prot · G80986 · 1984-12-31 00:00:00 — När övriga i utskottet inte går med på detta förslaginnebär det antingen att man inte vågar eller att man inte vill ha en sådanförutsättningslös utredning. Man vill inte ens utreda frågan om de oföddabarnens rätt att få leva. Den frågan borde egentligen inte behöva utredas, utandet borde vara självklart för alla människor att man inte skall ha rätt att medberått mod ta det liv som har börjat. Jag har tagit upp den här frågan förut. Detär märkligt hur man försöker sno sig och svänga sig på alla sätt för att kommaundan den. hänvisade man till abortkommitté - manpåstod att den kommittén skulle behandla frågan. Men kommittén hade, såvitt jagförstår, inte ens rätt att föreslå någon ny lag. Utskottet hänvisade ändå heltfräckt till den, eftersom man inte ville ta i frågan. Det är nämligen enbrännhet fråga. Sedan hänvisade utskottet till utredningen om barnens rätt -mendär har man inte gjort någonting - och hänvisar man till inseminationsutredningen,att den utredningen skall göra någonting. Men den utredningen har, såvitt jagförstår, inte några direktiv om att utreda frågan om en ny abortlagstiftningsom utgår från att barn skall ha rätt att leva! Eller har utredningen det? Jaglyssnade till statsrådet . Det var sorgligt att höra att statsrådet inte hade ett enda ordatt säga om de ofödda barnens rätt att leva. sade att abort är ennödfallsåtgärd när familjeplaneringen har misslyckats. Det är alltså över 30000 misslyckade familjeplaneringar i som leder till abort,förutom dem som inte leder till abort -jag bara konstaterar det. Grundförutsättningen är,som jag ser det, att vi inte har rätt att ta dessa liv. Ettpar andra frågor som berörs i betänkandet tycker jag är mycket väsentliga.Tyvärr har vi inte några reservationer där. Denena frågan är sjukvårdspersonalens rätt att slippa medverka vid abort. Det ärinte alldeles givet att personalen har den rätten. I socialstyrelsensanvisningar säger man att abortverksamheten så långt möjligt skall organiserasså, att personal som finner det oförenligt med sina etiska och religiösauppfattningar att medverka vid abort inte bör tas i anspråk för sådanaarbetsuppgifter. Det står inte att dessa människor "inte skall" utanatt de "inte bör" tas i anspråk, och det står att man "så långtmöjligt" skall organisera arbetet på det sättet, inte att man absolutmåste organisera arbetet så. Dettaleder till att en del människor inom sjukvården haft mycket stora problem. har kontaktat mig och sagt: Vi kommer inte ifrån detta, utan vi är tvungna- annars måste vi söka ett annat arbete. Jagtycker att det skall vara självklart att vi skall ingens samvete tvinga. Förrstod det i lagen att vi inte har rätt att någons samvete tvinga eller tvingalåta. Jag tycker inte att vi skall ha rätt att tvinga sjukvårdspersonal - somhar tagit sitt jobb för att rädda liv, för att medverka till att människorskall bli friska - att delta i dödens tjänst, att döda liv. Därför har jagyrkat på att vi skall ha en lag som ger dem denna rätt. Tyvärr är det ingen iutskottet som har reserverat sig för det. LinneaHörlén har gjort ett yrkande i motion 158, yrkande 2, där hon tar upp problemetmed barnmorskeeleverna som under sin utbildning tvingades handla i strid medsitt samvete för att få sin legitimation. De tvingades sätta in spiraler, trotsatt de ansåg att det var oförenligt med deras etiska uppfattning. i motionen att ett sådant förfarande av bl. a. katolska kyrkan jämställsmed abort. Det tycker jag är riktigt. Härkommer vi in på frågan om man skall tvinga någon att mot sitt samvete, mot sininnersta övertygelse, delta i en verksamhet som står i dödens tjänst, när manvet att det är fel, när man vet att det är mot ens samvete och innerstaövertygelse. Jag tycker inte det. Jag tycker att det är självklart att de härfrågorna skall lösas på ett sådant sätt att vi räddar liv, att vi inte tar livoch att vi tar hänsyn till sjukvårdspersonal och andra som harsamvetsbetänkligheter så att de inte tvingas till något på detta område och attde inte tvingas att söka andra tjänster och därmed få så att säga yrkesförbuddärför att de har samvetsbetänkligheter. Meddet anförda vill jag yrka bifall till reservation 1 och även till motionerna1629, 153 och 158 yrkande 2. 67 () replik: Bara ett par ord. Vi känner alla till AllanÅkerlinds inställning, och jag skall inte polemisera mot honom i stort. Men jaghoppas att han förstår vad han har sagt här, nämligen att det inte är motregering eller riksdag han i själva verket riktar denna anklagelse utan det ärmot de 30 000 kvinnor som gör abort. Det är de som är målet för hansyttrande här om mord. begär en utredning. Med dengrundinställning har behövs det ingen utredning, eftersom det ärett förbud han vill ha, och det behöver man inte utreda. Men jag förmodar attvi förstår vad ett förbud skulle innebära. Då skulle vi få tillbaka de illegalaaborterna och det smutsiga hantverk som vi kanske har glömt bort men somhistorien har många exempel på. I socialutskottet har vi tidigare uttalat oss i fråga omdetta, och utfärdade en bestämmelse om attvårdpersonal har rätt att vägra medverka vid abort, om de av religiösa elleretiska skäl önskar det. 68 () replik: Det här sista uttalandet angåendevårdpersonalen är jag tacksam för. Men när det gäller vilka som skall anklagas vill jag säga,att vi kan aldrig komma ifrån att det sker saker som är orätta. Frågan äremellertid om regeringen och vi som sitter i skall legalisera det somär fel. Det är detta jag vill att man inte skall göra. förhåller det sig ju så, attmajoriteten i utskottet inte ens vill vara med om att förutsättningslöst utreda- som sade - de här frågorna om en ny lagstiftning som tar hänsyntill barnen. Man vill alltså inte ens vara med om att utreda detta. Det ärprecis som sade, att jag för min del har den uppfattningen, attfrågan egentligen inte behöver utredas, för det är så solklart att man skall tahänsyn till de ofödda barnens rätt att få leva. Egentligen borde saken alltsåinte utredas. Men det som är förvånande är att utskottets majoritet inte villvara med och diskutera detta, att man som sagt inte ens vill vara med ochutreda frågan. Att man inte vill vara med om att göra det tycker jag äregendomligt. 69KARIN (): Debattklimatet i abortfrågan var faktiskt ettannat när frågan diskuterades än när den diskuteras nu imitten av . De som förespråkar en fri abort har funnit att man kanskeförenklade frågan genom att begränsa den på det sätt som man uppenbart gjorde.De som förspråkade en skärpt lagstiftning har funnit att det kanske inte varden lagen som skulle kunna åstadkomma en förändrad inställning i abortfrågan.Utredningen som ligger till grund för dagens debatt har bidragit till att ökaförståelsen för orsakssambandet mellan människors livsvillkor och utsatthet ochderas beslut i en abortsituation. Tonläget är något mera nyanserat i dagensdebatt från båda lägren, frånsett det inlägg som vi helt lyssnade till.Problemet är för den skull inte löst. Alla tycks nu vara mera överens om attdet krävs samlade insatser för att förändra de aborttal vi redovisar.Trots att vi vet att aborttalen är lägre än de som kan förväntas med vetskap omden osäkerhet som finns i preventionen kan vi inte ge upp de medvetnasatsningar som skall leda till ännu bättre resultat. Abortinnebär alltid, för den abortsökande, ett beslut som föregås av längre ellerkortare ambivalens. I den rapport abortkommittén lämnade och som fick namnetBilder och röster med intervjuer bland kvinnor och sjukvårdspersonal, framgårdetta klart. Ambivalensen gäller även sjukvårdspersonalens inställning. Enläkare säger exempelvis att hon eller han inte stött på kvinnor som uppleveraborten enkel. En sjuksköterska anser att tyvärr finns det alltför många somtycker att aborten är enkel och okomplicerad. En kvinna säger att hennesinställning till abort tidigare varit negativ, och att hon då inte skulle kunnatänka sig att göra abort. Hon har närmast sett det som mord. när hon självkom i den här situationen såg hon det annorlunda. har tagitintryck av detta. Det huvudsakliga arbetet har varit inriktat på att ge endjupgående bild av hur abortlagen praktiskt kommit att tillämpas och attkartlägga såväl positiva som negativa effekter av den nya lagstiftningen.Mängder av statistiskt material har sammanställts och slutsatser har dragits pågrundval av det underlaget. Detfinns klara regionala skillnader när det gäller abortmönster, preventivmedelsrådgivningoch aborttal. Här inverkar, skriver utredningen, troligen en mängd samverkande faktorer:befolkningsstruktur, traditioner, samlevnadsmönster, arbetsmarknad,preventivmedelsvanor och mycket mera. Tydligt är dock att de höga aborttalenfinns i våra städer och främst de tre storstadsområdena. har denhögsta abortfrekvensen per 1 000 fertila kvinnor i riket. Stora skillnaderfinns dock mellan kommuner i länet. Högst ligger , medan ochNynäshamn har aborttal betydligt under riksgenomsnittet. Variationerna ärlikartade i riket som helhet. Det vore önskvärt om landstingen bröt ner sinstatistik till att gälla kommuner. Detta skulle underlätta planeringen avinsatser för att förebygga en abortutveckling som är negativ. De fem lägstaaborttalen återfinns i , , , ochVästerbottens län. En minskad abortbenägenhet i storstadsområdena, därbefolkningsunderlaget är stort, skulle klart påverka aborttalen. En aldrig såstor minskning i glesbygdslänen avspeglas däremot knappast i rikssiffrorna. Detär alltså i storstadsområdena som de tyngsta insatserna måste göras. med mera personligt innehåll och där abortvården ingår som ennaturlig del skulle avlasta de stora sjukhusen, vid vilka en stor del avverksamheten på grund av hög arbetsbelastning riskerar att bli utförd enligtlöpandebandsprincipen. Kravetpå en ny abortlag för att därigenom säkerställa fostrets rättsliga ställninginnebär, förstår jag , också ett krav på att förbjuda abort. Alla känner nogen bävan inför att vi legaliserat abortingrepp, men med hänsyn tillden situation som föranlett beslutet kan vi ej avstå från abortmöjligheten. Jaghyser respekt för den som inte vill anamma nuvarande abortlag, men med de skälsom jag har att anföra anser jag att vi ändå bör arbeta vidare med nuvarandelag. länder där abort är förbjuden pågår en smutsig och livsfarlig illegalabortverksamhet. De s. k. änglamakerskornas verksamhet ligger inte så långttillbaka i tiden att vi kan ha glömt den syssla dessa åtog sig när möjlighettill legal abort inte fanns. Vi politiker måste också ta hänsyn tillverkligheten, den förändras inte till det bättre genom förbud. Verkligheten kanbara förändras genom målmedvetna insatser för att förhindra att abort skallvara det enda alternativet i en svår situation. I det arbetet har vi kommit enbit på väg. Vi har erfarenheter av insatser som gett resultat. Hade allamänniskor i vårt land samma inställning som människorna i ochVästerbottens län, vore situationen förvisso mycket annorlunda. Delat ansvar,säkrare preventivmetoder med färre biverkningar, ökad satsning påsamlevnadsundervisning, god tillgång till rådgivning är en del av de insatsersom måste tillförsäkras resurser i detta sammanhang. Besökvid mödravårdscentral för att bekräfta en graviditet får inte medföra attabortfrågan nödvändigtvis förs in i samtalet. Det är ett flertal sådanaepisoder som ligger till grund för mitt motionskrav om att utgångspunkten förett sådant samtal bör vara det väntade barnet. Jag erkänner att det är svåraavvägningar som måste göras, men lyhördhet och mognad hos den tjänstgörandesjukvårdspersonalen, oavsett om det är en barnmorska eller en läkare, skullekunna förhindra ett sådant bemötande. Även en 19-årig flicka kan vara heltinställd på att föda sitt barn - det kan vara planerat. Detsamma kan gällaäldre kvinnor, som ofta möts av sådana frågor. Det är därför viktigt attpersonalen inom mödravården och i det förebyggande arbetet får god handledningoch vidareutbildning. början av graviditeten kan en utvecklingskris uppstå. I en studie över depsykologiska konsekvenserna av en graviditet som finns med i utredningsunderlagetframhålls den psykiska störning som ofta återfinns hos kvinnor som befinner sigi ett tidigt stadium av en graviditet. Studien visade att kvinnorna led avparanoida föreställningar, depressioner m. m., och att de var klart medvetna omdetta. Symtomen var av den arten att de påfallande ofta gick över av sig självaeller med enkla stödinsatser. Detta tycker jag är väsentligt att känna till förden som arbetar med blivande mödrar. Symtomen var ett uttryck för den omställningoch bearbetning som pågick i och med graviditeten. Härvid spelar ett gottförhållande till mannen stor roll, men stödpersonen behöver dock inte alltidvara just mannen utan även sjukvårdspersonalen kan vara den stödjande. Dettatycker jag underbygger mitt krav på ett taktfullt uppträdande av berördpersonal. Socialstyrelsensroll i det förebyggande arbetet har varit högst påtaglig och agerandethandfast. Genom medverkan i olika projekt initierades en utveckling som visadesig ge resultat i färre abortingrepp. Detta kunskapsmaterial måstenaturligtvis spridas, men praktiska medverkan är inte längrenödvändig för att föra det arbetet vidare. har omorganiserats, ochdet är meningen att det abortförebyggande arbetet fortsättningsvis skall drivasi landstingens regi med samarbete inom länen mellan skolmyndigheter,föreningsliv och kyrkor samt genom föräldrainsatser. roll hardärmed förändrats, och det är möjligt att det inte ännu fullt ut fungerar somdet är planerat. Den utveckling som är på gång visar dock inte attslutresultatet försämras. Åtgärder för att tillgodose behovet av speciellainsatser skall fortsättningsvis initieras av , som skall ha ettövergripande ansvar. Exempel på åtgärder med sådan inriktning är insatser föratt tillgodose invandrargruppernas speciella behov. Med detta betänkande har utredningens arbete avslutats.Våra lagar har till viss del förändrats, men någon dramatisk förändring är detinte fråga om. uttalar med dagens beslut sin mening om hurfamiljeplanering och abort skall bedrivas. Nya rön och nya erfarenheter kommerhela tiden att göra det nödvändigt att följa abortutvecklingen. De utredningarsom nu behandlar fostrets rättsskydd kommer kanske att förändraförutsättningarna - därom vet vi ingenting. Förbättrade möjligheter attklara för tidigt födda barn kommer kanske att förändra praxis när det gällersynen på överlevnadsmöjligheter för vid senaborter. Detta betyder att viej kommer att kunna slå oss till ro, utan att vi återigen måste taställning till abortlagens tillämpning. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall tillutskottets hemställan i dess helhet och avslag på de reservationer som finnsfogade till betänkandet. Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 70LINNEA HÖRLEN (fp): Bara några ord med anledning av motion1984/85:158, som handlar om rätt för barnmorskeelever att följa sin etiskaövertygelse i fråga om inprovning av s. k. spiraler som preventivmedel.Utskottet har avstyrkt yrkandet i motionen. En uppföljning i kammaren av utskottets avslagsyrkandeinnebär att en handfull människor aldrig får sin legitimation som barnmorskordärför att de inte vill handla i strid med sina samveten. Denna lilla grupp ansernämligen att inprovning av s. k. spiral som preventivmedel är liktydig medmedverkan till abort. Idén med spiralen är ju att den skall stöta bort detbefruktade ägget. kan man ha delade meningar om när embryot skallbetraktas som ett självständigt liv, som kan aborteras. En del anser att så ärfallet fr. o. m. att embryot fäst sig i livmoderkakan. Andra menar att det kanbetraktas som ett först när anlagen till hjärna och nervsystem blirskönjbara. De aktuella eleverna menar att själva sammansmältningen av ägg ochsädescell innebär tillkomsten av ett nytt liv, en uppfattning som f. ö. delasav stora grupper inom, men framför allt utom vårt lands gränser. Man må havilken uppfattning man vill i den frågan. Vad vi i sedan gammaltbetraktat som självklart är att varje medborgare skall ha rätt till lagskyddadsamvetsfrihet. När det gäller färdigutbildad sjukvårdspersonal har vianvisningar från som ger tillräckliga garantier för att den somav samvetsskäl finner det omöjligt att medverka vid en abortoperation skallslippa detta. Elever under utbildning skall däremot inte tillerkännas samma rätt.Det handlar, väl att märka, inte om dessa elevers vägran att tillägna sig dettekniska kunnandet. Det kan de tänka sig att lära sig genom att öva påkamrater, om de efteråt också får avlägsna spiralen. Men de vill inte medverkai en realistisk situation. Svenskt utbildningsväsende, som i andra avseendensträvar efter så stor flexibilitet som möjligt, ger inte utrymme för dennaobetydliga variation i utbildningsschemat. Jag inser det hopplösa i att i detta skedevinna framgång för min motion i kammaren, men jag kunde inte underlåta att geuttryck ål min besvikelse över att hänsynen till den enskilda människanssamvete väger så lätt gentemot stelbent byråkrati i svensk förvaltning. 71 MARGARETAPERSSON (s): Den motion som och jag harskrivit handlar om aborter efter på grund av befarad fosterskada.Den har diskuterats en del tidigare i debatten, men eftersom jag är motionärvill jag ändå säga några ord. Efter skall abort beviljas endast om"synnerliga skäl" föreligger. I abortkommitténs betänkande kan man läsa att samtligaansökningar om abort har beviljats då det huvudsakliga skälet har varitfosterskada. rättsliga råd låter föräldrarnas önskan ochbedömning vara avgörande, och man har avstått från att försöka"gradera" fosterskador. Det är just indikationen fosterskador som ökar bland demycket sena aborterna. Så sent som i 23:e-24:e graviditetsveckan beviljades underett år elva aborter på grund av befarad fosterskada. Dessa elva stod för nästanhälften av de beviljade ansökningarna i 23:e-24:e veckan. Gränsen förlivsduglighet går med nuvarande medicinsk kunskap nästan här. Detta gör attsocialstyrelsen endast i ett mycket fåtal fall beviljar abort i ett så sentskede. Ändå, och jag upprepar, så står det att läsa i abortkommitténsbetänkande att abort alltid har beviljats när man som skäl har angettkonstaterad eller befarad fosterskada. I samma betänkande redogörs också för att befaradfosterskada i vissa fall har varit eller Klinefelters syndrom. Det är,som har sagts tidigare, två ovanliga kromosomavvikelser som innebär sterilitetmen i övrigt endast smärre avvikelser från det normala. Ändå har socialstyrelsenbeviljat abort i samtliga fall, trots att graviditeten varit så långtframskriden. I kommitténs betänkande framgår också att föräldrarna som söktabort av dessa skäl uppgivit att barnet är svårt skadat eller "svårtmissbildat". Det framstår som helt klart att föräldrarna uppenbarligeninte fått en tillfredsställande information. Ändå har beviljataborterna. Man frågar sig varför, eftersom det handlar om människor som önskatbarn. planerat barn och sedangenomgått fosterdiagnostik. De är alltså socialt förberedda för ett barn.Förmodligen skulle kanske inte alla men många av dem, om de fick en riktiginformation, inte lika tveklöst begära abort, eftersom barnet är efterlängtat.Utskottet har ju också i tidigare sammanhang uttalat att man skallvara mycket försiktig med fosterdiagnostik när det gäller den här typen avlätta skador. Detbetänkande vi har att behandla här baseras på propositionen om familjeplaneringoch abortvård. I propositionen slås fast att aborterna skall ske på sammagrunder som . Utskottet tillstyrker detta förslag. Menuppenbarligen har utskottet tagit intryck av oss motionärer. Man säger nämligenatt "fosterskada naturligtvis inte 'automatiskt' kan betraktas som ettsynnerligt skäl". Man förutsätter också att gör ennoggrann prövning av de fall där abort sökts på grund av befarad fosterskada.Det var precis vad vi ville med vår motion. Jag är glad över att utskottet såklart har markerat att abort inte automatiskt skall beviljas av dessa orsaker. Socialstyrelsenmåste därmed förändra sin handläggning av dessa ärenden. Jag noterade också medtillfredsställelse hur utskottets talesman hårt tryckte på dettai dagens debatt. Vimotionärer har velat ta upp den här frågan därför att den är sä central förmänniskosynen i vårt samhälle. Fosterdiagnostikens fortsatta villkor utredsjust . Ändå vill vi redan markera att konstaterade skador hos ett fosteraldrig får betraktas som en given eller självklar orsak till abort. Omsamhället, myndigheterna och allmänheten anammar ett sådant synsätt, ja, dåfinns risken att man indirekt anammar ett synsätt som går ut på atthandikappade har ett människoovärdigt liv. Menså är det ju inte! Om människor med handikapp skall få ett bra liv berornaturligtvis delvis på hur omgivningen och samhället möter personen. Det voreen fariig utveckling om människor tog till sig uppfattningen att alla skador,små som stora, innebär att man inte berättigar ett barn att få födas. Jagtror att handikapprörelsens djupa ovilja mot dessa aborter, där orsaken endastär en mindre fosterskada, sammanfaller med vad de flesta kvinnor känner.Utvecklingen på fosterdiagnostikens område väcker djup olust och delvis ångesthos många kvinnor. Det är viktigt att vi snart utformar regler för den framtidafosterdiagnostiken och att vi , som vi gör med dagens betänkande, tar avståndfrån ett synsätt som inneburit att alla befarade fosterskador automatisktaccepterats som abortindikation i ett sent stadium. 72 (): Den proposition som förelagts och det betänkande somsocialutskottet nu avlämnat beträffande familjeplanering och abort återspeglaregentligen mycket litet av de fakta och den kunskap som förmedlades iabortkommitténs betänkande. Detta är i och för sig naturligt. Resultatet avabortkommitténs arbete är huvudsakligen användbart för sjukvårdshuvudmän ochsamhällsforskare, och relativt litet faller konkret inom riksdagensbeslutsområde. Den samlade kunskapsmängden är dock väl 6Riksdagens protokoll 1984/85:86-8 Nr 86 värd att ta vara på även för demsom långsiktigt har att svara för lagstiftning Onsdagenden pådetta svåra område. 20februari 1985 hade mycket striktadirektiv och fick inte ifrågasätta abortlagens huvudprincip, nämligen kvinnans självbestämmanderätt, och Familieplanerins '"® heller tidsgränserna. Jagtvekar inte att säga att detta i hög grad och abort underlättade kommitténs arbete. Vislapp de svåra och kontroversiella frågorna.Vi kunde koncentrera oss på faktainsamling och utvärdering av erfarenheter. Jagtror att det var värdefullt . Men detta gör alltså att abortkommitténs utvärdering inteheller kan tas till intäkt för att avvisa omprövning av huvudprinciperna iabortlagen om den medicinska, tekniska eller sociala utvecklingen skulle visaatt detta är nödvändigt. Vissa av abortkommitténs resultat borde också kunnaanvändas bättre. Det är således abortkommittén och inte, som man kan tro närman läser betänkandet, regeringen som har funnit att satsningarna pålättillgänglig och effektiv preventivmedelsrådgivning och en god sex- ochsamlevnadsundervisning bl. a. åstadkommit en i västvärlden unik och positivutveckling när det gäller tonårsgraviditeter och tonårsaborter. Detta finnsnoggrant belagt i abortkommitténs betänkande. Att som statsrådet ochutskottsmajoriteten tro att man även skulle kunna tillhandahålla entillfredsställande eller ännu bättre utbyggd preventivmedelsrådgivning genomutökade telefontider och genom att förlägga mottagningarna påpreventivmedelsmottagningarna till rätt tidpunkt - det tror jag äralltför optimistiskt. Men att åandra sidan kräva en formell satsning på utbyggnad av de egentliga preventivmedelsmottagningarna till en kapacitet av 500 besök per 1 000 kvinnor och år är lika orealistiskt. , som ju satt med i kommittén, vet att kommittén starkt understryker osäkerheten i den statistik som finns från de olika landstingen. Detta beror framför allt på att en storoch okänd del av preventivmedelsrådgivningen sker så att säga alldeles gratis och i förbigående i samband med läkarbesök, framför allt inom den gynekologis- ka vården, av annan orsak.