yttr · G805SoU2 · 1984-12-31 00:00:00 — har beslutat inhämtayttrande från socialutskottet över proposition 1984/85:2 om artificiellainseminationer jämte med anledning av propositionen väckta motioner, såvittpropositionen och motionerna berör socialutskottets beredningsområde. Medanledning av propositionen har följande motioner väckts, nämligen motionerna1984/85:15 av () och i (m), 1984/85:16av m.fl. (s), 1984/85:17 av m.fl. (fp),1984/85:18 av m.fl. (s), 1984/85:19 av m.fl. (c),1984/85:20 av () och (), 1984/85:21 avBjörn Körlof m. fl. (m), 1984/85:22 av Lärs m. fl. (vpk), 1984/85:23 avChrister Eirefelt (fp) och i (fp), 1984/85:24 av AllanÅkeriind (m) och (), 1984/85:25 av () ochIvar () samt 1984/85:26 av m. fl. (m). Propositionen innehåller förslagtill lagstiftning beträffande artificiell insemination, dvs. införande avsperma i en kvinna på konstlad väg. Till grund för propositionen liggerinseminationsutredningens betänkande (SOU 1983:42) Barn genom insemination.Lagförslagen består av dels en helt ny lag om insemination, vilken skallreglera inseminationsverksamheten som sådan, dels vissa ändringar iföräldrabalken och sekretesslagen (1980:100). Insemination av kvinnor har förekommit i i blygsamomfattning men har ökat i omfattning. Iflertalet fall sker insemination med sperma från en anonym man, s. k.givarinsemina-tion, men i mindre utsträckning sker också insemination medsperma från kvinnans make eller samboende man, s. k. makeinsemination. Undersenare tid har det i fötts ca 230 barn efter givarinseminationoch ca 40 barn efter makeinsemination. Någon särskild lagstiftning förinseminationsverksamheten finns inte f. n., utan verksamheten har betraktatssom vilken medicinsk behandling som helst och således bedrivits från så gottsom uteslutande medicinska utgångspunkter. När det gäller frågan omlagreglering av inseminationsverksamheten framhåller departementschefen att hanfinner det uppenbart att insemination fyller en funktion för de makar ellerandra samboende par som inte kan få barn på naturlig väg. Enligt hans mening ärdet inte godtagbart att denna SoU1984/85:2 y SotJ1984/85:2 y 2 verksamhet kan bedrivas utan särskild tillsyn från samhälletssida och utan att lagstiftaren har tagit ställning till de delvis mycketkänsliga frågor som verksamheten ger upphov till. Man bör därför inte dröja medlagstiftning på området. I motion 1984/85:26 (m) hemställs bl. a. att förslagettill lag om insemination avslås i dess helhet. Enligt motionärerna bordegrundläggande värderingsskillnader ha fått en vidare belysning, allra helstsom en ny lag om insemination kan komma att påverka framtida lagar på detmedicinska fältet. Vidare framhålls bl. a. att lagförslaget berör principielltutomordentligt väsentliga frågor, nämligen om samhället (staten) skall ha rättatt kontrollera förhållanden som berör människors allra mest privata sfär. I motion 1984/85:19 (c) föreslås att regler angåendegivarinsemination utgår ur lagförslaget. Motionärernas förslag innebär att detför givarinsemination inte skall gälla andra regler än för makeinsemination.Det främsta skälet till motionärernas ståndpunkt är att regeringens lagförslaginnebär att spermagivarens anonymitetsskydd begränsas (se vidare nedan). Utskottet vill inledningsvis erinra om att inseminationbara är en av flera tänkbara metoder att behandla barnlöshet. Den snabbautvecklingen av olika medicinska tekniker på detta område har på senare tidrest nya etiska problem och inger viss oro . harnyligen utförligt behandlat dessa frågor i betänkande SoU 1984/85:4, vartillhänvisas. Rent allmänt kan emellertid sågas att lagstiftaren alltför sentuppmärksammat den utveckling som skett. Det är angeläget att man i framtidenhar en bättre beredskap för att hindra icke önskvärdautvecklingstendenser. När det gäller insemination kan konstateras att sådan harutförts och också i avsevärd omfattning. Enligt utskottetsmening år det därför hög tid att en lagstiftning som tillvaratar barnensintressen kommer till stånd på detta område. Särskilt verksamheten medgivarinsemination rymmer så mycket av etiska och psykosociala aspekter att detbör ankomma på statsmakterna att ta ställning till om och under vilkaförutsättningar den skall få bedrivas. Motion 1984/85:26 (m), som i här aktuell del innebär attinseminationsverksamheten även i fortsättningen skall lämnas oreglerad,avstyrks. När det gäller motion 1984/85:19 (c) vill utskottet i det härsammanhanget endast framhålla att det enligt utskottets mening framför allt ärverksamheten med givarinsemination som kräver en närmare reglering. Frågan omspermagivarens anonymitetsskydd återkommer utskottet till längre fram iyttrandet. En allmän förutsättning för att insemination skall fåutföras år enligt propositionen att kvinnan är gift eller bor tillsammans meden nian under äktenskapsliknande förhållanden. Departementschefen framhålleratt verksamheten med givarinsemination, i varje fall f. n., bör begränsas tillde fall som har medfört att metoden har börjat användas, nämligen då det avolika skäl brister i de naturhga förutsättningarna att nå ett havandeskap. SoU 1984/85:2 y 3 I motion 1984/85:22 (vpk) begärs att lagen skall hasådan lydelse att även kvinnor som inte är gifta eller samboende med någon manskall ha rätt till insemination, dvs. Motionärernaframhåller att man inte skall göra skillnad mellan olika grupper av kvinnor medhänsyn till den samlevnadsform de har valt, utan lagstiftningen bör varaneutral i förhållande till hushålls- och samlevnadsförhållanden. Ilikhet med inseminationsutredningen och departementschefen anser utskottet attdet inte kan anses som en allmän mänsklig rättighet att under alla förhållandenfå tillgång till givarinsemination. Samhället bör inte medverka till en såkänslig verksamhet som givarinsemination om inte barnet kan antas få en positivutveckling. Det råder knappast några delade meningar om att det är önskvärt attett barn har inte bara en mor utan även en far. Redan den omständigheten attinseminationsbarnets sociale far inte är den biologiske fadern kan ge upphovtill problem. Att helt beröva barnet en fadersgestaU anser utskottet integodtagbart. Barnets bästa måste här gå före likställigheten mellan olikakvinnogrupper. Med hänvisning härtill avstyrker utskottet motion 1984/85:22(vpk) i här aktuell del. Frågan om förbud mot givarinsemination tas upp itvå motioner. Det gäller motionerna 1984/85:21 (m) (förstahandsyrkandet) och1984/85:25 (c), som båda innehåller krav på att givarinsemination skallförbjudas. Den först nämnda motionen innehåller dessutom ett krav på attförbudet skall vara straffsanktionerat. Motionärerna yrkar avslag påpropositionen och begär att ett nytt förslag skall föreläggas ienlighet härmed. I motion 1984/85:21 (m) framhålls att det saknas forskning omsituationen för de barn som avlats genom givarinsemination och för de familjersom de växer upp i och att man därför bör vara försiktig med lagstiftning påområdet. Motionärerna ställer sig mycket tveksamma till om det alls är möjligtför vare sig föräldrar eller givare att till fullo föreställa sig vilkasvårbemästrade problem som i sinom tid kan aktualiseras på grund av att ettbarn har kommit till efter givarinsemination. Risken är påtagHg att barnet kanfara illa av att få veta att det har kommit till genom givarinsemination ochatt den biologiske fadern är en främling. Möjligheten för barnet att få reda påvem som är den biologiske fadern utgör enligt motionärerna inte någon garantimot att barnet skall undgå bestående skadeverkningar av psykisk och psykosocialkaraktär. Sammanfattningsvis menar motionärerna att givarinsemination kan geupphov till så allvarliga etiska, psykologiska och sociala problem för berördapersoner att verksamheten bör förbjudas. Också i motion 1984/85:25 (c) påtalasatt givarinsemination kan skapa till synes olösliga problem för såväl barnetsom den biologiske fadern, varför verksamheten inte bör tillåtas. Avpropositionen framgår att några remissinstanser har förordat ett förbud motgivarinsemination, eftersom verksamheten innefattar svåra etiska avvägningar.Departementschefen menar emellertid att verksamheten har nätt en sådanomfattning att det inte skulle te sig rimligt att nu förbjuda den, r 1984/85.12 sand. SoU1984/85:2 y 4 även om man - som några remissinstanser framhållit -skulle hysa tveksamhet från etiska synpunkter inför denna befruktningsmetod.Departementschefen framhåller vidare att det är angeläget att verksamhetenbedrivs i kontrollerade former och att det blivande barnets bästa tillgodosesså långt det är möjligt. Utskottet instämmer i vad departementschefen har anfört idenna fråga men vill därutöver tillägga följande. av allaparförhållanden är ofrivilligt barnlösa. Givarinsemination är deninseminationsform som kvantitativt sett har den största betydelsen för attlösa deras problem. Ett förbud mot den verksamheten skulle sannolikt leda ökad risk för att sådan insemination sker i okontrollerade former, vilketvore olyckligt. En viktig förutsättning för att givarinsemination skall fåbedrivas är också att barnets intressen kan tillgodoses på ett godtagbart sätt.Utskottet vill härvid erinra om inseminationsutredningens bedömning attutgångsläget för ett inseminationsbarn i allmänhet får anses vara ganska gott.Barnet är ju i högsta grad önskat och planerat och det barnlösa paret lever iregel i ett stabilt förhållande. Med dessa uttalanden avstyrker utskottetmotion / 85:21 (m) i här aktuell del och motion 1984/85:25 (c). Den fråga som har tilldragit sigstörst uppmärksamhet inte bara under utredningsarbetet och remissbehandlingenutan också i den allmänna debatten gäller barnets rätt att få veta sittursprung, en fråga som alltså sammanfaller med frågan om spermagivarensanonymitetsskydd. I propositionen föreslås att ett barn som kommit till genomgivarinsemination skall ha rätt att, när det har uppnått tillräcklig mognad, fåveta vem som är dess biologiske far (4 § lagförslaget). Barnet (och endastbarnet självt) har då rätt att få del av de uppgifter om spermagivaren, bl.a.namnet, som har antecknats i den särskilda journal som skall föras vid detsjukhus där inseminationen har ägt rum. Frågan om i vad mån barnet över huvudtaget skall upplysas om att det har kommit till genom givarinseminationregleras inte i lagförslaget utan överlämnas till föräldrarna.Departementschefen anser emellertid att föräldrarna bör upplysa barnet om dettavid lämplig tidpunkt (prop. s. 15 och 27). När det gäller frågan om barnets rätt att få veta vemgivaren är bryter sig åsikterna avsevärt, inte minst bland remissinstanserna.Inte heller inseminationsutredningen är helt enig på den punkten.Departementschefen säger sig ha förståelse för att denna fråga kan vara föremålför olika uppfattningar. Men om man liksom han utgår från att barnet som regelskall få reda på att det har kommit till genom insemination, talar enligt hansmening övervägande skäl för att barnet inte rimligen bör utestångas fråntillgängliga uppgifter om vem som är den biologiske fadern. Till skillnad frånen del remissinstanser tror inte departementschefen att man på allvar behöverbefara att den föreslagna ordningen skall skada relationerna i barnets familjoch inte heller att den kommer att skapa oöverkomliga problem förinseminationsverksam- SoU1984/85:2 y 5 heten på grund av brist på lämpliga givare. I motionerna 1984/85:16 (s), 1984/85:18 (s), 1984/85:20(s) och 1984/85:23 (fp) yrkas avslag på propositionen såvitt avser förslaget ombarnets lagstadgade rätt att få del av uppgifter om givaren (4 § ilagförslaget). Sammantaget pekas det i dessa motioner på bl. a. följandefaktorer. Opinionen är mycket' splittrad i denna fråga. Det saknas pålitligtbelägg för vad som är bäst för barnet i det här sammanhanget. Den föreslagnabestämmelsen kan leda till att det blir svår brist på lämpliga spermagivare. Enundersökning vid fertilitetslaboratoriet i visar att nästan allaföräldrar vill att givaren skall vara anonymitetsskyddad. Om bestämmelsen antaskan många kvinnor låta sig insemineras illegalt, kanske utomlands. Som nämnts tidigare i yttrandet anser motionärerna imotion 1984/85:19 (c) att det mest avgörande skälet till att lagförslaget ipropositionen inte kan godtas är att förslaget innebär att spermagivarensidentitet skall kunna röjas. Motionärerna tror inte att verksamheten medgivarinsemination kommer att fungera på det sätt som lagförslaget förutsätter,bl. a. eftersom föräldrarna i regel inte kommer att upplysa barnet om hur dethar kommit till. Även om verksamheten i enstaka fall kan komma att fungera pådet sätt lagförslaget utgår från, ifrågasätter motionärerna om detta är tillgagn för vare sig föräldrar, barn eller spermagivare. Enligt motionärerna kanavslöjandet av spermagivaren i värsta fall leda till att annars harmoniskt fungerandefamiljer slits sönder - såväl barnets som spermagivarens. Frågan om anonymitetsskyddet är den mest kontroversiellaoch svårbedömda beträffande hela inseminationsverksamheten. Svårigheten bestårhuvudsakligen i att det finns tre parter vars intressen skall beaktas, nämligeninseminationsbarnets, föräldrarnas och spermagivarens samt att dessa partersintressen åtminstone delvis står emot varandra. Denna intressekonflikt måsteenligt utskottets bestämda mening lösas med utgångspunkt från att barnets behovoch intressen skall sättas främst. Föräldrarna och spermagivaren är ju vuxnamänniskor som själva kan bestämma om de vill ikläda sig det ansvar som följerav deras handlande enligt de regler som gäller. Barnet (eller kanske snararedet blivande barnet) har däremot av naturliga skäl ingen som helst möjlighetatt påverka sin framtida ställning. Det måste därför ankomma på lagstiftarenatt ta ansvar för den saken. Från flera håll har den åsikten framförts att föräldrarnai regel inte talar om för sitt barn att det har kommit till genomgivarinsemination och att en bestämmelse som ger barnet rätt att få reda på vemsom är den biologiske fadern därför blir utan nämnvärd betydelse. Utskottetanser det emellertid troligt att det efter hand blir allt mera vanligt attföräldrarna berättar för barnet hur det kommit till. För detta talar bl. a. detförhållandet att inseminationsverksamheten först har blivit merallmänt känd -inte minst genom detta lagstiftningsärende - vilket kan förväntasleda till en mer naturlig inställning till dessa frågor och öka föräldrarnasberedskap att vara öppna och ärliga mot sina barn. Man måste också räkna medatt vissa SoU1984/85:2 y 6 barn mer av en tillfällighet kan få vetskap eller i varjefall misstanke om att den rättslige och sociale fadern inte är densamme som denbiologiske. Det kan t.ex. komma fram om föräldrarna separerar eller vid gräldem emellan. Det finns alltså anledning att tro att åtskilliga barn kommer attfå veta eller misstänka -1, ex. vid jämförelser av utseenden - att de harkommit till genom givarinsemination. Hur stor del av dessa barn som sedan harintresse av att vilja ta reda på vem som är den biologiske fadern är svårt attsäga, men man torde kunna utgå från att det alltid kommer att finnas vissa barnsom har detta önskemål. Ett barn som vid mogen ålder uttalar en bestämd vilja attfå klarhet i sitt biologiska ursprung måste antas ha ett seriöst intresse avatt få veta detta. Ett sådant önskemål bör respekteras. Enligt utskottetsmening måste därför lagstiftaren se till att inte barnet redan på förhandberövas möjligheten att få veta vem som är dess biologiske far. Endast barnetsjälvt torde - vid tillräcklig mognad - kunna avgöra vad som ligger i dess intressei det här sammanhanget. Det bör också påpekas att svensk lagstiftning i andrasammanhang hävdar principen att barn bör ha rätt att känna till sina biologiskaföräldrar. Utskottet anser att den principen bör gälla alla barn oavsett hur dehar avlats och därmed också barn som har kommit till efter givarinsemination. Mot bakgrund av vad som anförts ovan ställer sigsocialutskottet bakom regeringens förslag i denna del och avstyrker samtligahär behandlade motioner. De närmare förutsättningarna förverksamhet med givarinsemination anges i 3 § lagförslaget. Där föreskrivs tillatt börja med att givarinsemination får utföras endast på allmänna sjukhus ochunder överinseende av läkare med specialistkompetens i gynekologi ochobstetrik. Vidare föreskrivs att insemination får utföras endast om det kanantas att det blivande barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. Denansvarige läkaren skall pröva denna fråga mot bakgrund av det aktuella paretsmedicinska, psykologiska och sociala förhållanden. Departementschefen framhåller att verksamheten medgivarinsemination inte bara rymmer medicinska frågor utan också problem avetisk och psykosocial natur. Det är därför viktigt att verksamheten anförtrosåt läkare med erfarenhet av barnlöshetsutredningar och att garantier skapas föratt den bedrivs under etiskt godtagbara former. Det bör också finnas tillgångtill psykologisk expertis som kan biträda läkaren i den psykosociala utredningen.Departementschefen anser därför att givarinsemination endast skall få utföraspå allmänna sjukhus. De krav som sålunda ställs på verksamheten torde enligtdepartementschefen leda till att verksamheten kommer att begränsas till destörre och resursstarkare inrättningarna. I motion 1984/85:15 (m) yrkas en delvis ändrad lydelse av3 § i lagförslaget. Motionsförslaget innebär att - efter tillstånd avsocialstyrelsen - givarinse- SoU1984/85:2 y 7 mination skall få utföras av gynekologer även vid privatasjukhus och i öppen vård, såväl offentlig som privat. Motionärerna framhålleratt kompetensen och lämpligheten att syssla med svår fertilitetsproblematikofta inte har att göra med avancerade tekniska resurser och givetvis aldrig medvem som är arbetsgivare. Vidare yrkas i denna motion att uttalar sigför att det inte alltid skall vara nödvändigt att hela patientundersökningeninför en givarinsemination och uppföljningen efter en sådan sker vid den klinikdär själva inseminationen utförs. Motionärerna framhåller att det skulle ställatill köproblem och onödiga geografiska bekymmer, framför allt i glesbygd, omhela processen måste skötas vid större sjukhus. I motion 1984/85:17 (fp) yrkas att det iregeringsförslaget intagna kravet på att givarinsemination skall få utförasendast "vid allmänna sjukhus" skall utgå, liksom kravet på attläkaren skall företa sin lämplighetsprövning "med hänsyn till makarnaseller de samboendes medicinska, psykologiska och sociala förhållanden".Vidare yrkas att regeringsförslaget kompletteras med en bestämmelse som innebåratt en förutsättning för att givarinsemination skall få utföras är att ansvarigläkare kan visa att de journaler som upprättas i samband med behandlingenförvaras på ett sätt som garanterar integriteten för spermagivare, föräldrar ochbarn. skall svara för denna prövning. Motionärerna framhålleratt frågan om förvaringen av journalerna är så viktig att endast de läkareeller kliniker, som har en journalförvaring som garanterar sekretessen för deinblandade, bör ges tillstånd att utföra givarinsemination. Om dessa villkorför journalförvaring uppfylls anser motionärerna att även privatpraktiserandegynekologer bör få möjlighet att utföra givarinsemination. Motionärerna sägersig vidare kunna acceptera att den för inseminationen ansvarige läkaren genomsamtal eller på annat sätt skapar sig en bild av parets förmåga att fungera somgoda föräldrar till ett inseminationsbarn, men inte att dessa samtal skalldrivas så långt att det bhr fråga om en "psykosocial utredning". I normalfalletanser motionärerna att de blivande föräldrarna själva måste ta huvudansvaretför bedömningen av sin förmåga att klara föråldraskapet. Vad gäller hanteringen av de särskilda journaler som skallupprättas vid givarinsemination - där uppgifter om givaren skall antecknas -delar utskottet motionärernas uppfattning om vikten av att dessa journaler försoch förvaras på ett sådant sätt att integriteten för de inblandade kangaranteras. Den i propositionen föreslagna ordningen innebär att dessa journalerkommer att vara sekretesskyddade i förhållande till alla utominseminationsbarnet självt (när det uppnått tillräcklig mognad). Ansvaret föratt journalerna förvaras så att uppgifterna inte kan åtkommas av obehörigaåvilar sjukhuset. Det ankommer på att meddela allmänna råd omde närmare rutiner som erfordras för att uppnå fullständig säkerhet ijournalhanteringen. Beträffande den av motionärerna ifrågasatta begränsningentill allmänna sjukhus gör utskottet följande överväganden. SoU 1984/85:2 y 8 chefenomfattar verksamheten med givarinsemination såväl medicinska som etiska,psykologiska och sociala frågor. Verksamheten bör därför få utövas endast vidsådana inrättningar som, förutom erfarna gynekologer, också har tillgång tillpsykologer, kuratorer eller motsvarande personal som vid behov kan biträdaläkaren. Sjukhusen måste vidare kunna erbjuda god rådgivning och service iövrigt, inte minst för det fall att ett inseminationsbarn begär uppgift om sittbiologiska ursprung. Utskottet ansluter sig därför till departementschefensuppfattning att givarinsemination bör få utföras endast vid allmänna sjukhusoch förutsätter därvid att verksamheten i praktiken kommer att begränsas tillvissa större och resursstarkare sjukhus. Först om verksamheten koncentrerasblir det möjligt att få en sådan överblick över verksamheten som är enförutsättning för den forskning och uppföljning som utskottet anser önskvärd(se vidare nedan). För samma ståndpunkt talar även de särskilda kraven på attjournalerna förs och förvaras på betryggande sätt, upp till efter resp.behandling. En koncentration gör det dessutom lättare för de inseminationsbarnsom vill söka uppgifter om sitt biologiska ursprung. Avdet som sagts i det föregående framgår indirekt också att utskottet inte delaruppfattningen i motion 1984/85:17 (fp) att kravet på psykosocial utredning börslopas. Även för de mest insiktsfulla personer kan det vara svårt att överbHckaalla konsekvenser som en givarinsemination kan föra med sig. Det är vidareangeläget att det barnlösa paret får hjälp att bearbeta problemen medbarnlöshet. Det kan leda till att de kan se mera realistiskt på sin situationoch sina möjligheter att klara av de svårigheter som en insemination eventuelltkan föra med sig. Det är också viktigt att klargöra barnets behov isammanhanget. Vad som här krävs i fråga om utredning, rådgivning eller annatstöd får bedömas från fall till fall. Som departementschefen har framhållittorde det i många fall räcka med att utredaren samtalar med makarna eller desamboende vid ett eller ett par tillfällen. Det får ankomma på socialstyrelsenatt överväga vilka allmänna råd som kan behövas för utredningsverksamheten. Vadgäller de i motion 1984/85:15 (m) framförda synpunkterna på samarbete mellanden klinik där själva inseminationen utförs och andra läkarmottagningar villutskottet framhålla att det slutliga ansvaret för såväl rådgivning somutredning och prövning av det lämpliga i att insemination äger rum under allaomständigheter måste åvila den ansvarige läkaren vid det allmänna sjukhuset.Detta utesluter inte att vissa uppgifter kan anförtros den remitterandeläkaren. bör överväga de praktiska samarbetsfrågorna inomramen för arbetet med allmänna råd för inseminationsverksamheten. Medhänvisning till vad som ovan anförts avstyrker utskottet motion 1984/85:15 (m)och motion 1984/85:17 (fp) yrkandena 1-3. Imotion 1984/85:22 (vpk) yrkas att 3 § i lagförslaget ändras så att denpsykosociala prövningen, i enlighet med inseminationsutredningens förslag. SoU1984/85:2 y , 9 skall göras av socialnämnden och inte av läkaren. Vidareföreslås i motionen att det i lagtexten skall skrivas in dels att sperma frånen och samme givare får användas för högst fyra fall av insemination därinseminationen leder till att ett barn föds, dels att givaren bör underrättasnär ett barn fötts till följd av insemination med sperma från honom.