bet · G901JuU22 · 1985-12-31 00:00:00 — om anslag till åklagarväsendet 1985/86:100bil. 4, C, jämtemotioner) Regeringen har i proposition 1985/86:100bilaga 4 () under punkt C 1 (s. 77 och 78) föreslagitriksdagen att till Riksåklagaren för /87 anvisa ettförslagsanslag av . Åklagarväsendet har varit föremål föröversyn i-organisatoriskt hänseende. En ändrad regional organisationgenomfördes (prop. 1982/83:158, JuU 1983/84:6, rskr. - Pågrundval av förslag i betänkandet (Ds Ju 1983:19) Riksåklagaren och hans kanslioch i förra årets budgetproposition fastlade riktlinjerför verksamheten i riksåklagarens kansli (prop. 1984/85:100 bilaga 4 s. 56-72,JuU 30, rskr. Riktlinjerna gällde bl. a. rent organisatoriska frågor samtverksamheten med att utfärda föreskrifter och allmänna råd ochinspektionsverksamheten. De innefattade också införandet av en rådgivandenämnd samt vissa inskränkningar i det s. k. överprövningsförfarandet. -(Ju 1984:04) har haft till uppgift att göra en översyn avåklagarväsendets lokala organisation. Kommittén har avslutat sittarbete och väntas publicera sina överväganden och förslag. Regeringens förslag till medelsanvisning för nästabudgetår för riksåklagarens verksamhet har - såsom skett under en följd av år- beräknats med utgångspunkt i huvudförslaget om besparing. Det innebär enökning av anslaget med enbart . i förhållande till anslaget förinnevarande budgetår; totalt föreslås en medelsanvisning om drygt 11,6 milj.kr. Beräkningen medger inte tillgodoseende av angelägna satsningar på bl. a.vetenskapliga undersökningar och forskning samt förstärkningstjänstgöring ochteknisk utrustning. - Utskottet noterar att riksåklagaren i sin anslagsframställninguttalat att den medelsanvisning som skett har lett till attförutsättningarna för att kunna fullgöra den administrativa verksamhetensuccessivt har minskat. En ytterligare anslagsminskning skulle enligt riksåklagarenfå allvarliga återverkningar på verksamheten i riksåklagarens kansli. Han menardärför att huvudförslaget inte bör tillämpas på anslaget. 1 1985/86. Utskottet finner för sin del att regeringens förslag tillmedelsanvisning för JuU 1985/86:22 nästa budgetår får godtas. Utskottet villemellertid uttala sin oro för anslagsutvecklingen . Ibetraktande av den stora betydelse som riksåklagaren och hans kansli har intebara för en effektiv och väl fungerande åklagarverksamhet på alla nivåer utanockså för rättsutvecklingen och rättstillämpningen i övrigt i landet böranslagsprövningen ske med sikte på täckning av angelägna behov.Statsmakternas intentioner bakom den i det föregående antydda nyorganisationenav åklagarväsendet får inte äventyras. Med dessa uttalanden tillstyrkerutskottet regeringens förslag. att med bifall till regeringens förslag tillRiksåklagaren för /87 anvisar ett förslagsanslag av 11 677 000kr. Regeringen har under punkt C 2(s. 78-83) föreslagit att till Åklagarmyndigheterna för budgetåret1986/87 anvisa ett förslagsanslag av . 1 motion 1985/86:Ju209 av ()hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om reglerad förtur för ungdomsmål. I motion 1985/86:Ju210 av m. fl. (s)hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om behovet av utbildning för utredningar omarbetsplatsolyckor/arbetsmiljöbrott. I motion 1985/86:Ju606av m. fl. (fp)hemställs, såvitt nu är i fråga, - att riksdagenbeslutar att med ändring av 20 kap. 7 § och 23 kap. 4 a § samt1, 4 och 5 §§ lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdarebeträffande åtalsunderlåtelse återgå till den ordning som gällde före den 1"juli" 1985 (yrkande 1), - att riksdagenbeslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförtsangående kampen mot ekonomisk brottslighet (yrkande 6). I motion 1985/86:Ju607 av m. fl. (m)hemställs, såvitt nu är i fråga, att som sin mening ger regeringentill känna vad som i motionen anförts om minskad användning avåtalsunderlåtelse (yrkande 8). Förevarande anslag, numera benämnt C 2Åklagarmyndigheterna, motsvarar det tidigare anslaget C 2 Läns- ochdistriktsåklagarmyndigheterna. den underföregående punkt nämnda omorganisationen omfattar anslaget de JuU1985/86:22 regionala och lokala åklagarmyndigheterna samt den nyastatsåklagarmyndigheten för speciella mål. Regeringens förslag till medelsberäkning under dettaanslag sker med utgångspunkt i ett begränsat huvudförslag om besparing.Förslaget innebär en ökning med i det närmaste 12 milj. kr. i förhållande tillanslaget för innevarande budgetår; totalt föreslås en medelsanvisning om drygt275,3 milj. kr. Medel för nya tjänster beräknas inte. Som departementschefen anger i budgetpropositionen ärarbetsläget för framför allt de lokala åklagarmyndigheterna alltjämt ansträngt.Mot denna bakgrund och med hänsyn till vikten av att upprätthållastatsmakternas intentioner bakom uppbyggnaden av åklagarväsendet är det enligtutskottets mening klart att huvudalternativet om besparing inte kan tillämpaspå anslaget. I likhet med vad utskottet anser om medelsanvisningen till riksåklagarenfår regeringens förslag beträffande detta anslag för nästa budgetår godtas,även om det inte inrymmer möjligheter till inrättande av sådana tjänster somkan bedömas erforderliga redan innan ställning tagits till åklagarkommitténsförut nämnda förslag beträffande den lokala organisationen. Vad utskottetunder föregående punkt uttalar om den framtida anslagsprövningen bör haavseende även på förevarande anslag. Med dessa uttalanden tillstyrker utskottetregeringens förslag till medelsanvisning. Utbildning mot ekonomisk hrotlslighei rn. 1 budgetpropositionen redovisar departementschefen sin synpå olika överväganden och förslag angående bättre utbildning mot ekonomiskbrottslighet som lagts fram av riksåklagaren och av en av honom tillsatt arbetsgruppmot kvalificerad ekonomisk brottslighet. Det handlar här främst om samarbetemellan olika myndigheter - t. ex. riksåklagaren, ,och generaltullstyrelsen - för att samordna utbildningsinsatserna.1 linje med vad departementschefen uttalar finner utskottet det angeläget attdet härvidlag sker ett nära samarbete mellan berörda myndigheter. 1 motion 606 efterlyses ett tillkännagivande av riksdagenom att det i kampen mot den ekonomiska brottsligheten nu framstår som mestangeläget att satsa på utbildning av poliser, åklagare och domare. Allmänt sett kan utskottet i och för sig ställa sig bakomönskemålet om fortsatta satsningar på sådan utbildning som motionärerna syftarpå. Det är närmast självklart att de olika åtgärder mot ekonomisk brottslighetsom vidtagits och planeras på lagstiftningssidan och i. organisatorisktavseende måste kompletteras med en effektiv utbildning. Så har också skett ochsker fortlöpande. T. ex. beräknas för /87 under anslaget tillrikspolisstyrelsen 1,3 milj. kr. Också för utbildning av domarei fråga om ekonomisk brottslighet beräknas - liksom - enengängsanvisning om . Som ett led i satsningarna mot den ekonomiskabrottsligheten har också inom åklagarväsendet under de senaste budgetårenanvisats medel för kvalificerad ekonomisk utbildning - för innevarande budgetår650 . Enligt de bedömningar som gjorts inom regeringskanslietkommer genom dessa åtgärder utbildningsbehovet att bli JuU 1985/86:22tillgodosett även inom åklagarväsendet för /87. Mot bakgrund av den nu lämnade redovisningen anser sigutskottet kunna utgå från att regeringen i det fortsatta budgetarbetet beaktarvikten av sådana utbildningsinsatser som det här gäller utan särskilt uttalandefrån sida. Med det sagda avstyrker utskottet bifall till motion 606i här behandlad del. I motion 210 aktualiseras behovet av särskild utbildningför utredningar om arbetsplatsolyckor och arbetsmiljöbrott. Motionärernaefterlyser ett riksdagsuttalande rörande förbättrad utbildning i dettaavseende för personal inom polisen, åklagarväsendet och domstolarna. Motionsönskemålet anknyter till överväganden och förslagsom lagts fram av kemikommissionen i dess slutbetänkande (SOU 1985:25)Kunskap för kemikaliekontroll. Kommissionen föreslår där bl. a. att riksåklagarenskall ges i uppdrag att anordna utbildning om utredning av miljöbrott ocharbetsmiljöbrott. Denna utbildning bör enligt kommissionen utformas i förstahand för sådana personalkategorier som nämns av motionärerna, men den bör ocksågöras tillgänglig för jurister inom näringslivet och hos andra myndigheter. 1 remissyttrande över förslaget förklarar sigriksåklagaren inte ha något att erinra mot att han får uppdraget att anordnaden aktuella utbildningen, som sägs ligga väl i linje med de kurser på områdetsom riksåklagaren tidigare anordnat. - Frågan övervägs inomregeringskansliet. Utskottet vill gärna ansluta sig till motionärernas syn påbehovet av det slags utbildning det här gäller. Med hänsyn till det läge frågannu befinner sig i saknas emellertid skäl till någon åtgärd medanledning av motionen. Utskottet avstyrker därför bifall till den. I motionerna 606 och 607 kritiseras den gällanderegleringen i fråga om möjligheterna att underlåta åtal. Motionärernaförespråkar en återgång till tidigare, mer restriktiva bestämmelser. De grundläggande bestämmelserna om åtal finns i 20 kap.rättegångsbalken (RB). Enligt 20 kap. 6 § RB skall åklagare, om inte annat ärföreskrivet, väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal. Denna regelinnebär att åklagaren har en i princip absolut åtalsplikt. Det finns emellertidbetydande inskränkningar i den absoluta åtalsplikten. En viktig grupp avinskränkningar anges i 20 kap. 7 § RB och avser åklagarens rätt att besluta omåtalsunderlåtelse. Dessa regler gäller oavsett den misstänktes ålder. Beträffandeungdomar som fyllt 15 men inte finns det ytterligare bestämmelser omåtalsunderlåtelse i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelserom ungalagöverträdare (LUL). En principiell förutsättning för åtalsunderlåtelse äratt det råder klarhet i skuldfrågan. Reglerna om åtalsunderlåtelse utvidgades genomlagändringar som trädde i kraft (prop. 1984/85:3, JuU 10,rskr. Bestämmelsernai 20 kap. 7 § RB har följande innehåll. Under förutsättning att något väsentligt allmänt ellerenskilt intresse inte JuU 1985/86:22 åsidosätts får åklagaren besluta attunderlåta åtal för brott 1. om det kanantas att brottet inte skulle föranleda annan påföljd än böter, 2. om det kanantas att påföljden skulle bli villkorlig dom och det finns särskilda skäl föråtalsunderlåtelse, 3. om denmisstänkte begått annat brott och det utöver påföljden för detta brott intekrävs påföljd med anledning av det föreliggande brottet eller 4. om brottet harbegåtts under inflytande av själslig abnormitet på sätt närmare anges iparagrafen och vård kommer till stånd utan lagföring. Åtal fårockså underlåtas i vissa fall av extraordinär natur. Enligt 1 §LUL gäller följande. Om någon har begått ett brott innan han fyllt fåråklagaren, utöver vad som följer av 20 kap. 7 § RB, besluta att underlåta åtalom den underårige blir föremål för vård eller annan åtgärd enligtsocialtjänstlagen (1980:620) eller enligt lagen (1980:621) med särskildabestämmelserom vård av unga och det med skäl kan antas att därigenom vidtas vadsom är lämpligast för den unge. Detsamma gäller om det vidtas någon annanåtgärd som innebär att han får hjälp eller stöd. Vidare får åtal underlåtas omdet är uppenbart att brottet har skett av okynne eller förhastande. I samtligafall är det en förutsättning för åtalsunderlåtelse att något väsentligt allmänteller enskilt intresse inte åsidosätts. Här bör också reglerna om förundersökning kort beröras.Enligt 23 kap. 1 § RB skall förundersökning inledas så snart det finnsanledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Enförundersökning kan läggas ned, t. ex. därför att det inte längre finnsanledning att fullfölja den (4§). Det finns också-sedan år 1982-bestämmelser om s. k.förundersökningsbegränsning, innebärande bl. a. att en förundersökning fårläggas ned om det kan antas att åtal för brottet inte skulle komma att ske tillföljd av bestämmelserna om åtalsunderlåtelse i 20 kap. RB. Om förutsättningarför att lägga ned en förundersökning finns redan innan en sådan har inletts,får det beslutas att förundersökning inte skall inledas (4 a §). När det gäller unga lagöverträdare är reglerna omförundersökningsbegränsning betydligt mer restriktiva. I 5 a § LUL föreskrivsatt åklagaren får besluta att inte inleda en förundersökning eller att lägganed en påbörjad förundersökning endast i det fallet att åklagaren redan förannan brottslighet har beslutat om åtalsunderiåtelse och det aktuella brottethar begåtts . Vidare gäller att något väsentligt allmänt ellerenskilt intresse inte får åsidosättas genom att förundersökning inte äger rum. I lagstiftningsärendet vid 1984/om vidgatutrymme för åtalsunderlåtelse uttalade utskottet att utvidgningen av institutetskulle medföra vissa behövliga lättnader för domstolarna och åklagarna samt,som en indirekt effekt, också för polisen. Utskottet framhöll att det var enfördel för rättsväsendet i stort att insatser kanaliseras till deproblemområden där stora ansträngningar måste sättas in i kampen mot densärskilt samhällsfarli-ga brottsligheten (JuU 1984/85:10 s. 9). Utskottetbetonade vidare betydelsen av att allmänhetens tilltro till rättsväsendetiipprätthålls och underströk att det är av stor vikt att en ökad JuU1985/86:22 användningav åtalsunderlåtelse inte leder till en oenhetlig rättstillämpning: enkonsekvent och likformig praxis i tillämpningen krävs, uttalade utskottet. Riksåklagarensuppgifter i detta hänseende framhölls särskilt. betonadeockså vikten av att utfallet av reformen noga följs och att de ytterligareåtgärder vidtas som kan komma att behövas för att upprätthålla en enhetligrättstillämpning på området (s. 12 f). Riksåklagaren har utfärdat cirkulär - utkomna från trycketi - (RÅC 1:105 och RÄC 1:106) med allmänna råd omåtalsunderiåtelse enligt de nya reglerna. I båda motionerna framhålls bl. a. att brott bör följas aven reaktion från samhällets sida. Särskilt viktigt är detta då den misstänkteär ung, anförs i motion 607. För egen del vill utskottet uttala att det inte torde rådanågot tvivel om att en förundersökning normalt innebär ett obehag för denmisstänkte. Detsamma gäller ordningen med åtalsunderlåtelse, som inrymmer ettmått av ogillande eller varning från samhällets sida; här bör särskiltbeträffande unga lagöverträdare nämnasattenligt bestätnmelser i kungörelsen(1964:740) med föreskrifter för åklagare i vissa brottmål ett beslut enligt LULom åtalsunderlåtelse i regel skall lämnas den unge rnuntligen och ivårdnadshavarens närvaro. Vidare skall såvitt gäller tillämpningen av LULnämnas att - såsom framgått i det föregående - förundersökning beträffandebrott av unga som huvudprincip alltid skall genomföras och får underlåtas ellerläggas ned endast i fråga om brott som har begåtts före en redan meddeladåtalsunderlåtelse. I de sist nämnda fallen gör sig naturligtvis intresset avatt ge den unge en ny varning inte gällande med samma styrka. Enligt utskottets mening ger den nuvarande ordningen intefog för den av motionärerna framförda åsikten att en ung lagöverträdare, sommeddelas åtalsunderlåtelse, inte träffas av en ogillande reaktion frånsamhällets sida. Utskottet vill också peka på uttalanden i tidigarelagstiftningsärenden, t. ex. i propositioner om förundersökningsbegränsningarresp. åtalsunderlåtelse, där det föredragande statsrådet särskilt harframhållit den varningseffekt som är förknippad med en förundersökning och ettbeslut om åtalsunderiåtelse (prop. 1981/82:41 s. 21 och 1984/85:3 s. 26). Vad beträffar det i motion 607 påtalade förhållandet attåtalsunderlåtelse får beslutas om det kan antas att påföljden skall blivillkorlig dom och det finns särskilda skäl för åtalsunderlåtelse samt någotväsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts, vill utskottetbetona att denna regel är avsedd endast för undantagssituationer. framhöll i lagstiftningsärendet (JuU 1984/85:10 s. 11) kan, medhänsyn till de uppställda rekvisiten, endast en varsam användning avbestämmelsen förekomma. I motion 607 tas vidare upp frågan om åtalsunderlåtelsenär den misstänkte begått upprepade brott. Motionärerna ifrågasätter om intereglerna premierar den som begår många brott och låter denne under vissaförhållanden "gratis" begå nya brott. Den aktuella regeln, som utvidgades i det berördalagstiftningsärendet, innebär att åtal får underlåtas om den misstänkte begåttannat brott och det utöver påföljden för detta brott inte krävs påföljd medanledning av det Även här gäller grundrekvisitet om hänsynstagande till JuU1985/86:22 väsentliga allmänna eller enskilda intressen. Utskottet vill framhålla att många olika typer avflerfaldig brottslighet ryms inom bestämmelsen. Här kan nämnas seriebrottsHghetav skilda slag. finns det vid seriebrottslighet starkaprocessekonomiska skäl för att inte lägga ned resurser på att utreda varjebrott i serien. I stället kan det vara angeläget att koncentrera insatsernafill något eller några av brotten. Även i den situationen att gamla brottupptäcks först efter en meddelad dom kan det ibland vara rimligt - eller rentav angeläget - att underiåta åtal för de nyupptäckta brotten, självfallet underförutsättning att rekvisiten i bestämmelsen om åtalsunderlåtelse är uppfyllda.Sålunda får det utöver den redan ådömda påföljden inte krävas påföljd medanledning av det föreliggande brottet. Från de nu behandlade situafionerna skiljer sig de falldär den misstänkte har återfallit i brott, antingen medan han ärunderkastad påföljd eller också efter det att påföljden har upphört. I dessafall väger enligt utskottets mening de processekonomiska och kriminalpolitiskaskälen för att meddela åtalsunderlåtelse mindre tungt än i de fidigarebeskrivna fallen. Exempelvis kan då allmänpreventiva skäl tala för att åtal istället bör väckas. Sammanfattningsvis utgör enligt utskottets bedömninglagsfiftningen om åtalsunderlåtelse en rimlig avvägning mellan de intressen avskilda slag som gör sig gällande inom brottsbekämpningen. Utskottet kan därförinte instämma i motionärernas krav på en återgång till de mer restriktivaregler för åtalsunderlåtelse som gällde före . Utskottetavstyrker bifall till motionerna 606 och 607 i berörda delar. Förtur för ungdomsmål Motionen I motion 209 behandlas frågor om ungdomsbrottslighetensorsaker och om åtgärder mot den. Motionären understryker vikten av snabbareakfioner på brott av unga. Han framhåller att det i lagstiftningen uppställtstidsgränser för hanteringen av ungdomsmål endast såvitt gäller domstolarna.Mofionä-ren föreslår att det skall fastställas särskilda fidsfrister även förhandläggningen hos de sociala myndigheterna, polisen och åklagarna. Så snart det finns anledning att anta att det har förövatsett brott som hör under allmänt åtal skall i princip förundersökning inledas.Regler om förundersökning finns i 23 kap. (RB) och i förundersökningskungörelsen(1947:948). Under förundersökningen skall det utredas vem som skäligenkan misstänkas för brottet och om tillräckliga skäl föreligger för åtal. Vidareskall målet beredas så att bevisningen kan förebringas vid huvudförhandhngen iett sammanhang (2 §). Förundersökningen inleds av polismyndigheten elleråklagaren. Så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet skall förundersökningenledas av åklagaren, om inte brottet är av enkel beskaffenhet (3 §). Rättelse: S. 7 rad 24 Står: 1984. Rättat till: 1985. Oavsettvem som leder förundersökningen utförs den i regel självständigt av JuU1985/86:22 polispersonal. Förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt somomständigheterna medger (4 §). När förundersökningen avslutas skall detmeddelas beslut huruvida åtal skall väckas (20 §). Lagen om unga lagöverträdare m.m. I lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om ungalagöverträdare (LUL) ges föreskrifter bl. a. för åklagarnas och domstolarnashandläggning av mål mot unga lagöverträdare. Även socialnämndernas skyldighetatt avge yttranden i samband därmed behandlas. I LULföreskrivs bl. a. följande. Fråga om beslut om åtalsunderlåtelse skall handläggasskyndsamt. Om det inte fattas beslut att underlåta åtal skall åtal väckas utandröjsmål (2 §); Innan åklagaren beslutar om åtalsunderlåtelse enligt LULskall han inhämta yttrande från socialnämnden. Undantag från skyldigheten attinhämta yttrande gäller dock om brottet är ringa eller om det är uppenbart attförutsättningar för åtalsunderlåtelse föreligger (3 § fjärde stycket). Det åligger socialnämnden att avge sitt yttrande skyndsamt(3 § tredje stycket). För domstolarnas del gäller att mål mot någon som intefyllt alltid skall behandlas skyndsamt. Om det väcks allmänt åtal mot densom är för brott med fängelse i straffskalan skallsamma tidsfrister iakttas som gäller i mål där den tilltalade är häktad;fristen för hållande av huvudförhandling skall dock vara i ställetför (12§). Det kan anmärkas att frågan huruvida en särskild tidsfristborde gälla beträffande socialnämndens (då barnavårdsnämndens) avgivande avyttrande till åklagaren övervägdes vid LUL:s tillkomst. I propositionenanförde det föredragande statsrådet (prop. 1964:10 s. 162) att det inte ansettspraktiskt görligt att i lagtexten precisera den tid inom vilken nämnden bordeavge sitt yttrande. Med anledning av att riksåklagaren () och socialstyrelsenhade förordat en remisstid av uttalade statsrådet att det varuppenbart att icke utan tvingande skäl borde överskridas. En regel som syftar till att göra handläggningen hossocialnämnden så snabb som möjligt finns i 16 § förundersökningskungörelsen.Där föreskrivs att socialnämnden skall underrättas om att förhör skall hållasmed den som är , om det finns skäl att anta att vad som förekommitbör föranleda ingripande från nämnden. Dennabestämmelse bör ses mot bakgrund av 50 § socialtjänstlagen (1980:620), varisägs att socialnämnden utan dröjsmål skall inleda utredning av vad som harkommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden.' ' Vissa uppgifter omskyndsamhetskrav och förtursregler - som inte.återges här- finns i betänkandet(SOU 1979:6) Polisen, s. 173, och i departementspromemorian (Ds Ju 1979:15)Översyn av utredningsförfarandet i brottmål, s; 135. Riksåklagarenscirkulär juU 1985/86:22 RÅ har i cirkulär RÅC 1:106 utfärdat allmänna råd föråklagarna i de frågor det här gäller. Där understryks (avsnitt 4.4.2) att detär av vikt att åtalsprövningen sker efter det att ärendet beretts tillavgörande. I fråga om kontakterna med socialnämnden uttalar RÅ att det ärangeläget att yttrande begärs endast i sådana ärenden där detta framstår somnödvändigt, eftersom handläggningstiderna erfarenhetsmässigt ofta blir långa iärenden som remitteras till socialnämnden. RÅ anför vidare att det är angelägetatt åklagaren verkar för att nedbringa handläggningstiden hos nämnden; detanges som en allmän riktpunkt att ett yttrande som regel bör vara åklagarentill banda inom en månad. Vid dröjsmål bör åklagaren genompåminnelse hos nämnden verka för att yttrandet inkommer. Om inte dettager resultat får åklagaren överväga om åtal skall väckas för att inte ge avkallpå skyndsamhetskravet, uttalar RÅ. Om handläggningsfiderna hos nämnden tenderaratt bli alltför långa anser RÅ att det i vissa fall kan vara motiverat attförhållandet anmäls till (avsnitt 6.2). Utredning av brott av barn I detta sammanhang finns det anledning att erinra om vissaöverväganden som har gjorts i ett lagstiftningsärende om utredningar avbrott av barn . Ställningstagandena är i allt väsentligt tillämpligaäven i fråga om barn . Sammanfattningsvis kan följande sägas. Barn kan inte straffas för brott. Ansvaret församhällets åtgärder när barn begår brott ligger i första hand påsocialtjänsten. Enligt ändringar i LUL, som trätt i kraft (prop. 1983/84:187, JuU 1984/85:6, rskr. 37), får polisen inleda utredning ivissa fall när ett barn misstänks för brott.