prot · G80956 · 1984-12-31 00:00:00 — Det är mycket hans förtjänstatt vi lyckades bygga upp organisationen till den stadga som behövs för attvidta sådana undersökningar som de vi har gjort den här hösten och som nutillsammans med material från har redovisatsför såväl utskottet som för kammarens ledamöter. , som ärförbundsordförande i och som också har erfarenheter från praktiskt arbetebl. a. i Hasselakollekfivet, skriver i i sinledare att nu har RNS och FNM med hjälp av en av bekostadSIFO-undersökning visat att av svenska folket anser att all icke-medicinskhantering av narkotika skall vara olaglig. Jag skulle också gärna vilja anföra några citat ur enappell, kan vi väl kalla det, som har tillställts kammarens ledamöter. Iinledningen står det "Här ger vi svar på tal!". Det är ,, socialsekreterare m.fl. som har utarbetatappellen. Den ger svar på några frågor som har varit uppe: "Om missbruket kriminaliserades skulle denvårdsökande riskera att bli bestraffad om han eller hon erkände sitt missbruk.Detta skulle allvarligt försvåra samhällets ansträngningar att erbjuda vård åtvårdbehövande." Detta harIngvar skrivit i proposition 1984/85:19. Det här är fel, säger man. har, hksomsjukvården, tystnadsplikt och därmed ingen rapportskyldighet till polisen förannat än mycket grova brott. De flesta missbrukare är dock inte i behov avnågon vård. För dem som då och då röker en pipa hasch skulle en lagsfiftning haen förebyggande effekt! Och har bl. a. i utropat;Skall vi sätta 15-åringar i fängelse! Det svarar man också nej på. En 15-åring skallnaturligtvis lämnas över till för samtal, övervakning ellervård. Kommunala handlingsprogram, exempelvis sådana som finns i Upplands-Väsbykommun, visar hur åtgärderkan sättas in i ett tidigt skede av missbruket. finns det för mångaungdomar inom kriminalvården därför att inte har tagit sittansvar. Det behövs en lagstiftning som talar om, att all befattning mednarkotika är olaglig. Då kunde föräldrarna slippa höra den kommentaren frånsocialbyrån, att vi kan ju inte göra någonfing för att ert barn har rökt litethasch. Jag skulle också vilja ta upp en fråga som egentligenväldigt sällan berörs, och det är föräldrarnas situation. Den glöms bort!Föräldrar eller andra anhöriga till en knarkare bestjäls, de misshandlas och detrakasseras, och livet blir ett helvete för dem. De har också skäl att ställaanspråk på att samhället försöker skydda dem. Det gör samhället inte så längeman inte förklarar att all olovlig hantering av narkotika är olaglig. Dock vill jag uttala min tillfredsställelse med och minglädje över att det i alla fall är så många i denna kammare - till skillnadfrån vad som var förhållandet - som står på en sund ochvettig linje när det gäller hur man skall komma till rätta med missbruket. Jagvill gärna passa på att ge också förre socialministern etterkännande. Det var i stor utsträckning han som vände inställningen och somstödde professor i strävandena att få förståelse för att vi inte kundefortsätta med den låt-gå-politik som fördes . , herr talman! , , , och har genommotioner och/eller pressuttalanden sagt sig vilja arbeta för att kriminaliseraolovlig hantering av narkofika. Då väntar jag mig att ni också står för deuttalandena och röstar på reservation 3 till justitieutskottets betänkande nr12. 72JÖRN (vpk): har i ett tidigare skede avdebatten ställt en fråga. Hans inlägg gick ut på att vpk:s parfistyrelse i ettyttrande över motioner till vpk;s förestående kongress skulle ha gjort ettuttalande som innebar att partistyrelsen stödde en form av utvidgadkriminalisering av narkotikamissbruk. Jag hade vid det tillfället intereplikrätt, och därför ber jag att få göra en klarläggande deklaration i saken. Partistyrelsens yttrande över motionerna har över huvudtaget icke den innebörd som försöker antyda. Det finns en ochannan röst inom vpk till förmån för kriminalisering och tvångsvård. Men det kansägas öppet att den linjen kommer att bekämpas, och den kommer aldrig att fåmajoritet. Vpk är ett arbetarrörelseparti, och vi står påsocialtjänstens grund - den som vilar på frivillighetens princip och på aktningför medborgarens integritet. I ett parfi som har sina rötter i arbetarrörelsenär den åskådningen självfallen och djupt förankrad. Överläggningen var härmed avslutad. Mom. 1(samordning av insatserna mot narkotika) Utskottets hemställan bifölls med 179 röster mot 154 förreservation 1 av m. fl. Mom. 3 (insatser inom kriminalvården) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 2 avBjörn Körlof m. fl. - bifölls med acklamation. Mom. 5 (kriminalisering avicke-medicinsk befattning med narkotika) Först biträddes reservation 3 av BjörnKöriof m. fl. - som ställdes mot utskottetshemställan med den ändring däri som föranleddes av bifall till motion 74 av ochLars-Ingvar - med acklamation. Härefter bifölls utskottets hemställan med 180 röster mot 152 för reservation3 av m.fl. 1 ledamot avstod från att rösta. Mom. 7 (uttalande om straffmätning m. Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 4 avBjörn Körlof m. fl. - bifölls med acklamation. Mom. 10 (gärningsformer i narkotikastrafflagen) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 5 avBjörn Körlof m.fl. - bifölls med acklamation. Mom. 12 (tullundersökning av handväskor) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 6 avBjörn Körlof m. fl. - bifölls med acklamation. Mom. 13 (tullundersökning i övrigt) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 7 avBjörn Körlof m. fl. - bifölls med acklamation. Övriga moment Utskottets hemställanbifölls. Mom. 7(bidrag från ) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 1 avGöte m.fl. - bifölls med acklamafion. Mom. 12 (kontraktsvård inom ) Utskottets hemställan bifölls med 179 röster mot 154 förreservation 2 av m.fl. A llmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m.m. Mom. 13(social- och sjukvårdens behandling av missbrukare) Utskottets hemställan bifölls med 210 röster mot 54 förreservafion 3 av och . 66 ledamöter avstod frånatt rösta. Mom. 14 (nya boendeformer) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 4 avInga Lantz -bifölls med acklamation. Mom. 18 (statsbidrag för kommunernas narkotikabekämpning) Utskottets hemställan bifölls med 315 röster mot 18 förreservation 5 av . Övriga moment Utskottets hemställanbifölls. Mom. 1 Utskottets hemställanbifölls. Mom. 2 (insatser i skolan mot missbruk såvitt avsågresurser vid ) Utskottets hemställan bifölls med 194 röster mot 137 förreservafionen av m.fl. 2 ledamöter avstod från att rösta. Utskottets hemställan bifölls. 1984/85:8om allmän placeringsphkt och ufiåningsreglering, m.m. (prop. 1984/85:84) samt 1984/85:9 om förnyelsefonder, m.m. (prop.1984/85:86). betänkanden 8 och 9 kommer att debatterasi tur och ordning. Voteringarna äger rum i ett sammanhang efter avslutaddebatt. Först upptas alltså finansutskottets betänkande 8 omallmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m. m. Allmänplaceringsplikt och utlåningsreglering, m. m. 74LARS (): Vad vi nu skall diskutera dagen innanhelgfriden lägrar sig över är något som håller på att utvecklas skandal i det tysta. Visserligen har företrädare för de drabbadeförsäkringsinsfituten och AP-fondenhörts av i massmedia. Men de som saken verkligen gäller -blivande öch nuvarandepensionärer samt försäkringssparare - lever nog i allmänhet i lyckligokunnighet om det slag som väntar dem. Förslaget om skärpt placeringsplikt har ett nära sambandmed det stora budgetunderskottet och dess finansiering. Nobelpristagaren iekonomi sade en gång att det som kallas underskott är en formav beskattning. De som lägger fast budgetpolitiken skriver ut två slags skatter-sådana som verkligen kallas skatter och sådana som med en fin omskrivningkallas underskott. Underskott är i praktiken offentliga utgifter, som man fördagen inte vill betala med skatteinkomster. I stället finansieras de med lån.En sådan upplåning är egentligen bara uppskjuten skatt. Och den skatt som såsmåningom skall betalas blir desto större, eftersom den också måste täckaräntekostnaden . Länge åtföljdes de snabbt stigande offentligautgifterna av en motsvarande skärpning av skattetrycket. Sedan vi för några årsedan slog i skattetaket finansieras en betydande del av statsutgifterna medupplåning, dvs. har regeringen satsat hårt på entredje modell, nämligen indragning av vinstmedel från näringslivet, somberoende på den ränteersättning som ges kan placeras in på en skala mellantillfällig skatt och tvångslån. Den här dräneringen av likviditet inäringslivet strider mot regeringens uttalade avsikt att via hög lönsamhet fåtill stånd en utbyggnad av vår produktionsapparat. Men det ligger kanskeutanför dagens debatt. Den skall alltså handla om penningpolitiken ochplaceringsplikten. Trots att regeringen inte velat vidarebefordrakreditpolitiska utredningens förslag till en liberalisering av kreditmarknadeni form av proposition till , har i praktiken det storabudgetunderskottet och statens växande behov av upplåning framtvingat enmarknadsanpassning. har introducerat nya låneinstrument iform av statsskuldsväxlar och riksobligafioner, vilka emitteras fillmarknadsränta. Bankerna tvingas inte längre via likviditetskrav att placerastörre delen av sin inlåningsökning i prioriterade obligationer till räntorunder marknadsnivå. Statens växande lånebehov har skapat förutsättningar för enlivaktig penningmarknad, och även den långa kapitalmarknaden börjar visa vissalivstecken. Denna av yttre omständigheter framtvingade förskjutning avkreditpolitiken i marknadsmässig riktning bröts dock plötsligt . Tillföljd av en uppgång i den internationella räntenivån och ett därav orsakatsvenskt valutautflöde måste diskontot och straffräntan höjas. I samband härmedskärptes placeringsplikten för försäkringsinstituten, och den utvidgades tillatt omfatta även AP-fonden. Men det var inte dessa åtgärder som i sig var såutmananade, utan det var beslutet att räntan på prioriterade obligationerskulle ligga kvar på , trots att den långa marknadsräntan vid dettillfället var . I både propositionen och finansutskottets majoritetsskrivninggörs det försök att förklara bort den räntediskriminering detta innebärgentemot försäkringsinstituten. Det vänligaste som kan sägas om dennaargumentation Allmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m. m. Allmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m.m. är att denvittnar om okunnighet. Stöd för en sådan tolkning i positiv anda får man ocksåav det uttalande som görs om att den långa räntan på en oregleradobligationsmarknad skulle vara lägre än vad räntan pä andrahandsmarkna-den nuär. Det innebär ju faktiskt ett medgivande av att den nuvarandekreditregleringen driver upp räntenivån på marknaden. De ändringar i den kreditpolitiska lagstiftningen som nuföreslås får en lång rad olyckliga verkningar. Rent allmänt är det naturligtvisinte bra med täta och plötsliga förändringar av regelsystemet mitt under ettkalenderår med delvis retroaktiv verkan. Försäkringsinstituten har alla skälatt reagera mot att de bestraffas för dispositioner som när de vidtogs varfullt tillåtna. En väl fungerande kreditmarknad förutsätter i likhet med andramarknader att de spelregler som gäller är något så när stabila. Det nya systemet med bruttokvoter betyder att deprioriterade obligationerna skall förvärvas direkt från emittent. Det innebäratt placeringsplikten får formen av en inköpsplikt och attkapitalmarknadsinstituten påtvingas en mäklarroll, där de visserligen fritt kansälja sina nyköpta obligationer, men då med stor förlust. Systemet fårsnedvridande effekter, eftersom endast vissa försäkringsinstitut åläggsplaceringsplikt, medan t. ex. banker och även icke-finansiella företag med godlikviditet kommer undan. Det blir även en snedvridning avkonkurrensförhållandena inom försäkringssektorn, eftersom mindre bolag avpraktiska skäl inte omfattas av regleringen. Fler av dessa är i Sverigeverksamma utländska bolag, och det blir f. ö. också lönande att flytta försäkringsverksamhetutomlands. Tvånget att placera i obligationer med kraffigtnedreglerad ränta fungerar i realiteten som ett slags skatt. Den träffar iförsta ledet kapitalmarknadsinstituten, men övervältras av dem tillförsäkringstagare och pensionärer. För försäkringsbolagens del blir effektenatt återbäringen till försäkringssparta-garna minskar. Den lägre avkastning förAP-fonden som blir följden måste uppvägas med högre ATP-avgifter, vilketdrabbar både arbetsgivare och löntagare och därmed minskar basen för statensövriga inkomster. Detta visar att det inte går att trolla bort en del avräntekostnaden för statsskulden. Den kanske kan döljas, och den kanske kanskjutas något , men den dyker ofrånkomligt upp någon annanstans iekonomin. Det är likaledes ofrånkomligt att en reglering av detta slag medföreffektivitetsförluster, liksom man kan räkna med att en reglering alltid födernya regleringar. Det är inte bara försäkringstagare ochfinansfurstar som protesterar mot den allvarliga marknadsstörning som denskärpta placeringsplikten innebär. Det gör också så allsidigt sammansattaorgan som styrelserna för AP-fonden och SPP. AP-fondens styrelser framhåller isitt i propositionen och utskotts betänkandet refererade remissyttrande att denkostnad som övervältras på löntagare och företag kan uppskattas till drygt 3miljarder kronor , vilket motsvarar ett nuvärde av nära 2 miljarderkronor. Styrelsen för har till riksbankenskrivit "att tillämpningen av reglerna om placeringsplikt numera ipraktiken innebär en beskattning - dock inte beslutad i - av det långsiktigaförsäkringssparandet i SPP. Beskattningen drabbar den pensionering, somindustrins tjänstemän och arbetsgivare träffat avtal om." arbetsledareförbunds styrelse har i en skrivelsetill finansutskottet uttalat stor oro över att medlemmarnas kollektivavtaladepensionsförmåner äventyras. Förbundet reagerar kraftigt mot att riksbankengenom den föreslagna lagändringen skulle ges möjlighet att styra ytteriigarepensionssparande till lågräntabla stats- och bostadsobligationer. Skärpningen av placeringsplikten syftar inte bara till attminska statens räntekostnader för statsskulden. Den har också ett tydligtsamband med inflationen. Långt i förväg kommenderade finansministern nedprisstegringen till . Visserligen har han haft föga framgång, men ändåhar regeringen på nytt beslutat om inflationen , som då skall bli . Med ett så resolut handlande och så raka besked är det förstås förargligtatt inte ränteläget anpassar sig nedåt på motsvarande sätt. Det kan ju ingenågon uppfattningen att marknaden inte riktigt tror på finansministerns förmågaatt med ord betvinga inflationen. Om man utgår från de uppställda inflationsmålen, ärnaturiigtvis realräntan mycket hög, eller bortåt . Men jämfört medden/aA:r/,sA:« inflationen är läget på intet sätt anmärkningsvärt. Dagensrealränta på motsvarar i stort sett nivån i andra länder och förklarasnaturligtvis här liksom där av det statliga behovet av lån för att finansierabudgetunderskottet. Under större delen av var realräntan negativ,men då var det inte tal om att staten skulle betala ut särskild kompensation åtkapitalmarknadsinstituten och bakom dem försäkringssparare och pensionärer.Därför är det inte mer än rätt att dessa får tillgodogöra sig den positivarealavkastning som uppkommer, I den moderata motionen ställdes frågan, varförstatsmakterna inte accepterade försäkringsbolagens erbjudande för något årsedan om ett stort statslån fill real avkastning. Det har visat sig bådehär hemma och utomlands att räntan utvecklas med en viss eftersläpning tillinflationen. av sfigande inflationstakt blir realräntan lågeller rent av negativ. Men när prisstegringen sedan avtar, dröjer sig räntankvar på sin höga nivå. En sådan utveckling återfinns i flera av de västligaindustriländer som till skillnad från lyckats markant nedbringa sininflationstakt . Enligt vår mening finns det starka skäl att i densituation vi nu befinner oss ompröva formerna för statens upplåning och dra deni längden ofrånkomliga slutsatsen att denna måste ske på marknadsmässigavillkor. Därvid finns det skäl att överväga förändringar som skulle göra detmöjligt för realräntan att följa med inflationstakten ner, om kampen motprisstegringen blir framgångsrik. Men regeringen väljer i stället att följa sin så omhuldadeskattehöjariinje. Vpk, LO och den socialdemokratiska partikongressen har allauttalat sig positivt om något slags realränteskatt, talade signyligen i en intervju i varm för tanken och tycktes mena attmotstånd mot en realränteskatt närmast vore omoraliskt. A llmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m.m. A llmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m.m. sentomsider, gett sitt svar på den fråga han lämnade obesvarad i eninterpellationsdebatt med mig för . I stället för att införa skärpta regleringaroch nya skatter vill vi moderater liberalisera kreditmarknaden. När frågan omförlängning av den kreditpolitiska lagstiftningen behandlades iriksdagen, förordade vi en övergång till en mer marknadskonform ordning fråndet nu instundande , I en partimotion under allmänna motionstiden iår följde vi upp denna linje med att kräva att ytterligare emissioner avstatsobligationer till konstlat låg ränta ej skulle genomföras. Vi är ännu mer övertygade än någonsin om att skärptplaceringsplikt och utlåningsreglering för försäkringsbolagen inte löserproblemen med finansieringen av den växande statsskulden. Det blir nödvändigtatt ta marknaden till hjälp, även om de synliga kostnaderna därmed kortsiktigtkan bli något högre. Den stora fördelen är att man på detta sätt undviker desnedvridningar och effektivitetsförluster som annars blir följden, I det långa loppet finns det inget annat sätt att få nedräntenivån, såväl nominellt som realt, än att kraftigt reducerabudgetunderskottet. Som det numera ser ut i den svenska ekonomin måste det skegenom utgiftsnedskärningar och inte genom skattehöjningar. Därtill blir detnödvändigt att avreglera olika marknader, inte minst kreditmarknaden. Detförslag kreditpolitiska utredningen lade fram är fortfarandeaktuellt, varför någon ny översyn av formerna för statsupplåningen inte ärpåkallad, Jar yrkar, herr talman, bifall till reservationerna 1, 2,3 och 5 till finansutskottets betänkande nr 8, 75ROLF RÄMGÅRD (c): I finansutskottets betänkande 1984/85:8behandlas ett förslag till ändring av lagen om kreditpolitiska medel. Detinnebär att den allmänna placeringsplikten i form av totalkvot kan användasockså på försäkringsbolag och AP-fonderna, Vid behandlingen i finansutskottet har vi funnit detönskvärt att låta lagrådet granska om den föreslagna ändringen i lagen ärförenlig med 2 kap. 18 § regeringsformen om egendomsskydd. Lagrådet tar inte ställning till detta, utan hänvisar tillatt det är sak att pröva huruvida utvecklingen i praxis blivit sådanatt behov föreligger av ändrad eller ny lagstiftning. Med andra ord är fråganom ändring av lagen om kreditpolitiska medel en rent politisk fråga, enligtlagrådet. Det kan råda delade meningar om detta, men i sak anser vifrån reservanternas sida att man äventyrar försäkringstagarnas och de framtidapensionärernas räntabilitet på insatta pengar genom att införa allmänplaceringsplikt på AP-fonderna och försäkringsbolagen. Om utvidgningen av denallmänna placeringsplikten är förenlig med den tidigare nämnda paragrafen omegendomsskydd i regeringsformen vill vi låta vara osagt. Som har framhållit i sittremissyttrande är det nödvändigt att bostadsfinansiering och statsupplåningtryggas genom att det finns bestämmelser om prioriterad upplåning förförsäkringsbolag och banker.Men dessa bestämmelser bör vara av undantagskaraktär och användas i de fall dåmarknaden inte köper de utställda prioriterade obligationerna. Kravet på placeringsplikt bör inte innebära att banker ochförsäkringsbolag tvingas köpa prioriterade obligationer till överpris för attsubventionera den prioriterade upplåningen. Prioriteringen bör således avsevolymen och inte räntor eller andra villkor på obligationerna. Majoriteten i finansutskottet tillstyrker propositionenmed motiveringen att man, som det heter, vill fillgodose statens,bostadsbyggandets och jordbrukets behov av långsiktigt kapital. Motiven fördagens tillämpning av placeringsplikten är uppenbar. Den skall tjänstgöra somett medel för att minska statens ränteutgifter. Detta är, herr talman, någothelt annat än det som placeringsplikten tidigare var tänkt att vara. Den skullegenerellt hålla nere den långa räntan för bostadsbyggande och jordbruketskapitalförsörjning. Reservanterna delar AP-fondsstyrelsernas uppfattning attdetta är en orimlig räntepolitik. Kostnaderna för att reducera statens ränteutgifterfår i det första steget betalas av olika försäkringsinstitut, men kostnadernafår sedan i sista hand bäras av försäkringstagarna. har i utskottet i en reservation pekat på, att medde förändringar som har skett i statensupplåningspolitik, med bl. a. avreglering av kreditmarknaden, blir det svårtatt vidmakthålla ett system med prioriterade obligationer på det sätt som manhittills har gjort. Av den anledningen menar vi att det behövs en skyndsamöversyn av formerna för upplåning från de placerare som är underkastadeplaceringsplikt. Med det anförda yrkar jag bifall till reservationerna 1 och 4. A llmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m.m. 76BJÖRN (); Det förslag om ändrade regler i fråga omplaceringsplikt, som nu skall behandla, är en förtäckt metod attkomma till rätta med en del av det stora underskottet i statsbudgeten. Denverkliga innebörden av förslaget är att försäkringsbolagen och AP-fonden åläggsatt låna ut pengar till staten till lägre ränta än gällande marknadsränta. Det är föga förvånande att förslaget har väckt häffigkritik från försäkringsbolag, pensionsinrättningar och styrelserna förAP-fonden. Av särskilt intresse är det yttrande som de tre fondstyrelserna förallmänna pensionsfonden avgivit. Detta yttrande finns intaget i propositionenfrån s. 22 och framåt. Fondstyrelserna påpekar att en minskning avbudgetunderskottet, som i och för sig kan åstadkommas genom tillämpning av dennya placeringsplikten, inte representerar en äkta besparing i den mån denövervältras på AP-fonden och därigenom kan föranleda högre ATP-avgifter än desom hade varit nödvändiga med en annan politik. Med utgångspunkt i deberäkningar av kapitalflödena som görs av AP-fonden kommer AP-fonden fram tillatt det årliga intäktsbortfallet till följd av den föreslagna förändringenuppgår till 495 milj. kr. Summan av intäktsbortfallet blir 3,2 miljarderkronor, vilket motsvarar ett nuvärde på . A llmän placeringsphkt och utlånings-reglering, m.m. Skulle tillämpningen av den föreslagna placeringspliktengälla , blir självfallet intäktsbortfallet väsentligtstörre. AP-fonden skriver följande: "Eftersom placeringspliktens effekt är att minskaAP-fondens intäkter och sänka statens utgifter kan den ekonomiskt likställasmed en beskattning av fondkapitalet. Den planerade utvidgningen av placeringsplikten lederenligt fondstyrelsernas mening till en orimlig räntepolitik. Kostnaden för denaktuella åtgärden kommer att få bäras av AP-fonden men också av andra,exempelvis försäkringsbolag. Genom höjda ATP-avgifter kommer då kostnaden föråtgärden att övervältras på löntagare och företag." Jag kan helt instämma i dessa synpunkter från AP-fondensstyrelser. Den föreslagna åtgärden är en tvångsmässig omfördelning mellan olikagrupper i samhället, och den minskar inte i någon rimlig mening underskottet istatsbudgeten. AP-fondens intäkter kommer att minska, och om man vill leva upptill gjorda pensionsåtaganden inom ATP-systemet blir det nödvändigt med enstörre höjning av ATP-avgiften än vad som eljest hade behövts. I annat fallutgör den föreslagna åtgärden ett rent hot mot framtida pensionsåtaganden.Regeringen har inte i motiveringarna till det aktuella förslaget på ett klartsätt redovisat vare sig syftena med åtgärden eller de faktiska effekter somförslaget kommer att leda till.