bet · G901JuU28 · 1985-12-31 00:00:00 — JuU 1985/86:28 I detta betänkande behandlar utskottet en motion medbegäran om en principiell översyn av rättskipningens organisation.Översynskravet motiveras med uppgifter om olägenheter i det nuvarande systemetmed flera olika typer av domstolar allmänna domstolar, allmännaförvaltningsdomstolar och specialdomstolar. I motionen förs fram tanken att irationaliseringssyfte slå samman de allmänna domstolarna och de allmännaförvaltningsdomstolarna. I motionen liksom i andra motionsyrkanden som ocksåbehandlas här uttalas vidare önskemål om översyn i syfte att minska antaletspecialdomstolar och partssammansatta domstolar och om överförande avmålområden från sådana domstolar till allmänna domstolar. Utskottet tar avstånd från tanken på en vittutseendeorganisationsöversyn syftande till ett sammanförande av de allmänna domstolarnamed de allmänna förvaltningsdomstolarna. Utskottet avvisar också bl. a. medhänvisning till pågående utredningsarbete tanken på en översyn i riktning motatt nedbringa antalet specialdomstolar m. m. Utskottet gör vissa uttalandensom bör beaktas! det fortsatta reformarbetet. Utskottets borgerliga ledamöter reserverar sig delvis päolika sätt i frågan om specialdomstolar m. m. I motion 1984/85:1654 av m. fl. (c)hemställs att beslutar att hos regeringen begära en principiellöversyn av domstolsorganisationen i enlighet med vad som anförts i motionen. Motionärerna utgår från uppgifter om olägenheter somansetts vara förknippade med att det finns flera olika typer av domstolar;allmänna domstolar, allmänna förvaltningsdomstolar och specialdomstolar. Dehävdar att ett dubbelförfarande kan uppstå i samma sak. Som exempel angermotionärerna att vårdnadstvister, skattebrott och trafikbrott kan föranledaprocesser i både allmän domstol och allmän förvaltningsdomstol. Som ytterligareexempel anges att en patentfråga kan prövas först i patentverket,patentbesvärsrätten och regeringsrätten och därefter i tingsrätten, hovrättenoch högsta domstolen. Motionärerna anger vissa nackdelar med ett system medspecialdomstolar. a. sägs att domstolens ledamöter till följd avspecialiseringen kan komma att sakna den allmänna överblick överrättsutvecklingen som är en viktig förutsättning för rättskipning. Genomspecialiseringen kan personalens allmänna användbarhet minskas till hinder förett effektivt resursutnyttjande. 1 1985/86. Sammanfattningsvis konstaterar motionärerna att systemetmed olika typer JuU 1985/86:28 av domstolar är betänkligt eftersom detblivit svåröverskådligt och krångligt, inte bara för den enskilde utan ocksåför dem som verkar i systemet. Vidare uttalar motionärerna skepsis mot den i vissadomstolar rådande ordningen med s.k. intresseledamöter, dvs. parts- ellerbranschrepresentanter som deltar som ledamöter av domstolen. Motionärerna hävdar vidare att det kan ifrågasättas omarbetsunderlaget i vissa domstolar (länsrätterna, kammarrätterna ochförsäkringsrätterna) kommer att vara tillräckligt. Mot denna bakgrund uttalar motionärerna att det inte kanuteslutas att en samordning av resurserna inom domstolsväsendet i stort skullekunna ge betydande rationaliseringsvinster. Som en tänkbar lösning härvidlagför motionärerna fram tanken att slå samman tingsrätter med länsrätter,hovrätter med kammarrätter och högsta domstolen med regeringsrätten. Det kanenligt motionärerna också tänkas att ett effektivare resursutnyttjande kanuppnås genom andra samordningsformer. Motionärerna ifrågasätter vidare om detfinns rationella skäl att behålla de specialdomstolar som finns ochaktualiserar förslagen att samordna hyresnämnderna med tingsrätterna och attföra över försäkringsrätternas målområde till de allmänna förvaltningsdomstolarna. Motionärernas slutsats blir att en allmän översyn avdomstolsorganisationen bör komma till stånd. En sådan översyn bör omfattamöjligheterna till ökad samordning av domstolsresurser och till minskadspecialisering. bör undersökas vilket behov av specialistkompetenssom föreligger i olika mål och hur detta behov skall tillgodoses. Översynen börockså inriktas på att klargöra vilka typer av mål som kräver lokal förankringoch medverkan av lekmän i en starkt decentraliserad organisation.Möjligheterna till mera lokal förankring av dömandet än börsärskilt undersökas. 1 sammanhanget bör enligt motionärerna också undersökasförutsättningarna att införa jourdomstolar för handläggning inombrottmålsprocessen. Somframgår av det följande har utskottet låtit remissbehandla motionen. I motion 1984/85:2234 av m. fl. (m) vilkenöverlämnats av lagutskottet till justitieutskottet hemställs att riksdagenhos regeringen begär förslag om överförande av hyresrättsliga frågor tillallmän domstol i enlighet med vad som i motionen anförts. Enligt motionärerna talar både principiella och sakligaskäl mot ordningen med särskilda intresseledamöter i hyresnämnderna ochbostadsdomstolen. 1 motion 1984/85:2402 av m. fl. (m) vilken överlämnats av lagutskottet till justitieutskottet hemställs attriksdagen beslutar att hos regeringen begära en översyn av systemet medpartssammansatta domstolar och specialdomstolar. Motionärerna hävdar att många människor känner oro överatt de särskilt utsedda partsrepresentanterna i de partssammansatta domstolarna och nämn derna inte i alla sammanhang kan frigöra sig från bindningen till dem som de utsetts av. Med den nuvarande ordningen finns det risk för att allmänhetens förtroende för domstolarnas opartiskhet rubbas. 1 fråga om systemet med specialdomstolar pekar motionärerna på att t. ex. talan inte kan föras mot av göranden av arbetsdomstolen och . Förekomsten av pa rallella rättssystem sägs också innefatta en risk att snarlika rättsliga frågorkan bedömas olika i skiftande specialdomstolar och allmänna domstolar med min- 2 skadförutsebarhet i rättsväsendet som följd. Motionärerna anvisar möjlighe- JuU1985/86:28 ten att föra över specialdomstolarnas arbetsuppgifter till deallmänna domstolarna, eventuellt förstärkta med särskilda sakkunniga. Delanserar härvidlag också tanken på koncentration av vissa målkategorier till eneller flera underrätter. För det fall att specialdomstolar behålls bör deenligt motionärerna utgöra första instans i ett system med fullföljdsrätt tillhovrätten och högsta domstolen. 1 motion 1984/85:2708 av m. n. (m) vilken ihär aktuell del överlämnats av lagiltskottet tilFjustitieutskottet hemställsmed hänvisning till vad som anförts i motion 1984/85:2707, såvitt nu är ifråga, att beslutar hos regeringen begära förslag om överförande avhyresrättsliga frågor till allmän domstol i enlighet med vad som i motionenanförts (yrkande 4). Skälen för yrkandet överensstämmer i stort med dem somupptagits i motionerna 2234 och 2402. I motion 1984/85:2804 av m. fl. (fp) vilken i här aktuell del överlämnats av lagutskottet till justitieutskottet hemställs med hänvisning till vad som anförts i motion 1984/85:2801, såvitt nuär i fråga, att beslutar att hyresnämnds och bostadsdomstolensuppgifter skall överföras till de allmänna domstolarna (yrkande 1). Motionärerna uttalar att det från rättssäkerhetssynpunktär betänkligt att hyresmarknadens parter finns representerade i den dömandeinstansen. Genom intresseledamöternas deltagande i rättstillämpningen urholkasmänniskors förtroende för den dömande maktens oberoende och integritet. I motion 1985/86:Ju401 av () hemställs medhänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:K201 att begär attregeringen lämnar rättegångsutredningen i uppdrag att framlägga förslag tillavskaffande av hyresnämnd och bostadsdomstol. Motiveringen för yrkandet överensstämmer i stort med demsom upptagits i motionerna 2234 och 2402. I motion 1985/86: Ju407 av m. fl. (m)hemställs med hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:Bo410 attriksdagen beslutar att hos regeringen begära förslag om överförande avhyresrättsliga frågor till allmän domstol. Motiveringen för yrkandet överensstämmer i stort med demsom upptagits i motionerna 2234 och 2402. 1 motion 1985/86: Ju409 av m. fl. (fp) hemställsmed hänvisning till vad som anförts i motion 1985/86:Bo227 att riksdagenbeslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförsom överförande av hyresnämnds och bostadsdomstols uppgifter till allmändomstol. Motiveringen för yrkandet överensstämmer med den somupptagits i motion 2804. I motion 1985/86: Ju4l O av m. fl. (m)hemställs att beslutar att hos regeringen begära en översyn avsystemet med partssammansatta domstolar och andra specialdomstolar. Motiveringen för yrkandet överensstämmer med den somtagits upp i motion 2707. Vissauppgifter i anslutning till motionerna' JuU 1985/86:28 Den grundläggande principen om domstolarnas självständigheti den dömande och i övrigt rättstillämpande verksamheten har av ålder ansettsvara av sådan betydelse för rättssäkerheten att detta ämne getts reglering igrundlag. Där har också tagits in fundamentala regler om domstolarnasorganisation. I den nuvarande regeringsformen finns huvuddelen av dessabestämmelser i 11 kap. om rättskipning och förvaltning. 1 1 § ges vissabestämmelser om högsta domstolen som högsta allmänna domstol ochregeringsrätten som högsta förvaltningsdomstol. Där finns också en bestämmelseav innehåll att vid domstol skall finnas ordinarie domare. (Om vikten av attdomartjänsterna i all den utsträckning som är organisatoriskt möjlig tillsättsmed ordinarie innehavare, se JuU 1981/82:40 s. 3, jfr JuU 1985/86:1 s. 12 § föreskrivs att ingen myndighet, ej heller , får bestämma hurdomstol skall döma i det enskilda fallet eller hur domstol i övrigt skalltillämpa rättsregel i särskilt fall. 14 § uppställs krav på alt föreskrifter omdomstolarnas rättskipningsuppgifter, om huvuddragen av deras organisation ochom rättegången skall ges i lag. I 5 § ges bestämmelser om skydd för ordinariedomare mot godtyckligt skiljande från tjänsten m. m. Framväxten i av offentliga organ för rättskipning för lösning av tvister mellan medborgarna, för normkontroll och för avgörandeav frågor som uppkommer i förhållandet mellan den enskilde och det allmänna har skett och har, självfallet, präglats av olika epokersskilda synsätt och av samhällsutvecklingens krav. Här skallendast lämnas en helt summarisk redovisning. Av ålder har tyngdpunkten i rättskipningen legat på lokalaorgan, års lag kallade häradsrätter på landsbygden ochrådhusrätter i städerna. Instansordningen och organisationen inom denna harväxlat. Länge utövades den högsta domsrätten av konungen. Som en följd avbehovet att bringa en bättre ordning i rättskipningen inrättades Sveahovrätt, ursprungligen avsedd att utgöra högsta instans. ' För ytterligare redogörelser och synpunkter kan hänvisastill följande. Förarbeten till : betänkande (SOU 1926:31) angående rätte gångsväsendets ombildning, proposition 1931:80, processlagberedningens förslag (SOU 1944:10) till lag om införande av nya m. m. Förarbetentill för valtningsrättsreformen: Besvärssakkunnigas principbetänkande (SOU 1955:19) Admi nistrativt rättsskydd, betänkandet (SOU 1960:19) Rättssäkerheten vid administrativa frihetsberövanden med förslag till lag öm socialdomstol, besvärssakkunnigasslutbetän kande (SOU 1964:27) Lag om förvaltningsförfarandet, förvaltningsdomstolskommit téns betänkande (SOU 1966:70) Förvaltningsrättskipning, förslaget (SOU 1968:27)För valtningslag, proposition 1971:30, länsdomstolskommitténsbetänkande(SOU1977:80) Länsdomstolarna. Vissa frågor om allmänna domstolar och specialdomstolar m. m.: , Förvaltningsdomstolsreformen, SvJT 1972 s. 241 ff, LennartPersson, Allmänna domstolar och specialdomstolar. Förhandlingarna på det tjugosjundenordis ka juristmötet , betänkandet (SOU 1976:53) Försäkringsrätt ochförsäkringsöver- domstol, JuU 1975/76:35 s. 4,, Några utvecklingstendenser inomdom stolsväsendet, Rättspolitiska studier en vänbok till 1977 s. 97ff, , Kan man slå samman kammarrätterna och hovrätterna? 1978:1, s. 20 f, , Rättskipningensorgani sation, SvJT 1985 s. 521 ff, , Rättskipningens organisation,SvJT 1985 s. 709 ff. 4 Hovrätten över och inrättades JuU1985/86:28 och hovrätten för . I samband medrättegångsbalkens införande tillkom hovrätten för Nedre ochhovrätten för . Under inflytande av upplysningstidens idéerflyttades konungens domsrätt över från riksrådet till den då inrättadehögsta domstolen. Utvecklingen präglades i övrigt bl. a. avatt åtskilliga typer av mål överfördes från administrativa myndigheter ochsärskilda domstolar till den nu berörda gruppen av domstolar, dvs. inskränktes antalet instanser inom denna grupp till tregenom indragning av de tidigare s. k. kämnersrätterna och lagmansrätterna. I äldre tider skilde man ej noga mellan rättskipning ochförvaltning (rättstill-lämpning i förvaltningsmyndighet) och än mindre mellanförvaltningsrättskipning och förvaltning. inrättadeskollegier med domsrätt och byggdes upp en fast statliglänsförvaltningsorganisation med landshövdingar och underlydande tjänstemän.Till 1618 leder kammarrätten (kallad CammerRådet och utbruten urkammarkollegiet) sitt ursprung. Kammarrätten gavs under konungen envidsträckt domsrätt, främst i mål angående bristande redovisning, och senare ibesvärsmål, t. ex. angående beskattning, mantalsskrivning och fattigvård. Sedandomsmakten börjat uppfattas som en självständig oberoende makt och som ettvärn inte bara mot enskildas övergrepp utan också mot övergrepp av denverkställande makten fick frågan om gränsdragningen mellandomstolar och administrativa myndigheter en ökad betydelse. Detta ledde bl. a.till att åtskilliga typer av mål flyttades över från de administrativa verkentill domstolarna. inriktades strävandena mot attefter franska och tyska förebilder få till stånd en högsta förvaltningsdomstol.Detta ledde till inrättande av regeringsrätten är 1909. Till regeringsrättenöverfördes en betydande del av den beslutanderätt i administrativa besvärsmålsom utövats av Kungl. Maj:t i statsrådet. fick kammarrätten sinkaraktär av for-valtningsjudiciell mellaninstans. Utvecklingen beträffande de allmänna domstolarna Av genomgripande betydelse för rättskipningen i deallmänna domstolarna var införandet av den nya är 1948, vilkenhade föregåtts av långvarigt förberedelsearbete. Den gamla processordningenavlöstes då av ett förfarande som kännetecknas av muntlighet, koncentration ochomedelbarhet. Balken kom också att öva inflytande på formerna förförvaltningsrättskipningen. tillkomst innebar emellertid förde allmänna domstolarna huvudsakligen en reform av självarättegångsförfarandet, medan domstolssystemet och det organisatoriska områdeti övrigt undergått nämnvärda förändringar först därefter. Genom en reform fick rådhusrätt och häradsrättsamma sammansättning vid avgörandet av brottmål. förstatligades rättskipningen och staten övertoghuvudmannaskapet för rådhusrätterna. Härigenom inleddes den vidprocessreformen uppskjutna översynen av domstolsorganisationen. trädde en ny genomgripande reform av deallmänna un derrätterna i kraft. Reformen innebar främst att en enhetlig underrättsorgani sation bestående av tingsrätter infördes över hela landet. Därvid ändrades ock- 5 såreglerna om bl. a. tingsrätts sammansättning. Vidare infördes systemet med JuU 1985/86:28 fastighetsdomstolar som en ersättning för tidigareägodelningsrätter och ex-propriationsdomstolar. Genom en annan betydelsefull reform, som beslutades år1971, begränsades rätten till fullföljd av talan till högsta domstolenradikalt. Härigenom gavs hovrätterna i praktiken ställning som slutinstanser. När det gäller brottmål har reformverksamheten efter år1948 framför allt präglats av rationaliseringssträvanden. Dessa har bl. a.tagit sig det uttrycket att man stegvis ersatt domstolsförfarandet ibagatellmål med utomprocessuell handläggning, administrerad av åklagare ellerpolismän. En parallell till tendensen på brottmålssidan tillinförande av summariska handläggningsalternativ utanför domstolsorganisationenär inrättandet av särskilda nämnder för prövning av vissa slags tvister. Såsomexempel kan nämnas hyresnämnderna och statens va-nämnd. I fråga om de allmänna underrätterna (tingsrätter) bör härsärskilt erinras om arbetet att åstadkomma till storleken rationellaarbetsenheter (landsrättsförläggningen och domsagoregleringen). Arbetet kansägas ha inletts genom en lag om stads läggande under landsrätt. Tillgrund för arbetet låg riktlinjer för domkretsindelningensom lagts fast av (prop. 1969:44, ILU 38, rskr. Vidsitt ställningstagande i saken uttalade första lagutskottet att de avdepartementschefen angivna riktlinjerna borde tillämpas med stor försiktighet.Utskottet uttalade också bl. a. att stor betydelse måste fästas vidcentralorternas uppgift att erbjuda kommunerna fullgod allmän service och vidförutsättningarna för behövlig kontakt mellan domstolen och domkretsens olikadelar. Utskottet betonade att stor hänsyn borde tas till synpunkter från lokalthäll rörande bygdens behov från rättsvårdssynpunkt och i fråga om service. Vidriksdagsbehandling av en fråga om genomförande av en redan beslutadsammanföring av domkretsar uttalade justitieutskottet att riktlinjermåste ses i belysning av senare fattade regionalpolitiska beslut. Särskilthänvisades till uttalanden av statsmakterna om att arbetet på att tillförsäkramänniskorna i olika delar av landet likvärdiga levnadsbetingelser måstefullföljas med all kraft. Den tingsrätt, vars indragning var ifrågasatt, bordesålunda behållas. Detta gavs regeringen till känna (JuU 1973:44, rskr. 376).Liknande synpunkter framförde utskottet i ett mot.svarande ärende (JuU1974:9, rskr. Översynen av domkretsindelningen ansågs därefter vara iprincip avslutad (prop. 1974:172, JuU 40). De allmänna domstolarna utgörs av 97 tingsrätter och sexhovrätter samt högsta domstolen. Arbetsläget i de allmänna domstolarna harunder varit och är alltjämt ansträngt (se JuU 1984/85:25 s. 1ff, prop. 1985/86:100 bil. 4 s. 85 ff och JuU 1985/86:23 s. 3 0. Organisationen av rättskipningen inomförvaltningsdomstolarna undergick en radikal förändring . företedde systemet för rättskipning och besvärsprövning en mycket splittrad bild. Behandlingen av besvär var anförtrodd ett stort antal myndigheter, av vilka en del var vanliga förvaltningsmyndigheter och andra var förvaltningsdomstolar och hkartade organ. Inom förvaltningsmyndigheterna utgjorde prövningen av besvärsmål 6 enbart ettled bland andra i myndighetens verksamhet medan för förvaltnings- JuU1985/86:28 domstolarna besvärsprövningen var den enda eller huvudsakligauppgiften. Som de viktigaste regionala besvärsmyndigheterna skall här nämnaslänsstyrelserna och, inom deras ram, prövningsnämnderna som prövade besväröver taxeringsnämnds beslut. Ar 1971 beslutade efter ett mycket långvarigtutredningsarbete om en stor förvaltningsrättsreform. Dä tillkom lagen(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar, förvaltningslagen (1971:290) ochförvaltningspro-cesslagen (1971:291). Länsstyrelserna organiserades om, och endel av de för-valtningsrättskipande uppgifterna hänfördes till särskiltinrättade domstolar, en länsrätt och en länsskatterätt i varje län. År 1975tillkom en fastighetstaxeringsrätt i varje län. I administrativt hänseendeknöts dessa domstolar först till länsstyrelserna. gavs länsdomstolarnaen från lätisstyrelserna helt fristående ställning och sammanfördes till endomstol länsrätten för varje län (prop. 1977/78:170, KU 47 och prop.1978/79:86, JuU 27). Som en helt fristående allmän förvaltningsdomstol räknasockså mellan-kommunala skatterätten, som i instansordningen står på samma nivåsom länsrätterna. T.o.m. var den administrativt knuten till riksskatte-verket(seJuU 1980/81:34 och SkU 1984/85:23 samt Ds Fi 1986:5, vari en avveckling avdomstolen föreslås). Genom förvaltningsrättsreformen avlastades regeringsrättenarbetsuppgifter därigenom att tyngdpunkten i den domstolsmässiga besvärsprövningeni förvaltningsärenden flyttades från denna domstol till kammarrätt. Kammarrättgavs ställning som allmän förvaltningsdomstol närmast under regeringsrättenmed i stort sett samma målområde som denna. I anslutning härtill byggdeskammarrättsorganisationen ut kraftigt. Sålunda har över landet nya kammarrätterinrättats, i (1971), (1974) och (1977).Domarkarriären byggdes upp efter mönster från de allmänna domstolarna. Vidbeslutet om utbyggnaden av kammarrättsorganisationen fästes vikt vid degynnsamma återverkningar som regionala kammarrätter skulle kunna ha bl. a. påden regionala och lokala förvaltningsverksamheten, t. ex. genom den utbildningav unga jurister som en kammarrätt bedriver. Kammarrätten ansågs bli en värdefullrekryteringskälla i fråga om kvalificerade uppgifter inom den allmännaförvaltningen, och den regionala förvaltningen ansågs erbjuda en naturligrekryteringsbas för kammarrätter. Beträffande regleringen av förfarandet hosförvaltningsdomstol gjordes vid reformen jämförelser med . Enrad synpunkter ansågs tala för att förfarandet gavs en mindre utförligförfattnigsreglering än den som gäller för de allmänna domstolarna. a.pekades på att de krav på formella regler som rättegången i dispositivatvistemål uppställer för de allmänna domstolarnas del inte gäller iförvaltningsprocessen. Vidare pekades på att official-prövningsprincipen gälleri praktiskt taget alla mål hos förvaltningsdomstol och på attförvaltningsmålehs skiftande beskaffenhet motiverar en ganska storhandlingsfrihet att anpassa förfarandet till olika uppkommande situationer. Manborde också undvika en formalisering av processen som skulle innebära attallmänheten i ökad utsträckning måste anlita juridiskt biträde. Reglerna iförvaltningsprocesslagen präglas av detta synsätt. Arbetsläget i de allmänna förvaltningsdomstolarna harunder varit och är alltjämt ansträngt (se JuU 1984/85:25 s. 18 f, prop. 1985/86:100bil. 4 s. 88 ff och JuU 1985/86:23 s. 16 f; jämför riksrevisionsver- 7 ketsrapport 1977:1251 och promemoria 1985:98 om verksamheten vid kammarrätterna). JuU 1985/86:28 inrättades som en central förvaltningsmyndighetför domstolsväsendet. Verket övertog uppgifter som tidigare legat påhovrätterna och (och domstolsväsendetsorganisationsnämnd). Verket är central förvaltningsmyndighet för de allmännadomstolarna, de allmänna förvaltningsdomstolarna, bostadsdomstolen,arrendenämnderna, hyresnämnderna, rättshjälpsnämnderna och de allmännaadvokatbyråerna. a. att svara förorganisationsfrågor samt personal-och ekonomiadministration inomverksamhetsområdet. Organisationsfrågorna omfattar t. ex. rationalisering, ADBsamt byggnads- och utrustningsfrågor. En huvuduppgift för verket är också attsvara för utbildning och information på domstolsväsendets område. I samband med domtolsverkets inrättande och senare harutskottet framhållit vikten från rättssäkerhetssynpunkt av att upprätthållaprincipen om domstolarnas grundlagsfästa självständighet i den dömande och iövrigt rätts-rillämpande verksamheten (se JuU 1975:1 s. 13 och 1982/83:24 s. 2f; jämför JuU 1985/86:1 s. 25). Speciella domstolar för särskilda rättsområden m. m. Behovet av särskild sakkunskap för rättskipningen inom ettvisst rättsområde är en omständighet som har motiverat inrättandet av specielladomstolar utanför det ordinära domstolssystemet eller av speciellaorganisatoriska enheter mer eller mindre fast knutna till ordinära domstolar.Liknande skäl har stundom lett till att handläggningen av vissa måltyperkoncentrerats till en eller flera av de vanliga domstolarna, ofta i kombinationmed regler om särskild sammansättning av domstolen. Fastighetsdomstol är en sådan typ av domstol, införd är1969. Det skall finnas en fastighetsdomstol i varje län. Regeringen kanföreskriva att annat område än län skall utgöra domkrets för fastighetsdomstoleller att flera fastighetsdomstolar skall finnas för samma område.Fastighetsdomstol är den tingsrätt som regeringen bestämmer. Fastighetsdomstolarna, som har trätt i stället för deäldre ägodelningsrätter-na och expropriationsdomstolarna, har att handläggafastighetsrättsliga mål enligt bestämmelser i ett stort antal författningar. Fastighetsdomstol består av två lagfarna ledamöter, eneller två tekniska ledamöter och två nämndemän.