsakereller orsakats av ett i övrigt fullt klarlagt yttre skeende och ifrågasatt ominte tillämpningen blivit mer restriktiv än avsett. Det anförda visar påönskvärdheten av att tillämpningen av nuvarande bestämmelser följs upp ochanalyseras. Som konstaterats ovan har aktuella frågor ett närasamband med det arbete som pågår inom rörandedödsbegreppet, transplantationsfrågor m. m. har också nämnts.Utskottet anser därför inte att nu bör ta initiativ fill en särskildöversyn av obduktionslagstiftningen. Utskottet utgår emellertid från attregeringen i lämpligt sammanhang redovisar utfallet av obdukfions-lagsamt tillämpningen av reglerna om rättsmedicinska undersökningar och omdödsbevis. Utskottetavstyrker med hänvisning härfill mofion 1984/85:1780 (c). Utskottetshemställan SoU 1985/86:1 1. beträffande anhörigas tillstånd till obduktion att avslår motion 1984/85:429 yrkande 1, 2. beträffande förutsättningar förutfärdande av dödsbevis i vissa fall att avslår motion 1984/85:429yrkande 2, 3. beträffande ansvaret för hanteringav avlidnas kroppar att avslår motion 1984/85:429 yrkande 3, 4. beträffande en utvärdering ochöversyn av obduktionslagstiftningen attriksdagen avslår motion 1984/85:1780. Stockholmden På socialutskottets vägnar Närvarande: (), (), GöteJonsson (m), (), (), (),(), (vpk), (), RosaÖsth (c), (), () och (). Innehållsförteckning SoU 1985/86:1 Motionsyrkanden .......................................................... ....... 1 Motionsmotiveringar...................................................... ....... 2 Allmänbakgrund............................................................. ....... 3 Tidigareriksdagsbehandling m. m.................................. ....... 4 om obduktion och dödsbevis 6 Utskottet........................................................................ ..... 12 Utskottetshemställan.................................................... ..... 15 gotab 1985 83436 16