prot · G80915 · 1984-12-31 00:00:00 — En tredjedel av det vallöfte somvar ett av viktigaste i valrörelsen är som bortblåst. Vi är inte kritiska mot nedgången i byggandet från 1982och fram fill . Det är snarare en nödvändig anpassning fill den situationsom vi har haft på bostadsmarknaden med många tomma lägenheter. Men vi ärkritiska mot def sätt på vilket valrörelsen bedrevs och de övergivna vallöftensom vi har sett så många exempel på. Bostadsbyggandet är bara ett exempel. Detsamma gällerpensionerna, Def gäller besparingarna, def gäller kommunerna och det gällerskattereformen. I vissafall var def bra att de här löftena övergavs, men det var omoraliskt avsocialdemokraterna att ställa uf dem på det sätt som man gjorde. Låt mig ta ytterligare ett exempel, nämligenskattereformen. skrev i omskattereformen följande; Socialdemokraterna står orubbligt fast vid uppgörelsen.Människorna skall veta atf de kan lita på vårt ord, vet människorna, och vi som var med om skatteuppgörelsen,att det kunde man inte göra. Den fråga vi ställer oss är; Var def av oförståndeller enbart i taktiska syften som man bedrev en sådan valrörelse 1982? Jagtror att - denna skarpsynta analytiker av svensk politik- kom mycket nära sanningen när det skrev följande;"Att en nära nog oövervinnelig valseger ändock uppnåddes, pekar med alltydlighet å, att de framtagna vallöftena fullt ut täckte sin funktion, d.v.s.att erövra regeringsmakten - men får detta naturligtvis ej i efterhandmisstolkas så, aft ex.vis en värdesäkring av pensioner resp. skatternödvändigtvis måste upprätthållas annat än i förhållande till en tänkt, ännustörre försämring av desamma, för att här taga blott ett typexempel." Det var många som förfördes av de toner som slogs an ivalrörelsen , men alla gick inte på bluffarna. DN-journalisten ett valmöte som hade nere i , och närhan refererade det gjorde han också följande iakttagelse; Barnen lyssnar och tittar, och ta mig tusan så tror jaginte att de tittar en extra gång, för barn har en lustig förmåga att sekejsaren utan kläder. Det är alltid frestande när man är i opposition att lovaför mycket, och jag skall gärna medge aff vår historia säkert också uppvisarett och annat exempel på det, men alla tidigare rekord måtte ha slagits undersocialdemokraternas tid i opposition. Vi har sett, skrämts och lärt av detexemplet, och därför har vi satt målet för vår oppositionspolitik högre än tidigare.Vi skall föra en realistisk och sammanhängande oppositionspolitik. står för socialt ansvar utan socialism.Socialt ansvar innebär bl. a. att vi vill ha och arbeta för en ekonomi ibalans. Det finns många strukturella problem i svensk ekonomi som vimåste arbeta för att lösa, och def finns dess värre inga enkla vägar att gå, omvi skall klara dem. är det nödvändigt atf vi beträder den svåra vägenför aff kunna klara jobben och välfärden. Förutsättningen för detta är en stramfinanspolitik, en stram budgetpolitik. När vi gick in i den högkonjunktur somvi just nu upplever kulmen av borde vi ha stramat åt härdare än vad regeringenhar varit beredd att göra. Då hade det också blivit lättare att klara deambitiösa inflafionsmål som regeringen har ställt upp. Vi har sagtatf den budget som regeringen lade fram var för svag. Vi harföreslagit en stramare budget. Vi har fått kritik från regeringen för att vi harföreslagit den här uppstramningen. Regeringen har sagt aft man har hamnat exakträtt. I en intervju - alltså t.o.m. innan budgeten lades fram - meddelade affärers läsare att man redanpå hade förstått att def behövdes en åtstramning på exakt 7,5miljarder kronor. Liksom av en händelse var det precis det resultatet manuppnådde i den sparplan som man lade fram . Det är för litet, sade vi, och utvecklingen har gett ossrätt. tvingas regeringen till panikåtgärder - precis som , när manklampade in i avtalsrörelsen med helt oplanerade åtgärder. Regeringens oförmåga att ta itu med de strukturellaproblemen när den goda konjunkturen hade medgett det gör att att vi går in inästa lågkonjunktur med en svagare ekonomi och sämre förutsättningar att lösasysselsättningsproblemen än . En stramare budgetpolitik måste enligt vår mening bygga pålägre offentliga utgifter. Vårt land har slagit huvudet i skattetaket. Detfinns inget utrymme ytterligare för skaftehöjningar. Ändå är det den enda vägsom regeringen i praktiken vågar beträda. Man föreslår den ena skattehöjningenefter den andra. I raden av skattehöjningar, som mina kolleger har kommenterat fråntalarstolen, kommer senast på listan fastighetsskatten och ett antalpunktskatter som presenterades i går. kommer, med undantag för skatten på alkohol,att säga nej till dessa skattehöjningar. Däremot menar vi att det är viktigtatt sänka marginalskaften. Även efter 1985 har världens mestprogressiva inkomstskatteuffag. Progressiviteten i det svenska skattesystemethar blivit orimlig. Jag vill påstå att vi här har atf göra med ett av deabsolut största ekonomisk-polifiska problemen . Skattereformen, somgenomförs , räcker infe. Progressiviteten måste nerytterligare. har föreslagit att många fler människor skall kunna fä behålla åtminstone hälften av en inkomstökning. Vi menar atttaket skall sänkas till . Jag utgår från atf delar min bedömningav marginalskatternas vådor och av den önskvärda marschriktningen. Därför blirmin fräga fill statsministern: När kommer regeringen atf lägga fram förslag omfortsatta marginalskattesänkningar? Socialt ansvar innebär ocksä arbete förgamlas och handikappades rätt till ett eget rum eller en egen bostad. Detfinns över 50 000 människor i som tvingas bo i flerbäddsrumtillsammans med människor som de infe själva har valt atf bo ihop med. Tänk ersjälva att varje minut av dygnet leva inför öppen ridå med sin glade, sorg ochsmärta, sin gråt, förvirring och oro, sina måltider och sin hygien ständigttillsammans med andra! Det är inte en människovärdig situafion. Def är en av1980-falets viktigaste socialpolitiska uppgifter att ändra pä dessaförhållanden. Man skulle kunna tänka sig atf def skulle vara lätt att nåpolitisk enighet om detta, men det är def uppenbarligen inte. Socialdemokraterhar markerat atf man sätter andra mål högre. Densocialdemokratiska majoriteten i bosfadskommiffén har föreslagit att man skallinföra en ny trångboddhetsnorm, men inte för de gamla och handikappade utanför unga och friska barnfamiljer. Frånregeringshåll har man meddelat att den vikfigaste socialpolitiska reform mannu har aft genomföra är en förbättrad delpension, alltså förbättrade förmånerför dem som väljer aff gä i delpension vid 60 ärs ålder. När vi har sagt aftden satsningen står i motsatsställning till utbyggnaden av egna rum eller egnabosfäder för gamla och handikappade, svarar man frän regeringshåll; Vi skallgöra allting . Att bygga uf delpensionen på det sätt som föreslagitskostar . Inbilla mig inte att man kananvända denna halva miljard fill mer än en sak! I valet mellan delpensionen ochsatsningen på gamlas och handikappades bostadsförhållanden väljer folkpartietatt satsa på ett eget rum eller en egen bostad för gamla och handikappade. har presenterat ettförslag till förbättringar för barnfamiljerna . Detligger i alla människors intresse att skapa rimligare förhållanden förbarnfamiljerna i vårt land, inte minst därför att barnen skall få en bra grundatf stå på. Det är dessa barn som skall ta över efter oss när vi en gång blirpensionärer och som skall kunna försörja oss pä ålderns höst. Det är viktigt när man utformar ett sådant stöd förbarnfamiljerna atf det infe görs så atf marginaleffekterna skärps. Det måstelöna sig aft arbeta också för föräldrar till små barn. har vi ettstödsystem för barnfamiljer som i praktiken fungerar pä samma sätt som dengamla sambeskaftningen, vilken formellt avskaffades vid ingången fill1970-falet. I en mycket intressant artikel i den socialdemokrafiskaidétidskriften redovisar forskaren hur defta sysfemfungerar . I extremfall händer det atf kvinnor, som har varit hemma någraår och sett efter barnen och som därefter går ut på arbetsmarknaden, bara fårkvar en enda krona av . som de tjänar, dvs. en enda procent avinkomstökningen. Def finns, skriver i den här artikeln, såledesmånga situationer dä värt nuvarande sysfem knappast kan anses ge kvinnor ochmän möjligheter att på lika villkor förena förvärvsarbete och familjeliv. Det är en skam att vi i , efter detatt Fredrika-Bremer-Förbundet bildades, skall ha kvar en ordning som ipraktiken diskriminerar kvinnorna i samhället. Regeringen vill inte göra något åt detta. Man förvärrar istället situationen genom att fortsätta att satsa på de inkomstgraderadebostadsbidragen och genom att förorda inkomstprövade taxor på dagis. När, OlofPalme, kan vi förvänta oss att regeringen byter fot och försöker ändra på dettasystem? År regeringen över huvud taget beredd att göra det, eller skallrättvisan för kvinnorna skjutas ? Utan socialism, det innebär atf vi slår vaktom marknadsekonomin. Vi tror på enskilda företag, och vi tror på konkurrens.Vi vill stimulera nyföretagande, småföretag och vinstdelningssystem iföretagen. Vi vill sprida ägandet fill fler enskilda människor, och vi villstimulera enskilda alternafiv till den offentliga servicen. Allt detta innebärinfe, vilket brukar påstå när han är ute och häller tal, atfvälfärden minskar. Tvärtom betyder det aff välfärden för människor kan öka. Vi sägernej till socialistiska experiment oavsett i vilken tappning de dyker Vi säger också nej till kollektiva löntagarfonder. interna kampskrifterna har socialdemokraterna aldrig försökt dölja till vaddessa kollektiva löntagarfonder syftar. smyger sig sanningen fram ocksåi motioner väckta här i . I en mofion som väcktes av några prominentasocialdemokrater avslutar man texten på följande sätt; "Föratt långsikfigt lösa de arbefsmarknadsproblem som finns krävs en planmässighushållning av landets resurser samt aft samhället och löntagarna får detavgörande inflytandet över kapitalbildningen." Första namnet under denmofionen var , som sedermera har blivit finansminister. Annars har man i den utåtriktade propagandan oftare ägnatsig åt andra motiveringar. Här erbjuder t.ex. regeringsförklaringen frän hösten1983 flera exempel. a. säger man där aft löntagarfonderna skall medverkatill en bättre kapitalbildning i företagen. Ja, kapitalbildning i sammanhangetförmodar jag innebär att man menar att företagen skall tillföras merriskkapital. Men vad är def som händer? Jo, i verkligheten dränerar manföretagen på riskkapital. Företagen kommer på grundval av 1983 och 1984 årsresultat aff disponera mindre i riskkapital än utanlöntagarfonder. Atf löntagarfonderna i sin tur köper aktier av gamla akfieägaretillför inte företagen en enda krona mer. Skälet till atf den här typen avargument förmodligen aldrig nått fram fill regeringen är aff man vägrar attlyssna. Det finns andra exempel i regeringsförklaringen av år 1983på vad man hoppades uppnå med fonderna. Ett sådant exempel var aff de skullebidra till aff trygga pensionerna. har studerat vilkenbetydelse löntagarfonderna skulle kunna få för pensionerna under förutsättningatt de gav den goda reala avkastning som regeringen hoppades på. Man har visataff bidraget fill pensionsufbetalningarna under återstoden av blirmindre än . Det är ett lägre bidrag än om man hade gjort den särskildaATP-avgiften pä fill en avgift som direkt hade tillförts AP-fonderna. Defär alltså en enda sfor bluff när man går ut och säger aft löntagarfondernaskall trygga pensionerna. Socialdemokrater tycks ibland vara väldigt förvånade överatt det framför allt är småföretagare som tågar i demonsfrafionerna den 4oktober. Man skall infe alls förvånas över def. Tänker man efter det minstaförstår man hur plågade småföretagarna är av löntagarfonderna. Småföretagarnafår vara med och finansiera löntagarfonderna. Men om en liten företagare, somhar tjänat ihop en del pengar, tycker atf han behöver pengarna för att göraframfidssatsningar, investeringar som kan ge flera jobb, och vill ha fillbakapengarna, då finns def bara en möjlighet, nämligen att gä till löntagarfondernaoch säga atf han är beredd aff släppa in dem som ägare i företaget. Det ärmänga familjeförefagare som drar sig för atf fä in ägare av den karaktären iföretagen och som alltså är dömda fill aff bara se pengar försvinna urföretagen. Det finns bara ett sätt aft komma till rätta med det här - att görasmåföretagarna på gott humör igen, och det är vad behöver. Det skergenom aft löntagarfonderna avvecklas, och vi kommer efter en icke-socialisfiskvalseger aff medverka till det. Det är dess värre inte bara löntagarfondernasom är ett exempel pä ett socialistiskt experiment; det finns andraförsökskaniner på gång också. Det senaste är att regeringen i fortsättningenvill utse ordförande i de privata affärsbankernas styrelser. Det vill man göraför aff man skall skaffa sig ett större inflytande, en större makt inte baraöver bankerna utan ocksä över näringslivet i dess helhet. Då frågar man sig;Vad har regeringen för särskild kompetens att avgöra vilka som skall varaordförande i de privata affärsbankernas styrelser? Jag tycker aff det exempelsom finns på att regeringen utser infe bara styrelseordförande utan helastyrelsen inte är något föredöme. Vad ärdet för ordförande i dagensaffärsbankssfyrelser som regeringen egentligen vill komrria ät? År det dengamle hedersmannen i som man vill bli av med? Eller ärdef i S E-Banken, eller kanske i ? Ellerär det . Åsling i som man absolut vill peta?Eller är def kanske rent av i ? sägerregeringen att man i regel skall kunna godkänna de förslag som bankstyrelsernakommer fram med, men def beror bara på att de här förslagen skall föregås av,som def heter i departementspromemorian, formlösa kontakter mellan regering ochbankerna innan de läggs fram. Kan man tänka sig någon värre form avmygelekonomi än atf bygga ett regeringsinflyfande pä formlösa kontakter mellanföretagen och regeringen? Jag vill fräga : Inser intesocialdemokraterna att detta är ett fullständigt vansinnigt förslag? År ni inteberedda att dra tillbaka def här förslaget? Socialiseringsambitionerna är inte slut ensmed defta. Man vill också på olika sätt monopolisera den sociala servicen.Tidigare har behandlat förslag som har gått ut på atf man skallsocialisera sjukvård, barnomsorg, gymnasieskolor och många andra saker. harturen uppenbarligen kommit till tandläkarna. I en utredning som förmodas liggatill grund för en aviserad proposifion fill höstens riksdag föreslår man attfolktandvården skall ta hand om till att börja och 50 %av vuxentandvården. Detta skall jämföras med en andel på ungefär 23 %.Det är svårt att tro atf man inte , när man har klarat av dessa , kommeratt komma på att man kanske skall vidga defta fill . Vi tyckeraft det är utomordentligt bra aff vi har fått en tandvårdsförsäkring i Sverigesä atf människor kan efterfråga tandvård, men vi kan infe se atf def finnsnågon anledning att vi som politiker skall avgöra till vilken tandläkaremänniskorna skall gå. Det måste vara deras fulla rätt att avgöra om de skall gäfill folktandvården eller till den privata tandvården. Def kan inte vara våruppgift aft avgöra om det är 23, 35 eller som skall gå tillfolktandvården, utan det måste människorna själva få bestämma. Därför blir minfräga fill : År socialdemokraterna beredda aft låta människornasjälva bestämma fill vilken tandläkare de skall gä, eller är def givet i defsocialdemokrafiska samhället aff politikerna vet bättre vilken tandläkare vivuxna människor skall uppsöka när vi behöver tandvård? Den frihefsdebaft som vi har haft i Sverigeunder def har på eft intressant sätt belyst de ideologiskaskiljelinjerna i svensk polifik.Den har i hög grad handlat om vilket polifiskt inflytande som skall finnas överenskilda människor, företag och organisationer. arbetar för aft defskall råda en rimlig balans mellan privatliv, marknad och politisk sektor. Enhel del beslut måste fattas i polifisk ordning, men ännu många fler beslut måstefå fattas av enskilda, smågrupper, företag och organisafioner. Mänga gångerkommer deras beslut att strida mot den politiska majoritetens uppfattning, menallt är infe politik och bör inte vara def. Därför är def bara bra om en heldel beslut står i strid med de beslut som skulle fattas av den polifiskamajoriteten; ifall den finge besluta om allt. När man skall avgöra vad som skall beslutas i polifiskordning och vad som skall överlåtas åt andra - enskilda, företag ochorganisationer - måste det ske genom en politisk avvägning. Det är iden diskussionen som de ideologiska skiljelinjerna har utkristalliserats. Den polifiska högern har allfid varit emot en utvidgningav den politiska sektorn. Oavsett hur stor den offentliga sektorn har varit ochoavsett hur omfattande lagsfiftningen har varit, har den polifiska högern iSverige alltid motarbetat ett ökat polifiskt inflytande. Socialdemokraterna, ä andra sidan, ser inga gränser fördet politiska inflytandet. De tycker aft ett samhälle blir mer demokrafiskt jufler beslut som fattas i polifisk ordning. I förlängningen av detta kan vi sedet genompolitiserade samhället, där snart sagt alla väsenfliga beslut fattasav polifiker. vill socialdemokraterna gå snabbare fram och öka defpolitiska inflytandet pä flera områden, ibland är de litet försiktigare. Mendet är bara marschhastigheten, inte marschriktningen, som styrs av denförsiktigheten. Vårt mål är, som sagt, aft uppnå en rimlig balans mellanpolitisk sektor, marknad och privatliv. Vi menar aft huvudproblemet i dagenssamhälle är att den polifiska sektorn har vuxit sig för stark på bekostnad avmarknaden och privatlivet. Vi menar aft vi genom aff avpolitisera och genom atfavstå från att politisera på områden där förslag om politisering föreligger kanöka människors frihet utan atf andras frihet begränsas. Def kan handla omfriheten att påverka sin egen ekonomiska situation. Det kan handla om frihetenaft själv i större utsträckning få avgöra hur de pengar man disponerar närskatten är betald skall användas. Det kan handla om friheten att själv fä väljaden sociala service man vill ha. Det kan handla om friheten att utan någonstatlig förhandsgranskning få pröva egna affärs- och produktidéer ute på denöppna marknaden. Det kan handla om mycket annat. Men det finns också exempel pä hur vi genom utvidgadepolifiska beslut kan öka människors frihet. Ett sådant är atf vi genom en lagmot kollektivanslutning skulle kunna ge människor friheten att själva få avgöravilket politiskt parfi de skall vara med i, om de nu över huvud taget vill varamed i något. Det behövs en ny realism och en nyuppriktighet och ärlighet i svensk politik. Vi vill bidra till aft skapa detta.Det är en bra utgångspunkt för oss polifiker aff behandla andra människor somom de vore lika förnuftiga och kloka som vi eller - om ni hellre vill se det så- lika oförnuftiga och okloka som vi.Människor kan gilla eller ogilla det som vi i folkparfiet stär för, men deskall kunna lita på att vi står vid vårt ord också efter valdagen och att de avoss får höra hela sanningen så långt vi förmår att uttrycka den. Den gyllene regeln i säger; Allt vad ni vill atfmänniskorna skall göra för er, def skall ni också göra för dem. Det är en brahandlingsregel också för oss politiker. AnL 4 LARSWERNER (vpk); För att inga missförstånd skall råda efterdef senaste dygnets olika diskussioner vill jag meddela, i början av mittanförande, aff vi infe delar regeringens uppfattning aff def gär bra förSverige. Jag tror också aff många TV-fittare står frågande inför dettapåstående. Anledningen fill aft vi infe delar den uppfattningen äratt fortfarande 140 000 människor är öppet arbetslösa och att ännu fler ärsysselsatta i olika ärbetsmarknadspolitiska åtgärder - utan hopp om aft kunnafå ett fast och varaktigt arbete inom överskådlig tid. Vi delar infeuppfattningen därför atf vi vet aft arbetslöshetsperioderna blir allt längre,att allt fler blir utförsäkrade ur A-kassorna, atf allt fler mär dåligt ochblir sjuka av den påtvingade arbetslösheten. Vår fråga är; Hur kan man fycka aff "vi är pä rättväg" när inkomst- och förmögenhetsklyfforna växer, när ett fätal gör storaklipp, som hundratusentals människor lever under existensminimum ochtvingas söka och leva på knappa socialbidrag? Vi vet att alla människor som farit illa av de gångnaårens nedskärningar och åtstramningar, och som fortfarande brottas med storaproblem, har mycket svårt att förstå när regeringen hävdar att vi är på rättväg och att regeringen för en optimistisk politik. vet ju dessamänniskor aft tusentals arbetsplatser har försvunnit och aft investeringarna inya arbeten har minskat oavbrutet. Många har blivit arbetslösa, mänga äldre ärutan hopp om atf på nytt kunna få en varaktig sysselsättning. Många ungdomar ärutan hopp om aft kunna få välja yrke och framfid. Ständiga pris- och hyreshöjningar, besparingar ochnedskärningar har gjort aft pengarna räcker allt sämre. En vanlig löntagare harunder tvingats dra in pä bäde def ena och det andra. Mantvingas spara på nöjen och frifidsaktiviteter, tvingas köpa mindre kläder änfidigare och dra in på maten. Man tvingas förbruka pengar som man i och för sighar lagt undan, och man har heller infe räd aff åka på semester. Detta är ju fakta bakom resonemanget atf vi är på rättväg. ställer man sig frågan hur det är med oss som sitter här och fatfarbeslut som direkt påverkar dessa människors situation. Hur mängariksdagsledamöter lever under sädana här villkor? Jag tror inte aff def ärnågon som gör def. Vi har klarat oss ganska hyggligt, medan def stora flertaletvanliga löntagare har klarat sig mindre bra - bl. a. som ett resultat av debeslut som vi har fattat här i . De som med den allra största ivern förespråkatbesparingar, nedskärningar oeh återhållna lönekrav har oftast varit de somdrabbats allra minst av dessa åtgärder som de villatf andra skall underkasta sig. Det är sedan samma personer som med kanske ännustörre iver bekämpat förslag om åtstramningar för högavlönade och förmögna -sådana åtgärder som skulle drabba dem själva. Jag tror att man måstebörja fundera över detta. Def är ju frågor som vi ställs inför som politiker. Omman infe vill medverka till en rättvisare fördelning, om man inte vill stödjade sämst ställda, borde man väl ändå kunna ålägga sig själv samma sparsamhetsom man med stor övertygelse rekommenderar för människor utanför det här huset. Detvar stora grupper som med mycket välmofiverade krav och med förhoppningarbidrog till atf vi fick en annan majoritet vid valet . Löntagarna och defackliga organisationerna ville få ett slut på den lönfagarfientiiga borgerligapolifiken. Pensionärerna hoppades atf deras pensioner på nytt skullevärdesäkras. Barnfamiljerna hoppades på ökad förståelse. Hyresgästerna -framför allt de som bor i hyreshus - hoppades på ett stopp för hyreshöjningarnaoch på en mera socialt inriktad bostadspolitik. Mendet är möjligt att det allra starkaste stödet och de allra hetasteförhoppningarna fanns bland de ännu svagare grupperna i samhället, bland demsom hade drabbats hårdast av den borgerliga åtstramningspolifiken och som hadehaft den minsta kraften aft hävda sina intressen. Det gäller följandegrupper. Dearbetslösa som hoppades på att få ett arbete. Infe minst de många arbetslösakvinnorna och ungdomarna hade mycket stora förväntningar. De lågavlönade somhoppades pä bättre löner och rättvisare skatter. De handikappade - som vi talarmycket om - som hoppades pä aff man äntligen skulle börja lyssna på deras krav.Invandrarna, som infe är en särskilt väl sedd grupp , som hoppadespå lika rätt till arbete, på rösträtt och på inflytande i politiken. Jaghar nämnt de här grupperna, därför aft dessa människor särskih hårt drabbadesav den borgerliga polifiken. De hade särskilt stora förhoppningar om aft dennya majoriteten skulle föra deras talan. De hoppades aff den nya regeringenskulle ta upp deras problem. Med all rätt ställer ju de här grupperna frågan;Vem skall annars föra vår talan om infe arbetarrörelsens parfier, partier somtalar om jämlikhet och solidaritet?