prot · G809126 · 1984-12-31 00:00:00 — har länge drivit förslaget att förskolanmåste finnas också för dem som inte efterfrågar barnomsorg för att få tillsynför barnen. Barnomsorgen, m. m. Barnomsorgen, m. m. Även de barn som finns i familjedaghem eller hemma hossina föräldrar bör få möjlighet till den pedagogiska och sociala stimulans somges i deltidsförskolan. Vi har talat om att den möjligheten borde finnas ålder. föreslår regeringen att den skall finnas från ålder.Från att ha varit motståndare till vårt förslag har man nu lagt fram ett nästanlikadant. Det är naturligtvis också det en glädjande förändring. Men det är ändå mest frågetecken och invändningar somreses när man läser referaten av vad socialministern berättat om den kommandepropositionen. Uppenbarligen tänker man ingenting göra åt det eländigastatsbidragssystem man infört. Det innebär att barnen måste var på daghemmetmer än för att fullt statsbidrag skall utgå. För att kommunerna inteskall få försämrad ekonomi plockar man som en följd av detta in allt fler barnpå varje avdelning. En viss ökning av antalet barn kan vara befogad för att manbättre skall kunna utnyttja de resurser som ställs till förfogande. Menstatsbidraget leder till en extra överinskrivning. Detta har naturligen letttill protester och oro på många håll. Man undrar hur personalen skall kunnaklara av det, hur barnen skall kunna klara av det osv. tänker regeringentydligen ytterligare stimulera en utveckling i den riktningen genom att höjastatsbidraget för halvtidsplatser. Det kan betyda att kommunerna får ännustörre statsbidrag, om man plockar in flera barn på samma plats och alltsåtillämpar en ännu större överinskrivning. Därtill kommer frågan om den utbyggdaförskolan och problemet hur denna fråga skall lösas. Skall ännu flerhalvtidsbarn placeras i avdelningarna på daghemmen eller hur tänker man lösa frågan? Den barnomsorg vi har är otillräcklig, men den är påde allra flesta håll mycket bra. Men ett bra daghem kan bli en olidlig platsför såväl barn och personal som föräldrar, om man klämmer in många barn påsamma daghem. Den risken är uppenbarligen inte regeringen medveten om. I vartfall bekymrar man sig inte för den. En närmare granskning av propositionen fåranstå till dess att den har lagts på bord. har riksdagenmöjlighet att på ett antal punkter förbättra barnomsorgen genom att bifallareservationerna som bär mitt och andras namn i betänkandet 23 frånsocialutskottet. I socialutskottets betänkanden behandlas också två andrafrågor som jag kort vill kommentera. Den ena gäller internationella adoptioner. attgenomföra en adoption från ett land i en annan världsdel. Den kostnaden harstigit kraftigt. Den är så hög att möjligheten till internationell adoptionstår till buds bara för människor med högre inkomster och besparingar. Detfinns därför skäl att inom ramen för ett förbättrat familjestöd också ge ettstöd till familjer som vill adoptera barn från andra länder. harföreslagit detta år . Vi har kunnat notera en successiv attitydförändring frånsocialdemokraternas sida. Från att helt ha varit emot tanken har man börjattala om att saken borde utredas, för att acceptera att ett förslag börutarbetas. Jag hoppas att det når fram till socialministern vad socialutskottetnu skriver, nämligen att utredningen inte bara skall pröva om ett bidrag skallinföras utan också arbeta fram ett förslag till ekonomiskt stöd. Jag utgår frånatt socialutskottets uttalande också kommer att ligga till grund för direktiventill utredningen. Den andra frågan gäller barnbidrag till föräldrar vidlängre tids utlandsvistelse. Riksdagsmajoriteten beslutade om enmycket egendomlig ordning, nämhgen att barnbidrag utgår till vissa föräldrarsom vistas utomlands men inte till andra. Jag nöjer mig här med att yrka bifalltill den reservation som rör denna fråga. Det är egendomligt att riksdagentycker sig kunna behandla svenska medborgare olika. Jag ber att med detta få yrka bifall tillreservationerna 1 och 5 i betänkande 18, reservationerna 3, 5, 9, 11 och 16 ibetänkande 23 samt i övrigt bifall till socialutskottets hemställan. Barnomsorgen, m. m. Under detta anförande övertog tredje vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 68GÖTE (): Statsrådsbänken är tom. Det är i och för siginte unikt när vi diskuterar socialpolitiska frågor. Tyvärr är det rätt sällansom socialministern infinner sig i kammaren i samband med vikfiga polifiskabeslut. Det hade varit mycket intressant att få en debatt medsocialministern. Detta är ju i princip den sista möjligheten till enfamiljepolitisk debatt före valet. Men det är tydligen lättare att drivasocialdemokratisk politik ute på gator och torg, där det inte är någon somsäger emot, än att diskutera sakligt i riksdag. Jag kan inte tolkasocialministerns bortovaro från denna debatt på annat sätt. Jag skall i mitt anförande uppehålla mig vidsocialutskottets betänkande 18. kommer att behandla övrigabetänkanden om barnomsorgen. Före valet gick socialdemokraterna utmed en rad löften. Dessa löften var inte särskilt väl strukturerade, varkensakligt, innehållsmässigt eller kanske rent av ideologiskt, sett frånsocialdemokratisk synpunkt. De var fill största delen anpassade till attförsöka skapa en så posifiv bild som möjligt av vad socialdemokraterna skulleuträtta om de kom i regeringsställning. Efter valet har vi kunnat se ett annat mönster, som harkommit fram i samband med det socialdemokratiska regerandet. Detta mönster ärmera likt socialdemokratin rent ideologiskt. Vi märker att man har vävt vidare på den socialistiska ochkollektivistiska väven. Det gäller inte minst inom familjepolitikens område.Efter valet har man i framlagt förslag, som innebär mer politiskstyrning och mindre valfrihet för de enskilda barnfamiljerna. Vad harresultatet blivit för de enskilda barnfamiljerna? Jo, före valet lovade man,men under sitt regerande har man inte alls lyckats åstadkomma vad man lovade,av barnfamiljerna lever under existensminimum enligt regler.Skatten har drabbat barnfamiljerna väldigt hårt. Om man slår ut de 6 protokoll 1984/85:126-127 Barnomsorgen, m. m. socialdemokratiskaskattehöjningarna på familjerna, motsvarar det . per familj iskattehöjning. Det talade man inte om före valet. Ioch för sig kan man säga att inte alla familjer har fått betala samma belopp.Så är det inte. Men vissa skattehöjningar har sannerligen ingen låglöneprofil.Ta t. ex. momshöjningen, som drabbade hårdast barnfamiljerna med många munnaratt mätta. Hurblir det, herr talman, med inflationen? Ja, den viktigaste biten när det gällerden tredje vägen var att lösa inflationsproblemet. Hur blev det? Förra åretlovade man inflafion. Men man mer än fördubblade inflafionen. Jo, givetvis barnfamiljerna. som regeringen höjer skatternaoch driver inflationspolitik, minskar reallönerna för vanliga löntagare medungefär på . Enligt valbroschyrerna 1982 skulle vi få ensocialdemokratisk regering därför att löntagarnas reallöner skulle höjas. Hurhar det gått med statsskulden? Vem skall betala den? Skall vi göra det ellerskall kommande generationer göra det? Statsskulden har nästan fördubblats,sedan vi fick en socialdemokratisk regering, någonting som genom höga räntorockså drabbar barnfamiljerna. Varje svensk har en statsskuld på i runda tal . På 2,5år har den statsskulden ökat med i runda tal . från 40 000 till 70 000kr. I valet sade socialdemokraterna att enbart de kunde lösastatsskuldsproblemet. Vad innebär detta för en tvåbarnsfamilj? Jo, den har enstatsskuld på . Hurgick det med sparandet? Familjesparandet är det lägsta sedan vi ficksvensk sparstatistik. Familjerna har i princip inte råd att spara någonting. Hurgick det med pensionerna? Också pensionärerna är en del av familjen, om vi gårtill storfamiljen och ser på dess förhållanden. Enbart socialdemokraterna kansäkra pensionerna för framtiden, sade man 1982. Sedan devalverade man och komöverens med en socialdemokratisk pensionärsorganisation om att det inte skullebli någon ersättning för pensionernas minskade värde genom devalveringen. Iannat fall kunde ju mormor och morfar samt farmor och farfar ha bidragit tillatt klara storfamiljens ekonomi. Men om vi nu buntar ihop mormor och morfarsamt farmor och farfar till ett familjekollektiv, har de fyra pensionärerna omde är vanliga ålderspensionärer med enbart pensionstillskott tillsammans förloratungefär . i förhållande till de socialdemokratiska vallöftena. Vadhar effekten blivit, herr talman? Jo, att köerna på våra socialbyråer avmänniskor som tvingas begära socialt bistånd för att klara sin försörjning harökat från i runda tal 300 000 människor 1982 när den socialdemokratiskaregeringen tillträdde till i runda tal en halv miljon människor . Den tredje vägen har för många blivit en med röda snitslar kantad vägtill . Det var inte det som socialdemokraterna lovade svenskabarnfamiljer och svenska pensionärer 1982. Samtidigtsom vi ser den faktiska bilden av den socialdemokratiska politik somsocialministern inte vill försvara i denna kammare, får man hörasocialdemokrater berätta hur det skall bli med en icke-socialistisk familjepolitik.Man talar också om solidaritet, trygghet och välfärdssystem utifrån fina begrepp,när verkligheten är en helt annan. Jag vill något htet begrunda den ideologiska skillnadenmellan socialismen och vår värdekonservatism, vår ideologi. Socialismen byggerju på kollektivet och sätter också i familjepolitiska sammanhang kollektivet,dvs. politikerna och det stora starka samhället, framför familjen, medan visätter individen och de enskilda föräldrarna i centrum. För socialdemokratinexisterar solidaritet tydligen bara inom det stora kollektivets ram. I andrasammanhang missar enligt socialistiska principer och marxistiska påståendensolidariteten sitt mål. Enligt vår uppfattning är detta helt felaktigt. Det ärsnarare på det sättet, herr talman, att kollektivet inte fungerar, om vi integer tilltro till individen, till individens frihet, förmåga ochförutsättningar. vill sätta familjen i centrum. Politiken måsteinriktas på att förstärka familjen. Det är föräldrarna som skall få ett ökatansvar för barnen - inte politikerna. Valfrihet skall vara rådande i störreutsträckning än vad som är fallet . Även här ser vi en klar skillnad. Låt mig, herr talman, citera ett kort stycke urSocialdemokratiska kvinnoförbundets program, det program som antogs i början av1970-talet -man har antagit ett nytt , men familjepolitiken har i storutsträckning formats utifrån efterkrigstidens socialdemokratiska syn påfamiljen: "Familjen räcker inte till, varför samhället måste ta etthelt annat ansvar för barnets utveckling. När det gäller den emotionella vårdenhar både familjen och samhället en stor betydelse och delat ansvar... När detgäller den sociala, intellektuella och materiella vården bör ansvaret i förstahand ligga på samhället..." Detta visar att man i grunden inte vågar ha den tilltrotill familjen som enligt vår uppfattning är nödvändig, om man skall sättafamiljen i centrum. Systemet styr familjen och familjens möjUgheter att påverkasin situation. Skattesystemet styr, bidragssystemet styr och avgifterna styp.Enligt moderat uppfattning måste vi ha en politik som innebär att man kan levapå sin inkomst. Därför måste vi få ett skattesystem som innebär skatt efterförsörjningsbörda. Vi har lagt fram ett konkret förslag när det gäller enförändrad skattepolitik, som gör det möjligt för föräldrarna att ökavalfriheten. Man får disponera mer av sina förtjänade pengar. Vi vill genomföra också en vårdnadsersättning för deföräldrar som har barn . På det sättet kan vi enligt våruppfattning få till stånd också ökad valfrihet för småbarnsföräldrarna. Socialdemokraternabygger vidare på ett rundgångssystem. fattade beslut om en höjning avbarnbidragen, och socialdemokraterna sade då att det var fråga om denkraftigaste barnbidragshöjningen i modern tid. När man nu har sett resultatetav detta i barnfamiljerna märker man att väldigt mycket av det som man fick ibarnbidragshöjning har gått förlorat genom förändringar i skattesystemet. Enkvinna ringde upp mig och frågade: Hur kommer det sig attmin skatt helt plötsligt stiger? Jag var då tvungen att berätta för henne atteffekten blir denna om man slopar förvärvsavdragen och höjer Barnomsorgen, m. m. skattenför att finansiera barnbidraget. Effekten av barnbidragshöjningen blir undersådana förhållanden ganska minimal. Vi måste slå vakt om föräldrarnas frihet att välja attvårda och ta hand om barnen i hemmiljön. Varför skall föräldrarna inteekonomiskt ha möjHgheter att själva bestämma om båda föräldrarna skallförvärvsarbeta eller om en av föräldrarna skall vara hemma och ta hand ombarnen när dessa är små? Det skulle vara intressant att höra vilken som ärsocialdemokraternas syn på just den frågan, förde förste vice talmannen interpellationsdebatt med socialministern om det beryktadeNorrköpingsfallet, där en tvåbarnsfamilj inte kunde få socialt stöd under enövergångsperiod därför att inte båda makarna förvärvsarbetade. Man tvingade utbåda föräldrarna i förvärvslivet. Jag skulle vilja fråga: Är detta en rimligpolitik? Är verkligen socialdemokrater och kommunister beredda att ta detansvar som det innebär att hindra föräldrarna från att själva bestämma omvårdnaden för sina barn? Det är ett oerhört stort ansvar som ni tar på er - somni lyfter bort ifrån föräldrarna och lägger på er själva - när ni bedriver ensådan polifik. Detsamma är förhållandet med den ordning som innebär attdet i vissa fall inte är möjligt att få nedsättning av skatten genom jämkningav den skatt som är angiven i skattetabell. Skattemyndigheterna kräver även isådana fall att båda föräldrarna skall förvärvsarbeta. Jämkning medges inteheller i fall där skattebetalaren har en villa vars värde överstiger en vissgräns. Det här menar vi är fel. Vi vill bygga upp vårfamiljepolitik i första hand utifrån att skatten skall vara anpassad tillskattebetalarens försörjningsförmåga och bärkraft. En vårdnadsersättning måsteutbetalas under upp till . Man måste vidare ta ut skatt medhänsynstagande till de möjligheter som jämkningsmodellen ger, och vi vill ocksåatt bidragsnormerna ses över i linje med socialtjänstlagens intentioner. vill jag säga att man måste ha enhelhetssyn på familjepolitiken och att i denna helhetssyn barnets bästa måstevara vägledande. Man kan då ställa sig frågan vem som har de största förutsättningarnaatt bedöma barnens bästa. Enligt vår uppfattning är det föräldrarna som har denstörsta möjligheten att bedöma barnens bästa. Vi vill utifrån detta se till att politikerna refirerarnär det gäller styrning av familjerna, så att familjen och föräldrarna själva istörre utsträckning får möjlighet att regera i det egna huset och i den egnafamiljen. Det är detta som är grunden i den moderata familjepolitiken, och detär intressant att se att de borgerliga partierna har en gemensam grundsyn närdet gäller inriktningen av familjepolitiken. Denna grundsyn kommer fill uttrycki reservation nr 1. Jag ber, herr talman, att med det anförda få yrka bifalltill reservationerna 1, 2, 4 och 5 vid socialutskottets betänkande nr 18. 69ULLA TILLÄNDER (c): kommer senare i debatten attkommentera socialutskottets betänkande nr 23 om statsbidrag till kommunalbarnomsorg. Jag kommer att huvudsakhgen uppehålla mig vid betänkande nr 18. En viktig utgångspunkt för utformningen avfamiljepolitiken måste vara att familjen är samhällets hörnsten och attföräldrarna har det grundläggande ansvaret för barnens fostran. Ett krav måstevara att samhällets familjepoli-fik underlättar för föräldrarna att ta och bäradetta ansvar och att stödet fill barnfamiljerna baseras på valfrihet. - även om socialdemokraterna har givit eftertill viss del -gynnas daghemsverksamhet ensidigt. Delfidsförskolan får fortfarande inget statsbidrag. Enligtcenterns uppfattning måste statsbidraget till barnomsorgen utformas så att detutgår lika för olika former av barnomsorg. Statsbidraget måste vara neutraltfill olika omsorgsformer. Det gäller såväl kommunala som kooperativa, ideella ellerprivata daghem, och det gäller familjedaghem och deltidsförskola. Socialdemokraterna kan inte framlägga något skäl för attde vägrar ge stöd fill privata initiafiv inom barnomsorgen. Det tycks som om deär rädda för att de skulle visa sig alltför bra, som om bubblan om monopoletskulle rivas upp. För att försvara denna fördomsfulla position gripersocialdemokraterna ofta till skräckskildringar och svartmålningar. Socialdemokraterna vägrar också fortfarande att erkännadet arbete med små barn som utförs i hemmet som ett arbete och inser intenödvändigheten av att göra det möjligt för den som så vill att kombineraförvärvsarbete med föräldraskap utan att barnen kommer i kläm. Vård av barnmåste enligt vår uppfattning alltid betraktas som en lika värdefull uppgift,oberoende av om den utförs av föräldrarna själva eller om omsorgen sköts idaghem, kommunala eller privata, eller i familjedaghem. En vårdnadsersättningär därför en mycket angelägen del av familjepolitiken. Trots att vi har ett skattesystem som inte tar hänsyn tillförsörjningsbördan gör den socialdemokratiska regeringen ingenting för atträtta till det. Detta är särskilt angeläget när det gäller enförsörjarfamiljer.För att rätta fill orättvisorna föreslår vi att hemmamakeavdraget skall höjas.Det måste enligt uppfattning vara möjligt för barnfamiljer med eninkomst att leva på den, jämte barnbidrag, flerbarnstillägg ochvårdnadsersättning. Regeringen aviserar nu ett förslag om utbyggnad avbarnomsorgen som, när man granskar det närmare, visar sig vara ett ganskaoblygt försök att binda vid socialdemokratiska partiets valaffischer.Det är inte något annat än en luftig vision - dessutom en dålig vision. Någotförslag om lagstiftning kommer inte att läggas fram, och någon finansieringsplanfinns inte heller i verkligheten. Det tyder på att det inte är någon realismbakom förslaget, speciellt som det är placerat långt in . Man kan nog räkna med att det går med det här som medandra socialdemokratiska vallöften. Det är väl i och för sig bra, därför attförslaget är dåligt ur många synpunkter. Barn behöver sina föräldrar främst av allt. Det gällerinte bara under spädbarnsåldern, inte ens enbart till skolåldern, utan behovetav föräldrarnas stöd gör sig också gällande . Familjen är en urcell i samhällskroppen. Det är främst därsom barnens fostran och prägling sker och bör ske. Utifrån det faktiska lägesom nu råder Barnomsorgen, m. m. Barnomsorgen,m. bordeföräldrarnas roll stödjas och stärkas. I då familjeupplösningen har gåttså långt som i , då båda föräldrarna av ekonomiska skäl tvingas attarbeta heltid, blir konsekvensen att barnomsorgen i ökande grad måste förläggasutanför hemmet. Men det behöver inte betyda en ensidig satsning påinstitutionell barnomsorg, inte heller att kampen för en återeröv-ring avföräldrarnas roll i omsorgen ges upp. Tvärtom bör den offentliga barnomsorgenerbjuda många alternativa former. Samtidigtsom föräldrarnas rätt och möjligheter att självständigt träffa ett val mellanolika erbjudanden stärks vad gäller formen för barnomsorg måste också rättenoch möjligheten för föräldrarna att själva ta på sig en större del av omsorgenstärkas. Manmåste inte vara "expert",för att fostra barn. Det är dags att plockafram föräldrarnas naturliga intuition och motverka den urlakning avföräldrarollen som länge pågått. Föräldrarna måste inges den auktoritet sominnebär att de kan uppträda som gränssättare och i övrigt prägla ochstrukturera barnens tillvaro. Enåtererövrad föräldraroll med den insikt, självkänsla, kunskap och glädje somden kan innebära skulle kunna vara en ny ansatspunkt, inte bara när det gällerett självständigt val mellan olika alternativ utan också när det gällermedverkan i skapandet av olika alternativ, t. ex. föräldraledda ellerföräldrakooperativa daghem. Vikan inte förstå socialdemokraternas njugga inställning till allt vad alternativheter, t.o.m. till familjedaghemmen. I den socialdemokratiska familjepolitikenfår de inte vara ett alternativ, bara ett komplement för barn med särskildabehov. Det finns många ute i vårt lands kommuner som med förvåning plötsligt upptäckerden socialdemokrafiska inställningen till familjedaghem. Ofta är det så attansvariga socialdemokrater, oberoende av vad föräldrarna tycker, vill satsaenbart på daghem, medan familjedaghem alltmer sätts på undantag. Stelhetenoch torftigheten i den socialdemokratiska modellen visar sig inte minst däriatt alla förslag till alternafiv framstår som ett hot mot den frihetsmodell,"daghem åt alla", som tydligen är det hägrande framfidsmå-let. Ochdessa hot måste till varje pris nedkämpas. Därför blir det nej till privatainifiafiv och nej till vårdnadsersättning, som skulle ge föräldrarna störrechans att verkligen vara föräldrar. Och det man för skams skull inte direktsäger nej till, det behandlar man med njugghet. Det är vad som sker medfamiljedaghemmen. Löntagarfondernautpekas med rätta som en vattendelare mellan olika vägar mot framtiden.Utformningen av barnomsorgen är en minst lika väsentlig skiljeväg, som geranledning till lika stort engagemang. Viför vår del säger inte nej till daghem, utan vi tycker att det för många är ettmycket bra alternativ, men det finns olika önskemål beroende på tycke och smak,tradition, arbetstider och föräldrars religiösa och filosofiska åskådning.Dessa utgångspunkter vill vi i ta på allvar. Därför måste många blommorfå blomma. En blomma i rabatten utgörs av dagbarnvårdar-nas insats, somförtjänar ett bättre erkännande än den har . Ytterligare en är trefamiljssystem osv. Dessutom får viinte glömma förskolor med alternativ pedagogik, Waldorf och , ochförskolor med inriktning. Vårdnadsersättningenökar ytterligare valfriheten genom att den möjHg-gör en minskning avarbetstiden. Valfrihet, flexibilitet, enkelhet, avbyråkra-fisering pekar ut enny kurs. Detär nödvändigt att vi skapar ett barnvänligt samhälle, att vi inser att barnbehövs och att vi handlar därefter. De behövs, inte primärt för att säkrasysselsättningen för lärare och förskolepersonal, inte heller för att utgöraterapi för vuxna som föräldrar, utan som hela samhällets kvintessens, detväsentliga kring vilket samhället i stort sett utgör en infattning. Ettsamhälle med så mycket samlad kunskap som vårt, så datoriserat, så genomorganiserat,så planerat och in i detalj utrett och undersökt men där man ändå behöverställa frågan varför det inte föds tillräckligt med barn, då har man verkligenkastat ut barnet med badvattnet. Det är som en historia som har förlorat sinpoäng eller ett träd som inte bär frukt. Varfördet är så viktigt att människor , i vårt land, får uppleva glädjen ochomsorgen med egna barn kan nog inte ges en rationell förklaring. Det Hggerutanför analysen. Det är en djupt grundad upplevelse, ett i ordets verkligamening existenfiellt behov hos väldigt många. Därför är det så allvarhgt närden naturliga självklarheten i att män och kvinnor blir föräldrar, och går inunder det ansvar som det innebär, ifrågasätts eller försvåras. Har föräldrarnadet svårt på ett eller annat sätt påverkar det barnen, därför att föräldrarnaär det viktigaste inslaget i det mentala och sociala ekosystem vilket avgör omden späda plantan skall finna sig till rätta och växa till. Barnfamiljernassituation, barnens rättmätiga behov ställer krav på ett långsiktigt program,där viktiga första steg bör tas . Under resten av 1980-talet måste,enligt , följande reformer genomföras: Vårdnadsersättningom till att börja med . införs till alla familjer med barn i förskoleåldern.Ersättningen skall i skattehänseende och inom det sociala trygghetssystemetbetraktas som inkomst av förvärvsarbete. Statsbidragettill daghem läggs om så att bidrag utgår till all barnomsorg som ingår i denkommunala barnomsorgsplanen: till daghem, fritidshem, familjedaghem,föräldraledd barnomsorg, öppen förskola, deltidsförskola, kooperativa daghem,förskolor med alternativ pedagogisk inriktning och förskolor i privat regi.