prot · G80956 · 1984-12-31 00:00:00 — Det gällerframför allt den verksamhet som går under benämningen ANT-kontaktverksamhet,dvs. alkohol, narkotika och information om tobakens skadeverkningar. Medel fördenna verksamhet föreslås uppgå till 1,7 milj. kr. för /86. Idenna proposition ges SÖ ett starkare övergripande ansvar för informationsinsatserav olika slag inom skolans område. Det föreslås att två tjänster skall inrättaspå för detta ändamål, att . skall anvisas för attanvändas till utökade ANT-kontaktverksamheter i de tre storstadslänen. Manföreslår dessutom att den verksamhet som pågår på försök i storstadslänenpermanentas från /86. 1,2 miljoner avses att användas till detsärskilda verksamhetsstödet för ANT-projekt. Utskottsmajoriteten tillstyrker deav regeringen föreslagna insatserna. Till detta betänkande har man fogat en reservation fråncentern och . Reservanterna är rädda för att de två tjänsterna somföreslås på för samordnande uppgifter kan uppfattas som ettled i SÖ:s återuppbyggnad. Det kan man läsa ut av mofion. I ställetvill man att pengarna skall användas för lokala ANT-projekt. Jag ser inte någon sådan motsatsställning somreservanterna ger uttryck för i sin reservation. Det är viktigt att densamordnande uppgiften läggs på . Det är lika viktigt attlokala initiafiv och projekt får detstöd som behövs. Därmed vill jag yrka avslag på reservationen och bifall tillutskottets hemställan. 61 (): Vi har haft en lång debatt om ettväldigt viktigt ämne, och konklusionen av denna debatt är väl att alla vi här iSveriges riksdag vill försöka att finna bra lösningar för missbrukare avnarkotika. Men vi har olika uppfattning om hur det målet skall nås, och det görtyvärr att det blir en väldigt konstig debatt. Herr statsrådet inledde debatten med att användaett mycket grovt artilleri - ett sätt att debattera på som jag finner väldigtunderligt när det gäller den man som har korats till landets framtidsminister.Han menar att hela den borgerliga oppositionen, som avgivit gemensammareservationer i justitieutskottet, har drabbats av begreppsförvirring samtblåser under och sprider vanföreställningar. Det är borgerlig taktik och munväder,vi inom de borgerliga partierna vill inte göra några egentliga insatser motnarkotikan, det rör sig om symbolhandlingar. Jag instämmer med den talare som sade attdet är djupt kränkande när ett statsråd använder sådana uttryck mot den borgerligaminoriteten i . Statsrådet kan väl ändå inte vara helt avskärmad frånverkligheten runt omkring sig. Även han måste väl träffa poliser som talar omden vanmakt de känner när de gång på gång plockar upp unga människor, kör demtill polisstationen och registrerar dem - sedan är dessa ungdomar snarttillbaka i precis samma elände som de befann sig i före polisens ingripande. Kontakter tas med sociala nämnder. Men alla vet, precissom jag, att det tar - kvarnen mal sakta. Det är inte så säkert attsociala myndigheter genast tar hand om den som åkt fast för att ha missbrukatnarkotika. Föräldrar och anhöriga till alla dem som har missbrukatoch missbrukar narkotika uttalar sig också. I dagens nummer av Aftonbladetfinns ett uppslag som gäller frågan om ja eller nej till kriminalisering avnarkotika. a. yttrar sig , och han kräver "lagligaförbud emot att knarka". Över 434 000 människor i har skrivitunder på detta. Det är var femte vuxen person, . Det är alltsåinte något litet antal, och jag tycker det är nonchalant mot alla dem somaktivt har uttalat sig för att någonting verkligen måste göras, när man barahänvisar till att vårdapparaten skall sköta missbrukarna. Något bättre förslagtycks man inte kunna komma med. Vi vet hur det har varit , ochjag tror inte på den här formen. Det måste finnas en spärr någonstans, och ensådan får vi inte, om vi inte ser till att det lagligt slås fast att detverkligen är straffbart att missbruka narkotika. Jag skulle också helt kort vilja yttra mig omreservafion nr 6 vid justitieutskottets betänkande som gäller tullundersökningav handväskor. Statsrådet menade att vi avgivit denna reservationdärför att vi ville skydda valutasmugglare - det skulle vara sådana mofiv fillatt vi uttalat att tullen inte skall få kontrollera handväskor. Det ärsjälvklart, och av avgörandebetydelse, att tullen skall ha möjligheter att titta i och kontrolleramänniskors resgods - det gäller givetvis även handväskor - om det är så att manmisstänker något brottsligt. Men att varenda människa, utan att alls varaberörd av någon brottslig handling, skall visa sin handväska, det anser vi varafel, när det inte föreligger skärpt tullkontroll. Om sådan kontroll införts ärdet givet att även handväskorna skall undersökas. Men sådan skärpt kontrollförekommer inte , och därför menar vi att det inte generellt skallvara så att handväskorna undersöks - precis som männens plånböcker inteundersöks varje gång en tullstafion passeras. Det är detta vi har velatuttrycka i vår reservafion, som jag yrkar bifall till. Så några ord om det särskilda yttrandet frånde borgerliga ledamöterna i justitieutskottet när det gäller tullensspaningsregister. Jag understryker att vi anser det vara angeläget att tullenoch polisen har möjligheter att samordna sina spaningsregister, så att man påett effektivare sätt kan bekämpa grova brott, exempelvis i fråga om narkotika,och få fatt i människor som är misstänkta för sådana brott. Men vi vill därockså uttala att vi anser det vara viktigt att man verkligen tar hänsyn tillintegritetsbestämmelserna och mycket noggrant tar ställning till hur man skallkunna få fillgång till dessa register, precis som datainspektionen har skrivit.Därför har vi skrivit ett särskilt yttrande och inte avgivit någon reservation.Vi anser detta vara en mycket viktig fråga. 62 (): I inledningen till regeringens proposition omen samordnad och intensifierad narkotikapolifik anför statsrådet målet för samhällets insatser är att skapa ett narkotikafritt samhälle.Detta mål är vi alla eniga om. Vad vi är oense om är delvis på vad sätt viskall uppnå målet. Det är många olika frågor som berörts under den långadebatten , och jag skall för min del bara ta upp en fråga i sammanhanget,men det är en mycket viktig fråga, nämligen om kriminalisering eller inte avallt ickemedicinskt bruk av narkotika. När den socialdemokratiska regeringen efter valet 1982tillsatte skedde det under ett stort PR-pådrag. Nuskulle man äntligen göra rent hus med knarket, sades det. Men när resultatet nuligger på bord kan vi konstatera att det tyvärr i viss utsträckningblivit ett slag i tomma luften, eftersom man inte vill skapa en av de vikfigaförutsättningar som behövs för att göra kampen effektiv, nämligen attkriminalisera även bruket av narkotika. De skäl som används mot en kriminalisering är inte pånågot sätt hållbara. Justitieministern anför, liksom justitieutskottetssocialdemokratiska majoritet, att det skulle vara fel att straffbeläggaangrepp på gärningsmannens egen person. Det innebär i klartext att samhälletinte skall lägga sig i vad en enskild människa utsätter sin egen kropp för.Detta tycker jag är ett inhumant synsätt. Narkotikabruket innebär dessutom intebara ett angrepp på gärningsmannen själv. Det innebär också ett angrepp pågärningsmannens omgivning - släkt, vänner och bekanta. Det för också med sighandlingar som i sin turmedför betydande skadeverkningar både för den enskilda och för samhället. Jagtänker t. ex. på kriminalitet - prostitution och annat - för att finansieramissbruket. Ett annat skäl som man gör stort nummer av är att enkriminalisering skulle innebära allvarliga svårigheter för den frivilliganarkomanvården. Jag kan inte heller dela den uppfattningen. För det första ärdet tyvärr mycket få missbrukare som frivilligt söker vård, och för det andrafinns det ingen skyldighet för eller sjukvården att polisanmälavarje fall av missbruk. Tvärtom finns det inom både ochsjukvården sekretessregler som skyddar den enskilde. Denna sekretess får brytasendast vid mycket grova brott. Dessutom finns det för personer under 18år möjlighet att få åtalsunderiåtelse för sitt brott enligt 1 § lagen medsärskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Dessa kan i stället beredas vårdför sitt missbruk. Den socialdemokratiska majoriteten i justitieutskottetanser att frågan om kriminalisering är en mycket liten fråga, och man beklagart. o. m. att den fått så stort utrymme i debatten. har man ansett attdet är omöjligt att bruka narkotika utan att inneha den, och eftersom innehavinte är tillåtet, så fanns det inga juridiska problem. Men genom högstadomstolens dom har rättsläget markant förändrats. Högstadomstolen har i den domen funnit att handhavandet av narkotiska preparat idirekt anslutning till konsumtion inte kan anses utgöra innehav inarkotikastrafflagens mening. Härigenom har vi fått en frizon förnarkotikabruk. Jag tycker inte att det skall finnas några frizoner därnarkotikabruket legaliseras, och därför bör kravet på kriminalisering stödjas. Vi vet också att vi får en växande grupp avnarkotikamissbrukare som inte tillhör de utslagnas skara utan återfinns bl. a.i medel- och överklassens akademikerkretsar. a. för dessa grupper tror jagatt en kriminalisering har en mycket stor preventiv effekt. Kravet på en kriminalisering av allt icke-medicinskt brukav narkotika har ett mycket stort stöd i det allmänna medvetandet.Opinionsundersökningar har visat att en så stor andel som av svenska folketstöder tanken. Nästan en halv miljon namnunderskrifter som stöder kravet harsamlats in på ganska . Det är inte ofta vi i kan stiftalagar, som har en så kraftig uppslutning bland allmänheten. skall vi självfallet inte förledas att tro att en kriminaliseringskulle komma att lösa alla problem, för så är inte fallet. Det har många talaretidigare varit inne på. Kampen mot knarket måste föras på många fronter, inteminst i folkrörelserna, men kriminaliseringen är en markering från samhälletssida av att vi inte på något sätt accepterar att människor knarkar ner sig. Jag upplever det som en rest av 1960- och1970-talens flumliberalism, när man inte vill gå in för en kriminalisering. Jagtycker det är hög tid att nu göra upp räkningen med denna flummighet, som harlett fill så mycken skada, och se till att vi inte har några frizoner kvar, somlegaliserar narkotikamissbruk.Jag yrkar därför bifall till de reservationer som representanter ijustitieutskottet har fogat till detta betänkande. 63 (): har nu debatteratnarkotikapolitiken, bl. a. mot bakgrund av justitieutskottets betänkande1984/85:12. Jag tar det såsom ett tecken på att vi i denna kammare är heltöverens om att missbruket av olika narkotikapreparat är ett av de allraallvarligaste problem som vi har i vårt land f. n. Det är därför med stortillfredsställelse som vi från moderat håll kan konstatera att alla partier nuslår fast att varje annat bruk av narkotika som inte är medicinskt mofiveratmåste fördömas och med kraft bekämpas. Till justitieutskottets betänkande är fogat ett antalreservationer, i de flesta fall gemensamma för utskottets borgerliga ledamöter.Mina moderata kolleger i utskottet, och , har redankommenterat vissa av reservafionerna, och jag avser att i mitt inlägg idebatten i huvudsak ägna mig åt reservation nr 2, "Insatser inomkriminalvården". Det är allmänt känt att narkofikasituationen inomkriminalvården är ett stort och svårbemästrat problem. De åtgärder som hittillsvidtagits för att komma till rätta med missförhållandena har inte givitfillfredsställande resultat. Som framgår av propositionen utgör mellan 30 och40% av de intagna på våra kriminalvårdsanstalter kategorinnarkofikamissbrukare. Av dessa beräknas nära hälften vara grava narkomaner, vilketinnebär att omkring 1 200 grava narkotikamissbrukare tas in påkriminalvårdsanstalter i . Detta förhållande är i och för sig inte förvånande, dåerfarenheten har lärt oss att narkofikamissbruk i de flesta fall leder fill mereller mindre allvarliga brott, som i sin tur medför fängelse. Självfallet ärdetta siffror, som bör leda till eftertanke och medföra åtgärder, som kan brytadetta förhållande. Naturligtvis skall de intagna som har dessa problem fåtillgång till behandling och hjälp, som kan medverka till att bryta derasberoende av narkofika av olika slag. Utskottets majoritet konstaterar problemen men nöjer sigmed att följa förslagen i den framlagda propositionen. Enligt reservanternasmening räcker det inte med detta. Vi hävdar att det krävs betydligt"tuffare" åtgärder för att göra våra kriminalvårdsanstalter helt friafrån allt vad narkotikamissbruk heter. Det målet vill vi ha uppfyllt i en näraframtid, och för detta krävs att snabbt får ta ställning tillförslag, som kan uppfylla detta önskemål. Det är ingen hemlighet att det förekommer narkotikahandelinom anstalterna, en handel som leds av intagna interner. Det har t. o. m.förekommit att intagna interner har haft möjlighet att fortsätta såsom ledareför illegal handel med narkotika utanför anstalternas område. Det är också klart belagt att interner som inte tidigarevarit missbrukare under sin vistelse på anstalter genom påverkan ochpåtryckningar av medinterner kommit att bli beroende av narkotiska preparat.Detta är självfallethelt oacceptabelt och måste förhindras genom skärpta åtgärder från samhälletssida. Det räcker inte att förklara vissa avdelningar eller vissaanstalter för narkotikafria. I och för sig kan ett sådant förhållande tas tillintäkt för att narkotikamissbruk på avdelningar eller anstalter som inte harfriförklarats är om inte legaliserat så i varje fall inte helt förbjudet frånde ansvariga kriminalvårdsmyndigheternas sida. I syfte att nå målet"narkotikafria kriminalvårdsanstalter" är det nödvändigt atteffektivt skära av varje möjlighet för de intagna att komma åt narkotika. Föratt klara detta är det absolut nödvändigt att åstadkomma ett system som medgeren effekfiv kontroll. Det skall i praktiken vara helt uteslutet att internernapå våra fängelser skall få tillgång till preparat som möjliggörnarkotikamissbruk. Tyvärr kan det inte uteslutas att för att möjliggöra en såeffektiv kontroll som vi anser absolut nödvändig, en viss inskränkning av deintagnas integritet måste accepteras. I det här fallet får ändamålet helgamedlen. Detta kan också bli nödvändigt när det gäller kontrollen av besökandeoch andra som kan misstänkas ha intresse av att förse internerna med narkotika.I denna kontroll har narkotikahundar visat sig mycket effektiva och de bördärföi" användas i ökad omfattning. Med det nu anförda har jag velat understrykadet allvar med vilket vi från moderata samlingspartiets sida ser på de problemsom narkotikamissbruket innebär för vårt land. Slutligen yrkar jag bifall till samtliga reservationer somfogats till det betänkande från justitieutskottet som vi nu behandlar. 64THURE JADESTIG (s): Narkotikadebatten har under de senaste årenkommit att handla om avgränsning av straffbara området i narkotikastrafflagen.Detta är på samma gång både glädjande och oroande. Det glädjande med denna debatt är att vi har fått enighetom de narkotikapoHtiska målsättningarna, nämligen att skapa ett narkofikafrittsamhälle. Så långt har man inte nått i vissa länder, t. ex. ochDanmark. Det är också glädjande att se att vi har ett klart ochtydligt besked om svenska folkets inställning i dessa viktiga frågor, om detskall vara straffbart eller inte att ha befattning med narkotika utanmedicinskt sammanhang. Den hnje jag företräder har här medborgarna med sig. Dethar vi haft på känn genom brev, telefonsamtal och andra yttringar.Genom opinionsundersökningar har vi också fått svart på vitt om hur detförhåller sig -av svenska folket vill att all icke-medicinsk befattningmed narkotika skall vara straffbar. Detta innebär ett oerhört starkt stöd fören restriktiv narkotikapolitik. Det är också glädjande att se att experter ochopinionsbildare börjar bli eniga i vissa väsenfiiga frågor. När man fårtillfälle att tränga bakom polemiken på ett lugnt och satsat sätt blir bildenannorlunda än vad som kanskeäven har framgått av dagens debatt här i kammaren. har offentliggjorts en mycket omfattandeforskningsrapport över vad opinionsdebattörerna egentligen tycker. I bokenBortom narkotikapolemiken av forskaren intervjuas 17personer som deltog i narkotikadebatten . har genom attställa en serie nyckelfrågor till debattörerna om hur de ser på missbrukaren,vad de anser om tvångsåtgärder m. m. lyckats komma bakom orddimmorna och krutröken.Det anmärkningsvärda är att när frågat de olika debattörerna om vadsom bör göras i de enskilda frågorna, t. ex. ingripande mot missbrukare, är deeniga långt mer än de vill tillstå i den offentliga debatten. Vi torde vara överens om att narkotikalagstiftningen ärett viktigt instrument i kampen mot narkotikabrottsligheten. Jag vill gärnasäga inledningsvis att vi genom proposifionen får en skärpning på en radvikfiga punkter. Det är viktigt att slå fast detta. Men det finns också någraoroande drag i debatten om narkotikastrafflagen. Jag hoppas att det i framtideninte skall bli en prestigefråga, utan att det alltfort får vara en sakfråga. Det återstår en rad områden där lagstiftningen ochrättskipningen är oklar. Det s. k. Morafallet som visade att självakonsumtionen av narkotika är straffri har med rätta vållat uppståndelse. Domeni detta mål visar också att narkotikastrafflagen inte är heltäckande. Det är enav anledningarna till att det har pågått en debatt om vad mankallat kriminalisering. En namninsamling på 420 000 underskrifter haröverlämnats till regeringen. Kraven har rests i det vällovliga syftet att kommatill rätta med dessa luckor i lagstiftningen. I riksdagsmotionen påträffar man ocksågränsdragningsproblem. Även om man skulle vilja införa den särskilda straffbaragärningen "missbruk av narkotika", återstår juridiska svårigheter. I den motion som jag och står förfinns ingen utarbetad lagtext. Det var en svaghet, det skall erkännas, men visökte oss inte fram till en direkt kriminalisering. Vi talar om "olovligbefattning med narkotika" eller "olovligt handhavande avnarkotika". Vår motion syftade till att få frågan om det straffbaragärningsområdet i narkotikastrafflagen ytterligare belyst. Vi har därför intebekymrat oss om lagtextens utformning i ord, utan nöjt oss med att peka på enalternativ konstruktion. Det är kanske därför jag är mest förvånad över attjustitieutskottet i sin sakbehandling inte ägnat denna fråga ordentligtintresse. Man borde åtminstone kunnat ha en hearing med experter i sakfrågan.Då tror jag frågan hade fått en annan belysning. Vårt förslag bygger nämligen på en analys avnarkotikastrafflagen som gjorts av och i deras bok. Här går det att göra en skarp avgränsningav den straffbara gärningen. Olovlig befattning eller olovligt handhavande kannämligen anses föreligga när en person har sådan fysisk kontroll övernarkotikan att han skulle kunna förstöra denna. Det är ett mycket vikfigtkriterium och det har stor praktisk betydelse, eftersom den person som hanterareller har befattning med narkotikan kan avgöra vad som skall hända med den. vill kanhan vidarebefordra den till någon annan och därmed medverka till att vålla faraför den personen. Detta förfarande har särskilt stor betydelse i fråga omspridningen av missbruket till nybörjare. Som bekant sker spridningen ju alltidav etablerade missbrukare till kamrater i den närmaste kretsen. Enligträttspraxis är det i praktiken inte straffbart att dra in någon inarkotikamissbruk. kan filosoferna och de renläriga fråga vad som skiljervårt förslag från kravet på att missbruk av narkotika skall vara straffbart. Enviktig skillnad är att vårt förslag innehåller en precisering. Det finnsdäremot litet olika tolkningar av vad som menas med missbruk av narkotika. Ipraktiken torde de flesta som ställt sig bakom detta krav önska att det skallbli straffbart att vara narkotikapåverkad. Dagens debatt har ju också påvisatsvårigheterna. Detta har jag haft klart för mig redan när vi skrev motionen.Att vara narkotikapåverkad är nämligen inte någon gärning, utan ett tillstånd.Eftersom det bara är gärningar som kan straffbeläggas, måste det finnassärskilda förutsättningar som t. ex. gäller i vägtrafik, sjöfart, luftfart ochmilitärtjänst, då själva påverkan anses utgöra en straffbar gärning. I detpraktiska fallet, t. ex. när missbruk förekommer i en grupp, blir det, somredan redovisats i debatten, enligt vårt förslag straffbart att ta i haschpipan,om man är medveten om vad den innehåller. Enligt "missbruksvarianten"är det att vara haschpåverkad. I praktiken täcker vårt förslag allasituationer, eftersom det allfid måste finnas någon som tagit i pipan. Vårtförslag har emellertid inte de olägenheter med osäkerhet i rättstillämpningensom "missbruksvarianten" har. Jag hoppas och tror att det med det sagda framgått attutskottet på något sätt har underskattat frågan om "handhavandet".Samtal med enskilda forskare, socialarbetare och polismän har övertygat mig omatt det ute på fältet upplevs som ett problem att man inte kan ingripa medrättsliga metoder när man upptäcker förekommande spridningseffekter. Enskilda polismän och åklagare har inte tillräckligt stödi lagstiftningen. Det skapar osäkerhet. Morafallet är bevisande. Polismän ochåklagare vet om svårigheterna. Följaktligen väcks inte några åtal, ävenom handhavandet har spridningseffekter, något som man vill motverka. Deåklagare som har försökt att provocera fram prejudikat har ju inte varitsärskilt framgångsrika. Om Moratolkningen blir vägledande rättspraxis och omriksdagen har uppfattningen att det är angeläget att få fram en annan praxisvid åtalsprövning, måste ändra narkotikastrafflagen. Så enkelt harjag bedömt sakfrågan. finns det en öppningsventil i utskottsmajoritetensskrivning. Där skrivs följande: "I detta sammanhang vill utskottet emellertidframhålla det önskvärda i att - såsom departementschefen förutskickar -gränsdragningen i rättspraxis mellan innehav i narkotikastrafflagens mening ochkonsumtion av narkotika ägnas uppmärksamhet. Om det straffria området förhandhavande av narkotika sådant det utvecklas i rättstillämpningen skulle kommaatt visa sig varastörre än som är motiverat av de skäl som talar mot en utvidgadkriminalisering, anser utskottet att lagstiftningsåtgärder måsteövervägas." Jag ville gärna påpeka denna öppningsventil. Detta visartrots allt att man i utskottet inte varit så säker i sitt ställningstagande,och inte heller departementschefen, att man inte velat ha denna ventil. Jaghoppas verkligen att man inom departementet är uppmärksam och ser om det ändåinte är ett skönhetsfel, såsom vi har försökt att påpeka. Man kan naturligtvisställa sig frågan: Varför engagerar man sig så hårt i en detaljfråga -handhavande av narkotika? Då kan jag, herr talman, säga att jag åtminstone i 15år talat här i och utanför den om "den lilla marknaden",dvs. den marknad där narkotikabrukaren svarar för spridning bland nybörjarna.Detta har jag bedömt som kärnan i vår kamp mot narkotikan. Då måste insatsernabörja där. Vi måste få bukt med problemen och skapa det narkotikafriasamhället. Vi måste börja verka på den "lilla marknaden". Denstraffria sektorn, som jag här talat om, är en oroshärd, och den måstesamhället upptäcka om den ännu inte upptäckts. Det kan synas föga meningsfullt att som i mitt fall yrkabifall till en enskild motion. Den borgerliga reservationen nr 3 har vissainslag, som jag skulle kunna ansluta mig till, men man har här sammanfört ettantal motioner, däribland vår motion 74. Tyvärr har det dessutom lagts till ettantal motiveringar och yrkanden som gör det omöjligt för mig att ansluta migtill denna reservation. Då återstår endast en sak, herr talman, och det är attyrka bifall till min egen motion 74. 65BLENDA LITTMARCK (m): Jag är rädd att jag inte kommer med någradirekta nyheter. Eftersom man när man vill få någonting genomdrivet skallupprepa detta, kommer jag att säga en del som redan är sagt. Först, herr talman, måste jag uttrycka min sorg över detutfall som gjorde när han inledde dagens debatt.