prot · G80950 · 1984-12-31 00:00:00 — HagarNormark, för rättvisa i att lika kvalificerade och kunniga forskare i Sverigeskall beskattas olika om den ena är utlänning och den andra är svensk? Svenskenbeskattas alltså hårdare. 127INGEMAR HALLENIUS (c): Det är viktigt, soin höll medom, med ett forskarutbyte. Risken är dock att det inte bara blir ett utbyte,utan att vi kommer att tappa forskare, att vi får en forskarflykt. Propositionen är ett bevis på att vi inte kan få hit debästa utländska forskarna utan att ge dem särskilda skatteförmåner. Ett utbyteär viktigt. men detskall vara ett utbyte och inte något som gör att vi tappar de bästa krafterna. Jag vill än en gång peka på att problemet måste lösas påsikt, inte med selektiva åtgärder och tillfälliga inhopp, utan med generellaåtgärder i vårt skattesystem. 128 (): I skattehänseende hanteras svenska forskare,mig veterligt, lika som inhemska forskare i de länder där de arbetar. Det kanfinnas stipendier som utgår i vissa fall, men beskattningen blir densamma somandra forskare drabbas av. Jag måste säga, herr talman, att om det lättsinne somHagar visar i sin inställning till detta problem är betecknande förregeringens inställning, är det oroande. Beskattning av vissa utländska forskare 129HAGAR NORM ARK (s): m. fl. har läst på dåligt.Det förekommer särskilda skattelättnader i andra länder, t. ex. i och någrafler. Om ni läser på hittar ni det. Till vill jag säga att det var ni som infördesärbestämmelser t. ex. då det gällde att sänka arbetsgivaravgiften i Norrland.Det var ni som införde skattereduktion för bensinskatt. Ni kom inte med någragenerella skattesänkningar för att lösa det problemet. Det var ni som infördeskattefrihet upp fill . Inga generella skattelättnaderhade löst de problemen, såvitt jag kan förstå, annars borde ni ha kommit medförslag till sådana. Överläggningen var härmed avslutad. Mom. 2 a (generellt verkande förändringar iskattereglerna) Utskottets hemställan bifölls med 169 röster mot 147 förreservationen av m.fl. 1 ledamot avstod från att rösta. Övriga moment Utskottets hemställanbifölls. 1984/85:7om delegerad beslutanderätt i förmynderskapsärenden (prop. 1984/85:4) och 1984/85:10 om åtalsunderiåtelse (prop.1984/85:3). 130 TREDJE VICE TALMANNEN; betänkanden 7 och 10 kommer attdebatteras i tur och ordning. Voteringarna äger rum i ett sammanhang efteravslutad debatt. Delegerad beslutanderätt i förmynderskapsärenden Först upptas alltså justitieutskottets betänkande 7 omdelegerad beslutanderätt i förmynderskapsärenden. Delegerad beslutanderätt i förmynderskapsärenden 131 (): Det ärende vi nu skall behandla kan vidförsta påseende verka harmlöst, men förslaget kan få allvarliga konsekvenser,och det har också betygats av jurister som har konsulterats. I regeringens proposition nr 4 föreslås en ändring avärendelagen. Ändringen kommer att göra det möjligt för regeringen attföreskriva att ärende om förmynderskap får handläggas av personal som inte ärlagfaren. Enligt propositionen gäller detta 35 000 fall . Det står helt klart att det torde vara möjligt attdelegera vissa typer av förmynderskapsärenden till personal som inte ärlagfaren. Den delegation som upptas i propositionen är dock alltför omfattande.Förmynderskapsärenden kan innefatta känsliga och svåra avgöranden som för sinhandläggning kräver juridiskt utbildad personal. Denna mening har ävenframförts av flera remissinstanser. När delegation av denna typ övervägs måsterättssäkerhetsaspekter tillmätas avgörande betydelse. Allmänheten förväntar -och det med rätta-att ärenden vid domstol handläggs med omsorg och skicklighet.En alltför långtgående delegation till personal som inte är lagfaren kan ledatill flera felaktiga beslut och därmed resultera i ett ökat antalöverklaganden, och då är ju vinsten minimal. I propositionen anförs att mål och ärenden inte börhandläggas av mer kvalificerad personal än nödvändigt. Denna uppfattning delarvi i och för sig. Vi ifrågasätter dock om utrymmet för delegation beträffandeförmynderskapsärenden är så stort som görs gällande i propositionen. Vi är också tveksamma till om aktuell delegation verkligenkommer att leda till beaktansvärda besparingar inom domstolsväsendet. Enförutsättning för detta är ju att det bland personal som inte ärlagfaren råder viss brist på arbetsuppgifter. Men enligt propositionen hardomstolsverket betonat att arbetsläget i fingsrätterna är mycket ansträngt.Delegafionen skulle därmed kunna leda till behov av nyanställning av personalsom inte är lagfaren. För att inte statsverkets kostnader skall öka kan det blinödvändigt att minska antalet fingsnotarier, vilka f. n. handlägger de härärendena. I föreliggande proposition saknas en analys av dessa frågor. Vi vill också anföra en ståndpunkt av principiell naturbeträffande proposifionen. Det är väsentligt att när den beslutar om en laghar klart för sig vilka konsekvenser lagen får. I detta fall innebärlagförslaget att överlåter på regeringen att besluta, vilkenomfattning delegationen skall ha. I propositionerna anges endast attförsöksverksamhet skall äga rum och att vissa begränsningar av delegationen kanifrågakomma. riksdagentillräckliga möjligheter att överblicka vilka följder lagändringen kan få. Detär därför nödvändigt att regeringen noggrannare anger, vilken omfattningdelegationen skall ha och hur försöksverksamheten beräknas ske. Detta har faktiskt utskottsmajoriteten medgivit ibetänkandet genom att uttala att det finns fog för invändningar att riksdageninte kan överblicka lagsfiftning utan detaljerad utformning. Där har manfaktiskt givit oss reservanter rätt. Vi anser också att propositionen tillkommit utan någotordentligt underlag, och det tycker jag är skäl nog att hos regeringen begäraett nytt förslag. Jag yrkar bifall till reservationen. Delegerad beslutanderätt i för-mynderskapsären-den Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. 132HELGE KLÖVER (s): I detta betänkande föreslår utskottet attvissa förmynderskapsärenden skall i den omfattning som regeringen föreskriverfå handläggas av personal som inte är lagfaren. Det skall bli enförsöksverksamhet, som i stort sett bygger på ett i utarbetatförslag. Det har konstaterats att en stor del av de 35 000förmynderskapsärenden som handläggs av tingsrätterna är av sådan karaktär attde mycket väl kan handläggas av personal som inte är juristutbildad. Biträdespersonalen,som ofta har lång erfarenhet av sådana ärenden, skulle finna störretillfredsställelse i sitt arbete om de fick delegation att utöver det reellaarbete som de utför fatta beslut i en stor del av dessa ärenden av rutinmässigkaraktär. har i en reservafion yrkat avslag på förslageti propositionen. De säger inte nej till delegationsrätten som sådan - den kande medge i vissa ärenden - utan vill att mer i detalj skallföreskriva vilka typer av ärenden denna delegationsrätt skall omfatta. förslag har varit ute på remiss hos en radorganisafioner, och dessa har framfört vissa synpunkter. Den som läserbetänkandet finner att hänsyn har tagits till nästan alla synpunkter som harframförts av remissorganen. Det sägs i betänkandet att det finns en rad frågorav känslig art som inte kan delegeras på detta sätt, och i andra fall bör manvara försiktig med delegationen. Utskottsmajoriteten anser att det i dennaförsöksverksamhet finns inbyggt ett tillräckligt rättssäkerhetsskydd.Egentligen är det bara nyansskillnader mellan utskottsmajoritetens förslag ochreservanternas. De har ju båda sagt att det finns fog för en viss delegation,och det är det väsentliga. Sedan kan det diskuteras hur detaljerat riksdagenskall föreskriva vad som kan delegeras. sade att man inte vet vilka vinster en sådandelegationsrätt kan ge, och han talade om besparingar. Men varken idomstolsverkets rapport eller i propositionen och utskottets betänkande har dettalats om några besparingar. I stället har vi talat om derationaliseringsvinster som kan 11 protokoll 1984/85:49-50 Delegerad beslutanderätt i förmynderskapsärenden finns det inga möjligheter att bedöma om det blir någrabesparingar. Om nu denna försöksverksamhet skulle uppvisa en liten vinst, SvenMunke, så kan väl inte det vara negativt. Det vore i så fall underligt. undrade vidare om denna delegationsrätt skulleinnebära att man måste nyanställa biträdespersonal på tingsrätterna. Det kandet aldrig bli fråga om, vilket mycket väl framgår av rapport.Ifrågavarande personal handlägger redan frågor som det är tänkt att de skall fåfatta beslut i. Det finns alltså ingen som helst anledning att tro att detkommer att bli något merarbete för biträdespersonalen. .Munke efterlyste en analys av nofariepersonalenssysselsättning på domstolarna. Det står visserligen inget om det ipropositionen, men det finns en mycket utförlig bilaga till domstolsverketsrapport där tingsnotariernas situation beskrivs. Slutsatsen i den analysen äratt denna delegering av beslutsrätten kommer att påverka tingsnotariernasarbete i mycket ringa mån. Som en positiv sak noteras att tingsnotarierna kanfå syssla med litet mer kvalificerade och lärorika uppgifter i sin verksamhetvid domstolarna. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka avslag påmoderaternas reservation och bifall till justitieutskottets hemställan. 133 (): Som jag sade i mitt anförande, är det väldigtviktigt i lagstiftningsärenden att , som är den institution som skallstifta lagarna, också har möjligheter att överblicka konsekvenserna. Även omHelge Klöver hade många invändningar, har utskottsmajoriteten medgivit att vihar rätt i vår oro för att inte kan överblicka lagstiftningen utan endetaljerad utformning. Det tycker vi från vår sida är det minsta man kanbegära. Det är dock fråga om mycketkänsliga saker, vilket också berörde, och skall det bli en massaöverklaganden så har man inte vunnit någonting. Det är ju helt klart attförslaget har tillkommit i syfte att göra besparingar. Vi har nästan dagligenfått höra att det måste sparas på olika områden. Det är vi positiva till, ochdet skymmer ingenting. Men här används motiveringen att man skall stimuleraviss personal, som skulle få större tillfredsställelse i sitt arbete. Jag harfull förståelse för att man skall stimulera folk i deras arbete och låta demkänna tillfredsställelse, men jag tycker inte att man skall stifta nya lagarför det. 134HELGE KLÖVER (s): Det är ju fråga om en rafionalisering och inågon mån en avbyråkratisering, och jag vill ställa frågan: Hur långt tyckerSven Munke att riksdag skall gå i detalj när det gäller att lägga sigi vad domstolar och andra verk och myndigheter handlägger? Vi har här iriksdagen till uppgift att skapa de ramar inom vilka man med bibehållenrättssäkerhet kan utföra ett rationellt arbete vid domstolarna. Jag vill påpeka att godkände ettbetänkande från justitieutskottet som byggde på förslag frånrättegångsutredningen om en lång radav effekfivitetsskapande åtgärder. Vi var då helt eniga i utskottet. Det vi nudiskuterar är egentligen en liten sak i jämförelse med en hel del av det som vifattade beslut om då. Vi har sagt i betänkandet att det är en försöksverksamhetoch att vissa saker är av så känslig art att de inte bör delegeras. finns mycket väl genomtänkta förslag både när det gällerutbildning för den biträdespersonal som skall handlägga ärendena och när detgäller hur dessa skall handläggas. Det kan inte anses vara ett hot mot rättssäkerheten om enkanshst, som kanske har jobbat och har en lång och gedigenerfarenhet av arbetet, inte behöver underställa ärendena en notarie med sexmånaders tjänstgöring vid tingsrätten. är ju en notarielagfaren och anses då tydligen enligt vara bättre skickad att taställning i dessa rutinärenden. Det gäller ju att avgränsa den grupp av ärendensom delegationen skall avse, och det är helt klart utsagt att det ankommer påregeringen att göra det. Delegerad beslutanderätt i för-mynderskapsären-den 135SVEN MUNKE (m): Jag tycker inte att det är riktigt att spelaut en grupp mot en annan, i detta fall kanslisterna mot notarierna, och så göraen haltande jämförelse över vad de är kompetenta till. En notarie har i allafall juristutbildning. Det framgår också av proposifionen att man är beredd attutbilda kanslistpersonalen på just de områden delegationen skulle avse. Detvisar att denna personal kanske inte besitter den juridiska sakkunskap som. manhar rätt att fordra. Jag blir inte alls övertygad av utan vidhåller, som sagt var, att vi reservanter har minst likarätt. Vi säger också i vår reservation att enligt vår mening"torde vissa av de typer av ärenden som tas upp i förslagvara av sådan beskaffenhet att de lämpligen kan handläggas av personal som inteär lagfaren". Men vi vill ha en begränsning. Vi måste ha ett besked om hurlångt vi skall gå. frågar mig vilka detaljer skallsyssla med. Här är det ju fråga om lagstiftning, och det är en sak förriksdagen. Då måste man väl sätta en gräns för hur mycket man skall delegera, idetta fall till regeringen, att bestämma. Vi vill ha klara gränser, och därför anser vi att ärendetskall skickas tillbaka fill regeringen för att vi skall få ett förslag somvilar på saklig grund. 136 (): Jag ger upp i den här polemiken, för jagkommer nog inte att kunna övertyga ; min pedagogiska skickligheträcker inte till det. Men här har vi i proposition och betänkande ett förslagsom fyller alla krav på rättssäkerhet som man kan ställa. Om vi här i riksdagenskulle dra konsekvensen av resonemang, skulle vi få sitta här bådedag och nattoch stifta lagar om en rad detaljer. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslutet redovisas efter debatten om justitieutskottetsbetänkande 10.) Kammaren övergår nu till att debattera jusfifieutskottetsbetänkande 10 om åtalsunderiåtelse. 138GUNILLA (): Svensk rättskipning har ett gott anseende. Vimåste vara aktsamma om det stora förtroende som våra domstolar åtnjuter frånallmänhetens sida. Det är därför med stor oro som vi bevittnar hursocialdemokraterna med stöd av kommunisterna genomdriver beslut som kan ledatill att människors tilltro till rättskipningen undergrävs. Ett tidigare beslut i den riktningen gällde minskningen avantalet tjänstgörande nämndemän i tingsrätt och länsrätt. Trots det storamotstånd som fanns och fortfarande finns även i de egna leden genomfördesförändringarna med kommunisternas hjälp. Ändringen av antalet nämndemän varett förslag som varit uppe till behandling i en av de centeriedda regeringarnamen förkastats. Förhållandet är detsamma med förslaget om åtalsunderiåtelse.Redan I98I tog dåvarande justitieministern avstånd från en ordning som den nuföreslagna. En enhällig riksdag ställde sig bakom denna uppfattning. I vårreservation till detta betänkande återges de överväganden som då gjordes. De ärlika bärande . Innan jag går in på frågan om åtalseftergift vill jag taupp utvecklingstendensen då det gäller vilken instans som avgör om någon ärskyldig till brott. fattades besluten till i domstol. År 1950fattades av besluten i domstol och av åklagare. togs ca19 % i domstol, av åklagare och av polis. skersåledes av avgörandena i frågor, huruvida någon har gjort sig skyldig tillbrott, hos polis och åklagare. Det är en utveckling som bör leda till eftertanke.Är det förenligt med människors krav på rättssäkerhet att ytterligare minskadomstolsprövningen? Enligt uppfattning är så inte fallet. Förslaget om en betydande utvidgning av åklagarnasmöjligheter att underlåta åtal är framlagt av statsfinansiella skäl.Nödvändigheten av att spara är vi inom väl medvetna om. Men detgäller att spara med förstånd. Exempel på sparmetoder som fidigare fillämpatsär att begränsa det straffbara området. Detta har skett dels genomavkriminalisering, dvs. att en viss handling inte bestraffas längre, dels genoms. k. depenalisering, dvs. att straffet ersätts med en annan form av sanktion.Ett exempel på brott som avkriminaliserats är det gamla fylleribrottet - inteatt förväxla med rattfylleriet - och depenalisering har skett i fråga omfelparkeringen, där parkerings-boten ersatts med felparkeringsavgift. Detta ärexempel på metoder som bör Däremot kan vi från sida inte ställa oss bakom regeringensförslag till förändring av åklagarnas möjligheter att underlåta åtal. Vi anseratt förslaget från ett flertal utgångspunkter är oacceptabelt. Ett nytt grundrekvisit är avsett att införas för att ökautrymmet för åtalsunderiåtelse i förhållande till gällande rätt. F. n. fåråtalsunderiåtelse inte meddelas om den misstänktes lagföring krävs från allmänsynpunkt. Enligt förslaget skall endast hänsynen till något viktigt allmänteller enskilt intresse hindra åtalsunderiåtelse. I propositionen anförsbeträffande detta bl. a. följande. "Av stor och ofta avgörande betydelse när det gälleratt bedöma om ett viktigt allmänt intresse kräver åtal blir naturligtvisbrottets svårhet och omständigheterna i övrigt kring detta. Allmänpreventivasynpunkter kan emellertid ibland tala för att ett domstolsförfarande kommertill stånd även vid mycket lindriga brott. Det kan sålunda vara nödvändigt attsärskilt markera att en viss brottstyp inte accepteras av samhället, t. ex. omen viss brottslighet har börjat förekomma i besvärande stor omfattning. Det kanockså i vissa fall finnas ett stort allmänt intresse av att domstol får bedömaen viss rättsfråga." Detta uttalande ger besked på en mycket väsentlig punkt.Regeringen sätter genom de här valda formuleringarna rättssäkerheten åt sidan.Det blir inte längre den i lagen gjorda bedömningen av vad som skall varapåföljden för ett visst begånget brott som är avgörande. Påföljdsvalet kommer istället att avgöras av den rådande bedömningen i samhället. En i vårt rättssystem är att det då en gärningbegås skall vara känt vilken påföljd som skall utdömas om gärningen upptäcks.Påföljden skall vara förutsebar. Med regeringens förslag blir detta inte längrefallet. Det kommer inte längre att vara känt för t. ex. snattaren om hansgärning kommer att leda till åtalsunderiåtelse eller om den, efter en betydandestöldvåg, kommer att leda till ett strängt bötesstraff. Detta strider motprincipen om allas likhet inför lagen. Lika fall kommer, om förslagetgenomförs, inte att behandlas lika. Vårt straffsystem måste utformas så, att det står klartvilka påföljder som kan komma i fråga. 1 vilken mån en gärning skall lämnasutan påföljd måste vara en uppgift för en domstol att avgöra. De ekonomiskaförhållandena får inte ensamma styra inriktningen av rättsväsendet. Det finns f. ö. inte några beräkningar av de eventuellaekonomiska vinsterna med förslaget. Detta gör att vi är mycket skeptiska fillpåståendet att ökade möjligheter till åtalsunderiåtelse skulle medföramöjlighet fill omprioriteringar. De besparingar som kan förväntas ske inomdomstolarna kan mycket väl komma att ätas upp av ökade kostnader hos polis ochåklagare. I den mån det är möjligt att effektivtupprätthålla respekten för vissa lagbud måste en omprövning av dessa komma tillstånd. Man får då endera upphäva lagbudet eller förändra de sanktioner som ärkopplade till lagbudet. Det får inte vara en uppgift för rättsinstanserna attavgöra vilka typer av brott som skall utredas och beivras. Det måste i ställetvara en uppgift för de lagstiftandeinstanserna att fälla sådana avgöranden. Varken i propositionen eller i det kommittébetänkande somligger till grund för proposifionen förekommer det någon diskussion omeffekterna av att brott och förseelser i fortsättningen kommer att lämnasobeivrade. Det är ganska klart att ett lagbud som inte förses med effektivasankfioner riskerar att- i hög grad överträdas. Det finns därför anledning attförmoda att regeringens förslag kommer att leda fill bristande laglydnad. Denuvarande brottspåföljdernas betydelse för allmänpreventionen bör inteunderskattas. Jag hoppas att socialdemokraterna under denna debattklargör vad som enligt deras åsikt kommer att bli effekten av att brott ochförseelser lämnas obeivrade. Föreliggande förslag leder också till minskadrättssäkerhet för målsägan-den. Om åtalsunderiåtelse förekommer tvingas denneatt själv utföra skadeståndstalan. Det finns också skäl att erinra om att densom drabbas av ett brott har ett fullt legifimt intresse av att gärningsmannenställs inför rätta, även om inte något skadestånd är aktuellt. Den som harutsatts för brott har ett fullt berättigat krav på att utredning startas ochatt en eventuell gärningsman får en i förhållande till gärningen och andrabeaktansvärda omständigheter rätt utdömd påföljd. Som jag fidigare har sagtanser vi från sida att förslaget är oacceptabelt. Vi har stödför denna inställning i en bred remissopinion. Jag vill här slutligen lyfta fram ytterligare några skälmot förslaget. Vårt nuvarande dualistiska system, med åklagare och försvarare ien tvekamp och med en eller flera opartiska domare, utgör en god grund för attuppnå ett rättssäkert förfarande. Om domar- och åklagarrollen förenas i enperson riskerar rättssäkerheten att bli eftersatt. Det är till skada för bådegärningsman och målsägande. En ytterligare konsekvens av förslaget är att inflytandetfrån förtroendevalda lekmän minskar. Det är endast den juridiskt utbildadeåklagaren som får uppgiften att fälla avgörandet. Genom att åklagaren ocksåblir domare bortfaller även möjligheten för allmänhet och målsägande tillinsyn. Det blir inte längre möjligt att ta del av "processen" mellansamhället och den misstänkte, vilket inte minst kan väntas ha negativa effekterpå allmänpreventionen. Det kan också förväntas att den förändradearbetsfördelningen mellan domstolar och åklagarmyndigheter leder fill ökadekostnader för de . Om de uppvägs av besparingar inom domstolsväsendet är,som jag tidigare framhållit, inte utrett. Förslaget kan även väntas leda fill ökad belastning påpolismakten. Noggranna bedömningar måste göras om huruvida förutsättningar föråtalsunderiåtelse och därmed för nedläggning av förundersökningen föreligger.Vidare kan antalet ingripanden förväntas öka som en följd av att brottslighetenökar genom den bristande hänsynen till allmänpreventionen inom rättsväsendet.En klar risk föreligger också för att polispersonalen kommer att anse att derasarbete är meningslöst, när det i många fall inte blir någon påföljd för dem somblir föremål för polisingripande. Skälen till att dettaförslag, som har förkastats, nu läggs fram är Nr 50 Då måstedet rimligen också finnas beräkningar av hur mycket pengar vi sparar på dettaförslag. Får jag be om en redogörelse för de ekonomiska vinster som förslagetkommer att leda till. Sammanfattningsvisanser vi från att skälen mycket klart talar mot det förslag somhär föreligger. Jag yrkar bifall fill reservafionen ijustitieutskottets betänkande nr 10. 139 HANS iRöstånga (fp): Låt mig inledningsvis fastslå att från sida motsätter vioss självfallet inte att ökade resurser satsas på att bekämpa den ekonomiskabrottsligheten, narkofikabrottsligheten och de grövre våldsbrotten. Mensamtidigt menar vi att sådana satsningar aldrig får gå ut över rättssäkerheteneller leda fill att förtroendet för rättsväsendet minskar. Folkpartietbefarar att propositionens generösa undantag från åtalsplikten leder till attstraffens allmänpreventiva syfte undermineras. Redan de många undantag som finns från den absoluta åtalsplikten kan ibland leda till konsekvenser somverkar förbryllande för allmänheten. Det verkar ofta egendomligt att polis ochåklagare inte inleder förundersökning vid vissa brott och att gärningsmannenhelt undgår påföljd. För den allmänna laglydnaden kan det vara demoraliserandeatt uppleva att dessa undantag nu utvidgas och att samhället därigenomunderlåter att reagera kraftfullt vid brott. Folkpartietifrågasätter inte att åklagarna i och för sig är väl skickade att på ettkorrekt sätt göra de avvägningar som en vidgad möjlighet till åtalsunderiåtelseinnebär. Vi ifrågasätter emellertid om åklagarna har resursmässigaförutsättningar att göra de avvägningar som förutsätts i propositionen. Detfinns risk för att förslaget kan leda fill att åklagarna får merarbete istället för tvärtom. Och såvitt jag förstått har åklagarnas redan storaarbetsbörda varit något av en flaskhals i kampen mot den ekonomiskabrottsligheten.