prot · G80917 · 1984-12-31 00:00:00 — talade ochstatsrådet om hithörande frågor, och jag är övertygad om attdet i skolorna i fortsättningen kommer att tas mera hänsyn till vårt eget språk. I sitt svar då pekade statsrådet på den roll sommassmedia spelar för svenska språkets utveckling, speciellt radio och TV medderas stora genomslagskraft. undrar man om journalisterna är medvetna omdet enorma ansvar som de har just beträffande språket och dess utveckling. Jagvill inte precis peka ut någon syndare, men när man tänker på att sportsidornai tidningarna och sportprogrammen i radio och TV har så många läsare resp.lyssnare, inte minst bland ungdomar, blir man verkligen betänksam. Att kunna använda sitt språk, att kunna uttrycka sig,innebär styrka. Jag vill att alla barn skall få den styrka, makt och trygghetsom det innebär att behärska sitt eget språk. Det innebär också bättreförutsättningar för att kunna uttrycka sig nyanserat på andra språk. Men då gäller det också att inom landet slå vakt om vårtspråk. Att vi blir alltmer amerikaniserade i olika hänseenden konstateras dåoch då, men tycker jag att det amerikanska språket på ett oroandesätt börjat slå ut det svenska här i vårt eget land. Om man skall läsa annonserför kläder till ungdomar eller för musik, skivor och liknande, behöver manfaktiskt kunna engelska. Affärer och restauranger tar utländska, mestamerikanska, namn. I skyltfönstren är språket ibland engelska. Visst är detfint att den unga generationen behärskar det engelska språket - det innebärockså styrka -men det får faktiskt inte gå ut över det egna språket. anstränger man sig inte ens med att översättafilmtitlar längre, utan filmerna får heta "Streets of Fire","Bad Boys" osv. Därmed kommer jag in på ett annat problem: dessa filmerstorftiga språk. Faktum är att något nyanserat ordförråd förmedlar de inte tillsin publik. Ett av de mest frekventa orden är "fuck", och det ärmycket användbart, ity det kan användas som såväl substantiv som adjektiv ochverb. Man behöver inget stort ordförråd då. Därmed har jag kommit in på vad som egentligen skulle varamitt ämne : filmen. Det går an att klaga på det utländska utbud som finns,men det måste i sanningens namn också framhållas att det kommer många utomordentligtbra filiner till från andra länder. Vill vi som konkurrens ochalternativ ha svenska filmer, då måste vi också ha en medveten filmpolitik.Filmen är ett mycket viktigt inslag i den moderna kulturen, den når väldigtmånga människor, och det är fel att sätta den i strykklass. Jag menar att vi i inte bestämt oss för om film ärkultur eller industri. Filmstödet är ungefär hälften av vad t. ex.Dramaten får. Intresset för långfilm är starkt. Det är långfilmer manvill ha i kabel-TV, genom satelliter osv. Men det är förstås enbart den rentkommersiella filmen Det kan vara intressant att peka på att inteens i hemmamarknaden räcker till för att en ordinärt kostsam film skallbli lönsam. Man måste få ut den internationellt om den skall ge vinst. Detkostar lika mycket att producera en svensk film, och sedan gäller det alltsåatt få publik som skall gå till biografen och se den. Det viktigaste konkurrensmedlet då för biografen gentemott. ex. TV är att man på biografen kan ge nya filmer, Det är därför viktigt attäven små orter får de nya filmerna fort, dvs. innnan de finns på videokassett.Det måste alltså göras många kopior genast. Normalt görs endast omkring tiokopior, och det säger sig självt att det då dröjer ganska länge innan de mindreorterna får chansen. Endast undantagsvis har uppåt 30 kopior skickats utsamtidigt. I t. ex. och ger man stöd för att flera kopior skallkunna göras, och det är ett viktigt bidrag för filmkonstens överlevnad. Det har gått en biografdöd över landet. På många tätorterfinns det nu bara en enda biograflokal, oftast ägd av någon av de lokalägandefolkrörelserna; Våra Gårdar, Folkets Hus eller Bygdegårdarna. För att överlevabjuder de ibland ut filmer som de inte står för ur kvalitetssynpunkt men som devet får en publik, filmer av typ vilda västern och s. k. gladporr. Det ges ett fraktstöd som hjälp åt glesbygdsbiograferna,och det är bra. Utan det stödet hade säkert ännu fler biografer fått slå igen.Men jag tror att det är dags att också införa något slag av biografstöd. Densvenska filmpolifiken har endast innefattat produktionsstöd, och detbehövs givetvis. Men det är faktiskt viktigt att det också finns plats att visafilmerna. Det vore väl rimligt om kommunerna och deladekostnaderna för investering i biograflokaler. Man går alltmer över till 16 mm-projektorer, och det ären framkomlig väg. Den har prövats i , där sådana projektorer nu användsöverallt. Därmed kan man göra många parallellkopior, som jag förut talade om, i16 mm och sända ut dem över hela landet. Därmed stärks biografenskonkurrenskraft. Så kommer vi till publiken. Varför går vilda västern- ochgladporrfilmerna så bra? Ja, det beror först och främst på att det ärungdomarna, tonåringarna, som är den stora biopubliken . De ställer intekrav på kvalitet. Vi satsar helt enkelt på tok för litet på mediaundervisning iskolorna. Med det enorma utbud som väller över oss i samtliga media, ärdet en allvarlig uppgift för skolan att göra oss beredda att ta emot det, attsovra, att välja och att kräva. Detta är också en uppgift som är väl lämpad förbildningsförbunden. Jag vet att t. ex. ABF är i färd med att utvecklamediautbildningen, bl. a. genom att starta mediaverkstäder. Självfallet skerdetta i samarbete med medlemsorganisationerna. Det är utmärkt, och sådanverksamhet är ett nödvändigt komplement till skolornas undervisning. Vi har en filmcensur, och jag hör själv till dem sompläderar för en censur av videogram. Men detta är inte den lösning man helstskulle vilja ha -den tvingas fram av utbudet. Det vore bättre om det gavs delsett kvalitetsmedvetande, dels ett bättre och mångsidigare alternativ. Det äremellertid bara att konstatera - om än motvilligt - att ett fullgott alternativ inte är nog. Medvetandegörandet måste också till, därföratt det leder till kvalitetskrav. Av den anledningen är det så viktigt attämnet tas upp såväl i skolan som i folkbildningen. Just nu kan vi glädja oss åt ovanligt månganya svenska filmer på biografernas repertoar. Låt oss hoppas att svenskarna tarvara på detta och verkligen besöker en biograf, som de flesta har i sin närhet.Film är bäst på bio, säger biografreklamen. Det är så sant som det är sagt,precis som teaterpjäserna är bäst på teatern och operorna på operascenen.Därför är det nödvändigt med en medveten svensk filmpolitik, där vi gör heltklart för oss att också filmkonsten är en del av kulturen, den svenska och deninternationella. 89LINNEA HÖRLEN (fp): "Skolans huvuduppgift är att ge elevernakunskaper och färdigheter. Skolan skall också fostra eleverna, ge dem allmäntgodtagna normer och värderingar, stimulera till kritiskt tänkande och träna demi demokratiskt arbete." Det här är ett citat ur partiprogram omskolan. Man kan säga att det innebär en dubbel målsättning för skolans arbete.Det skall tjäna den enskilda människan, och det skall tjäna samhället. De tvåmålsättningarna står f. ö. inte i strid med varandra - i stället stöder devarandra. Den människa som fått möjlighet att inhämta goda kunskaper ochutveckla sina personliga anlag efter eget val har bättre förutsättningar attgöra en insats i samhällslivets tjänst än den som mer eller mindre hartvingats in på en viss bana. I flera sammanhang har vi därför från sidatalat om behovet av kvalitet och valfrihet i skolan, både här i och iprogramskrifter av olika slag. Jag vill visa på några exempel i det hänseendet. Redan när det gäller förskolan menar vi det vara önskvärtmed större valfrihet i fråga om formen för barnomsorgen. Familjedaghem ochförskolor i enskild regi bör finnas som alternativ till den kommunalaförskolan. Vi tror också att det skulle tas mera hänsyn till barnensindividuella utveckling i samband med skolstarten. Övergången mellan förskolaoch skola måste bli mjukare. i förskolan borde vara enförberedelse för skolarbetet. En tidigare skolstart och intag varje halvårborde övervägas - önskemål som förskola-skola-kommittén nu arbetar med. I fråga om grundskolestadiet har vi betonat vikten av attalla elever får goda basfärdigheter, i första hand i så viktiga avseenden somatt tala, läsa, skriva och räkna. Vi vill också stimulera till ett pedagogisktnytänkande. Ansvaret för det lokala utvecklingsarbetet ligger numera påkommunerna själva. Strävan bör emellertid vara att skolan skall vara öppen förpedagogiska alternafiv samt experiment av olika slag. Alternativ pedagogik avtyp Waldorf och har många värdefulla inslag som kan fillämpas inomgrundskolans ram. Även kristna alternativskolor bör stödjas. Här vill man gärnaefterlysa en öppnare attityd från den nuvarande regeringens sida. Gymnasieskolan har ingått i ett reformskede, ochförsöksverksamhet planeras och pågår i syfte att skapa underlag för denkonkreta utformningen Det är viktigt att bereda gymnasieeleverna frihet.Skilda intressen och förutsättningar skall ges lika chans att utvecklas inomskolans ram. Det är därför viktigt att man inom den nu pågåendeförsöksverksamheten samlar erfarenheter från flera alternativa studiegångar,som kan ge uppslag till ett flexibelt studiesysteni för gymnasieskolan. En bättre arbetsfördelning mellan skola och näringsliv böreftersträvas, så att skolan ger den utbildning den är bäst på och näringslivettar ansvar för de delar man har bäst förutsättningar att förmedla - detta isyfte att ge så god kvalitet som möjligt åt utbildningen. Även när det gäller gymnasieskolor anser vi attinställningen till fristående skolor skall vara generös, förutsatt attkvalitetskravet kan upprätthållas. Det anser vi vara fallet när det gäller t.ex. och gymnasium i . Dessaskolor är sannerligen värda ett bättre öde än det regeringen unnat dem. Forskning och kunskapssökande har självständigt värde somen kritisk och samhällsomdanande kraft. För oss i är det självklartatt en kvalitativt högtstående forskning och högskoleutbildning är av vitalbetydelse för den ekonomiska och sociala utvecklingen. Kvaliteten kan hävdasbl. a. genom att nödvändiga förkunskapskrav upprätthålls och genom att högakrav ställs på de studerandes arbetsinsatser och förmåga till kritiskttänkande. Vi lever i ett skede som ställer stora kravpå kunskaper, såväl på bredden som på djupet. Kunskapsmassan som sådan ökarsnabbt, som arbetsmarknaden ständigt förändras och tvingar tillfortbildning och kanske till utbildning för nya arbetsuppgifter. Vårtutbildningssystem har att anpassa sig till dessa ständigt föränderligaförhållanden. Inom ett sådant flexibelt skolsystem får man dock aldrig pruta påkraven på kvalitet, och det måste också innehålla ett så stort mått avvalfrihet som möjligt för den enskilde individen. Det är vi från liberalt hållangelägna att understryka. 90CATARINA RÖNNUNG (s): har gamla klassbarriärerrivits tack vare en god ekonomisk utveckling och ett långvarigtsocialdemokratiskt regeringsinnehav. Socialdemokratisk politik harkännetecknats av en medveten fördelningspolitik där folkflertalet fått sinrättmätiga del av standardökning och välfärd. En stor, alltför länge kvardröjande klassklyfta återstårför vårt parti att angripa - den på kulturens område. Den är inte lika synligsom när det gäller materiella standardskillnader. Men den är i grunden likapåtaglig, och den påverkar på ett djupgående och definitivt sätt människorsliv. Vi lever i masskulturens tidevarv mycket långt ifrån den ihistoriens ljus naiva men varmhjärtade utvecklingsoptimism som kännetecknadeden unga arbetarrörelsen. Så här skrev man : "Visocialister veta att det skall komma då släpet skall lämnas åtmaskinerna och arbetet åt människorna. Då skola vi alla bliva konstnärer -konstnärer av olika slag -efter begåvning och krafter, men konstnärer varendaen, skomakare som skådespelare, stenhuggare som litteratörer. Därför, då viriktigt förstått det stora i socialismen, då avsky vi halvheten, parodien ochfusket, var det visar sig. Vi fordra då att framtidens bärare-arbetarna-skolabjudas allt som kan fostra dem för deras höga kulturella uppgift. Och följaktligen vilja vi också att det skall bjudas demden fullödigaste konst. Alla som haft förmånen att skaffa sig verktyg att förstå,lära känna och älska konst vet att livet skulle te sig oändligt myckettorftigare utan de upplevelser och erfarenheter den ger. I alla politiska läger finns människor som påstår attkonst inte är till för alla. Man avfärdar lättvindigt hela frågan genom attsäga att vi skall ge människor det de vill ha och glömmer bort att många intehar några verkliga alternativ att välja emellan. Staten skall inte ägna sig åtfördelningspolitik på kulturens område - det är förfelat slöseri, dömt attmisslyckas. Detta tänkande hos människor som alltid själva anser sigvara konstförstå-sigpåare är ingenting annat än elitistisk uppblåst högfärd. Jag vill bestämt hävda motsatsen. Staten har hittillssatsat för lite pengar. Detta förhållande har inte sin grund i kärva ekonomiskatider utan har varit detsamma i goda konjunkturer. Det beror givetvis på att demånga människorna är så tysta. Man efterfrågar inte det man inte känner till.Man nöjer sig med de utslätade förljugna kosmetiska produkter som TV,kiosklitteratur och veckotidningar står till tjänst med. Detta leder till attmasskulturen, ofta smart marknadsförd och hantverksmässigt skickligt gjord,befäster sin ställning, och att klassklyftorna fördjupas på kulturens område. har i enighet beslutat anta kulturpolitiska mål- att verka för jämlikhet, decentralisering och att ge fler möjlighet tillkulturell verksamhet. Vi har fastslagit att samhället har ett övergripandeansvar för att främja spridning av kulturutbudet. Vi kan inte bara i högtidligasammanhang ventilera dessa vackra målformuleringar. Vi måste visa att vi tardem på allvar. Den tidigaste kulturpolitiska socialdemokratiskasatsningen av bestående värde var inrättandet av . Den har,decennier innan de kulturpolitiska målen spikades, praktiskt verkat i derasanda - med bred folklig förankring och i annars teaterlösa delar av vårt land.När tillkom 1933 fanns det utanför bara två städer medfast teater. Regeringens utgångspunkt den gången var: "Det är icke blotthuvudstadens befolkning som har berättigade anspråk på att komma i åtnjutandeav förstklassig teaterkonst. Nationen i övrigt kan med skäl resa liknandeanspråk." En statsunderstödd turnerande teater såg därmed dagens ljus.Drygt 30 teaterföreningar bildades över landet. har antalet vuxit till180. 2 500 föreställningar ges, som ses av över en halv miljon människor på 500platser över hela vårt land. är teatern med den bredaste folkligaförankringen och har därmed en unik kulturförmedlande uppgift. De frivilligainsatserna -eldsjälarnas arbete på den egna orten om man så vill - för attfrämja teaterintressetoch bredda publikunderlaget innebär ett arbete i pengar värderat till 10 milj.kr. Det teaterintresse skapat över landet har bidragit tillde efter hand bildade länsteatrarna. har själv i ettinledningsskede bidragit till att starta fem regionala teatrar. Men fortfarandehar vi teaterlösa län och fortfarande står bara länsteatrarna för avutbudet i sina respektive län. Ett samspel mellan länsteatrarna och riksteaternunder överskådlig tid kommer därför att vara erforderligt. Speciellt i denordliga glesbygdslänen är tjänster efterfrågade. har verkat som föregångare och vägröjare påmånga områden. Satsningen på barn och ungdom som tillkom så tidigt som i mittenpå är värd uppmärksamhet. Unga Riks, barn ochungdomsteaterav-delningen, gav sammanlagt 621 föreställningar föregående spelarmed förskolan, grund- och gymnasieskolan som målgrupper. För att fostra en nyteatergeneration har man numera frångått föreställningar med stor publik ochövergått till uppsökande och kontaktskapande verksamhet och föreställningarmed ett begränsat antal åskådare. Repertoarvalet detta år var hundraprocentigtsvenskt. Även i vuxenproduktionen i samband med 50-årsjubileet förra åretdominerade svensk dramatik. Inte mindre än 13 svenska pjäser har producerats.Av dessa har fyra haft urpremiär på . Att ge svenska dramatiker en chans att uppföra sina verkär en värdefull kulturpolitisk insats. Samarbete med fria grupper har inlettsoch resulterat i dans- och mimteater. Tyst teater för hörselhandikappade harspelats. Folkparkerna har visat över 200 föreställningar. Pionjärteatern sombildades spelar på fångvårdsanstalter och mentalsjukhus. 25 finskspråkigaföreställningar av teatrar från har förmedlats genom Riksteaternsförsorg. Nya publikgrupper har därmed dragits in i verksamheten. I fyrkantigt byråkratiskt nit har sattRiksteatern under lupp. De har i sin granskning uppehållit sig vid kvantitetoch distribution och angripit teaterns livsnerv - den egna produktionen. Verkethar från början haft en omöjlig uppgift - att kvantifiera kulturupplevelser. Den kritik som varit berättigad skall styrelsen ta adnotam. Den kommer därför att ta initiativ till en undersökning av publikenssammansättning för att med denna som underlag bedriva ett ännu aktivarepublikarbete tillsammans med bl. a. Skådebanan. n. i ett kärvtekonomiskt läge, där givetvis det allmänna samhällsklimatet spelat in. Dettablev påtagligt när 50-årsjubileet firades. Man var då tvungenatt ta i anspråk en del i och för sig nödvändiga reserver för att tillgodosebehovet av vuxenföreställningar. Inflationen och därmed urholkningen av statsbidragensrealvärde, det förändrade löneläget och den stora stegringen av kostnader förturnéer och hotellrum har slagit hårt på budgeten. Kostnaden per föreställningblir högst där de bäst behövs, i glesbygd, och då man gör inbrytningar blandnya teaterovana grupper. För att upprätthålla en meningsfull publikkontakt kanman heller inte bara ge en enda föreställning i annars teaterlösa delarav vårt land. Naturligtvis ingår det i styrelsensuppgifter att se till att de statliga pengarna utnyttjas maximalt, att man ärkostnadsmedveten över hela fältet och att vettiga rationaliseringar görs. På grund av otillräckliga produktionsresurser kanRiksteatern komma i ett olösligt dilemma och tvingas bryta ner denna sinrikstäckande folkrörelseorganisation.Det skulle innebära att spelplatser måsteöverges - spelplatser som har som enda regelbundet återkommandeteater. basproduktion skall lika väl som vara ennationell tillgång och en garanti för ett visst utbud. Jag är förvissad om att alla som har haftsitt hjärta hos och varit med om att arbeta för att ge den livsrumoch utvecklingsmöjligheter inser det ytterst allvarliga i den nu uppkomnaekonomiska situationen. 91STURE (): I yttrandefrihetsutredningens betänkande somnu ligger på regeringens bord finns ett avsnitt som behandlar filmcensuren. Denfrågan har av naturliga skäl engagerat allt fler. Det sker mot bakgrunden av enallt råare våldsunderhållning i filmer och videogram. , som tillsattes av den borgerligaregeringen , fick i uppdrag att bl. a. överväga vuxencensurens avskaffande.Redan en första bekantskap med utredningen ger ett starkt intryck av att desakkunniga uppenbarligen haft stora bekymmer med att finna en lösning av dettanäst intill klassiska problem. Det är frapperande att utredningen, samtidigtsom den haft till huvuduppgift att stärka skyddet för den heligayttrandefriheten, har tvingats väga in det erbarmliga utbudet av sadistiskavålds- och porrfilmer i detta sammanhang. Under mina närmare som ordförande i statensfilmgranskningsråd, , var det ytterst sällan som rådet i sinbedömning tvingades föra en debatt med yttrandefrihetssynpunkter somutgångspunkt för sina bedömningar. Detta berodde på att det i filmerna sällanförekom andra yttranden än ett stumt kroppsspråk till ackompanjemang avslagjärn, blydaggar, piskor, stiletter och andra våldsverktyg - detta somersättning för en normal mänsklig kommunikation. Filmcensurproblemet är av gammalt datum. Till en börjanbedömdes ingripandena mot vissa filmer som en ren ordningsfråga. Åtgärdernablev högst olikartade i lesp. Detta skapade problem och för attmöjliggöra en konsekvent rättstillämpning på detta område inrättades statensbiografbyrå 1911. Det är att märka att detta beslut togs i , då det våldsom visades är att betrakta som en mild västanfläkt jämfört med motsvarandeutbud i dagens massmediavärld. Innan tog beslutet om att inrätta biografbyrån,hade en namninsamling genomförts. Den samlade ca 2 200 namnunderskrifter, ochsom exempel på engagemanget på olika håll kan nämnas att även i riksdagsdebatten. Han anslöt sig till detta förslag med hänsyn fillungdomen. har detta system fungerat, men 1969framlades en utredning som ville avskaffa censuren. Den utredningen förklaradesig vara medveten om filmens påverkan beträffande attitydbildningen, men trotsdetta föreslogs att filmcensuren borde avskaffas. Hård kritik framfördes vidremissbehandlingen, och utredningen föll under bordet. - alltså - har våldsutbudetingalunda mildrats. Det vet alla som följt utvecklingen på mycket nära håll.Problemet har också blivit större som en följd av att kanalerna för detta utbudblivit fler. Genom den nya videotekniken har vi bl. a. fått uppleva hursadistiska filmer, som tidigare förbjudits av biografbyrån för offentligförevisning, genom videoföretagen spritts i stor omfattning, främst till enungdomlig publik. När en större allmänhet under hand fick klart för sig vaddessa filmer egentligen handlar om, växte opinionstrycket. Resultatet blevinförandet av den s.k. videolagen 1982. I lagen sägs på krånglig kanslisvenska bl. a.:"Filmer och videogram med närgångna eller långvariga skildringar av attnågon utsätts för rått eller sadistiskt våld får inte i yrkesmässig verksamheteller i annat förvärvssyfte spridas till allmänheten genom saluhållning ellerannat tillhandahållande eller genom visning". Den som överträder lagen kandömas till böter eller i vissa fall fängelse upp . Enligt min mening har denna lag stora svagheter. Den mestpåtagliga är den bristande samordningen med biografbyrån. Den nuvarandeordningen innebär att åtal kan väckas vid olika tingsrätter, vilket medför enökad belastning av rättsväsendet. Det resulterar också ofta i olika domslutöver samma utbud på skilda håll i landet. Denna lag har i ett slag fört osstillbaka till de förhållanden som rådde i vårt land - alltså tideninnan inrättades. En positiv effekt av denna ytterst orationella hanteringär att många fått ökad kännedom om vad dessa branscher kan prestera. Hundratalsnämndemän över hela har pä detta sätt fått ta del av det utbud sombiografbyrån och filmgranskningsrådet tidigare ensamma måste ägna sig åt. Folkets dom har med denna ökade kunskap sannerligen inteblivit mild! Även om den tysta majoriteten tyvärr sällan kommer till tals, offentliga debatt som förts i massmedia och inom folkrörelserna visat atten stor allmänhet kräver kraftfulla ingripanden mot denna typ av filmer. I detta läge föreslår nu yttrandefrihetsutredningen attfilmcensuren för vuxen publik skall avskaffas. skullefortsätta granskningsarbetet men begränsa sig till att avge yttranden överfilmer med utgångspunkt i en ny extremvåldsparagraf. Yttrandena skulle sedankunna initiera till åtal. Någon besparing blir det inte. Vi skulle få en avlövadbiografbyrå, bortsett från att antalet tjänstemän snarare skulle komma att öka.Enligt min mening är utredningens förslag pä denna punkt utomordentligttandlöst - en smula flumliberalt - med hänsyn till den verklighet som omgeross. hör det fill saken - och det framgår av biografbyrånsremissvar - att biografbyråns tjänstemän inte alls vill fungera som någotkontroll- och övervakningsorgan över film- och videoutbudet när detgäller vuxenpubliken! Förslaget ger anledning till vissa reflexioner. Det finns exempelpä statlig verksamhet som enbart haft informerande karaktär. Jag tänker bl. a.på den nu avskaffade varudeklarationsnämnden. Denna nämnd var ett rådgivandekonsumentorgan som i det långa loppet visade sig otillräckligt. För att möta denya krav som ställdes blev det nödvändigt att besluta om både enkonsumentombudsman och en marknadsföringslag.