bet · G901FiU10 · 1985-12-31 00:00:00 — a. inneburit att ett ökat antal människor är ibehov av socialt understöd för sin existens. Denna utveckling kan inte fillåtasfortsätta utan att grunden för en god ekonomisk utveckling rubbas. En jämn och intealltför svag lönebildning är nödvändig för att säkra utvecklingen av den nationellamarknaden och efterfrågan, som ökande löner på FiU 1985/86:10vinsternas bekostnad ger den samlade offentliga sektorn ökade inkomster och därmed bättre förutsättningar att aktivt medverka fill en bättrefördelning av samhällsresurserna. Det bör också betonas att de bedömningar av den ekonomiskautvecklingen som här redovisats skall tolkas med försiktighet mot bakgrund avSveriges starka beroende av utvecklingen inom . I takt med ettökande internationellt beroende som följd av den internafionella kapitalistiskaarbetsdelningen ökar osäkerheten i bedömningarna för del. lönedelegation avskaffades genom riksdagensbeslut (KU 1985/86:10). Vissa av delegationens uppgifterdelegerades till regeringen och andra överfördes fill finansutskottet. Detinnebär att utskottet i förhandlingsfrågor rörande anställningsvillkor förstatens arbetstagare överlägger med statsråd som regeringen bestämmer och attutskottet på vägnar får godkänna avtal som gäller generell regleringav de statliga anställningsvillkoren eller är av mer avsevärd, självständigstatsfinansiell betydelse. Övriga avtal har bemyndigat regeringenatt godkänna. Utskottet har i ett yttrande till konstitufionsutskottet (FiU1984/85:3 y) redovisat sin syn på hur dessa arbetsuppgifter bör lösas. Inför de kommande avtalsförhandlingarna på det stafligaområdet har utskottet haft överläggningar med statsrådetBengt K. Å. biträdd av statens arbetsgivarverks chef . Utskottet vill i detta sammanhang redovisa sin syn på utgångsläget ide statliga förhandlingarna. Utskottet anser att den allmänna löneutvecklingen på detstatliga området bör följa arbetsmarknaden i övrigt. Den anpassning till mermarknadsmässi-ga löner som angivits i riktlinjer för den statliga lönepolitikenfår dock inte innebära att de viktiga principerna om lika lön för lika arbeteoch samma lön för likvärdigt arbete oavsett bostadsort äventyras. Det har diskuterats att låta myndigheterna få störrefrihet att besluta om interna frågor inom givna ekonomiska ramar liksom att ökalångsiktigheten i planeringen för myndigheterna. Om detta skulle innebära attmyndigheterna inte kompenseras för kostnadsökningar till följd av löneavtalökar risken för en oacceptabel lönespridning. Det bör enligt utskottet betonasatt de folkvalda har ett ansvar också inför statens anställda att föra en brapersonal-och lönepolitik, särskih vad gäller de breda grupperna i låg- ochmellanställning och för jämställdheten bland de statsanställda. Utskottet vill även, med anledning av vad som sägs ifinansplanen angående "korrigeringsåtgärder" om avtalen inom denoffentliga sektorn träffas på en enligt regeringen för hög nivå, varna för enstaflig inkomstpolitik där den fria förhandhngs- och avtalsrätten trängs undan.Detta bör ges regeringen fill känna. Allmännariktlinjer för den ekonomiska politiken. FiU 1985/86:10 Den ekonomiska tillväxten har under de senaste tre årenlegat över genomsnittet för . Lönsamheten i näringslivet har legat påen mycket hög nivå som reallönerna har haft en negativ utveckling ijämförelse med vinstutvecklingen inom industrin. Industriinvesteringarna harökat som de svenska företagens utlandsinvesteringar ökat starkt.Intresset för utländska uppköp av svensk industri har förstärkts. Denekonomiska utvecklingen har tillsammans med den förda ekonomiska polifikenmedverkat till en sned fördelning av produktionsresultatet medförsörjningsproblem för en växande andel av befolkningen som följd. Detta har kunnat ske som aktie- ochförmögenhetsägare har kunnat berika sig på utvecklingen. Borgarklassensideologiska hegemoni har förstärkts och vunnit intrång också i arbetarrörelsensled. Den förda regeringspolitiken har i allt för hög grad anpassatstill kapitalistklassens mål för den ekonomiska utvecklingen. Detta har skett samfidigt som de ekonomisk-politiskaproblemen undan för undan har antagit nya former och följaktligen ställer nya kravpå den ekonomiska politiken. I motion Fi218 anges dessa förändringar inom kapitalismensfunktionssätt på följande sätt: Denkvanfitativa tillväxten mätt med bruttonationalprodukten har försvagats.Högkonjunkturerna har blivit svagare och kortare, lågkonjunkturerna längre ochdjupare. Ett stående inslag av arbetslöshet och undersysselsättning vidhäftarekonomin. Detta inslag är alltjämt mindre i -som alltid varit mindrehårt drabbat av internationella depressioner - än i andra äldre industriländer,men skillnaden i förhållande är påtaglig. Arbetsproduktivitetenstiger snabbare än den totala produktionen. Även en stigandebruttonationalprodukt låter sig alltså framställas med en minskandemängd mänskligt arbete. Investeringarna förskjuts i riktning mot kostnads- ocharbetsbesparande insatser och den nya tekniken erbjuder allt störreförutsättningar härför. Sambanden mellan investeringar, sysselsättning,efterfrågan och budgetpolitik förändras. Centralisationav kapital underlättar konkurrensbegränsningar och tendenser till monopolism. Isamma riktning verkar den allt tydligare fragmentiseringen och specialiseringenav produktion och marknader. De klassiska marknadsmekanismerna verkar inte somfidigare. Ekonomins sätt att reagera på konjunkturförändringar, liksom påaktiva stimulanser eller åtstramningar blir ett annat. Kapitaletstransnafionalisering når nya höjdpunkter. Det internationa-liserade kapitaletfrigör sig ekonomiskt och politiskt från nationalstaterna. I spåren häravföljer ökat inflytande från exporfintressen och finanskapital. Kapitalismenblir imperialisfisk i den kvalificerade, klassiska meningen att de storatransnationella kapitalen kämpar för att nyuppdela världens marknader ochresurser mellan sig. Allt detta komplicerar förutsättningarna för all nafionellekonomisk politik. Kredit- ochkapitalmarknaderna förändras. Det transnationella storka- -74 pitaletkan genom manipulationer och förflyttningar snabbt och eftertryck- FiU1985/86:10 ligt påverka betalnings- och valutaförhållanden. Räntan, somtraditionellt varit "priset för det lånade kapitalet", blir alltmerett uttryck för olika spekulativa och maktpolitiska aktioner och strävanden. Ocksådetta ställer den nationella politiken inför nya problem. Utskottet konstaterar att den i propositionen föreslagnainriktningen av den ekonomiska politiken inte till någon väsentlig del angriperdessa problem. Tvärtom är det så att såväl tolkningar av sammanhang som förslagtill åtgärder kan betecknas som traditionelh borgerliga. Detta ger i sin turingen som helst utgångspunkt för en mobilisering av samhällets resurser för attkomma närmare frågornas lösning, utan befrämjar en polifik av fortsatt underkastelseinför det nationella och transnationella kapitalets strävanden. Huvudtemat i finansplanen är att lönebildningen är detstora hotet, medan det råder en närmast stötande tystnad inför vinst- ochspekulationselementen i ekonomin. Perspektivet är ytterst kort och berör inte de djupareförändringarna i kapitalismens strukturer eller maktpolifiska problem i denekonomiska utvecklingen. En följd av det begränsade synsätt som framträder iregeringsförslagen är att samhällssektorn hålls tillbaka och inte får utvecklaspå ett önskvärt sätt mot bakgrund av de vikfiga fördelningspoUfiska uppgifterden har. I en strävan att hålla tillbaka den gemensamma sektorns fillväxthämmas också denna sektor, som trots att den har stora möjligheter att skapameningsfulla och varaktiga arbetsfillfällen också har ett lågt imporfinnehåll.I förslaget till statsbudget undviker regeringen även att söka nya vägar föratt finansiera den gemensamma sektorns utveckling genom att återföra kapitaloch förmögenheter till den gemensamma sektorn via beskattning. Det allmännatalet om ett oförändrat skattetryck döljer viktiga fakta om att det är fulltmöjligt att omfördela skattetrycket så att större rättvisa uppnås. Den mycket starka bindningen av den ekonomisk-politiskastrategin till fortsatta stora exportframgångar är farlig med tanke på densnäva krets av länder som är viktigaste handelspartner . Någrafarhågor för ett starkt ökat internafionellt beroende eller förslag för attmotverka detsamma finns inte i regeringsförslagen. Med hänvisning fill ovanstående följer att utskottet intekan förorda den av regeringen föreslagna inriktningen av den ekonomiskapolitiken och avstyrker följaktligen densamma. Den ekonomiska politik som föreslås i motionerna Fi213(m), Fi219 (fp), Fi217 (c) och Fi211 (c) innebär inte heller någonlösning på de ekonomiska problem som vi nu står inför. I mofionerna föreslås för det första en minskning avutgifterna i stat och kommun, främst för offentlig konsumtion ochtransfereringar. För det andra föreslås sänkta marginalskatter,inflafionsjusterad skatteskala och sänkt förmögenhetsskatt. Någon höjning avskattetrycket kan inte accepteras. I motion Fi213 (m) krävs tvärtom en sänkningav skattetrycket. För det tredje föreslås åtgärder för att avregleranäringslivet och avmono polisera den offentliga sektorn. Ökat inslag av konkurrens i den offentliga sektorn genom privatisering skapar enligt mofionärerna effektivare och 75 billigareprodukfion samt större variationsrikedom i tjänsteutbudet. FiU 1985/86:10 För detfjärde anser motionärerna att löntagarfonderna måste avskaffas. För det femtemåste lönebildningssystemet reformeras. korrigeraralla negativa effekter av för höga avtal riskerar löneökningstakten att bliför hög. Utskottet vill med anledning av de tre parfiernas förslagtill riktlinjer för den ekonomiska politiken anföra följande synpunkter. Utskottetbehandlar först vissa allmänna utgångspunkter i vart och ett av förslagen ochsammanfattar därefter sitt resonemang genom att ta upp de fördelningspolitiskaeffekterna av förslagen. I alternativet till den nuvarande politiken sompresenteras i motion Fi213 (m) understryks att tillväxtens förutsättningarmåste sättas i centrum vid utformningen av den ekonomiska politiken. Somframhålls i finansplanen är detta en förutsättning för att nå en varaktigt högsysselsättning och höjning av reallönerna. Utskottet delar denna uppfattning.Motionärerna anser i likhet med vad som anförs i finansplanen att detta kräveratt inflationen måste pressas ned till en nivå som högst motsvarar vad somgäller i våra viktigaste konkurrentländer. Mofionärerna bortser emellertid heltifrån de konflikter som uppstår vid en ensidig prioritering av inflationsmålet.I mofionen hänvisas bl. a. till de resultat som uppnåtts i vissa länder iVästeuropa. Det är riktigt att man i dessa länder genom en kraftig sänkning avinflationen lyckats stabilisera tillväxten på en godtagbar nivå.Men detta har lett till en mycket negativ utveckling på arbetsmarknaden. Enligt utskottet är det inte fillräckligt att vidtaåtgärder för att öka fillväxten vilka först på kan antas fåpositiva effekter på sysselsättningen. Den ekonomiska politiken måste även påkort sikt ntioxma så att den motverkar en försvagning av sysselsättningen. Attupprätthålla en hög sysselsättning är det viktigaste fördelningspolitiskamålet. Det innebär att stora krav ställs bl. a. påarbetsmarknadspolitiken. Den kan inte enbart ses som ett allmänttillväxtbefrämjande medel utan måste även vara selektivt inriktad och geomedelbara resultat för exempelvis sådana grupper som arbetslösa ungdomar ochlångtidsarbetslösa. Enligt utskottets mening uppfyller inte den inriktning avden ekonomiska politiken som föreslås i motion Fi213 (m) dessa villkor. Den låga ambitionsnivå som motionärerna ålägger målet fullsysselsättning återspeglas även i synen på avtalsförhandlingarna. Att nå fullsysselsättning är ett övergripande mål, vilket innebär att samhället inte kanavsäga sig ansvaret för sysselsättningen. Utskottet delar inte motionärernas uppfattning att dettotala skattetrycket kan sänkas. Budgetsituationen gör att någon sänkning avdet totala skattetrycket inte kan bli aktuell . I motionen krävs vidare att den offentliga sektorn minskasoch att en ökad konkurrens införs i denna sektor för att öka effektiviteten och valfriheten. behandlade utskottet motsvarande frågor i tre betänkanden (FiU 1984/85:10, 30 och 35). Utskottet konstaterade därvid att en stark offentlig sektor är och förblir en förutsättning för allas vår välfärd. Utskottetframhöll också att flera internafionella undersökningar visar att det inte finns något ~, som tyderpå att en privafisering till följd av sina inneboende egenskaper ger FiU1985/86:10 lägre kostnader. Vad gäller här behandlade frågor finner utskottetingen anledning att ändra sitt ställningstagande. I motion Fi219 {fp) understryks att den ekonomiskapolitiken måste utformas så att tillväxten främjas. Sammanfattningsvis innebärde åtgärder som föreslås att den allmänna inriktningen av den ekonomiskapolitiken på många punkter överensstämmer med förslagen i motion Fi213 (m). Även om det föreligger betydande nivåskillnader mellanförslagen i mofionerna Fi213 (m) och Fi219 (fp) till besparingar är den kritiksom riktas mot motion Fi213 (m) enligt utskottets uppfattning i vissutsträckning också gilfig för den politik som föreslås i motion Fi219 (fp).Tillväxten skall främjas men de sysselsättningsproblem som måste uppkomma viden kraftig nedpressning av inflafionen berörs över huvud taget inte imotionen. I motion Fi219 (fp) liksom i motion Fi213 (m) och Fi217(c) hävdas att statlig inblandning i avtalsrörelsen måste undvikas. Enligt motionärerna är det tillräckligt att regering ochriksdag genom den ekonomiska politiken skapar "goda förutsättningar"för att nå ett lågt avtal. Utskottet finner det i detta sammanhang egendomligtatt man i motionerna Fi2l3 (m) och Fi219 (fp) inte alls berör den konfliktmellan att skapa incitament fill låga avtal och förslagen i mofionerna påbesparings- och skatteområdet, som förstärker de rådandefördelningsproblemen. I motion Fi 217 (c) betonas att en minskning av statensbudgetunderskott har avgörande betydelse för inflationsbekämpningen.Budgetunderskottet är, sägs det i motionen, inflafionsgenererande dels genomatt det innebär en likvidisering av den svenska ekonomin, dels genom att dessfinansiering driver upp den allmänna räntenivån. I övrigt framhålls i motionenbl. a. vikten av att tillväxten ökar, nödvändigheten av att industrisektornbyggs ut, att marginalskatterna sänks och att sysselsättningen värnas, varvidsärskilt de regionalpolitiska aspekterna betonas. Utskottet konstaterar att i de budgetalternafiv somredovisas i motionerna Fi213 (m), Fi217 (c) och Fi219 (fp) återfinns krav pålångtgående marginal-skattesänkningar. Längst går man därvid i motion Fi219(fp) som förordar att marginalskatten skall vara högst för inkomsttagaremed årsinkomster upp fill ca . Detta krav innebär att marginalskattenbehöver sänkas vid denna högre inkomstnivå. I motionFi213 (m) föreslås för samma inkomstläge en marginalskatt på , dvs. enhälften så stor sänkning. Å andra sidan har dessa mofionärer mer långtgåendekrav på marginalskattesänkningar vid inkomstnivåerna runt , därmarginalskatten enligt deras mening bör begränsas till . Dessa krav på skattelättnader - som framför allt gynnardem med höga inkomster - kombineras med krav på väsentligt lindradförmögenhetsbeskattning och lättnader i beskattningen av aktieutdelningar.Snarlika krav på Undrad kapitalbeskattning framförs också i motion Fi217 (c).Ett gemensamt krav från de tre partierna är dessutom att fastighetsskattenavvecklas. förs i de tre motionerna fram förslag som gerförsämrade villkor för breda grupper i samhället. Sålunda vill folkpartietsuccessivt minska det kommunala grundavdragetmed , vilket motsvarar en skattehöjning FiU 1985/86:10 på . för alla inkomsttagare. Dessutom vill man i de tre motionerna höja egenavgiften till arbetslöshetsförsäkringen och dra ned på olika typer av bostadsstöd. I motion Fi219 (fp) och framför allt i mofion Fi213 (m) föreslås att utgående ersättning från sjukförsäkringen skall begränsas. I den sist nämnda mofionen föreslås dessutom inskränkningar på föräldrapenningen. I båda motionerna avvisas också den i budgetproposifionen föreslagna höj ningen av bostadsbidragen och föreslås vidare att skattereduktionen för fackföreningsavgifter slopas samt att livsmedelssubventionerna successivt avvecklas. Denomfördelning av inkomster som dessa åtgärder skulle ge upphov till skulleytterligare förstärka den orättvisa fördelning som sker och förslagenmåste därför förkastas. Motangiven bakgrund avstyrker utskottet därför motionerna 1985/ 86:Fi211, Fi213,Fi217 och Fi219 i här aktuella delar. Medutgångspunkt i kommunisternas motion 1985/86:Fi218 villutskottet ange följande riktlinjer för den ekonomiska politiken. ser det måste den ekonomiska politiken ses i ett flerårsperspektivoch att årets budget därför skall utgöra ett första steg av flera i en politikför att skapa ekonomisk utveckling, arbete och rättvis fördelning bl. a. genomett återförande av medel från kapital- och förmögenhetsägare till de arbetandemänniskorna med vanliga inkomster. Den utveckling som pågått under lång Ud därde redan bemedlade kunnat berika sig ytterligare på de sämre ställdas bekostnadmåste stoppas. Därför kan inte den ekonomiska poliUkens inriktning barabehandla budgetsaldon och betalningsbalanser utan måste också ta ställning tillmaktfrågor och vilken färdriktning som skall gälla i ett längre perspekfiv. En alternativ ekonomiskstrategi måste utgå från följande förutsättningar: - Arbete åt alla. - Social trygghet och jämninkomstfördelning. - Internafionell soUdaritet. - Minskad sårbarhet och minskatberoende av världskapitalismen. - Kortare arbetsdag ochjämställdhet mellan könen. - Ekologisk balans. - Ekonomisk demokrati. Dettainnebär att en politik för arbete och försörjning som kräver inemot 750 000 nyaarbetsfillfällen måste föras. krävs en radikaltförändrad fördelningspoUtik för att undvika att en ny underklass permanentas ienUghet med kapitahsmens lagar. Ettsådant arbetsskapande program bör innehålla både ett nationelltindustrialiseringsprogram och en utveckling av den gemensamma sektorn med siktepå att skapa i första hand 100 000 nya arbetsfillfällen i vardera sektorn. Förindustrins del krävs, en omorientering som leder oss bort från de extremt stora problemen med sårbarhet och försörjning; problem som följer av en ensidig satsning på exporfledd fillväxt. En förnyelse av industrin kräver bl. a. en medveten inriktning mot inhemskt producerade insatsvaror samt att den svenska marknaden i högre grad förses med inhemskt tillverkade 78 För att motverka den ökade internationella kapitalistiskamarknads- och piU 1985/86'10 arbetsdelningen krävs ett program förminskat teknikberoende främst gentemot , samt att såväl svenskautlandsinvesteringar som utländska uppköp av svenska bolag begränsas. De tekniskt-vetenskapliga landvinningarna måste utnyttjasså att det ger folket möjlighet till ett mer innehållsrikt liv genom enförkortning av arbetstiden och genom att öka jämställdheten mellan kvinnor ochmän. Nya tekniska framsteg måste utnyttjas på ett sådant sätt att arbetslöshet,utslagning och monotoni inom arbetslivet förhindras. Utskottet vill betona att är ett rikt land med, ijämförelse med många andra länder, mycket stora naturresurser. Som en grund förden ekonomiska utvecklingen måste landets ekonomi utvecklas i varsamhet med deekologiska sambanden så att naturresurserna förvaltas på ett riktigt sätt medtanke på framtida generationer. Resursslöseri och rovdrift av människor ellernatur måste bekämpas. I det kortare perspektivet måste en politik föras somhöjer de arbetandes och låginkomsttagarnas reala inkomster och inleder enminskning äv de klasskillnader som så dramatiskt har ökat . En sysselsättningsbudget bör läggas fram för riksdagenvars syfte skall vara att snabbt skapa nya varaktiga arbetstillfällen. Vidarekrävs en politik som ger ungdomen fasta arbeten med en lön att leva av. Den offentliga sektorns socialt och samhällsekonomisktviktiga delar måste tillåtas växa som ett led i en arbetsskapande politik. Detmåste understrykas att den gemensamma sektorn har en stor och viktig uppgiftatt skapa både arbete och att lindra kapitalismens orättvisor. För att genomföra en sådan politik krävs att storfinansensmakt angrips så att de viktiga samhällsmålen kan uppfyllas. Som ett första steg i en sådan politik måste affärsbanker,investmentbolag, kreditinstitut och försäkringsbolag nationaliseras. Som fidigare nämnts krävs också insatser för störrerättvisa. På detta område vill utskottet föreslå en rad insatser för att iförsta hand begränsa livsmedels- och hyreskostnaderna, som är en källa tillekonomiska bekymmer för ett växande antal människor. Matmomsen måste slopasoch ett inledande första steg på vägen kan därvid vara att ökalivsmedelssubventionerna. Åtgärder för att hålla tillbaka hyreskostnaderna ärockså nödvändiga. Därutöver kommer bl. a. åtgärder på familjepolitikens områdemed höjda barnbidrag och - i ett längre perspektiv - utbyggdföräldraförsäkring. Det nuvarande skattesystemets inkomst- ochförmögenhetsutjämnande funktioner har kraftigt minskat genom att den progressivadelen av skatten minskat medan den regressiva ökat i betydelse. En demokratiskskattepolitik måste formuleras och detta bör bl. a, ske genom attprogressiviteten förstärks och att den huvudsakliga delen av skatten påarbetsinkomster ersätts med en produktionsbeskattning, som skatten påarv, gåvor och förmögenheter skärps. Mot bakgrund av vad som här anförts tillstyrker utskottetmotion Fi218 (vpk) yrkandena 1,3,6 och 8. delsutskottets hemställan under 1 bort ha följande lydelse: 1985/86:10 1. beträffande de allmännariktlinjerna för den ekonomiska politiken attriksdagen med avslag på regeringens förslag i proposition 1985/ 86:100 bilaga 1moment 1 och motionerna 1985/86:Fi211 yrkande 1, 1985/86:Fi213 yrkande 1,1985/86:Fi217 yrkande 1 och 1985/86:Fi219 yrkande 1 godkänner vad som förordatsi motion 1985/86:Fi218 yrkandena 1, 3, 6 och 8 och som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört. Regional balans som övergripande mål för den ekonomiskapolitiken . Åsling (c) och () anser att dels den del av utskottets yttrande som på s. 33 börjarmed "I motion" och på s. 34 slutar med "yrkande 3" bort haföljande lydelse: I mofion 217 (c) yrkas att regional balans bör vara ett avde övergripande målen för den ekonomiska politiken. har iriktlinjerna för den ekonomiska politiken på medellång sikt (FiU 1984/85:6)fastslagit detta mål. Därför är det särskilt anmärkningsvärt att regeringeninte nämner ett ord i finansplanen om regionalpolifiken trots att avfolkningenåter tagit fart i stora delar av landet, sombefolkningskoncentrationen till främst förstärkts. Utskottetanser inte att det är tillräckligt att regional balans uttalas som ett mål förden ekonomiska politiken, utan menar att det också bör vara ett mål för denreellt förda politiken. Detta tycks uppenbarligen inte varafallet. Tvärtom har under de socialdemokratiska regeringsåren 1983-1985befolkningen i skogslänen minskat med nära 16 000 personer. Under samma periodhar ökat med ca 34 000 personer. Utskottet anser att det nu är nödvändigt att det uttalademålet regional balans ges kraftigt genomslag i den politik som reellt förs.Därför bör följande konkreta förslag till en kraftfull decentralistiskregionalpolitik genomföras: - Länsanslagetför glesbygdsinsatser ökas till 750 milj. kr. Det är 262 milj. kr. mer än vadregeringen föreslagit. Vid fördelningen mellan länen prioriteras skogslänen.Bergslagen och sydöstra . - Stödet tillregionala utvecklingsfonder, hemslöjd och hantverk räknas upp med 30 milj. kr. - Satsning skerpå inhemsk energi genom användning av inhemska bränslen, energigrödor ochenergisparande för att stimulera sysselsättningen i utsatta regioner. - Entrafikpolitik bedrivs som ger glesbygderna större andel av statens satsningarpå kommunikationsområdet.