prot · G80991 · 1984-12-31 00:00:00 — Det sägs ofta - speciellt i den moderata propagandan - atteffekten av den svenska devalveringen är uppäten av löneökningarna efter 1982.Diagrammet, som jag nu visar på kammarens bildskärm, visar utvecklingen. Denheldragna linjen mäter arbetskraftskostnaderna per producerad enhet inomSverige jämfört med övriga . Efter en farligt hög nivå 1976, där Sverigelåg över genomsnittet i , har det svenska kostnadsläget sjunkit, såatt det nu enligt uppgifter ligger under genomsnittet.Utvecklingen har inneburit att vi tappat ungefär fyra procentenheteroch alltså ligger strax av kostnaderna i andra . Vibehöver alltså inte känna någon panik. Skulle vi lyckas hålla prisstegringarna nere vid under1985 ter sig vår ekonomiska framtid ljus, tycker jag. De fackligaorganisationerna har i stort accepterat de samhällsekonomiska realiteterna.Förutsättningen för att politiken skall lyckas är givetvis att alla ställerupp. Det gäller inte minst de politiska beslutsfattarna, som skall se till attutvecklingen blir sådan att bördorna fördelas rättvist. Då får man inte betesig som de borgerliga partierna gör här i och kräva lättnader justför akfieägare, stora förmögenhetsägare och höginkomsttagare samfidigt som mankräver återhållsamhet av löntagarna. Det andra viktiga området, herr talman, för osssocialdemokrater - det kanske viktigaste - gäller sysselsättningen. I olikaborgerhga motioner närmast avhånas regeringen för att den inte allaredan löstproblemet om arbete åt alla efter arbetsmarknadspolitikens dekadens under deborgerliga åren. I moderata samlingsparfiets partimotion påstås - häråterupprepat av - att arbetslösheten inte på långa vägar är sålåg i som vi socialdemokrater hävdat. I stället för arbetslösaskulle ha arbetslösa. Man räknar då in alla som inte försörjs genomarbete ute på vad man kallar den reguljära arbetsmarknaden. Även i detta fallkan det vara på sin plats att visa kammaren en stafistisk tabell över saklägethösten 1984 - den period då vi har haft jämförbara siffror: registrerades 129 000 arbetslösa,dvs. I olika arbetsmarknadspolitiska åtgärdersysselsattes 198 000. Räknar man, som gör, in dessa i begreppet"arbetslösa", blir förhållandena andra än de är såsom vi vanligtvisuppfatfar sakläget. Men det är alldeles barockt - enligt socialdemokratisktsynsätt - att göra som gör. Om en anläggningsarbetare får sin betalning övervägverkets anslag eller över kan inte spela någon som helstroll. Han är i båda fallen i arbete och gör en samhällsnyttig gärning. Om någonomskolas för att efter utbildningen kunna klara ett nytt arbete på denreguljära arbetsmarknaden är det givetvis ytterligt produktivt och nyttigt. Ochom någon som inte klarar av takten på den reguljära arbetsmarknaden sysselsättsinom Samhällsföretag är det enligt socialdemokratiskt synsätt bara bra och etttecken på att vi har skapat ett fint och solidariskt samhälle, som gör detmöjligt också för andra än de mest produktiva att vara en del av arbetskraften. De 198 000 som var sysselsatta genomarbetsmarknadspolitiska åtgärder är ett tecken på en bra politik. Att denhånas av får vi stå ut med. Deras, och också , attackermot anslagen till AMS och Samhällsföretag illustrerar bara vad som skulle händaom vi fick en borgerlig regering. Det är de nämnda 198 000 somskulle få känna av förändringen i den politiska regimen. Det finns också mycket positivt att säga om svenskarbetsmarknad. Det kan nämnas att sysselsättningsgraden för åldersgruppen 16-64år har ökat till , vilket faktiskt innebär den högsta sysselsättningsgradsom någonsin registrerats i . Aldrig förr har så många haft jobb! konstaterar med tillfredsställelse attomläggningen av den ekonomiska politiken har vänt den tidigarenegafiva utvecklingen. Konkurrenskraften och därmed bytesbalansen har stärkts.Lönsamheten i näringslivet har stigit, vilket haft till följd attinvesteringstakten vänt uppåt. Produktionen har ökat med ,och industriproduktionen har sedan bottenläget stigit med intemindre än . Detta är självfallet bakgrunden till att den öppnaarbetslösheten börjat sjunka. Prognoserna för den närmaste framtiden ärtämligen ljusa, men på grund av vårt lands stora beroende av förhållandenutomlands måste givetvis beredskapen för nya arbetsmarknadspolitiska åtgärdervara hög. I de olika reservationer som fogats till finansutskottetsbetänkande domineras bilden av moderata samlingspartiets våldsamma angrepp påden offentliga sektorn. Enligt är det viktigt att den offentligasektorns inflytande i ekonomin minskar på alla nivåer. I konsekvens härmedförespråkar moderata samlingspartiet skattesänkningar på uppemot 40 miljarderfram till 1990. Dessutom bör underskottet i den offentligasektorn begränsas med ett lika stort belopp. För att nä därhän krävs rimligenutgiftsnedskärningar på 80 miljarder . Omsatt till det aktuellabudgetförslaget motsvarar detta inte mindre än en tredjedel av statsbudgetensutgifter exkl. statsskuldsräntorna. Den fråga som måste ställas är om vi längre kan tamoderata samlingspartiet på allvar, om ens själva tar sinamotioner på allvar. För egen del gör jag den bedömningen att det - även medmoderat politisk ideologi - är helt omöjligt att rent tekniskt klaranedskärningar av en sådan gigantisk omslutning som den förespråkar. Ett teckenpå ett begynnande tillnyktrande från mittenpartiernas sida är att de såsmått faktiskt börjar reagera på överdrifter. I centerpartietshuvudmotion sägs att det inte finns anledning att ifrågasätta den offentligasektorn som sådan. Det är ju alltid något, herr talman. tillåtersig säga: Bakom de offentliga engagemangen ligger på många områden jämlikhets-och solidaritetssträvanden som är av stort värde. Vi tackar för deninställningen. Profilen på de moderata förslagen är klart reaktionär.Statsbidragen till färdtjänst, särskolor och vårdverksamhet föreslås bli heltavvecklade. Sjukpenningen i början av en sjukdom föreslås - i samma anda som1982 -begränsas till två tredjedelar av nuvarande ersättning. Andrabesparingsområden är vuxenutbildningen, livsmedelsstödet, räntebidragen fillflerfamiljshus samt arbetsmarknadspolitiken och regionalpolitiken. Skattesänkningarna kommer de bäst ställda till del. Enlåginkomsttagare får närmast sin skatt höjd. Exempel på vad som skulle bliresultatet av ett moderat styre är: - höjdinkomstskatt för låginkomsttagaren med ca . fill följd av att detkommunala grundavdraget stegvis minskas fill , - höjd hyra pågrund av minskade räntebidrag, - höjdinkomstskatt därför att skattereduktionen för fackföreningsavgift slopas, - höjd avgift förarbetslöshetsförsäkringen till följd av att statsbidragen till A-kassorna skärsned, - ökade utgifterför läkemedel och sjukvård på grund av höjda pafientav-gifter, - väsentligtförsämrad sjukpenning vid sjukdom samt - än högrematkostnader på grund av att livsmedelsstödet successivt helt avvecklas. Allt detta accepterar i stortmittenparfierna. Protesterna är påtagligt kraftlösa. Har man på den kanten alldeles gett upp? Finns det ingetmittenalternafiv kvar? De stolta uttalandena att en borgerligregering skulle vila på mittenpolitikens grund tycks t. o. m. vara för mycketatt aktualisera 1985. I stället sällar sig till den moderataflocken och vill lägga sig i arbetsmarknadens parters uppgifter genom att låtade fackliga organisafio-nerna själva i större utsträckning än hittillsfinansiera arbetslöshetsförsäkringen. Det sägs t. o. m. öppet i centermotionenatt en sådan teknik skulle tvinga fackföreningarna att hålla tillbaka sinalönekrav. Budgettekniskt har funnit upp en ny teknik - värd attta till protokoll -för oppositionspartiers överbud. Förslaget om en beskattad vårdnadsersättning måstefinansieras, och kostnaden kan uppskattas till 1 500 miljoner /86. Imotionen diskuteras olika finansieringsvägar, men avstår från atti ett yrkande kräva pengar för förslaget. Så enkelt tycker inte visocialdemokrater att ens skall finansiera sin politik. Menarcentern något med sin familjepolitik, måste nibestämma er för hur den skall finansieras. Det är ett rimligt krav. Folkpartietföljer vad gäller omfattningen i stort centerparfiet. Det kan noteras attfolkpartiet i sin motion erkänner en rad positiva drag i den ekonomiska polifiksom regeringen fört. I utskottet har dock folkparfiet inte hävdat sinidentitet, utan lojt inlemmat sig i den moderata attacken på välfärdsstaten.Det kan bara beklagas, men egentligen var kanske inget annat att vänta. budgetförslag vill kraftigt minska statsbidragen till kommuneroch landsfing. argumenterar man intensivt för en sänkt skolålder ochför att alla som vårdas på långvårdskliniker skall ha rätt till ett eget rum. Minfråga fill företrädare i debatten är: Vilket är nu det viktigasteför , att genomföra de fina förslagen om skolåldern och det egnarummet på långvårdsjukhusen, eller att omöjliggöra det genom de finansiellaindragningar som ni står bakom? En summering av det borgerliga "alternativet" såsom vi kan sedet budgettekniskt skulle kunna vara att man, för det första, är överens om - att marginalskatterna skall sänkas, även ommoderaterna vill gå litet längre än de andra, - att fastighetsskatten skall bort och - att förmögenhetsskatterna skall sänkas. För det andra påstår de borgeriiga att de anvisarvägar för hur dessa åtgärder skall finansieras, men de har därvid inte enenheflig syn, utom möjligtvis i fråga om privatiseringen av statliga företag. Fördet tredje vill alla dra in 4 miljarder från kommunerna - men på ohka sätt.Moderata samlingspartiet vill exempelvis skära ned regionalpolitiken, vilketjag utgår från att inte stöder. Vi får kanske höra något nytt på denpunkten . Fördet fjärde vill och slopa livsmedelsstödet, som centernfaktiskt vill behålla. Slutsatsenblir: Det borgerliga alternativet innebär budgettekniskt klart minskadeskatteinkomster och ett tryck mot ett ökat budgetunderskott. Det kommer vi inteifrån. Vpkslutligen har en helt annan uppläggning än de borgeriiga på sin polifik. Vpkvill att staten skall låna mer för att kunna föra en expansiv politik i syfteatt komma till rätta med arbetslöshet och ohka sociala problem. vart ochett är vpk:s förslag sympatiska - liksom om skolåldern och detegna rummet på långvårdskliniker. Men man kan inte låna sig till välfärd, somvpk fakfiskt föreslår. Man måste arbeta sig fill välfärd. Detgäller att föra en ekonomisk pohfik som gör att vi igen får ordning på Sverigesekonomi, så att folk kommer i arbete och folkhushållet får resurser för attdriva en radikal reformpolifik. Jag kan alltså inte dela vpk:s verklighetssyn -det är inte radikalt att bara blunda. Blundar gör man, om maninte inser faran av att tillåta sig 5 protokoll 1984/85:89-91 att haunderskott i betalningarna med utlandet. Det sätter verkligen vårt nationellaoberoende på spel. Blundar gör man, om man tillåter att statsfinansernaraseras, som de fick göra under de borgerliga . För att man skall kunna få balans i betalningarna medutlandet är det nödvändigt att svenskt näringsliv förblir starkt ochkonkurrenskraftigt. En förutsättning är goda vinster i företagen, och detta harunder rekonstruk-fionsperioden krävt återhållsamhet i lönekraven från defackliga organisafio-nerna. Det är alltså en kärv politik som socialdemokratintvingats föra. Men den har varit nödvändig för att vi skall få ordning pålandets ekonomi. Det är vi nu på väg att få. Vi socialdemokrater kommer inteatt darra på manschetterna, utan vi kommer att fullfölja politiken. Självfallet leder vår politik till ideologiska svårigheterför oss. Vi har inget mandat att göra kapitalägarna rika på löntagarnasbekostnad. Vi har våra mandat här i för att se till att folk fårarbete och att inkomster och förmögenheter utjämnas. Detta vårt dilemma har vi sökt lösa genom att skapalöntagarfonder och förnyelsefonder. På det sättet kommer de fackligaorganisafionerna att få inflytande över företagens planering och investering,deras utveckling och deras utbildning av sina anställda. Därmed ärfackföreningsrörelsen och dess medlemmar med och formar framtiden i denutsträckning som tillgången på arbete och som ekonomiska villkor formarframtiden. Därmed utjämnas också förmögenhetsklyftorna och det skapasarbetstillfällen framöver. Regeringen har gett de fackliga organisationerna ett löfteom en realin-komstökning , om lönehöjningarna håller sig inom deöverenskomna . genomförs en av de största familjepolitiskareformerna någonsin genom insatserna för barnfamiljerna. Hjälpen till de fattiga länderna når åter upp tillenprocentsmålet i enlighet med den socialdemokratiska partikongressensställningstagande . Satsningargörs på handikappområdet. Dessa insatser tillsammans med löntagarfonder ochförnyelsefonder ger oss bilden av den socialdemokrafiska politiken, en politiksom står i bjärt kontrast mot moderata samlingspartiets medvetna försök attrasera välfärdsstaten. Man kan med mycket goda skäl säga att densocialdemokratiska regeringens politik är radikal. Vpk borde inse detta. Ensvår ekonomisk kris är nära nog hävd. Effekterna av det borgerliga vanstyret pådet ekonomiska området är nästan undanröjda. De resurser som börjar växa framanvänds på ett medvetet progressivt sätt. Medborgarnas inflytande över sinframtid stärks genom en utvidgad ekonomisk demokrati. De borgerliga partiernas våldsamma reaktioner mot densocialdemokratiska regeringens politik visar att de förstått vad det gäller.Socialdemokratin säljer inte ut sina ideal utan fortsätter folkhemsbyggandet. Attpolitiken ekonomiskt sett också har varit framgångsrik ställer de borgeriigasmisslyckande i bjärt kontrast. Det kan inte vararoligt att vara borgerhg . Finansutskottetställer sig bakom den socialdemokratiska pohtiken. Jag yrkar bifall tillutskottets förslag i dess helhet och avslag på reservafionerna 1-5, 9-12, 14-15och 17-19. 7 ()replik: ordförande inledde med uttalandet att ingen iutskottet gjort sig känd som pajas i debatten. Jag skall då nöja mig med attkonstatera att det är svårt att föra debatt med . Han spikar fast sinatrosvissa teser om regeringspolitikens förträfflighet men vill inte ta upp endiskussion i sak. När jag även här i kammaren upplyser om innebörden avmoderaternas budgetalternafiv , låtsas som om ingenting harsagts eller hänt och upprepar de felaktiga uppgifter som är inskrivna ibetänkandet. Densocialdemokrafiska texten i utskottsbetänkandet innehåller knappast någonekonomisk analys, men väl våldsamma "rundpallar" mot de borgerligaförslagen. Jag kan respektera uppfattning, om han säger att han troratt moderat ekonomisk pohtik skulle leda till arbetslöshet. Men när han sägeratt vi föreslår en medvetet arbetslöshetsskapande polifik, då gör det migupprörd. Då gör sig skyldig fill en ren förolämpning. Nisocialdemokrater kan inte gärna veta bättre än vi själva vad vi innerst innesyftar till. Vår strävan, , är att få fram fler varakfiga, riktigajobb främst genom att frigöra den privata tjänstesektorn. Finansutskottetsordförande vill förstås gärna tro att arbetslösheten har minskat efterregeringsskiftet. Men det är fel. Den totala arbetslösheten har ökat trots attkonjunkturen förbättrats. Den växte med 57 000 personer mellan åren 1982 och1984. Under 23 av har den sfigit eller varit oförändrathög jämfört med motsvarande månad . Fråganom huruvida de som är föremål för AMS omvårdnad är arbetslösa eller ej tyckerjag att skall ta upp med LO, som regelmässigt talar om dentotala arbetslösheten. Fråga också gärna dem som arbetar i ungdomslag om detycker att de har riktiga jobb! visade ju själv på tablån en totalsiffrasom låg . Imitt fidigare anförande nämnde jag att utskottsmajoriteten låtsas som omdollarkursen är 8:50, som den var när gjorde sinprognos. Jag påpekade i utskottet att detta innebär att utskottet nu spekulerari valutakursförändringar, något som vi inte brukar göra i ekonomiska prognoser.Kan nu förklara för mig hur de extra valutaförluster på utlandslånensom gjorts - de är alltså redan nu realiserade - skall kunnagöras ogjorda? Detta krävs nämligen för att årets budgetunderskott inte skallbh större än regeringen trodde när dollarkursen låg betydligt lägre änden gör . 8NILS ÅSLING (c) repUk: för en debatt om ATP-reformen somjag inte riktigt förstår syftet med. Vad jag framhöll i mitt anförande var attvår principiella inställning var att man skulle säkra ett grundskydd för allasvenska medborgare och att man när det gäller påbyggnaden utöver det sombetraktas som ett rimligt och rättvist grundskydd för alla skulle låtamänniskorna själva träffa avgörandet. Det är en sådan princip vi nu i hög gradmåste tillämpa för att på ett realisfiskt sätt få kontroll över den offentligasektorns utgiftsexpansion. De småföretagare som säger att jag borde be omursäkt kom i kläm därför att inte vår linje den gången vann majoritetens gehörutan det blev den socialdemokratiska ATP-reformen som kom att genomföras. Densatte enskilda individer, framför allt inom småföretagargruppen, i kläm. Jag har inte försökt ösa galla över regeringen. Jag harförsökt att sakligt konstatera hur regeringen har uppfyllt de mål den ställtupp. Jag avser då de officiella målen, men också de mål som finansministern haruppställt i den programbok som jag har citerat ur. Jag har konstaterat attregeringens planer har spruckit när det gäller inflationsmålen. Arbetslöshetenär i realiteten högre än den var när regeringen tillträdde, trots att viupplevt två högkonjunkturår. Regeringen redovisar ett stort budgetunderskott,ett budgetunderskott i en storleksordning som klart svär mot den målsättningsom långtidsutredningen ställt upp. Den målsättningen har, såvitt jag förstår,även finansutskottets värderade herr ordförande anslutit sig till. Men när detgäller att ta konsekvenserna av det mål för budgeten som ställdes upp i detsammanhanget, då sviker modet därför att regeringen tycker att de nödvändigabesparingsåtgärderna är obehaghga att genomföra. I mitt anförande frågade jag mig vad det är som ärvägledande för socialdemokraternas politik i fortsättningen. Är detfinansministerns mål och ambitioner eller är det regeringens politik somgäller? För svenska folket måste det ju inför valet vara regeringens polifiksom är det intressanta och avgörande, och där har man alltså misslyckatskapitalt på en lång rad områden. Det tillät jag mig konstatera, och detta harinte på något sätt kunnat bemöta. 9BJÖRN () replik: Jag läste ett rätt roligt uttalande iAftonbladet . Det var Metall-ordföranden som sade atthan hade bara träffat en enda person i som trodde att vi skulle få 3 %inflafion - och det var . vet jag inte om Blomman umgås med . Men detvar på ett hår när att vi hade fått en person till i som tror attinflationen skall stanna på . Precis när var på väg att dra denslutsatsen om inflafionen vek han emellertid undan, och i vanlig ordning flyddehan då till gångna tider för att komma ifrån dagens problem och talade om hurhög inflationen var . Det är dock inte den intressanta frågan,, utan den är: Vad är inflationen i i förhållande tillinflationen i våra konkurrensländer ute i världen? 1982,före valet, var inflationen i ungefär densamma som genomsnittet förindustriländerna i . , sedan socialdemokraterna tog över, harinflationen legat högre, och det är detta som skapar de storaproblemen i svensk ekonomi. uppehöll sig nästan inte alls vid deaktuella frågorna i svensk ekonomi. Jag vet inte om har observeratatt dollarkursen har stigit, och t. o. m. sfigit efter det att finansutskottetsbetänkande justerades . Då skrev ni inom majoriteten omdollarkursen att dessa förändringar förtar något av nedgången i budgetsaldot,vilket ju är ett understatement. Men det finns väl möjligheter för säga litet grand om vad han tror att den stigande dollarkursen kommeratt få för effekter på möjligheten att klara det här berömda inflationsmålet.Och vad tror om den sfigande dollarkursens effekt påbudgetunderskottet? nämnde detta att statsskuldräntorna stannar vid71 miljarder. Men det var ju den beräkning som gjordes . Har mandå från finansutskottets sida inte någon uppfattning om vad räntekostnadernablir , ifall dollarkursen kommer att ligga kvar på den högre nivån. Närdet gäller arbetslösheten är det ju bara att notera att den , i enhögkonjunktur, ligger kvar på samma höga nivå som den låg på fidigare, under enlågkonjunktur. Då är det ju inte fråga om någon framgångsrikarbetslöshetsbekämpning. Tillslut i all korthet: frågar hur vi ser på dels förslaget om eget ruminom åldringsvården, dels förslaget om en fidigare skolstart. Vi räknar med attvårt förslag om eget rum inom åldrings- och sjukvården skall genomföras stegvismed början . I vårt budgetförslag ges också utrymme för kommunernaatt redan med början 1986 finansiera den saken. Förslaget om skolstart skall genomföras och inte 1986. Det är svaren. 10 CARL-HENRIKHERMANSSON (vpk) replik: Herr talman! Det är givet att man kan hagissningstävlingar här i talarstolen - det är ju allfid spännande och skänkerkrydda åt fillvaron. Man kan gissa hur mycket priserna skall sfiga iSverige, man kan gissa hur mycket dollarkursen skall sfiga ytterligare. Men detär ju inte detta att gissa som är ekonomisk politik, utan det är fråga om attgöra något åt det hela. Och jag måste erkänna att jag blev något förvånad, närjag i går i radio hörde riksbankschefen uttala sig och säga att man kan integöra någonting åt denna väldiga uppgång i dollarkursen, utan det är bara attsitta still och avvakta. Det är den atfityd som centralbankerna nu intar. Jagvill fråga finansministern, som ju kommer upp : Är detta verkligenockså regeringens atfityd? Skulle det inte vara möjhgt att samla de europeiskacentralbanksledningarna till ett initiativ, för den här utvecklingen när detgäller dollarkursen är ju, som alla vet, inte odelat positiv för de europeiskaländerna. Jagär helt överens med om att man inte kan låna sig till välfärd - manmåste arbeta. Det är också den huvudlinje som vi har fört fram i våra motioner.Avgörande för att bekämpa underskottet i statsbudgeten, avgö- rande för att bekämpaunderskottet i bytesbalansen är att man ökar sysselsättningen och produktioneni landet. Men, , det är möjligt att man om man skall kunna göra dettamåste låna för att få i gång arbeten. Vi har hävdat att det vore rationellt ocheffekfivt ur ekonomisk synpunkt att ha större upplåning fill statenän vad regeringen vill ha, och använda de pengarna på ett sådant sätt att detger effekt i form av ökad sysselsättning. Arbetslöshetenär för hög. Jag skall inte gå in i diskussionen om hur man skall beräknaarbetslösheten, därför att jag har under min fid här i upplevt attden diskussionen förs på så många olika sätt, beroende på vilken färg denregering har som sitter vid makten. Men det avgörande är ju nu att arbetslöshetenmåste betraktas som för hög och att vi behöver åtgärder för att få till ståndökad sysselsättning. Det kan ske genom att man ökar arbetsmarknadsanslagen,man kan göra det genom att få en expansiv effekt av statsbudgeten och man kangöra det genom åtgärder för ett långsiktigt industriprogram och för enlångsiktig utbyggnad av den offentliga sektorn. Alla de åtgärderna vill vpkanvända. 11 ()replik: Först den Hlla kommentaren till den här debatten, att Bo Söderstensenare kommer att gå in på de frågor som rör utlandsbetalningarna. Detaviserades redan i mitt tidigare inlägg. Närmoderata samlingspartiets företrädare frågar, med assistans från centerpartietoch , vilken inverkan en stegrad dollarkurs har på beräkningen avbudgetsaldot och annat, vill jag säga att vi i våra beräkningar inomfinansutskottet följt traditionen. Vi utgår som fidigare från den senast kändadollarkursen. Det är klart att de förändringar som sedan ägt rum kommer attpåverka materialet och debatten som vi skall ha i samband medden reviderade finansplanen och om den ekonomiska politiken då. Då kommer viatt få tillfälle diskutera dessa problem. Ochproblemet är väl inte att dollarkursen går upp med si eller så många ören.