bet · G901SoU4 · 1985-12-31 00:00:00 — Smittskyddslagen innehåller inte någon klar bestämmelseför dessa fall. eller i brådskande fall smittskyddsläkaren kanemellertid besluta att någon som inte självmant går med'på att söka läkareskall inställas hos läkare för undersökning eller behandling. Polishandräckningkan lämnas för att verkställa sådant beslut (14 resp. 25 §). 115 § anges attannan person som varit i förbindelse med den sjuke kan anmanas att underkastasig läkarundersökning. Om inte anmaningen följs finns samma tvångsbefogenhetersom ovan. Dessa bestämmelser syftar uppenbarligen till att garantera attläkarundersökning kan genomföras når misstanke om smitta föreligger. Det ärdärför rimligt att anta att läkarundersökningen även bör ge utrymme förerforderliga provtagningar, åtminstone om dessa är ay mindre ingripande natur,såsom blodprov. Beträffande allmänfarliga sjukdomar finns en särskildbestämmelse om skyldighet att underkasta sig provtagning (6 §smittskyddslagen). En sådan bestämmelse saknas alltså beträffande veneriskasjukdomar. Detta skulle möjligen kunna tolkas som att man här avsett att göraen principiell skillnad mellan de båda olika slagen av sjukdomar.Lagstiftningens förarbeten tyder dock inte på detta. Uttalanden i propositionenvisar att man utgått från att en skyldighet att underkasta sigläkarundersökning föreligger vid misstänkt venerisk sjukdom (prop. Frågan om provtagning i samband med läkarundersökningen berörs intealls. I förarbeten till äldre lagstiftning på området finns vidare vissauttalanden som tyder på att man ansett det möjligt att tvångsvis genomförabeslutade läkarundersökningar även vad gällde veneriska sjukdomar. En möjlig förklaring fill de olika reglerna är att man ismittskyddslagen fört samman tre äldre lagar, nämligen epidemilagen, lagen motutbredning av könssjukdomar (lex veneris) samt tuberkulosförordningen.Skillnaderna mellan de äldre författningarna kvarstår delvis ismittskyddslagen. Behovet av att reglera de provtagningar som kunde förekommavid allmänfarliga sjukdomar var sannolikt också större (jfr a. prop. s. 64). Enligt utskottets mening är det mot bakgrund av detanförda vanskligt att dra bestämda slutsatser om läkarens befogenheter isamband med undersökning avseende venerisk sjukdom, även om det mesta talarför att rutinmässiga provtagningar omfattas. Denna ofullständighet, somhittills knappast haft större praktisk betydelse med hänsyn till att veneriskasjukdomar i allmänhet kan behandlas framgångsrikt, kan komma att ge anledningtill svårigheter då det gäller undersökning av misstänkta bärare av AIDS. Man skulle dock kunna säga att det ligger ilagstiftningens natur att den måste ge möjlighet att genomföra den medicinskaundersökning som krävs för att avgöra om någon är smittad med en sjukdom somfaller under lagen, i vart fall om det gällerundersökningsåtgärder som inte är av alltför SoU 1985/86:4 ingripandekaraktär. En annan ståndpunkt leder till egendomliga konsekvenser när detgäller lagens allmänna tillämpning. Ennärliggande fråga gäller hur ingripande provtagningar som i så fall bör kunnafå genomföras med tvång. Detta diskuterades i propositionen tillsmittskyddslagen såvitt avsåg den ovannämnda bestämmelsen rörande deallmänfarliga sjukdomarna (prop. 1968:36 s. 64). Departementschefen avvisade dåett förslag från en remissinstans om att mera riskfyllda provtagningar skullevara förenade med en valfrihet för patienten mellan att tillåta provtagning ochatt underkasta sig isolering. Departementschefen anförde bl. a. att för attsjukdomens art skulle kunna fastställas det som regel var ofrånkomligt medundersökningar och provtagningar. Han utgick från att närmareanvisningar skulle utformas så att någon opåkallad kränkning inte skedde av denundersöktes integritet. Isammanhanget kan vidare nämnas att smittskyddskommittén i betänkandet Omsmittskydd (SOU 1985:37) diskuterat vilka prov som bör rymmas under enmotsvarande bestämmelse. Kommittén anser att den smittade bör vara skyldig attunderkasta sig kontroll av saliv, urin, avföring och liknande utsöndringar samtblodprov. Kommittén avvisar däremot tanken på att någon mot sin vilja skallunderkastas undersökningar som innebår större operativa ingrepp eller som påannat sått utsätter den smittade för inte obetydliga hälsorisker, t. ex. provpå vätska från ryggmärgskanalen (betänkandet s. 154). Utskottet gör följandeöverväganden. Enlag av smittskyddslagens karaktär bör principiellt ge möjlighet att genomförade medicinska undersökningar och provtagningar som krävs för att avgöra omnågon bär på en venerisk sjukdom. Detta är särskilt tydligt när det gällerAIDS-problematiken, där smittrisk får anses kvarstå undervederbörandes hela livstid. Ingen bör kunna utsättas för det långvariga frihetsberövandesom smittskyddslagen i och för sig medger utan att det finns säkert belägg föratt han kan smitta andra med AIDS. måste det vara möjligt att ingripaeffektivt mot någon som på ett hänsynslöst sätt utsätter andra för fara attsmittas. Utskottetanser det visserligen troligt att nuvarande lagbestämmelser ger utrymme för attgenomföra blodprovstagning även om den som misstänks vara smittad motsätter sigdetta. Oavsett hur man tolkar gällande regler bör det emellertid slås fast attsådana nödvändiga prov måste kunna tas. Detta bör framgå direkt av lagen. Detingrepp som blodprovstagning innebär är litet i jämförelse med isolering påsjukhus. Av rättssäkerhetsskäl måste krävas att det finns tillförlitligutredning om faran för smitta för att någon skall kunna utsättas för lagensmera långtgående åtgärder. Utskottetanser därför att bör göra ett förtydligande tillägg till 14 §, varigenom klargörs att läkaren i där aktuella fall - dvs. när detbeslutats att någon'skall inställas för undersökning på grund av att han eller hon inte efterkommer anmaning att söka läkare - får genomföra erforderlig under sökning och ta de prov som krävs för att avgöra om venerisk sjukdom föreligger. Med prov avses sådana mindre ingripande prov som nämnts av smittskyddskommittén (se ovan), dvs. a. blodprov. Med behandling avses 10 i sammanhanget behandhngsom kan eliminera eller minska smittrisken. SoU 1985/86:4 Detta innebäratt bestämmelsen i denna del inte har aktualitet för AIDS.Följdändringar bör göras i 12 § och 13 §. Utskottetvill slutligen ånyo erinra om att den som frivilligt söker läkare och följerläkarens föreskrifter för att hindra smittspridning inte riskerar att utsättasför tvångsåtgärder enligt smittskyddslagen. Det gäller även om vederbörande ärmissbrukare av narkotika. Sammanfattningsvishar utskottet utformat förslag till vissa förtydligande lagändringar som berör8, 12, 13, 14, 16 och 25 §§. Vissa redakfionella ändringar bör samfidigt görasi lagen. Dessa sammanhänger i huvudsak med ikraftträdandet av hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763) och hälsoskyddslagen (1982:1080). Utskottetslagförslag - vari propositionsförslagen inarbetats - framgår av bilaga 2 tilldetta betänkande. Utskottethar inhämtat lagrådets yttrande över det av utskottet utarbetade lagförslaget.Lagrådets yttrande framgår av bilaga 3 till betänkandet. Lagrådet ansluter sigi yttrandet fill de bedömningar som ovan gjorts av utskottet angåendetolkningen av smittskyddslagens nuvarande bestämmelser. Lagrådet har ingenerinran mot att rättsläget klargörs genom förtydligande av lagtexten på häraktuella punkter. Inte heller finns invändningar mot avfattningen av deföreslagna lagändringarna. Lagrådet anföravslutningsvis följande. Vidsin granskning har lagrådet uppmärksammat, att smittskyddslagen innehålleronöjaktigheter även på andra punkter än dem som berörs av remissen. Tekniskabrister eller åtminstone svårförklarliga detaljer av den typ, som berörts ifråga om blodprovstagning, förekommer även på andra håll. Det anfördaförhållandet att lagen har blivit tillämplig på en sjukdom, mot vilken någonadekvat behandling inte kan sättas in, ger vidare anledning till särskildaöverväganden. Lagrådet vill därför understryka betydelsen av det arbete med enny lagstiftning som är aktuellt med anledning av smittskyddskommitténsbetänkande (SOU 1985:37). Utskottet delar lagrådets uppfattning omsvårigheten att tolka och tillämpa vissa av smittskyddslagens bestämmelser. Atten tvångslag av smittskyddslagens karaktär är behäftad med tekniska brister ärallvarligt. Särskilda svårigheter kan dessutom förutses som följd av att lagennu även skall tillämpas på sjukdomen AIDS. Utskottetvill därför i likhet med lagrådet understryka vikten av det pågående arbetetmed en ny smittskyddslagstiftning. Utskottet förutsätter att detta bedrivsskyndsamt så att erforderliga lagförslag kan framläggas för riksdagen.Målsättningen bör vara att ny lagstiftning på området kan träda i kraft den 1januari 1987. Villkorenför provtagning SoU 1985/86:4 Imotion 1985/86:42 av m.fl. (vpk) hemställs att gerregeringen till känna vad som i motionen anförs om särskilt organiseradprovtagning m. m. (yrkande 4). Motionärerna anför att en förutsättning för attkunna begränsa smittspridningen är att de som av någon anledning misstänker attde smittats med HTLV-III-virus kan få lämna prov anonymt och utan uppgivande avskäl för sin oro. Isocialstyrelsens föreskrifter (SOSFS 1985:20) om hur smittskyddslagen skalltillämpas vid fall av HTLV-III-infektion anges att om en läkare efter att haundersökt en patient - som jämlikt 12 § smittskyddslagen uppsökt honom - ochinhämtat väsentliga uppgifter om bakgrunden till undersökningen, misstänker attpatienten kan vara smittad av HTLV-III, läkaren skall ta prov av patienten förundersökning om patienten bär HTLV-III-infektion i smittsamt skede. Som"bärare av infektion i smittsamt skede" anses enligt föreskrifternaden som har antikroppar mot HTLV-III, den som påvisats bära HTLV-III eller densom uppvisar symtom som tyder på förvärvad immunbrist utan att symtomen kanförklaras på annat sätt än genom infektion av HTLV-III. framgår vidare att patienten har rätt att få sina prov förHTLV-III-diagnostik och tillhörande handlingar märkta med en kod för att interöja patientens identitet. Samma kod skall också användas i den anmälan tillsmittskyddsläkaren som skall ske enligt 8 § smittskyddskungörelsen. Detföreskrivs också att om även andra prov än prov för HTLV-III-serologi tas frånpatienten vid samma tillfälle, kodade och okodade prov från patienten inte fårsändas tillsammans till samma laboratorium. erinras om de sekretessbestämmelser som gäller inom hälso- ochsjukvården, nämligen 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) för den offentligtbedrivna vården och 6 § lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen m.fl. för den privata vården. erinrarvidare om att uppgifter om patienter inte får utlämnas av ansvarig läkare tillövriga anställda annat än om detta är nödvändigt för vården och behandlingenav patienten. gäller patientjournallagen (1985:562). I lagens 1 § slåsfast att patientjournal skall föras vid vård av patienter inom hälso- ochsjukvården. Med vård avses även undersökning och behandling. Enligt 3 §patientjournallagen skall, om uppgiften föreligger, en patientjournal alltid innehållauppgift om patientens identitet. Nuvarandebestämmelser om journalföring, vilka gäller fram till patientjournallagensikraftträdande, återfinns närmast i 3 § 2) allmänna läkarinstruktionen(1963:341) kompletterad av Kungl. Medicinalstyrelsens kungörelse den 9december 1965 (MF nr 108) angående läkares skyldighet att föra journal i öppenvård. I den senare författningen föreskrivs att journal -där inte särskildaomständigheter föranleder annat - skall innehålla uppgift om patientens namnoch födelsetid. Utskottethar förståelse för de synpunkter som föranlett motionärerna att föreslå möjlighet till anonym provtagning i fall av misstänkt HTLV-III- infektion. har dock ställt sig bakom patientjournallagens 2 bestämmelse om att varjepatientjournal skall innehålla uppgift om pa- SoU 1985/86:4 tientens identitet.Denna regel motiverades i propositionen (prop. 1984/ 85:189 s. 18) med att denbehövs för en god och säker vård. Något utrymme för anonymitet i vården kan,enligt vad som anfördes i propositionen, inte ges (prop. s. 14). Utskottet ärinte berett att nu frångå detta principiella ställningstagande. Utskottet villvidare hänvisa till föreskrifter angående kodning av identitetsbeteckningvid provtagning för HTLV-III. Dessa föreskrifter i förening med den strängasekretess som gäller allmänt för hälso- och sjukvården bör enligt utskottetsmening ge betryggande garantier för att inte patientens identitet skall kommatill utomståendes kännedom. Utskottetavstyrker därför motionsyrkandet såvitt nu är i fråga (yrkande 4 delvis). Vadgäller förutsättningarna för provtagning är det utskottets uppfattning att dethär liksom vid andra läkarundersökningar principiellt bör vara läkaren som pågrund av sina iakttagelser avgör vilka vidare medicinska undersökningar som ärmotiverade i ett enskilt fall. Om en patient begär att få prov utfört föreventuell HTLV-III-infektion är det dock motiverat med en generös attityd frånläkarens sida, även om patienten inte vill ange närmare skål för sin oro.Utskottet förutsätter att hälso- och sjukvården kommer att tillmötesgå allasådana önskemål om de inte är uppenbart ogrundade. Utskottetavstyrker med hänvisning härtill motionsyrkandet även i återstående del. Imotion 1985/86:42 av m.fl. (vpk) hemställs att gerregeringen till känna vad i motionen sägs om sjukvårdspersonals insikterrörande homosexuellas livsvillkor (yrkande 5). I motionen anförs att sjukvårdspersonalenbör ha eller ges tillräckliga insikter i homosexuellas situation och villkorför att kunna ge riktiga och förståelsefulla råd om t. ex. sexualteknik. Ipropositionen anförs att HTLV-III-virus allmänt sett har låg smittsamhet ochatt riskerna för smittspridning kan begränsas om parterna iakttar storförsiktighet och använder sexualtekniker där utbyte av kroppsvätska inteförekommer (prop. s. 16). Vidare upplyses att det inom pågårett arbete att ta fram anvisningar för vad som bör iakttas vid sexuellt umgängedär någon av parterna är bärare av HTLV-III-virus. Isocialstyrelsens föreskrifter (SOSFS 1985:20) om tillämpningen avsmittskyddslagen anges att den behandlande läkaren skall meddela föreskriftersom avses i 12 § och som behövs för att hindra smittspridning. Läkaren skallalltid meddela föreskrifter bl. a. om åtgärder för att hindra risken för smittavid sexuellt umgänge. Hälso-och sjukvårdspersonalen kommer sålunda att ställas inför uppgiften att ge enadekvat och nyanserad sexualrådgivning till homosexuella patienter med AIDS. Avpropositionen framgår emellertid att en rad olika insatser igångsatts eller planeras för att förbättra hälso- och sjukvårdspersonalens kunskaper om omhändertagandet av AIDS-smittade patienter. sålundaatt ta upp frågan om att lägga in utbildning rörande HTLV-III- SoU1985/86:4 infektion i ordinarie vårdutbildningar. SBL bedriverinformationsverksamhet till bl. a. olika personalgrupper inom hålso- ochsjukvården. Hälso- och sjukvårdshuvudmännen genomför särskildautbildningsinsatser . Utskottet vill vidare erinra om det av utredningen (S1977:21) om de homosexuellas situation i samhället avgivna betänkandetHomosexuella och samhället (SOU 1984:63), vari bl. a. redovisas vissaundersökningar om homosexuellas villkor och om allmänhetens attityder tillhomosexualitet. Utredningen tar även upp frågor om hur homosexualitet behandlasinom ramen för olika utbildningar och föreslår förbättringar bl. a. beträffandeläkarutbildningen, den kommunala högskoleutbildningen (sjuksköterskeutbildningm.fl. ), socionomutbildningen och psykologutbildningen. Utskottet delar åsikten att hälso- och sjukvårdspersonalenbör ha tillräckliga allmänna kunskaper för att kunna ge adekvata råd tillhomosexuella patienter. Detta är sårskilt viktigt i den situation som nuuppstått då homosexuella blivit en riskgrupp för en livsfarlig sjukdom.Utskottet konstaterar emellertid att omfattande insatser görsför att förbättra personalens kunskaper på området. När det gäller de meralångsiktiga utbildningsinsatserna vill utskottet hånvisa till det ovan nämndautredningsförslaget, som övervägs inom . Mot bakgrund av det anförda anser utskottet inte påkallatmed något initiativ med anledning av yrkande 5 i motionen (vpk).Detta avstyrks således. I samma motion (vpk) hemställs vidare att riksdagen.gerregeringen till känna vad som i motionen anförs om homosexuellas samhälleligasituation (yrkande 3). Motionärerna anför att den allvarligaste bristen ipropositionen är att den utelämnar den betydelse homosexuellas samhälleligasituation har för bedömningen av AIDS-problematiken. Det framhålls i motionenatt det är ett faktum att en stor riskgrupp finns bland de homosexuella och attdet förhållandet kan leda till att fördomar mot de homosexuella förstärks.Vidare anförs att rädsla och misstänksamhet kan störa homosexuellas förtroendeför hälso- och sjukvården. Slutligen framhåller motionärerna att en konstateradeller befarad smitta innebär en stark psykisk påfrestning för de homosexuella. Utskottet har ovan behandlat frågan om båttre utbildningför hälso- och sjukvårdspersonalen när det gäller bemötandet av homosexuellapatienter. Självfallet är det också viktigt att motarbeta de tendenser tillförstärkta fördomar mot homosexuella som AIDS-smittan kan ge upphov till. Medhänsyn till det av utredningen om de homosexuellas situation i samhälletnyligen framlagda förslaget (se ovan), vilket övervägs inomregeringskansliet, finns det dock inte skäl för något uttalande från riksdagenssida. Motionsyrkandet avstyrks således (yrkande 3). I samma motion (yrkande 6) hemställs att riksdagenbeviljar ett reservations anslag om 2 milj. kr. för verksamhet som bedrivs av () i samband med AIDS-problemet. RFSL har vid olika tillfällen fått ekonomiskt stöd främst genom socialsty- relsen förinformationsmaterial och studieresor. Vidare har SBL under viss SoU 1985/86:4tid 1985 haft fyra personer från RFSL projektanställda på deltid. Projektet hargällt information och stöd till homosexuella som riskerar att smittas av AIDS.Utskottet har vidare erfarit att frågan om organisationsbidrag till RFSL kommeratt prövas i samband med regeringens ställningstagande till utredningsförslagetom de homosexuellas situation i samhället (jfr ovan). Med hänvisning till detanförda anser utskottet inte att motionen bör föranleda någon, riksdagensåtgärd i här aktuell del (yrkande 6). Isamma motion (vpk) hemställs att ger regeringen till känna vad som imotionen anförs om sociala åtgärder för riskgruppen missbrukare/ prostituerade(yrkande 2). I motionen anförs att det är av vikt att socialt stöd ochbehandling kan erbjudas smittbärare i riskgruppen missbrukare ochprostituerade. Dessa behöver hjälp för att bryta sitt destruktiva beteendemönster.Råd och anvisningar om socialt stöd bör därför ingå i rutinen vid kontakt medpatienter ur denna grupp. Utskottetdelar motionärernas uppfattning om angelågenheten av sociala insatser för attbryta narkotikamissbruk och prostitution. Utskottet vill särskilt understrykavikten av att det måste finnas vårdresurser för att ta emot och behandla demissbrukare som själva vill förändra sin tillvaro. Mot bakgrund av de åtgärdersom redovisats finner utskottet emellertid inte nu skäl till något initiativ frånriksdagens sida, men förutsätter att regeringen med uppmärksamhet följerutvecklingen och om så befinns påkallat tar upp frågan med de kommunalahuvudmännen. Utskottet avstyrker sålunda även yrkande 2 i motionen. 1. beträffandebehandling enligt smittskyddslagen att avslårmotion 1985/86:42 yrkande 1 i motsvarande del, 2. beträffandeåtal för smittspridning att avslårmotion 1985/86:42 yrkande 1 i motsvarande del, 3. beträffandestraffbestämmelse i smittskyddslagen att med bifalltill propositionen beslutar upphäva 26 § smiftskyddslagen (1968:231), 4. beträffandekvarhållningsrätt på sjukhus att antar avutskottet framlagt och i bilaga 2 upptaget förslag till lydelse av 8, 16 och 25§§ smittskyddslagen (1968:231), att antar avutskottet framlagt och i bilaga 2 upptaget förslag till lydelse av 12, 13 och14 §§ smittskyddslagen (1968:231), 6. beträffandelagförslaget i övrigt att med anledningav propositionen antar av utskottet framlagt och i bilaga 2 upptaget förslagtill lag om ändring i smittskyddslagen (1968:231) i den mån det intebehandlats under mom. 3-5, 7. beträffande anonymitet vid provtagning SoU 1985/86:4 , att avslår motion1985/86:42 yrkande 4 i motsvarande del, 8. beträffande skäl för provtagning att avslårmotion 1984/85:42 yrkande 4 i motsvarande del, 9. beträffandesjukvårdspersonalens kunskaper att avslår motion 1985/86:42 yrkande 5, 10. beträffande homosexuellas samhälleliga situation att avslårmotion 1985/86:42 yrkande 3, 11. beträffande stöd till RFSL att avslårmotion 1985/86:42 yrkande 6, 12. beträffandesociala åtgärder för missbrukare att avslår motion 1985/86:42 yrkande 2. Närvarande;(), (), (), (),(), (), (), (),(), (vpk), (), (), (), () och (). Anonymitet vid provtagning (mom. 7 i hemställan) avInga Lantz (vpk) som anser delsatt det avsnitt i utskottets yttrande som börjar på s. 12 med "Utskottethar förståelse" och slutar på s. 13 med "(yrkande 4 delvis)"bort ha följande lydelse; Närpatientjournallagen antogs kunde inte förutses den speciella proble matik som är förknippad med provtagning avseende AIDS. Om människor som befarar att de kan vara smittade med AIDS skall våga vända sig till hälso- och sjukvården är det nödvändigt att tillskapa möjligheter för dem att vara anonyma. Oron för att bli avslöjad t. ex. som bisexuell kan vara mycket stor och annars avhålla många från att söka läkare. Utskottet anser därför att regeringen bör framlägga erforderliga förslag för att provtagning för ' HTLV-III-infektion skall kunna genomföras utan efterforskande av pa tientens identitet. Skulle det visa sig att någon är smittad måste dock anonymiteten brytas och smittskyddslagens regler blir tillämpliga. Detta bör med anledning av motion 1985/86:42 yrkande 4 i motsvarande del ge regeringen tillkänna. dels att utskottet undermom 7 bort hemställa SoU 1985/86:4 7.beträffande anonymitet vid provtagning att med anledning av motion1985/86:42 yrkande 4 i motsvarande del som sin mening ger regeringen till kännavad utskottet anfört, Sjukvårdspersonalens kunskaper (mom. 9 i hemställan) avInga Lantz (vpk) som anser delsatt det avsnitt i utskottets yttrande på s. 14 som börjar med "Utskottetkonstaterar emellertid" och slutar med "avstyrks således" bortha följande lydelse: Åvenom olika insatser görs för att förbättra sjukvårdspersonalens kunskaper påområdet är detta inte tillräckligt. Det krävs intensifierade ansträngningar föratt ge hälso- och sjukvårdspersonalen bättre insikt i främst den psykosocialaproblematik som komplicerar behandlingen av dessa patienter. Regeringen bördärför uppmärksamma denna fråga i det fortsatta arbetet med att samordna olikaslag av insatser mot AIDS. Detta bör ges regeringen till känna. delsatt utskottet under mom. 9 bort hemställa 9.beträffande sjukvårdspersonalens kunskaper att med anledning avmotion 1985/86:42 yrkande 5 som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört. Stöd till RFSL (mom. 11 i hemställan) avInga Lantz (vpk) som anser delsatt det avsnitt i utskottets betänkande som börjar på s. 14 med "I sammamotion (yrkande 6)" och slutar på s. 15 med "(yrkande 6)" bortha följande lydelse; Attleva under hotet av en obotlig sjukdom med hög dödsrisk är enpåfrestning som fordrar särskilda stödåtgärder utanför det rent medicinskaområdet. Det gäller både att bemästra en svår livssituation och att motverkarädsla och undvikande gentemot hälso- och sjukvården. I dessa avseenden harRFSL redan gjort viktiga ideella insatser. Det är viktigt att dessa insatserförstärks genom bättre ekonomiskt stöd från det allmänna. RFSL bör därförsnarast få ett särskilt bidrag. Detta kan inte vänta till dess regering ochriksdag slutbehandlat det omfattande utredningsförslaget om de homosexuellassituation i samhället. bör alltså anslå 2 milj. kr. för ändamålet ienlighet med vad som yrkas i vpk-motionen.