prot · G80916 · 1984-12-31 00:00:00 — höjs bensinpriset med , och utöver vad jagfidigare sagt om belastningen beträffande bilresor har rätten till avdrag förbilresor till och från arbetet begränsats så till vida aff ingen höjning avavdragen för de s, k, fasta kostnaderna numera medges. Denna bilfientliga polifik drabbar särskilt landsbygd ochglesbygd väldigt hårt. Jag frågar finansministern: detta ett led isocialdemokrafisk regionalpolitik eller rättare sagt regeringenscenfraliseringspolifik? Skall befolkningen tvingas fill de stora tätorterna,eller vad är avsikten med denna polifik när def gäller bilen? Den utlovade skattesänkning som skaffeöverenskommelsen är1981 och riksdagsbeslutet innebar har socialdemokraterna svikit, infe baragenom aft låta inflafionen rulla vidare, utan också genom aft ändrauppräkningsfalen och göra vissa ändringar i skafteskalorna. Jag har fidigare ställt frågan fill finansministern - ochjag upprepar den nu: När beräknar finansministern aff man med densocialdemokrafiska polifiken skall uppnå den målsättning som fastslogs iskaffeöverenskommelsen, nämUgen högst i marginalskaft för avinkomsttagarna? Det skulle vara värdefullt aft få ett besked i den frågan,alldeles speciellt efter den 9 protokoU 1984/85:15-16 proposition om basenheten som avlämnats. står fast vid målet i den skafteöverenskommelsesom träffades mellan , och socialdemokraterna. Det är enuppgörelse som trots hänsynslösa krifik ändå fått de storatjänstemanna-organisationerna och att uttala aft det är angeläget aftreformen genomförs. Om även hade kunnat erkänna reformens värdehade vi kanhända haft skatteregler som mera tillfredsställt krav ocksåfrån sida. Med enbart krifik gagnar man inte framtiden. Också företagare har drabbats av den socialdemokratiskaskattepolitiken, genom höjda arbetsgivaravgifter, försämradeavskrivningsmöjligheter och ett nära nog fotalt ointresse av att rätta fillklara orättvisor i skattesystemet-detta t.o.m. när tidigare enhälligthar uttalat sig för en förändring. Jag tänker särskilt på införandet av ettgrundavdrag för egenföretagarna vid beräkning av arbetsgivaravgifter och affegenföretagare skall få göra avdrag för pensionsförsäkringar i förvärvskällan.Varför kan inte regeringen och socialdemokraterna gå med på att fa bort denorättvisa som här finns ? strävan på förefagsskaffeområdet har varit och äraff åstadkomma ett för de mindre och medelstora företagen med storföretagenlikvärdigt skattesystem, både på inkomst- och på kapitalbeskattningens område.Skaften på i företagen arbetande kapital bör fas bort. ex. gödselskaffen, som aldrig skulle ha införts-bör försvinna så snart som möjligt.Sjukförsäkringsavgiften bör anpassas fill hur olika grupper utnyttjar den ochfill antalet sjukdagar, och den bör därför sänkas för småföretagen. Centernsäger också ett bestämt nej fill den nya fastighetsskatten. I den framtida skattepolitiken framstår för mig denviktigaste uppgiften vara att förverkUga den målsättning som fastslogsi treparfiöverens-kommelsen 1981, nämUgen högst marginalskaft för avinkomsttagarna. Detta innebär bl. a. en rätt betydande höjning av nivån förden s. k. brytpunkten. Sedan måste vi ytterligare sänka den direktaskaften och därmed marginalskatten. En skafteomläggning får infe innebära affskaftebelastningen överflyttas pä dem som har en låg inkomst. kanaldrig acceptera en fördelningspolifik som innebär en ytterligare pålaga pådem som har den svagaste bärkraften. Eft förverkligande avutgiffsskaffesysfemet skulle lösa många av dagens skatteproblem, och därför bördefta sysfem noga prövas. Men först och främst måste def föras en stram ekonomiskpolitik, där man också är beredd atf se på utgifterna och minska dem. AnL 53KJELL (); På valmöte efter valmöte inför def senastevalet förutspådde jag, aff om vi fick fillbaka en socialdemokratisk regeringskulle vi också få tillbaka den socialdemokrafiska skattehöjningspolifik somvar så betecknande för tiden . Jag vågademig på denna förutsägelse, trots att jag var medveten om atf socialdemokraternaborde ha lärt sig eft och annat . Socialdemokraterna borde ha lärtsig aff denna skattehöjningspolifik blir mer och mer omöjlig ju härdareskattetrycket blir. Def fanns anledning aff tro aft socialdemokraterna hadebörjat inse att skatfehöjningspolitiken infe längre var en framkomlig väg. Defhade träffats en överenskommelse mellan , ochsocialdemokraterna om sänkta marginalskaffer. Jag gick t, o, m, så långt under valrörelsen aff jag itidningsdebatfer uppträdde som försvarare av den socialdemokrafiska moralen,när vissa moderater menade aff ni socialdemokrater inte skulle stå fast vidskafteöverenskommelsen. När vi nu har facit i hand kan jag konstatera att jag harfått tömma en bitter kalk för mitt försvar av den socialdemokratiska hedern, sade här före middagspausen attsocialdemokraterna alltid har satt en ära i aff hålla gjorda överenskommelser.Jag frågar; Var har hållit hus under den fid dåsocialdemokraterna pä punkt efter punkt har undanröjt den överenskommelse somträffades? Med detta har ni inte bara tagit pä er ansvaret för attmarginalskatteöverenskommelserna har urholkats, ni har också tagit på er etttungt ansvar för att samarbefsklimafef mellan de demokrafiska partierna harförstörts. Därmed har ni försatt er i den situationen att vpk i viktiga frågorhar upphöjts fill näst infill regeringsparfner, Def visar den senaste veckan.Detta är speciellt allvarligt i en fid som kräver polifisk samling för attklara upp en besvärlig situafion, I sina klarsynta ögonblick talar finansministern ombehovet av fortsatta marginalskaffesänkningar. För däremot lägger hanfram en proposifion om basenheten som infe har till syfte atf underlättasänkningen av marginalskatten, utan aft utgöra hinder för skärpningar avmarginalskatten. Jag fick alltså fel då jag hävdade atf socialdemokraternaskulle hålla den gjorda överenskommelsen. Däremot - och jag är inte särskiltglad över det -fick jag fullständigt rätt i påståendet aff vi skulle fätillbaka den socialdemokrafiska skatfehöjningspolitiken. Jag har redan en gång till riksdagsprotokollet läst in densocialdemokrafiska skattehöjningslisfan, Def fog då exakt aft ikortaste möjliga rubrikform skildra skatteskärpningarna, skulle femminuter infe räcka. Listan har förvisso behov av en uppdatering, men en sådanuppdatering blir fort inaktuell. Den socialdemokratiskaskatfehöjningskarusellen snurrar fort. Det nya skatfepakefet som presenterats är bevis nog.Till detta kommer förberedelserna för marginalskaffeskärpningarna ochfasfighefsskaften för aff nämna andra exempel på den socialdemokrafiskaskatfehöjningspolitiken. Efter regeringsöverfagandet och devalveringen satteregeringen sig ned fill förhandlingar med LO, I stället för atf fa ettresonemang med och om hur skaffeöverenskommelsen skullefullföljas gjorde man en överenskommelse med LO, Efteråt har regeringenförklarat att den rätt till avdrag förfackföreningsavgifter som blev resultatet var ett villkor för atfavtalsrörelsen skulle kunna genomföras lugnt. Min fråga till finansministernblir då; Hur skall avtalsrörelsen kunna genomföras lugnt efter gårdagensskattehöjningspaket? per familj, sade . 1 700-1 800 kr.för normalfamiljen, säger massmedia. Det innebär mer än dubbelt så mycket fören familj med en LO-ansluten försörjare, eller mer än hela skaftelindringen förfackföreningsavgifter för en familj som har två försörjare. Min fråga är somsagt; Hur skall ni nu klara avtalsrörelsen? Till detta kommer fastighetsskatten. avLO-medlemmarna bor i villa. För den som bor i en villa med ett taxeringsvärdepå . försvinner hela den skattelindring som avdraget förfackföreningsavgifterna innebar. För väldigt många människor försvinner denskattelindring som rätten fill avdrag för fackföreningsavgifter gav fleragånger om. Min fråga blir på nytt: Hur skall avtalsrörelsen nu kunna bli lugn? Andra året med villaskatt försvinner ytterligare likamycket som rätten till avdrag för fackföreningsavgifterna gav. Och def tredjeåret har villaskatten tagit så mycket för den ensammeLO-familjeförsörjaren i det exempel jag nämnde. Hur skall detta kunnaunderlätta avtalsrörelsen? En misstanke smyger sig alldeles osökt på. Årdet ytterligare urholkningar av marginalskatteuppgörelsen som skall bädda förlugna avtalsrörelser i fortsättningen? Statsministern vill ju inte svara på om regeringen har någon plan för fortsatta marginalskattesänkningar.Passar det bättre om jag frågar om regeringen har någon plan för höjningar avinkomstskaften? Sedan socialdemokraterna övertog regeringsmakten har dehöjt 63 skatter. Rent matematiskt antas dessa skattehöjningar ökaskatteintäkterna för staten och kommunerna med ea . Folkparfiet har en helt annan utgångspunkt för sinskattepolitik. Skattesystemets utformning måste uppmuntra arbete och sparandeoch motverka fiffel och fusk. Vi menar aft detta bara kan uppnås om manfortsätter att sänka marginalskatterna. Regeringen gör precis motsatsen. Socialdemokraterna har en dyster historia att fallafillbaka på när det gäller inflafionsskyddet. Under lång fid ville man intealls ens förstå atf def var eft problem att inflafionen smyghöjde skaften.Sedan ingick man en treårig överenskommelse med och omautomatisk uppräkning med i genomsnitt 5,. Men så fort mankom i regeringsställning bröts överenskommelsen, och i stället gjorde man uppmed LO och vpk. Uppräkningen av basenheten begränsades fill för1984 och , dvs. man räknar upp med ungefär de siffror somregeringen har ställt upp som mål för inflationsutvecklingen. Men om regeringentrodde aft man skulle kunna hålla def inflationsmålet, varför kunde man då infegå med på ett automatiskt inflationsskydd? Det skulle ju ha stärkt tilltrontill regeringens avsikter aft föra en polifik som gjorde det möjligt aff hållainflationsmålet. Man kan ganska lätt räkna ut atf om den faktiskainflafionen överstiger basenhetens uppräkning med bara några få procentenheterkommer marginalskattesatsen för en normal inkomsttagare atf efter några årvara näsfan högre än om def fanns fullständigtinflationsskydd. I kronor räknat betyder def en skafteskärpning på flera tusenkronor. Jag vill därför fråga finansministern: socialdemokraternaverkligen att det är rimligt aft normala inkomsttagare får skatfeskärpningar påflera ? År det den skattepolitik ni kommer att föra om ni sitterkvar i regeringsställning? Folkparfiet kan självfallet inte acceptera en sådanskattehöjningspolitik. Vi vill genast återinföra det fulla inflationsskyddet,och vi vill gå vidare med ytterligare sänkningar av marginalskatterna. Nästa årkommer den s.k. brytpunkten för högst marginalskatt atf ligga på ca . Folkparfiet menar atf det intervallet måste utsträckas fill ca 200 000kr. i dagens penningvärde. Vi vill också att marginalskattetaket sänks till 70%och atf man avskaffar de resterande delarna av sambeskattning, som finns bl.a.i fråga om kapitalbeskattningen. I detta sammanhang skulle jag vilja fråga finansministernvad den socialdemokratiska partikongressen menar med uttalandet att man vill"fortsätta att minska värdet av underskottsavdrag förhöginkomsttagare", vilket sfär aff läsa i partistyrelsens utlåtande omskatter på s. 73-74? På mig låter defta som om regeringen tänkte sigytterligare begränsningar i möjligheterna till underskottsavdrag avseendegjorda utbetalningar - och bara för s.k. höginkomsttagare. Har regeringen tänktsig aft t.ex. en höginkomsttagare bara skall få dra av av underskotten,eller kanske ), eller hur skall detta tolkas? Det är beklagligt att socialdemokraterna infehar lärt sig någonfing av utvecklingen. Man är fortfarande fast iskaftehöjningsfilosofin. Bara under de som har varitsamlad under denna höst man lyckats prestera flera skaftehöjningsförslag. Jag skulle gärna vilja ta upp villaskatten ytterligare.Bostadsministern har ju sagt, att han inte kan utesluta en höjning av denna iframtiden. Det förstår jag med tanke på den skatfehöjningsfilosofi som finnsinom socialdemokratin. Denna skaft kostar, för den som har en villa med etttaxeringsvärde på ca , fullt utbyggd . Jag kan återknytatill de . i skattereduktion för fackföreningsavgifter som jag tidigarenämnde - de ryker om för aff vederbörande skall kunna betalavillaskaffen! Vidare: En jämförelse av defta belopp med exempelvisbarnbidraget visar atf man, när denna skatt är fullt utbyggd, har tagittillbaka hela den barnbidragsökning - för ett barn - som vi fick tvinga framfrån regeringen före sommaruppehållet! Folkparfiet avvisar den nya villaskatten. Vi kommer atfavskaffa den så fort som möjligt. Det går inte aff genast valavskaffa alla de skattehöjningar som socialdemokraterna har genomfört, menvillaskatfen skall vi ta bort! Före middagsuppehållet förklarade statsministern ochframtidsminister här i kammaren atf 75 skatter skulle ha höjtsunder de år dä vi hadeborgerliga regeringar samt att arbetsgivaravgifterna höjdes. Atf många skatter sänktes glömde han. Likaså atf denallmänna arbetsgivaravgiften för egenföretagare fogs bort, den som fungerade såsomen ren straffskaft på den som själv skaffade sig en arbetsplats. Jag villgivetvis inte gå i god för aft de siffror som de båda nämnde är rikfiga.Däremot vill jag fråga finansministern; Vilka skatter skulle de borgerUgaregeringarna ha avstått från atf höja ? Den dominerande delen av de skatter som höjdes utgjordesav skatter på sprit och tobak - det var fråga om forflöpande justeringar - samtskatter som hade fill direkt uppgift att nedbringa vårt oljeberoende i ensituation, där detta hade mycket stor inverkan på ekonomin. Är det dessaskatter som ni inom regeringen anser att vi infe borde ha höjt? Till de arbetsgivaravgifter som höjdes hörde avgiften fillfolkpensioneringen, vilket innebar aft vi kunde höja pensionerna på ett sättsom saknar motstycke under någon annan fidsperiod i vårt land. Är regeringen nuförbittrad över att vi höjde denna avgift, så säg ifrån här i talarstolen. Deövriga arbetsgivaravgifter som höjdes var avgifterna fill sjukförsäkringen,utbyggnaden av barnomsorgen och vuxenutbildningen. Jag ser med stort intresse fram mot ett besked om vilka avdessa områden som ni socialdemokrater infe vUl vara med och satsa på. Nianklagar oss för social nedrustning, när anslagen till exempelvis utbyggnadenav barnomsorgen i själva verket ökade enormt under de borgerliga regeringarna.Ni kan väl i rimlighetens namn inte föra krifiken utifrån två utgångspunkter.Ni får i alla fall bestämma er för anfingen den ena eller den andra. AnL 54TOMMY (vpk): Är eft jämlikt välfärdssamhälle ellereft klassamhälle? Har de sociala orättvisor som påvisades i 1960-talefslåginkomsfutredning försvunnit eller vad har hänt under 1970-talef medekonomiska kriser och borgerliga regeringar? Vad har hänt efterarbetarrörelsens seger i valet , och vad behöver göras för framtiden? Detta är frågor som vpk;s 90-falsgrupp har ställt i enrapport om jämlikhet och rättvisa. Det är frågor som måste diskuteras för affman skall kunna göra en rikfig analys av vilka åtgärder som måste fill förframfiden. Def är frågor som man måste finna svar på för att kunna ställa derätta förslagen till lösningar inför framfiden, om man har ambitionen att viljaskapa jämUkhet och rättvisa. Då gär det infe, som de borgerliga parfierna gör,aff bara prata om aft spara på statens och kommunernas utgifter. Med en sådanpolitik skapas inte jämlikhet och rättvisa. Med en sådan polifik ökas däremotojämlikheten och orättvisorna, Aff de sedan försöker drapera hela dennaorättfärdiga polifik med fal om frihet visar bara aft deras frihetsbegrepp igrunden utgår från aft de som har möjlighet - dvs, gott om kapital - skall hafriheten aff suga ur och profitera på de vanliga människorna i samhället. 1960-falefs låginkomsfutredning visade affmånga av det gamla klassamhällets orättvisor fortfarande fanns kvar.Utredningen visade stora inkomst- och förmögenhetsskillnader samt missförhållanden och skillnaderi boende, sysselsättning, arbetsvillkor, hälsotillstånd, utbildning m, m.Utredningen fick sfor betydelse för den polifiska debatten och för detpolifiska arbetet i , Den resulterade i sociala reformer på olikaområden. Under 1970-talef trängdes dock jämlikhetsfrågornatillbaka. Andra frågor stod i centrum: arbetslöshet, industriell utarmning,inflation, ekonomisk stagnation och dåliga statsfinanser. Den borgerliga valsegern 1976 medförde en ytterligarekursändring. Fördelningspolitiken lades om och den sociala grundtrygghetenbörjade urholkas. Den största förändringen ägde dock rum efter den borgerligavalsegern 1979 som följdes av en hård åtstramningspolitik och systematisksocial nedrustning, 1980-falef uppvisar många sociala problem. Uppemot en halvmiljon människor är utestängda från arbetsmarknaden, ungdomarna har särskiltsvårt att få arbete. reallönesänkningar och en förändrad fördelningspolifikhar medfört att inkomst- och förmögenhetsklyfforna växt och aft flera hundratusen människor behöver socialbidrag för aft klara sin ekonomi, Den socialaotryggheten breder uf sig. Byggandet av def jämlika välfärdssamhället är långtifrån avslutat. Ett mångårigt socialdemokratiskt regeringsinnehav ochsocialt reformarbete hade, vilket låginkomstufredningen påvisade, infe haftförmåga att avskaffa resterna av det gamla klassamhället. Utredningen visadestora inkomst- och förmögenhefsklyffor. Efter 1960-talets rekordår följde1970-falefs kriser och borgerliga regeringar. Arbetslöshet,industrinedläggningar, inflafion, ekonomisk stagnation och försämradestatsfinanser trängde tillbaka jämlikhetsfrågorna. Den borgerliga valsegern 1976 medförde som sagt storaförändringar. Den samhällsutveckling som arbetarrörelsen kämpat för- med arbeteåt alla och social trygghet - avbröts. Den ekonomiska politiken ochfördelningspolitiken lades om. Huvuduppgiften blev aff stärka näringslivefskonkurrenskraft och lönsamhet. Löntagarnas reallöner pressades tillbaka. Efter valet blev den borgerliga regeringspolifiken änhårdare. De nyliberala ekonomiska teorierna tillämpades, och följde en hårdåtstramningspolitik, med omfattande sociala nedskärningar och med ensystematisk omläggning av samhällets fördelningspolitik. Jag har velat göra denna tillbakablick föratt utifrån denna bedöma den poUfik som den socialdemokratiska regeringen förfoch vilken polifik den borde ha fört. Det kan konstateras atf efterarbetarrörelsens valseger 1982 har kursen förändrats. Men med den klaraarbetarmajoritet som valutgången gav borde denna kursförändring varitväsentligt mycket större. Vad är def då som borde ha radikalt förändrats frän deborgerliga "förlorade åren"? Ja, först och främst borde regeringen haattackerat arbetslösheten med andra medel än renf kapitalistiska.Socialdemokratins övertro på kapitalismens s, k, självläkande krafter har infelett fill att arbetslösheten minskat. Tvärtom har allt fler tvingats ut iarbetslöshet, och regeringenhar i stort tvingats fill akuflösningar med beredskapsjobb ocharbetsmarknadsutbildningar, Def är infe sä aff jag ser ner pä dessa jobb ellerutbildningar, men problemet är aff def infe är jobb i vanlig bemärkelse ochframför allt, det är infe fasta och varakfiga anställningar som skapats. De gerinfe den trygghet som var och en har rätt aft ställa på ett samhälle som gersig ut för att vara eft välfärdssamhälle. Enplanerad utbyggnad av den sociala servicen hade däremot kunnat skapa en del avdessa jobb, och finansieringen för sädana jobb hade gått aff åstadkomma medingrepp mot spekulation, storfinans och stora förmögenhefer. Visserligen harregeringen gått på vpk:s förslag med en skärpning av förmögenhetsbeskattningen,med införandet av en omsättningsskatt på aktiehandeln m, m. Men fotalf sett harjust storfinans och stora förmögen-hetsinnehavare gått ganska helskinnade urdessa beslut, likaväl som spekulanterna - vare sig def gäller akfier ellerannan spekulafion - inte drabbats av bannbullan, sä atf denna yttersttvivelaktiga verksamhet förlorat sin dragningskraft. Intehar den enorma förmögenhetsöverföring som ägde rum under de borgerliga åren,och som ledde till aff de rika i samhället lade under sig nära nog helariksförmögenheten, lett till att regeringen kommit med förslag fill åtgärderför att så att säga ta tillbaka denna förmögenhet fill oss alla medborgare isamhället. Demånga och svåra åren för den arbetande delen av befolkningen, den som drabbadesav reaUönesänkningarna, har inte bemötts med åtgärder som resulterat i atfnågon enda del av de sju förlorade åren tagits tillbaka. Tvärtom reserregeringen krav - för vilken gång i ordningen börjar bli svårt atf överblicka -på aff de arbetande återigen skall stå tillbaka för atf, så aff säga, räddaregeringens inflationsmål. Givetvis är det bra aft dra ner inflationen, men detfär ju infe innebära aff de arbetande drabbas av ytteriigare ekonomiskarepressalier som företagen och förmögenhetsägarna klarar sighelskinnade, Def är infe på def viset som de som röstade för en arbetarmajoriteti ville lösa krisen. De ville se lösningar som bar ett annat märke ände lösningar som fidigare drabbat dem. De ville se lösningar som stått somledstjärna för arbetarrörelsen i fidigare kriser, byggda på soUdaritet medinriktning på jämlikhet och rättvisa. Därför är det att denna vägockså beträds för atf därigenom bädda för en arbefarseger även i nästa års val,så atf inte borgerligheten återigen fär möjlighet aft trasa sönder de reformeroch framgångar som arbetarrörelsen och dess partier har tillkämpat sig, i kampmot storfinansen och dess banerförare, de borgerliga parfierna. I förra numret av tidningen redovisades hurkombinationen av löneökningsfakef, som regeringen har satt, och sista steget iden s, k, skaftereformen slår för olika inkomsttagare. Medett lönelyft på , som regeringen angett som fak, skulle den genomsnittligearbetaren erhålla en maximal löneökning på , och , iskattesänkning . För en tjänsteman skulle löneökningen ge drygt 6 000kr., dvs. nära , mer än arbetaren får, som skaftesänkningenger mer än , i ökad disponibel inkomst. För högre tjänstemän, typcivilingenjörer, skulle motsvarande löneökning ge dubbelt så mycket som förarbetaren och sju gånger så mycket i skattesänkning som vad arbetaren erhåller.Reservation får givetvis göras för atf alla faktorer inte beaktats iuträkningen, men den visar ändå vartåt det lutar. Inte var det detta somexempelvis metallarbetarna väntade sig av regeringsskiftet. Nej, , även en socialdemokrafisk regering1984 borde kanskeanamma vad hade som riktsnöre. Han, liksommånga ekonomer , arbetade efter teorin om aff jämlikheten kundeökas genom ett ökat ekonomiskt utrymme för de lägre grupperna, för arbetarklassen,som detta i sin fur gav fler arbetstillfällen, Socialdemokrafin av1984 års modell går motsatt väg. Ni ålägger arbetarna en återhållsamhet som fårtill följd att arbetstillfällena i förlängningen minskar, aft arbetslöshetenökar. Men det är infe bara när det gäller sysselsättningen somman kan förmärka stora skillnader mot vad som är arbetarrörelsens klassiskamärke. När def gäller aft jämna ut de stora ojämlikheterna i inkomster finnsdet mycket övrigt aff önska av regeringen, Def är inte nog med de hittillsgenomförda åtgärderna. De är alldeles ofillräckliga, Spekulafionen i akfierfortgår, och den införda omsättningsskatten ter sig ganska marginell. Den skärpning av förmögenhetsskatten som def beslutades omefter valet har ju på intet sätt medfört aff de stora förmögenheterna harminskat. De har tvärtom fortsatt aff öka. De stora bolagen ökar år sina vinster, oeh deräknas nu i många fall i miljardbelopp . Inte heller här har regeringengått in och försökt atf fa in de enorma förmögenheter som arbetarna vid dessaföretag skapar ät ägarna, I stället begränsar regeringen de anställdasmöjligheter aft öka arbetets värde i förhållande till kapitalet. Den utvecklingsom vi kunde förmärka under de borgerliga åren, aft löneandelen av produkfionenminskade oeh kapitalandelen ökade, har fortsatt och riskerar aft fortsätta medden utstakade regeringspolifiken.