yttr · G805JuU1 · 1984-12-31 00:00:00 — om felparkeringsavgift(prop. 1984/85:6 delvis jämte motioner) har berett justitieutskottettillfälle att yttra sig över proposition 1984/85:6 med förslag fill lag omändring i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar, m.m.samt de med anledning av proposifionen väckta mofionerna 1984/85:36 av RuneTorwald m. fl. (c), 1984/85:37 av () och (),1984/85:38 av () och 1984/85:39 av m.fl. (m). Ipropositionen föreslås bl. a. sådan ändring av 10 och 11 §§ lagen (1976:206) omfelparkeringsavgift att fr. o. m. tingsrätt och ej såsom f.n. hovrätt skall vara sista instans vid prövning av beslut omfelparkeringsavgift. I motionerna yrkas att avslår propositionen idenna del. begränsar sitt yttrande till att avse ärendet imotsvarande del. Under ärendets beredning har till utskottet inkommit en skriftfrån presidenten i (bilaga 1) samt en skrift från Stockholmstingsrätt, vartill fogats en framställning från tingsrättentill (bilaga 2). avkriminaliserades de flesta former avparkeringsförseelser och det infördes ett nytt sankfionssystem på området. Detinnebar att den tidigare parkeringsboten ersattes med en avgift somfordonsägaren är betalningsansvarig för. Den nya ordningen regleras i lagen omfelparkeringsavgift. Den innebär bl. a. följande. Polismaneller trafikövervakare får meddela parkeringsanmärkning (får fästas påfordonet). Anmärkningen skall innehålla uppmaning fill fordonets ägare att inomviss tid betala avgiften. Denna, som bestäms av regeringen, utgör f. n. lägst75 kr. och högst 300 eller - för vissa fall i - . Om ägareneller föraren anser att anmärkningen inte borde ha meddelats, får han hospolismyndigheten ansöka om rättelse. Mot beslut i ärende om rättelse kan talaninte föras. Fordonsägaren kan vidare hos polismyndigheten skriftligen anmälaatt han bestrider betalningsansvar. Han skall då ange grunden för bestridandet.Efter sådant bestridande sker utredning och meddelas beslut avpolismyndigheten. Om då betalningsansvaret inte 1Riksdagen 1984/85. JuU1984/85:1 y JuU 1984/85: ly 2 undanröjsfår beslutet överklagas fill tingsrätt och vidare till hovrätt. Allmän åklagareför det allmännas talan i tingsrätt och hovrätt. Lagen om felparkeringsavgift beslutades avriksdagen . Förslag fill den nya lagstiftningen lades fram iproposition 1975/76:106. Förslagetgrundades på en promemoria (Ds K 1973:6) Vissa frågor om kontroll avparkeringsbestämmelsernas efterlevnad. I promemorian togs upp bl. a. frågor ombehandlingen av invändningar mot ålagd felparkeringsavgift m. m. Om en begäranom rättelse inte bifalls eller om sådan inte framställs måste det enligtpromemorian finnas möjlighet fill rättslig prövning. Prövningen föreslogsankomma på polismyndighet, och den borde ske med tillämpning av vanligabevisvärderingsregler och utmynna i ett beslut som kan överklagas tilltingsrätt och vidare till hovrätt. Någon fullföljd från hovrätt borde intetillåtas (prop. s. 21). Huvuddelen avremissinstanserna hade inte någon invändning mot förslaget i den del som här äraktuell. Någon erinran mot tanken på fullföljd till hovrätt redovisades inte(prop. s. 26). Ipropositionen föreslogs att talan ej skulle få föras mot tingsrätts beslut,dvs. överklagande fill hovrätt skulle ej kunna ske (10 § sista stycket, prop.s. I denna del gjorde föredragande statsrådet ett övervägande mellanstatligt organ och kommunalt organ som prövningsinstans och fann att någonnaturlig och lämplig instans för det dåvarande inte syntes finnas. Motbakgrund härav och i avvaktan på hur andra liknande frågor om övergång tillavgiftssystem kommer att lösas borde man enligt statsrådet t. v. förläggaprövningen till samma organ som då handlade motsvarande frågor, dvs.polismyndighet och allmän domstol. I fullföljdsfrågan uttalade statsrådetföljande. Med hänsyn fill sanktionens ringa storlek och artenav de frågor som kan komma upp till bedömning synes det vara tillfyllest med enprövning i två instanser utöver den som sker vid begäran om rättelse. Under riksdagsbehandlingen riktades invändningarmot den föreslagna fullföljdsbegränsningen. I en motion påpekades atttingsrätter inte kan fungera som prejudikatinslanser. framhölls attde aktuella ärendena i tingsrätt kunde komma att handläggas av fingsnotarie,något som i och för sig kunde godtas men endast under förutsättning att detfinns rätt att fullfölja talan till hovrätt. Vederbörande utskott (TU1975/76:14) föreslog enhälligt att 10 och 11 §§ skulle ges sådan lydelse attfullföljdsmöjlighet fill hovrätt infördes. I denna del uttalade trafikutskottetföljande. Med hänsyn till behovet av prejudikat på områdetfinner utskottet det erforderligt att i varje fall under en övergångstid talanmot ifrågavarande ärenden kan föras i hovrätt. Skulle det visa sig att det bliren stor tillströmning JuU1984/85:1 y 3 av ärenden av ifrågavarande slag till hovrätterna bördenna överklagnings-möjlighet efter övergångstiden kunna avskaffas. Utskottetvill också erinra om att enligt propositionen behandlingen av ärendena i frågai. v, förlagts lill polismyndighet och allmän domstol i avvaktan på hur andraliknande frågor om övergång till avgiftssystem kommer all få sin lösning, Isamband därmed torde - mot bakgrund av erfarenheter av lagens tillämpning -även frågan om prejudikatsinstans komma att upptas till förnyad prövning. beslutade i enlighet medutskottets hemställan, och de aktuella lagrummen gavs den lydelse de nu har(rskr 1975/76:240). Lagen trädde i kraft (SFS 1976:1125), I den nu förevarande propositionenföreslås sådana ändringar i 10 och 11 §§ lagen om felparkeringsavgift atttingsrätterna i fortsättningen blir sista instans i det slags ärenden det härgäller. Föredragande statsrådet uttalar i den aktuella frågan atterfarenheterna av lagstiftningens tillämpning i allt väsenfligt är goda. Hansäger vidare att under den lid lagen varit i kraft en domstolspraxis har hunnitutvecklas. Han anser därför all liden nu är mogen att överväga frågan omantalet besvårsinslanser. I Sakenanförs i propositionen (s. 11) vidare följande. Del finns inte någon särskildstatistik över antalet ärenden enligt lagen om felparkeringsavgift hoshovrätterna. Någon exakt kunskap om hur handläggningen av dessa ärendenpåverkar hovrätternas arbetsbörda har vi därför inte. Ingenting tyder i och försig på all tillströmningen av parkeringsärenden normalt är anmärkningsvärtstor. Varje lättnad i hovrätternas arbetsbörda är emellertid önskvärd. Eftersom behovet av prejudikat numera torde varatillgodosett, finns del enligt min mening inte längre skäl att ha treprövningsinstanser i ärenden enligt lagen om felparkeringsavgift. Jag föreslårdärför alt tingsrätterna i fortsättningen skall vara sista instans. Den föreslagna ordningen kritiserasi de med anledning av propositionen väckta mofionerna 1984/85:36 av RuneTorwald m.fl, (c), 1984/85:37 av () och (),1984/85:38 av () och 1984/85:30 av m. fl. (m).Motionsvägen kritiseras också lag,stiftningsärendets beredning bl, a, i frågaom bristande remissbehandling och lagrådsgranskning. Motionärernas huvudargument är att hänsynen lillrättssäkerheten kräver att möjligheten lill fullföljd till hovrätt behålls.Detta motiveras bl, a, av an felparkeringsmål i tingsrätt regelmässigt avgörsav fingsnotarie, Överpröv-ningsmöjligheten motiveras också av intresset avprejudikatbildning. Några motionärer noterar den starkt ökade tillslröniningenav besvärsärenden och hänför denna till "missbruk av besvärsrätten". Härvidlag föreslås att manöverväger att på ett effektivare sätt än f, n, beivra uppenbart rätlegångsmissbruk.Och i en moiion hävdas all 1 * 1984/85. JuU1984/85: ly 4 det är en felaktig prioritering all på föreslaget sättändra processordningen när domstolarna blir överbelastade i stället för att förstundersöka om lagar och regler kan förenklas, Samfidigt pekas på att förslaget ipropositionen öppnar vägen för alt också i andra sammanhang vid oftaförekommande typer av mål avskära möjligheten att överklaga beslut och domar. Antalet inkomna, avgjorda ochbalanserade ärenden av aktuellt slag vid har uppgått lillföljande. 1980 1981 1982 1983 Inkomna 457 423 477 1 355 2 754 Avgjorda 347 366 428 573 1 067 Balanserade 173 230 279 1 061 2 748 Som angetts inledningsvis har tilljustitieutskottet inkommit synpunkter i ärendet från presidenten i hovrättoch . Från båda domstolarna yppas tveksamhet till tankenatt nu införa en fullföljdsbegräns-ning i de ärenden det gäller. I ställetanvisas andra vägar att råda bot på de nuvarande svårigheterna. Presidenten i framhåller att del är fråga omärenden av jämförelsevis underordnad betydelse. Till förmån för ettfullföljdsförbud talar enligt presidenten det förhållandet attparkeringsanmärkningen redan har prövats i två instanser (polismyndigheten ochtingsrätten) liksom de omständigheterna att målen är av enkel beskaffenhet ochhar för den enskilde tämligen begränsade rättsverkningar. Om fullföljdsförbudinförs bör enligt presidenten inte tingsnotarier vara behöriga alt prövaärendena. Presidenten påpekar att ett fullföljdsförbud inte löser problemet förtingsrätterna. framhålls att frågan om fullföljdsförbud frånprincipiella utgångspunkter är av sådan betydelse att den borde haremissbehandlats innan förslag förelades . För att komma fill rättamed den rådande situationen hänvisar presidenten fill de möjligheterrättegångsbalken ger att ingripa mot försumlig processföring. Även ställer sig tveksam lill om detär lämpligt att nu genomföra den föreslagna ändringen i lagen omfelparkeringsavgift. kan det emellertid enligt tingsrätten vara på sinplats med ett fullföljdsförbud. Förutsättningarna för och konsekvenserna avdet nu föreslagna fullföljdsförbudel synes tingsrätten dock inte varatillräckligt genomlysta. Enligt fingsrättens mening kan en lämplig åtgärd varaatt närmare utreda dessa konsekvenser och i samband därmed utreda främst demöjligheter som finns alt underlätta och förbättra handläggningen hospolismyndigheten och JuU 1984/85:1 y 5 tingsrättenför både myndigheterna och dem som anför besvär i parkeringsärenden. noterar den stora uppmärksamhetsom frågan om den domslolsmässiga prövningen av parkeringsanmärkningarfilldragit sig både i den allmänna debatten och i det förevarandelagstiftningsärendet, och utskottet vill redan här slå fast att det är två heltskilda spörsmål som har aktualiserats i ärendet. Åena sidan gäller det den mera principiella frågan om hur fullföljdsord-ningenbör vara inom sanklionssyslemel för felparkeringsavgifter. Å andra sidan harsamfidigt aktualiserats frågan om åtgärder fill följd av den senare fidensosedvanligt starka ökning - framför allt i - av det slags ärenden dethär gäller. Somframhållits under ärendets beredning är situationen - särskilt för Stockholmsfingsrätts vidkommande - onekligen oroande. Härvidlag får enligt utskottetsmening konstateras att ett förverkligande av den i proposifionen framfördatanken på ett förbud alt fullfölja talan lill hovrätt inte skulle lösa deaktuella problemen utan bidra lill att förvärra dem. Detta gäller särskiltom - såsom i sådant fall rimligen måste ske - därmed föreskrevs attparkeringsärenden i tingsrätt ej får prövas av tingsnolarie. Mot denna bakgrundhyser utskottet tvekan inför förslaget i proposifionen. Härfill kommer att detpå saken kan anläggas mera principiella synpunkter av allmän räckvidd. I dennadel vill utskottet anföra följande. Fråganhur sådana sanktionssystem som det här gäller bör anordnas när en förutvarandekriminalisering upphör har fidigare berörts i olika kriminalpolifiskasammanhang. I rapporten straffsystem. Idéer och förslag, avgiven avbrottsförebyggande rådets arbetsgrupp rörande kriminalpolitik (BRÅ Rapport1977:7) behandlades bl. a. hithörande spörsmål (se om depenalise-ring ochadministrativa avgifter, s. 344 ff). Arbetsgruppen redovisade några allmännaprinciper som borde gälla för det fortsatta arbetet och underströk att del ärbetydelsefullt alt ett samlat grepp tas på depenaliseringsfrågan. Enligtarbetsgruppen finns det anledning all gå försiktigt fram innan man fått närmareerfarenheter av genomförda reformer. I sammanhanget kan hänvisas lillproposifion 1981/82:142 s. 21 f och fill av riksåklagaren i tvåpromemorior fill chefen för jusfitiedepartementet framlagda förslag tillavkriminaliseringar och andra ändringar på trafiklagstiftningens ochstraff-rätlens område. Utskottel vill också peka på att föredragande statsrådetliksom trafikutskottet lagstiftningsärende rörande felparkeringsavgifterförutskickade framfida lösningar av överprövningsproblemen i samband medytterligare övergång till avgiftssystem. Någon mera allmän övergång tillavgiftssystem för sådana mera bagatellartade regelöverträdelser som det härgäller har ännu inte kommit till stånd, och något mera samlat JuU1984/85: ly 6 grepp på saken har ännu inte lagils från slalsmaklernassida. Även om utskottet hyser sympati för en ordning därhovrätterna inte belastas med massärenden av den typ del här gäller, innebäremellertid det nu sagda alt utskottets tvekan inför tanken att nu genomföranågon principiell ändring i den processuella delen av sanklionssyslemel förparkeringsavgifter ytterligare förstärks. En sådan ändring synes f. ö. inteböra ske innan saken fåll en bättre belysning än som kunnat ske i detta ärende.Utskottet förordar därför alt ärendet på nytt övervägs i . Enfråga som därvid bör aktualiseras är huruvida inte tillräckligaprocessekonomiska vinster står alt göra med en ordning enligt vilken tingsrättsavgörande inte får prövas av hovrätt om inte hovrätten meddelatprövningstillstånd (jämför lagen [1974:8] om rättegången i tvistemål om mindrevärden). Intresset av prejudikalbildning talar onekligen för en sådan ordning.Naturligtvis bör i detta sammanhang också övervägas sådana frågor omlagstiftningens överensstämmelse med internationella konventioner som restsmotionsvägen. Vad som i detta ärende enligt utskottets mening framstårsom särskilt angeläget för de nya överväganden utskottet förespråkar är attsnabbt åstadkomma en bättring i förhållandena på tingsrällsnivå. Härvidlag villutskottet särskilt föra fram tanken alt för prövningen i första instans, dvs.hos polismyndigheten, införa ett system med preklusion som påföljd för bristeri processföringen (jfr 50 kap. 25§ tredje stycket och 42 kap. 8a§ ).Även andra åtgärder för alt förbättra processföringen och underlättaförhållandena bör naturligtvis övervägas. Utskottet vill understryka att de åtgärder som påkallas förall förbättra läget på tingsrällsnivå förefaller vara så brådskande all ettgenomförande av dem inte synes böra anslå, därest de mera principiellaöverväganden utskottel förespråkat skulle kräva något längre rådrum. Sammanfattningsvisleder del sagda utskottet till följande. föreslår trafikutskottet att hemställaalt med anledning av proposition 1984/85:6 saml motionerna1984/85:36,1984/85:37, 1984/85:38 och 1984/85:39 med avslag på 10 och 11 §§ idet genom proposifionen framlagda förslaget lill lag om ändring i lagen(1976:206) om felparkeringsavgift som sin mening ger regeringen lill känna vadutskottet anfört om nya överväganden. Närvarande: (), (), KarinSöder (c), (), i (s), (), (), (), (), Lars-ErikLövdén (s), i Röslånga (fp), (), BirtheSörestedt (s), () och (). JuU 1984/85: ly 7 Bilaga1 Presidenten i anför - den 31 oktober 1984inkom till hovrätten ca 560 mål om parkeringsavgift. För drygt en månad sedanbad jag att en kopia av samfiiga beslut som meddelades i hovrätten i sådana målskulle fillställas administrativa avdelningen. I anledning härav har hitinkommit 116 sådana beslut. I samfiiga fall har talan förts av bilägaren genomParkeringsjuridiska föreningen sedan först polisstyrelsen och sedan tingsrättenlämnat talan mot parkeringsanmärkning utan bifall. I 104 beslut (avsamfiiga) har hovrätten inte gjort någon ändring i tingsrättens beslut. I sju fall() har målen återförvisats till tingsrätten eller polisstyrelsen förytterligare utredning. I fem fall () har klaganden fått bifall till sintalan och parkeringsanmärkningen blev följaktligen då undanröjd. Etttypfall av mål om parkeringsavgift innehåller följande moment; I besvären tillpolisstyrelsen anges att bilen stått uppställd för "lastning/lossning". Polisstyrelsen förelägger klaganden att genomfakturor, intyg eller liknande styrka att uppställning föranletts av på- elleravlastning. Så sker inte. Pohsstyrelsen ogillar besvären. Klaganden överklagartill tingsrätten men anger inte heller där några omständigheter, t. ex. om detvar lastning eller lossning som pågick vid fillfället, vad som lastades ellerlossades och anledningen härfill. Några skriffiiga bevis ges inte heller in.Tingsrätten uttalar att klaganden inte ens gjort sannolikt att uppställningföranletts av på- eller avlastning och ogillar besvären. Hovrätten finner inteskäl att göra någon ändring i tingsrättens beslut. Detär givetvis olyckligt att domstolarnas resurser i så hög grad tas i anspråk förärenden av jämförelsevis underordnad betydelse. Frågan är emellertid omfullföljdsförbud är den rätta metoden att komma till rätta med problemet. Tillförmån för fullföljdsförbud talar att parkeringsanmärkningen redan har prövatsi två instanser, nämligen polisstyrelsen och fingsrätten. Dessa ärenden skiljersig således från andra mål och ärenden, vilka ju handläggs av tingsrätten somförsta instans. Parkeringsmålen är också av enkel beskaffenhet och har för denenskilde tämligen begränsade rättsverkningar. Det kan därför möjligen godtasatt fullföljdsförbud införs. I så fall bör dock inte tingsnotarier längre varabehöriga att pröva dessa ärenden. Men frågan om fullföljdsförbud ärprincipiellt av sådan betydelse att den enligt min mening borde haremissbehandlats innan förslag lades till . Även om ett sådant förbudinförs, kvarstår ju f. ö. problemet för fingsrätterna. Detbör också uppmärksammas att det kan finnas andra medel att komma fill rätta medden rådande situationen. Domstolarna år av tradifion återhållsamma med attavvisa av part anlitat ombud eller att ingripa vid missbmk av rätten att föratalan vid domstol. Mot bakgrunden av det sätt på JuU 1984/85: ly 8 vilketParkeringsjuridiska föreningens jurister för sin talan, att företrädare förföreningen har uttalat som målsättning att avsikten är att dränka domstolarna iöverklaganden och att dessa i ganska få fall lett till attparkeringsanmärkningen har undanröjts kan det hävdas att det i första handborde undersökas om det finns förutsättningar att anlita de möjligheter somrättegångsbalken ger mot försumlig processföring. Såvitt jag vet har denna frågaännu inte aktualiserats. JuU1984/85: ly 9 Bilaga 2 tingsrättsframställning till ' har redanfidigare uppmärksammat på den mycket stora ökningen av antaletparkeringsärenden. Förhållandena är nu sådana att fingsrätten finner anledningföreligga att tillskriva verket i akt och mening att aktualisera förslag tillförenklingar/rationaliseringar. Antalet parkeringsärenden vid tingsrätten har under desenaste åren ökat -man vågar nästan säga - lavinartat. Antalet inkomna,avgjorda och balanserade ärenden framgår av följande tabell. 1980 1981 1982 1983 Ink 457 423 477 1 355 2 754 Avg 347 366 428 573 1 067 Balans 173 230 279 1 061 2 748 Tilläggas skall också att baraunder fiden har 630 mål inkommit till tingsrätten. Bakom den stora tillströmningen av mål liggerParkeringsjuridiska föreningen, en förening som - enligt uttalanden imassmedia - tagit till sin uppgift att försöka sabotera parkeringssystemet ifrämst men även annorstädes. Föreningen värvar medlemmar på flerasätt. Dekaler och brev till personer som erhållit parkeringsanmärkning är någraexempel. Utmärkande för och dess verksamhetär masshantering med hjälp av i skrivautomat i förväg inlagd text. De rättsligagrunderna för överklagandena till tingsrätten är oftast obefinfiiga elleråtminstone oklara och några omständigheter i del enstaka fallet, som hänför sigtill den angivna grunden, utvecklas sällan eller aldrig. Inlagorna - oftastflera sidor långa - innehåller i stället text av en art som ej borde höra hemmai ett rättsligt förfarande. (Se vidare till denna skrivelse bifogat materialbilaga 1-4.) Detta leder säkerligen i sin tur fill alt en del överklaganden,som egentligen har fog för sig, ogillas. Tingsrätten har ju ingen reellmöjlighet att urskilja dessa ärenden. Enligt lagen (1976:206) omfelparkeringsavgift kan en utfärdad parkeringsanmärkning prövas genom följandeförfarande. -Ansökan omrättelse hos polismyndigheten i det polisdistrikt där anmärkningen meddelades(8 §). -Bestridande avbetalningsansvar anmäls hos polismyndigheten. Därvid skall klaganden angegrunden för bestridandet och polisen göra en utredning (9 §). Bilagor här uteslutna. JuU 1984/85: ly 10 -Om polismyndigheten inteundanröjer betalningsansvaret kan besvär föras hos fingsrätt (10§). -Talan mot tingsrättens beslutföres genom besvär i hovrätt (10 §). Hovrättens beslut kan ej överklagas. Det var senvintern/som antaletinkommande parkeringsärenden började öka markant. Varianter av standardiseradeinlagor avlöste varandra. Mestadels lämnade tingsrätten besvären utan bifall.Undantagsvis hölls munflig förhandling. börjadeParkeringsjuridiska föreningen mer eller mindre slentrianmässigt - som detsyntes fingsrätten -begära att muntlig förhandling skulle äga rum varvidklaganden skulle höras om de närmare omständigheterna. Tingsrätten övervägdeoch meddelade ett beslut av bl. a. följande innehåll. "Nuaktuella ärenden har först handlagts hos polismyndigheten och därefter vidfingsrätten. NN har, så när som på två mindre upplysningar, inte vid någotfillfälle under handläggningen uppgivit något om vad som förevarit vid deaktuella fidpunkter han erhållit parkeringsanmärkningar. I anledning av tvåparkeringsanmärkningar har han hos polismyndigheten anfört att hanlastat/lossat dentalprodukter. Han är egen företagare och driver rörelse meddylika. I övrigt har han emellerfid ej givit någon som som helst information omlastningen/lossningens art. -NN har i slutskrift fill fingsrätten hemställtalt ärendet skall utsättas till förhandling och att han själv skall höras tillstyrkande av att lastning/ lossning förekommit. Enär NN hitinfills inte gjortnågot som helst försök att förebringa några uppgifter eller någon bevisninglill stöd för sina påståenden - vilket torde kunna gå även i skrift - finnerfingsrätten inte skäl föreligga att företa ärendet fill munthg förhandling. - Iövrigt gör tingsrätten följande bedömning. Enhgt vägtrafikkungörelsen anses alluppställning som parkering i den mån det ej är fråga om på- eller avstigningeller på- eller avlastning. Det ligger i sakens natur, att den som fill sinförmån åberopar en undantagsregel har att åtminstone förebringa så mycketutredning fill stöd för sitt påstående att detta framstår som sannolikt. - Somredan framgått har NN varken vid tingsrätten eller eljest förebringat sådanutredning. På grund av det anförda finner fingsrätten att besvären skall lämnasulan bifall." Hovrätten fastställde beslutet och fram fill i somrashandlade fingsrätten ärendena i enlighet med utvecklad praxis. Tillströmningenav ärenden bara ökade och så också balanserna. tillfördesavdelningen (19B) en notarie, vars uppgift bl. a. skulle vara att avgöraparkeringsärenden. Antalet inkomna ärenden har emellerfid varit av sådan mängdatt balanserna ökat kontinuerligt. Mest besvärande har situationen varit påkanslisidan. Hanteringen av ärendena inrymmer många tidskrävande moment och istort sett alla ärenden skall dessutom efter överklagande vidarebefordras tillhovrätten. (Ang. handläggningsordning - se bilaga 5.) Den25 prövade hovrättens 15:e avdelning ett sedvanligt beslut avtingsrätten (bilaga 6). Hovrätten ansåg att tingsrätten gjort fel som avgjort JuU 1984/85: ly 11 ifrågavarandeärende ulan förhandling, undanröjde beslutet samt visade ärendet åter fillfingsrätten för erforderlig behandling. Hovrättens beslut vållade vissförvåning, särskilt som hovrätten vid en intern praxisdiskussion så sent somden hade uttalat att man i stort accepterade fingsrättens praxis.