bet · G901FiU10 · 1985-12-31 00:00:00 — Detskulle leda till den utan jämförelse högsta tillväxten under hela 1980-talet.Eftersom ungefär hälften av import kommer frånövriga länder inom EG kommer den ökade tillväxten att fä starka positivaeffekter på hela . För del innebär en sådan utveckling storamöjligheter för vår export. Av den svenska exporten går fillFörbundsrepubliken . Vår totala exportandel till uppgår tillnågot . Vad gäller utvecklingen utanförOECD-området måste framhållas att de svåra problem som orsakats av deninternationella skuldsituationen inte har mildrats . Oljeprisfallethar givetvis en positiv inverkan på de icke oljeproducerandeutvecklingsländerna medan länder som hamnar i en än besvärligaresituation. Omfattningen av skulderna för de mest skuldsatta ländernaframgår av tabell 3. Skuldsituationen för de störstalåntagarländerna i % av exp. Som framgår av tabell 3 utgör för exempelvis Argentinaräntebetalningarnas andel av exporten . Det kan nämnas att motsvarandeandel för är . har de hårdast skuldsattaländerna genomfört anpassningsprogram för att reducera importbehovet och minska bytesbalansunderskottet. Uflandsskulderna fortsätter emellertid att växa. Eftersomförsöken att stabilisera dessa länders ekonomier främst har FiU1985/86:10 koncentreratstill att minska importen, har möjligheterna att åstadkomma en positivekonomisk utveckling försämrats. medförtatt man nu övergett "land för land"-metoden för att lösa dessa problem.Ufifrån ett amerikanskt förslag - framlagt av den amerikanske finansministernBaker förordas sålunda att de större industriländerna inom OECDupprättar ett samlat program för att avveckla skuldkrisen. Programmetbygger på insatser för att stärka de tillväxtskapande faktorerna i skuldländerna.Vidare förutsätts Väridsbanken och Valutafonden medverka liksom delångivande bankerna. Sammanfattningsvis gör utskottet följande bedömning av deninternationella utvecklingen . Den sjunkande dollarkursen ochprisfallet på råolja har med undantag för och väsentligtförbättrat de ekonomiska utsikterna för länderna inom OECD-området. Alltjämtutgör emellertid underskotten i budget- och bytesbalans ochden internafionella skuldkrisen påtagliga hot mot en positiv ekonomiskutveckling. Om oljepriset skulle hamna i intervallet15-20 dollar per fat blir konsekvensen av oljeprisfallet att den tidigareväntade konjunkturnedgången förskjuts framåt i tiden. ärrisken stor att den i förväntade finanspolitiska åtstramningenleder fill en ytterligare försvagning av den ekonomiska aktiviteten i . I nästa avsnitt redovisas bedömningen av den ekonomiskautvecklingen i . De internationella förutsättningar som gäller för dennakan översiktligt sammanfattas i följande tabell. BNP i , % Exportmarknadstillväxt, %' Dollarkurs i kr.Råoljepris, dollar per fat ' Avser bearbetade varor vägt enligt varje länds betydelsesom avsättningsmarknad för svensk export av bearbetade varor. har den svenska ekonomin kännetecknatsav en god tillväxt, med i genomsnitt . Det gångna årets tillväxt i bruttonationalprodukten stannade vid 2,, dvs. obetydligt lägre än vad som förutsades kompletteringsproposition. Däremot steg konsu mentpriserna mer än vad som förutsågs i kompletteringspropositionen. Prisstegringen blev under loppet av året 5,. Att ökningen blev högre än väntat hänger samman med att lönerna ökade snabbare än vad som antogs i den reviderade finansplanen . Preliminära beräkningar för visar att timlönerna totalt ökade med och för industrin med . Främst beroende på ökade transfereringar, som t.ex. skatterabatten. och denkraftiga höjningen av barnbidragen, steg hushållens realinkomster FiU1985/86:10 med något . Realinkomstökningen tillsammans med en fortsattneddragning av sparandet medförde att den privata konsumtionen ökade med nära3%. Det var en väsentligt kraftigare tillväxt än vad utskottet förutsåg islutet av . En mycket positiv utveckling för landet som helhet kundeäven för noteras för investeringarna. Däremot utvecklades utrikeshandelnväsentligt sämre än väntat. En lägre exporttillväxt och en kraftig ökning avimporten bidrog till ett negativt bytesbalanssal-do på . Det kraftiga fallet i oljepriserna, som inleddes 1985, och i viss utsträckning även de senaste månadernasvalutakursförändringar har på ett markant sätt förändrat förutsättningarna förden svenska ekonomins utveckling . Det innebär att den bedömningav utvecklingen som presenteras i finansplanen måste ändras på flera punkter.Konjunkturinstitutet har för utskottet redovisat vissa bedömningar aveffekterna på den svenska ekonomin av sänkta oljepriser och lägre dollarkurs. I årets finansplan antas inflationen under loppet av år1986 kunna begränsas till något . Under förutsättning att parterna påarbetsmarknaden inte träffar ett avtal som försämrar det svenska näringslivetskonkurrenskraft bör de senaste månadernas kraftiga oljeprisfall och denfortsatt sjunkande dollarkursen kunna medföra att inflationen under loppet avår 1986 stannar vid 3-31/. En sådan påtaglig neddragning av inflationen börge utrymme för en ökning av hushållens realinkomster med de antaganden omlöneutvecklingen som görs i finansplanen. Ett rimligt antagande är att de realadisponibla inkomsterna bör kunna öka i minst samma omfattning somunder föregående år, dvs. Ett fullt genomslag av såväl förändringar i oljeprisernasom i valutakurserna skulle innebära vissa förändringar i bedömningen avförsörjningsbalansposterna. På motsvarande sätt som i avsnittet om deninternationella utvecklingen har endast effekter av de internationellaprisförändringarna beaktats. Tabell 5.Försörjningsbalans och nyckeltal Import av varor och tjänster -1,0 -0,9 -7,5 0,7' 1,1' 0,4' 5,7 3,0-3,5 Sysselsättn., förändring i +36 000 -H43 000 +26 000 Bytesbalans, miljarder kr ' Förändring i lagerinvestering i procent av föregåendeårs BNP. PNB:sprognos, omräknad med hänsyn till lägre oljepris och ändrade växelkurser. På försörjningsbalansens användningssida leder dennakalkyl till en höjning av prognoserna för den privata konsumtionen och exportenav varor och tjänster. Höjningen av konsumtionsprognosen är en följd av dentidigare beskrivna ökningen av hushållens reala disponibla inkomster och ettantagande om en återhämtning av sparandet till nivå. Konsumtionsökningenblir mycket kraftig och av samma omfattning som . I de reviderade kalkylerna antas att oljeprisfallet ochvalutakursförändringarna inte har någon inverkan på investeringarna. Enosäkerhetsfaktor utgör lagerinvesteringarna. Enligt tidigare riksdagsbeslutskall beredskapslagren av olja dras ned . Det kan emellertidifrågasättas om detta är fördelaktigt vid nuvarande nivå på oljepriserna.Genomförs inte neddragningen av oljelagren innebär detta att postenlagerinvesteringar kommer att öka som importen stiger mer än vad somförutsatts. Sjunkande råoljepriser och fallande dollarkurs innebär attexporten beräknas öka med . För del ökarexportens marknadstillväxt med en halv procent. Den kan dock inte heltutnyttjas eftersom många expansiva branscher har kapacitetsproblem. Handelsbalansen påverkas genom volym- och priseffekter påbåde export-och importsidan. Sammantaget beräknas handelsbalansens saldoförbättras med ca 5,5 miljarder i jämförelse med bedömningen i finansplanen.Även transfereringsbalansenförbättras något genom det fortsatta fallet i dollarkur- FiU 1985/86:10 sen.Från här angivna utgångspunkter kan bytesbalansen beräknas uppvisa ettöverskott på för . De här angivna positiva effekterna på den svenska ekonominpåverkar givetvis även sysselsättningen. Den högre tillväxten i antas ge enökning i sysselsättningen med 0,. Arbetslösheten skulle därigenom kunnapressas tillbaka till . Som framgår av tabell 5 skulle sysselsättningsökningen1983 till 1986 uppgå till sammanlagt ca 100000 personer. Eftersom den svenska ekonomins utveckling är starktberoende av utvecklingen i måste här redovisade bedömningar förår 1986 tolkas med försiktighet. Vidare bör understrykas att den bild av densvenska ekonomin som här beskrivits förutsätter låga löneökningar för år 1986.Uppfylls inte denna förutsättning erhålls givetvis inte samma positivautveckling. Inflationen under loppet av året blir då högre än här angivna 33,och konkurrenskraften gentemot OECD-området kommer därigenom att försämras.Effekterna av en sådan utveckling får emellertid inte fullt genomslag förränunder . lönedelegation avskaffades genom riksdagensbeslut (KU 1985/86:10). Vissa av delegafionens uppgifterdelegerades till regeringen och andra överfördes till finansutskottet. Detinnebär att utskottet i förhandlingsfrågor rörande anställningsvillkor förstatens arbetstagare överlägger med statsråd som regeringen bestämmer och attutskottet på vägnar får godkänna avtal som gäller generell regleringav de statliga anställningsvillkoren eller är av mer avsevärd, självständigstatsfinansiell betydelse. Övriga avtal har bemyndigat regeringenatt godkänna. Utskottet har i ett yttrande fill (FiU1984/85:3 y) redovisat sin syn på hur dessa arbetsuppgifter bör lösas. Inför de kommande avtalsförhandlingarna på det statligaområdet har utskottet haft överläggningar med statsrådetBengt K. Å. biträdd av statens arbetsgivarverks chef . Utskottet vill i detta sammanhang redovisa sin syn på utgångsläget ide statliga förhandlingarna. Utskottet har i det föregående beskrivit sin syn på detekonomiska läget i landet och gjort vissa bedömningar av framtidsutsikterna. Encentral utgångspunkt i dessa bedömningar är antagandena om löne- och kostnadsutvecklingen.Utskottet konstaterar att sedan devalveringarna 1981 och 1982 haft enjämförelsevis god exportledd tillväxt. Produktionsökningen och lönsamheten harförbättrats och investeringarna har ökat kraftigt. Den framfida politiken börinriktas på att nå full sysselsättning och ökad välfärd, vilket innebär bådearbete och sparande, både tillväxt av produktionen och stramhet i denekonomiska polifiken. En viktig förutsättning för en framgångsrik politik pådessa områden är att näringslivet behåller sin konkurrenskraft, vilket kräveratt kostnadsutvecklingen hålls fillbaka. Utskottet vill instämma i vad som anförs i finansplanenatt den tillväxt som kan uppnås till betydande del måste användas för attminska våra underskott och ökasparandet för produktiva investeringar. I övrigt måste tillväxten FiU1985/86:10 fördelas så att reallönerna kan stiga och hushållens realinkomsteröka. Det finns starka fördelningspolitiska skäl som talar för en sådananvändning av ett förbättrat produktionsresultat. Det innebär att den offentligasektorns resursanspråk måste hållas tillbaka. Det är viktigt att en uppgörelse om lönerna träffas somskapar förutsättningar för både höjda reallöner och långsiktig stabilitet ochexpansionsförmåga i vår ekonomi. Detta kräver låga kostnadsökningar ochlångsiktighet i lönepolitiken. Utskottet har i andra sammanhang uttalat detangelägna i att arbetsmarknadens parter utvecklar en lönebildningsmodell somanger hur löneavtal skall nås som är förenliga med en stabil tillväxt iekonomin. Ett sådant arbete pågår. För att skapa en gemensam referensram inför de nu aktuellaförhandlingarna på det statliga området vore det värdefullt om parterna kundemedverka till att ta fram ett gemensamt ekonomiskt bakgrundsmaterial som angervissa förutsättningar för förhandlingarna. Det är sannolikt att exempelvis konjunkturinstitutetoch skulle kunna bidra med sådant material. behandlade vissa frågor om denstatliga personalpolitiken (prop. 1984/85:219, AU 1985/86:6). I propositionenlämnades en redogörelse för den fortsatta inriktningen av lönepolitiken på detstatligt reglerade området. Denna inriktning kan sammanfattas på följande sätt; - att lönepolitikoch lönesystem skall vara förenliga med en balanserad samhällsekonomi, - att storalöneskillnader skall undvikas för arbetstagare med likvärdiga arbeten inomolika arbetsmarknadssektorer, - att statensposifioner i löneförhandlingarna tydligare skall bestämmas avverksamhetsintresset och av strävan att åstadkomma en ändamålsenligpersonalförsörjning, - attlönesystemet skall främja flexibilitet, decentralisering och delegering, - attlönepolitiken i övrigt skall grundas på demokratiska ideal om rättvisfördelning. Riksdagendelade de uppfattningar som redovisades i propositionen. Lönebildningen inom den statliga sektorn får betydelse förhela samhälls ekonomin dels direkt genom sin inverkan på statsbudgeten, dels indirekt som jämförelse för andra arbetsmarknadssektorer. Den direkta inverkan har uppkommit genom att myndigheterna har kompenserats med anslags medel för lönehöjningar i kollektivavtalen. Det har emellertid diskuterats att låta myndigheterna få större frihet att besluta om interna frågor inom givna ekonomiska ramar liksom att öka långsiktigheten i den ekonomiska plane ringen för myndigheterna. En förändring i denna riktning, i förening med ökat lokalt ansvar för arbetsgivarfrågorna, skulle innebära att myndigheter na inte längre automatiskt skulle kompenseras för kostnadsökningar till följd av avtal. Myndigheterna ges en s. k. cash-limit. Ett sådant system kräver sannolikt också förändringar i tjänstestruktur och tillämpning av löneplaner. Det finns dock skäl, som utskottet ser det, att analysera de förändringar som krävs för och vad effekterna blir av att ytterligare delegera arbetsgivaransva ret. Det finns i detta sammanhang också skäl att uppmärksamma de 26 svårighetersom uppstår i personalförsörjningen inom vissa områden. Inom FiU 1985/86:10 denstatliga sektorn finns vissa nyckelgrupper som har varit svåra att rekryteraoch att behålla. Detta har lett till att lönesystemet fått vissa inslag avlokal eller individuell anpassning av lönen. En ökad delegering av arbetsgivaransvaretskulle ge vissa ytterligare sådana möjligheter, vilket är angeläget med hänsyntill vad som ovan anförts. Utskottet har med det anförda endast velat ange vissaallmänna utgångspunkter för förhandlingarna. Det är givet att det krävs ettsamspel mellan den ekonomiska politiken och löneutvecklingen. För attarbetsmarknadsparternas arbete med att hålla kostnadsstegringarna nere skallkunna resultera i höjda reallöner måste den offenfliga sektorns anspråk på dereala resurserna hållas tillbaka så att skattetrycket inte behöver höjas. Deangelägna uppgifter som åligger kommuner och landsting gör att den kommunalakonsumtionen inte kan dras ned, men det är uppenbart att den höga ökningstaktsom varit inte kan få fortsätta. Den statliga konsumtionenmåste fortsätta att minska, vilket innebär ökade krav på flexibilitet ochanpassning av den statliga verksamheten. Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken Den ekonomiska tillväxten har varit god och legat över genomsnittet för . Lönsamheten i näringslivethar förbättrats avsevärt som investeringarna och då främstindustriinvesteringarna har ökat påtagligt. Även om arbetslösheten är för hög hararbetsmarknadsläget successivt förbättrats. Detta har bl.a.inneburit att det varit möjligt att något dra ned på de arbetsmarknadspolitiskainsatserna. Budgetunderskottet har nedbringats från 87 miljarderkronor /83 till beräknade 51 miljarder . Dennaneddragning har kunnat ske utan att aktiviteten i ekonomin har påverkatsnegativt. Arbetslösheten har sjunkit. I finansplanen understryks att de uppnådda resultaten intefår tolkas så att de och i inledningen av 1980-taletuppkomna obalanserna i den svenska ekonomin nu har eliminerats. Det betonas attom sysselsättning och realinkomster skall kunna varaktigt förbättras krävs attekonomin utvecklas i rätt riktning. Innebörden av detta är - att tillväxtenmåste öka, vilket kräver att inflationen måste pressas ned till den nivå sområder i våra viktigaste konkurrentländer, - att tillväxtenmåste komma från investeringar och export, - att en aktivsysselsättningspolitik måste föras, innebärande en långsiktig förbättring avarbetsmarknadsläget; denna pohtik måste kompletteras med enarbetsmarknadspolitik som på kort sikt begränsar arbetslösheten, - att kampen fören rättvis fördelning måste intensifieras. Som framgått av utskottets bedömning av den ekonomiskautvecklingen för kan situafionen bli något mer gynnsam än vad somkunnat förutses i finansplanen. Sålunda finns förutsättningar för attytterligare minska arbetslösheten, nå ett positivt bytesbalanssaido ochsamtidigt ytterligare reduceraunderskottet i budgeten. De strukturella obalanserna i ekonomin FiU1985/86:10 utgör emellertid alltjämt ett hot mot vår välfärd. Den ekonomiska politik som föreslås i motionerna Fi213(m), Fi219 (fp) och Fi217 (c) består av följande huvuddelar. Det bör observerasatt man i dessa motioner inte haft möjlighet att beakta de inträffadeoljepris-och valutakursändringarna. För det första föreslås en minskning av utgifterna i statoch kommun, främst för offenflig konsumtion och transfereringar. För det andra föreslås sänkta marginalskatter,inflationsjusterad skatteskala och sänkt förmögenhetsskatt. Någon höjning avskattetrycket kan inte accepteras. I modon Fi2l3 (m) krävs tvärtom en sänkningav skattetrycket. För det tredje föreslås åtgärder för att avregleranäringslivet och avmonopolisera den offentliga sektorn. Ökat inslag avkonkurrens i den offentliga sektorn genom privafisering skapar enligtmotionärerna effektivare och billigare produktion samt större variationsrikedomi tjänsteutbudet. För detfjärde ariser motionärerna att löntagarfonderna måste avskaffas. För det femte måste lönebildningssystemet reformeras. Omstatsmakterna korrigerar alla negativa effekter av för höga avtal riskerarlöneökningstakten att bli för hög. Utskottet vill med anledning av de tre partiernas förslagtill riktlinjer för den ekonomiska politiken anföra följande synpunkter.Utskottet behandlar först vissa allmänna utgångspunkter i vart och ett avförslagen och sammanfattar därefter sitt resonemang genom att ta upp defördelningspolitiska effekterna av förslagen. I alternativet till den nuvarande politiken sompresenteras i motion Fi213 (m) understryks att tillväxtens förutsättningarmåste sättas i centrum vid utformningen av den ekonomiska politiken. Somframhålls i finansplanen är detta en förutsättning för att nå en varakfigt högsysselsättning och höjning av reallönerna. Utskottet delar denna uppfattning.Mofionärerna anser i likhet med vad som anförs i finansplanen att detta kräveratt inflationen måste pressas ned till en nivå som högst motsvarar vad somgäller i våra viktigaste konkurrentländer. Motionärerna bortser emellertid heltifrån de konflikter som uppstår vid en ensidig prioritering av inflafionsmålet.I motionen hänvisas bl. a. till de resultat som uppnåtts i vissa länder iVästeuropa. Det är rikfigt att man i dessa länder genom en kraftig sänkning avinflafionen lyckats stabilisera tillväxten på en godtagbar nivå.Men detta har lett fill en mycket negativ utveckling på arbetsmarknaden. Enligt utskottet är det inte tillräckligt att vidtaåtgärder för att öka fillväxten vilka först på kan antas fåpositiva effekter på sysselsättningen. Den ekonomiska politiken måste även påkort sikt utformas så att den motverkar en försvagning av sysselsättningen. Attupprätthålla en hög sysselsättning är det viktigaste fördelningspolitiskamålet. Det innebär att stora krav ställs bl. a. påarbetsmarknadspolitiken. Den kan inte enbart ses som ett allmänttillväxtbefrämjande medel utan måste även vara selektivt inriktad och geomedelbara resultat för exempelvis sådana grupper som arbetslösa ungdomar ochlångtidsarbetslösa. Enligt utskottets mening uppfyller inte den inriktning avden ekonomiska politiken som föreslås i motion Fi213 (m) dessa villkor. Den låga ambitionsnivå som motionärerna ålägger målet fullsysselsättning FiU 1985/86:10 återspeglas även i synen påavtalsförhandlingarna. I motion Fi213 (m) framhålls att de avtalsslutandeparterna skall ha ansvaret för sysselsättningen. Innebörden av detta är attstatsmakterna inte i efterhand skall korrigera negativa effekter av för högaavtal. Utskottet kan inte godta synsättet att de avtalsslutande parternaensamma skall ha ansvaret för sysselsättningen. Självfallet har parternaansvaret för att träffa avtal som är förenliga med en god och balanseradtillväxt i ekonomin. Men statsmakterna kan inte frånsäga sig ansvaret för attvidta de ekonomisk-polifiska åtgärder som visar sig nödvändiga för att nå desamhällsekonomiska målen. Att nå full sysselsättning är ett övergripande mål,vilket innebär att samhället inte kan avsäga sig ansvaret för sysselsättningen. Utskottet delar inte motionärernas uppfattning att dettotala skattetrycket kan sänkas. Budgetsituationen gör att någon sänkning avdet totala skattetrycket inte kan bli aktuell . I mofionen krävs vidare att den offentliga sektorn minskasoch att en ökad konkurrens införs i denna sektor för att öka effektiviteten ochvalfriheten. behandlade utskottet motsvarande frågor i trebetänkanden (FiU 1984/85:10, 30 och 35). Utskottet konstaterade därvid att enstark offentlig sektor är och förblir en förutsättning för allas vår välfärd.Det hindrar emellertid inte att privat verksamhet som komplement till offentligverksamhet kan verka stimulerande på utveckling och rationahsering. I vissafall -om än inte allfid kan offentlig verksamhet utformas så att politisktuppställda mål kan förverkligas även genom att utnyttja lämpliga entreprenadformer.Men riskerna för fördelningspolitiska snedvridningar är uppenbara. Utskottetframhöll också att flera internationella undersökningar visar att det intefinns något som tyder på att en privatisering till följd av sina inneboendeegenskaper ger lägre kostnader. Vad gäller här behandlade frågor finnerutskottet ingen anledning att ändra sitt ställningstagande. I motion F/279 (fp) understryks att den ekonomiskapohfiken måste utformas så att tillväxten främjas. Sammanfattningsvis innebärde åtgärder som föreslås att den allmänna inriktningen av den ekonomiskapolitiken på många punkter överensstämmer med förslagen i motion Fi213 (m). Även om det föreligger betydande nivåskillnader mellanförslagen i motionerna Fi213 (m) och Fi219 (fp) till besparingar är den kritiksom riktas mot motion Fi213 (m) enligt utskottets uppfattning i vissutsträckning också giltig för den politik som föreslås i motion Fi219 (fp).Tillväxten skall främjas men de sysselsättningsproblem som måste uppkomma viden kraftig ned-pressning av inflationen berörs överhuvud taget inte i motionen. I motion Fi219 (fp) liksom i motion Fi213 (m) och Fi217(c) hävdas att statlig inblandning i avtalsrörelsen måste undvikas. Enligt motionärerna är det tillräckligt att regering och riksdag genom den ekonomiska polifiken skapar "goda förutsättningar" för att nå ett lågt avtal. mening är detta en kraftig förenkling av hur lönerna bestäms. Marknadsför hållandena, dvs. efterfrågan på arbetskraft och möjligheterna att utnyttja vinstsituationer i företagen, är en avgörande faktor för lönebildningen. Den motsättning som exempelvis råder mellan höga vinster i företagen för att nå ~q en höginvesteringsnivå och en rättvis fördelningspolitik kan kräva att FiU1985/86:10 regeringenmedverkar som diskussionspart i lönerörelsen. det idetta sammanhang egendomligt att man i motionerna Fi213 (m) och Fi219 (fp)inte alls berör den konflikt mellan att skapa incitament till låga avtal ochförslagen i mofionerna på besparings- och skatteområdet, som förstärkerde rådande fördelningsproblemen. I motion Fi2I7 (c) betonas att en minskning av statensbudgetunderskott har avgörande betydelse för inflationsbekämpningen.Budgetunderskottet är, sägs det i motionen, inflationsgenererande dels genomatt det innebär en likvidisering av den svenska ekonomin, dels genomatt dessfinansiering driver upp den allmänna räntenivån. I övrigt framhålls i motionenbl. a. vikten av att tillväxten ökar, nödvändigheten av att industrisektornbyggs ut, att marginalskatterna sänks och att sysselsättningen värnas, varvidsärskilt de regionalpolitiska aspekterna betonas. Utskottet kan utifrån här redovisade sammanfattning delamotionärernas uppfattning om de allmänna mål som måste gälla för den ekonomiskapolitiken.