prot · G80953 · 1984-12-31 00:00:00 — angelägetatt regeringen tar hänsyn till detta när den bedömer vilka resurser som skallfinnas för fullgörande av länsstyrelsernas försvarsuppgifter. Detta har vimoderater framhållit i motionen 210, och i betänkandet understryker utskottetdetta önskemål. Vimoderater har också tagit upp frågan om reservanordningar för den kommunalaförsörjningen med el, vatten, avlopp och vårme. Redan de avbrott iförsörjningen genom olyckshändelser som vi har sett kan uppstå i fred talar föratt beredskapen måste förbättras på detta område. Försvarsutskottetanser, i likhet med oss motionärer, att "åtgärder bör vidtas för att såsnart som möjligt börja minska sårbarheten inom den kommunaltekniskaförsörjningen". Vi har nöjt oss med denna formulering, men vi kommer meduppmärksamhet att följa regeringens åtgärder för att öka beredskapen påområdet. Regeringenhar i sin proposition också föreslagit att den militära direktivrätten enligtcivilförsvarslagen skall avskaffas. I sammanfattningen av proposifionenshuvudsakliga innehåll nämns dess värre inget om detta. Det tycker jag är fel. Detråder enighet om att direktivrätten kan avskaffas vad gäller central ochregional nivå. Ett stort antal stabstjänstsövningar med militära och civilamyndigheter har visat att samarbetet mellan myndigheterna och den gemensammagrundsyn som har skapats genom övningsverksamheten är av sådan art att någondirektivrätt inte behövs på dessa nivåer. Närdet gäller den lokala nivån är det mer osäkert om den militära direktivrättenkan avskaffas. Såväl som överbefälhavaren är tveksamtill detta. Vi reservanter har tagit fasta på den tveksamheten och menar attfrågan om den militära direktiv- och anvisningsrätten på lokal nivå bör utredasnärmare. Detfinns enligt vår mening skäl för att den lokale militäre chefen i områden somutsätts för fientligt anfall eller som eljest berörs av militäraoperationer och där det krävs snabbhet i beslutsfattandet skall kunna ge dencivila verksamheten en sådan inriktning att militära operationer inte fördröjseller försvåras. Vi har därför avgett en reservation på denna punkt. Jag yrkar bifall till reservationen 1 och i övrigt bifall tillutskottets hemställan. 19 (); Det är ett viktigt betänkande som vi nu behandlar, och många människorkommer att beröras. Det gäller kommunernas roll inom civilförsvaret. 11982års totalförsvarsbeslut fastlades principen att ledning av civilförsvaret pålokal nivå skall överföras från staten till kommunerna. En parlamentarisktsammansatt kommitté har behandlat hur det skall genomföras. bedrivit provplanläggning i och . Av deninformation som vi har fått i utskottet om provplanläggningen i dessa länframgår att resultatet är mycket positivt. Det är också glädjande attcivilförsvarsplanläggningen kan integreras i kommunernasplanläggning för deras hittillsvarande uppgifter i krig, t. ex. när det gällergator, avlopp, socialtjänst och brandväsende. Det viktiga är att den som sköteren uppgift i fred också skall ha hand om den i krig. Det för godkompetens och för minsta möjliga omställning av personal och resurser ihändelse av beredskap och krig. Civilförsvaretskommunala anknytning bör bli bättre förankrad bland folket än systemet med denstatliga ledning som vi nu har. Hemskyddsorgani-sationen, som i princip beslötsi totalförsvarsbeslut, bör ute i bostadsområdena kunna få en direktförbindelse mellan civilförsvar och allmänheten. Jag tycker att det är bra,eftersom det underlättar informationen inom verksamhetsgrenar som berörkommunerna i krig. Vidare kan den enskilde fä stöd av olika slag. Betänkandetsom vi nu behandlar utgår från propositionen och provplan-läggningskommitténsförslag. Men på en viktig punkt går regeringen emot provplanläggningskommittén,och utskottets majoritet stöder regeringens förslag. Det gäller ansvaret förmobiliseringsplanen, som är en av de sex planer som kommunerna enligtprovplanläggningskommitténs förslag skall svara för. Utskottsmajoriteten anseratt länsstyrelserna skall upprätta och ansvara för mobiliseringsplanen. Vimofionärer anser att det är fel, och jag har reserverat mig på den punkten. Jagyrkar bifall fill reservation nr 2. Provplanläggningskommitténvar enig i sitt förslag, men det tog utskottsmajoriteten ingen hänsyn fill.Kommittén hade studerat just mobiliseringsplanläggning extra noga genom attpröva två alternativ. I utarbetade enmobiliseringsplan för var och en av de tolv kommunerna som ingick iplanläggningen, och i ansvarade de fio kommunerna själva förmobiliseringsplanerna. I blev det en enhetlig planläggning förkommunerna, och i blev planerna utformade med hänsyn tilllokala förutsättningar. Kommittén anser att kommunerna bör få ansvaret förmobiliseringsplanerna. Jaganser också att ett kommunalt ansvar ökar möjligheterna för att verksamhetenskall fungera i krig. Den lokala anpassningen blir bättre. Ett kommunalt ansvaruppfyller bäst kraven vid överraskande anfall. Det var ett förhållande som mani försvarsbeslutet fäste stor vikt vid. Jag anser att de skäl som anförs avregeringen och utskottsmajoriteten för att skall ansvara förmobiliseringsplanläggningen är svaga. Dedatasystem och vissa andra, smärre arbetsinsatser som krävs för att hållakrigsorganisationen aktuell och som tas fram av skallnaturligtvis ställas till kommunernas förfogande. Men detta är enligt minuppfattning inte skäl nog för att länsstyrelserna skall ta över ansvaret förmobiliseringsplanläggningen. Kommunernaskall ansvara för övriga planer, dvs. ledningsplan, informa-fionsplan, plan förpersonal- och underhållstjänst, skydds- och räddningsplan. Alla dessa planermåste mynna ut i mobiliseringsplanen, och det är viktigt att den verkligenfungerar på ett smidigt sätt, om den skulle behöva användas i ett krigisktläge. Enligt min uppfattning får man en bättre garanti Kommunerna och civilförsvaret . för att mobiliseringsplanen verkligen fungerar, om denblivit en direkt angelägenhet. I totalförsvarsplanen anses det självklart att den somskall ha ledningen i krig också ansvarar i fred förmobiliseringsplanläggningen. Det är då orimligt att länsstyrelserna skall göraupp planer för en verksamhet som i krig leds av kommunerna. 20 (): I betänkande 1984/85:5 föreslårförsvarsutskottet med anledning av regeringens proposition 1984/85:49 attriksdagen skall sfifta två lagar som rör civilförsvarets verksamhet på lokalnivå. När lagarna har trätt i kraft svarar kommunerna istället för statligt utsedda civilförsvarschefer för ledningen i krig av dennaverksamhet. Kommunerna skall redan fr. o. m. svara för denfredstida planläggningen av civilförsvarsverksamheten och får särskildersättning av statsmedel för detta. En lokal civilförsvarsmyndighet som ärverksam i fred tillkommer därmed. Varje kommun skall upprätta och underhållafem olika planer för civilförsvarsverksamheten. Under den tvåårigaövergångsperioden införs enligt fidigare beslut en hemskyddsorganisation i allakommuner. Betänkandet är enhälligt utom när det gäller avskaffandeav den direktivrätt för militär myndighet gentemot civilförsvarsmyndighet somfinns i gällande civilförsvarslag, där det finns en reservation av moderaternaoch , samt beträffande ansvaret för kommunernasmobiliserings-plan, där har reserverat sig. Eftersom utskottet i stort godkänner regeringens förslag,skall jag här endast kommentera de båda reservafionerna och börjar med den sombehandlar kommunernas mobiliseringsplaner. I propositionen föreslås att kommunen skall ansvara förföljande fredstida civilförsvarsplanläggning: - Plan förkommunens övergripande ledning av verksamheten under beredskap och i krig(ledningsplan), - Plan förkommunal information (informationsplan), - Plan förpersonal- och underhållstjänst för civilförsvarsorganisafionen, - Skyddsplan,inkl. - Räddningsplanför kommunen. Övrig erforderligcivilförsvarsplanläggning för kommun- och länsnivån föreslås åvilalänsstyrelsen. Förslaget överensstämmer med förslag frånprovplanläggningskommittén utom såvitt avser mobiliseringsplanläggningen. Enligt kommittén bör kommunen ansvara för denna. Som skälhärför anger kommittén sammanfattningsvis vad man har sagt i en utredning. DsFö 1983:110, att ett kommunalt ansvar för mobiliseringsplanläggnihgen bättre ännågon annan lösning tillgodoser kravet på hög beredskap mot överraskandeangrepp. Utredningen anser också att mobiliseringsplanläggningens förankring ien lokal ledningsorganisation är av stort värde i den pressade situationsom kan råda då mobiliseringen genomförs. Flera remissinstanser -däriblandkommuner - anser emellertid att bör ansvara för kommunensmobiliseringsplan. Regeringens förslag till lag om ändring i 10 a § civilförsvarslagen innebär att kommunens mobiliseringsplan upprättas och antas avlänsstyrelsen i samråd med kommunen. I motion 1984/85:209 från yrkas att riksdagenbeslutar att kommunernas ansvar för civilförsvarsplanläggningen även omfattarmobiliseringsplanläggningen. Motionärerna påpekar att detta föreslogs av provplanläggningskommittén,som var enig om förslaget och hade studerat mobiliseringsplanläggningensärskilt noga genom att låta pröva båda alternativen. Med stöd av vadkommittén uttalat anser motionärerna att beredskapen vid överraskande anfallförbättras och att önskemålen beträffande lokala förhållanden bättretillgodoses, om kommunerna får ansvaret för mobiliseringsplanläggningen. Företrädare för har inför utskottethävdat att övervägande skäl talar för det alternativ som regeringen föreslår. Utskottet för sin del har funnit att regeringens förslagnär det gäller ansvaret för mobiliseringsplanläggningen innebär en lämpligavvägning. Enligt gällande förutsättningar är det staten som i fredstidrekryterar, utbildar och övar personalen i civilförsvarsenheterna samtanskaffar, för-rådshåller och underhåller enheternas utrustning. Vidcivilförsvarsberedskap ställer staten enheterna till kommunens förfogande.Detta talar för att staten, dvs. , också planlägger förcivilförsvarsenheternas mobilisering. Kraven på mobiliseringsplanläggningensaktualitet samt de system och arbetsinsatser som krävs för att ständigt hållakrigsorganisationen aktuell utgör enligt utskottets mening skäl för attlänsstyrelsen t. v. fortsätter att svara för den del av nuvarandemobiliseringsplaner som består av en eller flera s. k. mobiliseringskalendrar.Varje kalender utgör underlag för arbetet med att genomföra mobilisering av enmobiliseringsenhet och innehåller detaljerade uppgifter om åtgärder,handhavande av viss utrustning, m. m. Liksom föredragande statsrådet anserutskottet att denna planering bör genomföras i samråd med kommunen. Som motionärerna framhåller börmobiliserihgsplanläggningen vara lokalt förankrad. Det finns därför goda skälför att den andra delen av nuvarande mobiliseringsplan - den s. k.mobiliseringsöversikten - i det nya systemet upprättas av kommunen.Mobiliseringsöversikten utgör en samlad redovisning av de väsentligastedelarna av de olika mobiliseringskalendrarna. Översikten behövs för att manskall kunna leda och genomföra mobilisering av civilförsvarsorganisationen inomkommunen. Den ger också underlag för samordning med kommunens egenkrigsorganisation och med övrig totalförsvarsverksamhet inom kommunen.Länsstyrelsen tillhandahåller underlag för upprättandet avmobiliseringsöversikten. Denna ingår lämpligen i kommunens ledningsplan. Sammanfattningsvis stöder utskottet propositionsförslaget,att även i fortsättningen ansvarar för den del av nuvarandemobiliseringsplan som behåller detta namn och utgörs av en eller fleramobiliseringskalendrar. Med anledning av det sagda, herr talman, yrkar jag avslagpå reservation 2. Reservation 1 handlar om förslaget till lag om ändring icivilförsvarslagen, nämligen att man avskaffar den nuvarande bestämmelsen i 9 §om militär direktivrätt. Bestämmelsen har följande lydelse: Om det för nödig samordning av civilförsvaret ochförsvarsmakten prövas oundgängligt, må regeringen eller, efter regeringensbemyndigande, överbefälhavaren förordna, att under högstacivilförsvarsberedskap militär myndighet må för särskilda fall meddelacivilförsvarsmyndighet föreskrift om fullgörandet av civilförsvaret åvilandeuppgifter. Detta innebär alltså att militären kan gå in och ge decivila myndigheterna besked om vad som skall hända på en viss plats. Regeringens förslag i denna del överensstämmer med förslagav en utredare (1983:7). Under remissbehandlingen har överbefälhavaren,och en länsstyrelse hävdat att en militär direktivrättbör behållas på lokal nivå. Som exempel på områden där en direktivrätt kanbehövas anges vägtrafiken och avspärrningar. Överbefälhavaren anser att detsannolikt kan uppstå lägen då en samordnad syn inom totalförsvaret inte kanskapas tillräckligt snabbt för att kunna ligga till grund för nödvändigabeslut. Överbefälhavaren och förordar att frågan utredsytterligare. Föredragande statsrådet uttalar att den militäradirektivrätten kan sägas vara tänkt som en nödfallsutväg då det militära försvaretseffektivitet äventyras av oenighet mellan militära och civila myndigheter isituationer när direktiv från högre instans inte kan avvaktas. Allteftersom decivila delarna av totalförsvaret har vunnit ökad organisatorisk stadga ochhunnit förbereda sig bättre för sin krigstida verksamhet har - uttalarstatsrådet vidare - från civilt håll hävdats att den militära direkfivrättensaknar berättigande. Med hänvisning till militära vägtrafikkungörelsen(1974:97) och till lagen (1940:358) med vissa bestämmelser till skydd förförsvaret m. m. (skyddslagen) anser föredragande statsrådet att behoven avmilitär direktivrätt för vägtrafiken och i fråga om rätten att vistas inomstridszoner och liknande områden är tillgodosedda. Hans slutsats blir att denmilitära direktivrätten sådan den kommer till uttryck i civilförsvarslagen kanavskaffas. Han anser dock att det är angeläget att överbefälhavaren ochcivilförsvarsstyrelsen i sin planering ägnar ökad uppmärksamhet åt frågan omsamverkan på den lokala nivån mellan de militära och de civila delarna avtotalförsvaret. Mofion 1984/85:210 från behandlar bl. a. denmilitära direktivrätten. Med åberopande av nämnda remissyttranden anser motionärernaatt behovet av militär direktivrätt på lokal nivå f. n. inte är tillräckligtutrett. Enligt deras uppfattning finns det situationer när en direkfivrätt äratt föredra framför de lösningar som anges i propositionen. De anser därför attfrågan bör utredas vidare, bl. a. i samband med utredningen (Fö 1982:03) omtillträdesskydd. Utskottetanser liksom föredragande statsrådet att den militära direkfiv- rättensådan den kommer till uttryck i civilförsvarslagen - dvs. som en rätt gentemotcivilförsvarsmyndighet - kan avskaffas. Bestämmelsen tillkom år 1944.Beträffande central och regional nivå råder enighet om att den bör avskaffas.När kommunerna tar över ledningen av civilförsvarsverksamheten pålokal nivå i krig finns hos dem av allt att döma både vilja och förmåga attfatta snabba beslut som kan påkallas av det militära läget. Utskottet delarstatsrådets uppfattning att frågan om samverkan på den lokala nivån mellan decivila och militära delarna av försvaret bör ägnas ökad uppmärksamhet. I likhetmed vad som har skett på regional nivå bör det vara möjligt att ytterligarebefästa en gemensam grundsyn i fred. Jag yrkar med anledning härav även avslag på reservation 1av och . I övrigt,herr talman, yrkar jag bifall till utskottets hemställan. 21 () replik: Det är utan tvivel så att den militäradirektivrätten skall användas endast som en nödfallslösning. Men den tekniskautvecklingen är sådan att man måste räkna med ett mycket högt tempo ihändelseutvecklingen lokalt om det blir krig, och då krävs det snabbhet ibeslutsfattandet. Då är det inte alls säkert att man hinner med det samråd som skullebehövas, för att kunna vidta åtgärder som underlättar de militära operationernainom stridsområdet. hänvisar man till att skyddslagen skulle ge möjlighetertill sådana direktiv. Vad säger då departementets utredare om detta? "Den s. k. skyddslagen innehåller sålundabestämmelser som ger regeringen rätt att bemyndiga militära chefer attförordna om t. ex. utrymning av ett område, om krigsoperationerna skulle krävadet. Några föreskrifter av denna innebörd har inte utfärdats. Det är därförsvårt att säga i vad mån sådana befogenheter kommer att tilläggas lokal militärchef. Måhända är inte heller skyddslagen så avfattad att det är möjligt att meddess stöd fullt ut fillgodose det här behandlade behovet." Det är alldeles riktigt - det är inte alls så attskyddslagen i alla lägen går att använda, i den utformning som den har . håller man på att se över skyddslagen, och den blirkanske bättre . Men vad vi begär är att man inte skall avskaffa enmöjlighet till militär direktivrätt, innan man har genomfört klara ändringar avskyddslagen som gör det möjligt att använda den i stället. Situationen är ungefär densamma som beträffande etttidigare ärende. Man är inte beredd att göra ändringar, innan man river upp degamla bestämmelserna, utan man säger; Det får vi se till i efterhand - vihåller på med en utredning, och det klarar sig nog. Vi är inte till freds med det. Vivill ha en utredning, innan den militära direktivrätten på lokal nivåavskaffas. 22ERIC HÄGELMARK (fp) replik; redogjorde för mycket som talarför att kommunerna borde ha ansvaret för mobiliseringsplaneringen,och jag tycker det var bra att han tog upp dessa synpunkter, som finnsframförda i propositionen och även i provplanläggningskommitténs betänkande. Men därefter kom in på länsstyrelsensuppgifter, och inte blev jag övertygad om att de uppgifterna är så betydandeatt länsstyrelserna skulle ha ansvaret för kommunens mobiliseringsplanläggning. Det finns också en viss tveksamhet härvidlag. Det ärangivet i propositionen att /. v. fortsätter länsstyrelserna med mobiliseringsplanläggningen.Då kan jag fråga : Varför är det en sådan tveksamhet, och hur längeskall länsstyrelserna fortsätta med den här mobiliseringsplanläggningen förkommunerna? Jag tror att om kommunerna hade fått ansvaret även förmobiliseringsplanläggningen, så hade det varit intressantare för kommunernaatt genomföra de planer som de är ålagda att upprätta. Självamobiliseringsplanen, som kommunerna skall göra upp, är ju så att sägaexamensprovet på att kommunerna gör en fin grej - något som verkligen skallkunna fungera, om det skulle bli aktuellt att använda det hela i händelse avberedskap och krig. Jag tycker det är litet ofint att ta ifrån kommunernasjälva det examensprov som deras planläggning skall mynna ut i. Hur länge skalllänsstyrelserna fortsätta med sin mobiliseringsplanläggning? Hade det intevarit bättre, , att kommunerna hade fått börja? Om det sedan visatsig att kommunerna inte klarat av mobiliseringsplanläggningen, då kunde länsstyrelsernaha tagit över detta. Enligt minmening har man vänt det hela alldeles fel. 23MATS () replik: När det gäller den militära direktivrätten ärvi naturligtvis oense. Det framgår ju vilken betydelse de två lagar har som nugäller och som kan utnyttjas i speciella fall för att lösa de problem someventuellt uppstår. pågår det en översyn av hur lagarna kommer attfungera i en ny situation. De är ju båda gamla. Den ena, skyddslagen, tillkomredan under . Det finns en ny syn på det här ute i kommunerna. När mannu lägger över dessa nya uppgifter på kommunerna, så innebär det att kommunernafår ta ett helt annat ansvar . De civilförsvarsmyndigheter som skall byggas upp kommeratt ägna mer uppmärksamhet även åt de militära frågorna än vad som sketttidigare på lokal nivå. Vi tror att det här kommer att innebära att det blirlättare att snabbt och effektivt diskutera sig fram till lösningar lokalt, utei kommunerna. Enligt vår mening kan den gällande bestämmelsen slopas pålokal nivå, och man kan låta militärerna i större omfattning diskutera med decivila myndigheterna. Vi tror inte att det föreligger några risker, ,att det skall bli problem i händelse av krig. När det gäller vad sade ommobiliseringsplanläggningen, så har ju ett övergripande ansvar,som berör hela försvaret. alltsåäven det civila försvaret. Det gäller materiel och det gäller personer. Manmåste planera på bästa möjliga sätt och göra en fördelning som stämmer intebara för en kommun och för ett län utan för hela det behov som kan föreligga ihändelse av en krigssituation. Vi tror att är den myndighet somf. n. bäst kan klara en sådan fördelning. Därför, , yrkar jag änen gång avslag på den reservation som står bakom och bifall tillutskottets förslag på denna punkt. 24 () replik: säger att han tror att det gåratt diskutera sig fram till lösningar. Men det vi vänder oss emot är just attdet kommer att finnas lägen där det krävs en sådan snabbhet i beslutsfattandetatt man inte kan hålla på att diskutera. Vi vet hur stora kommunerna är tillytan , tänk på Norrlandskommunerna. Jag kan tänka mig hur det skulle varaatt stå där ute på fältet när det krävs en snabb insats - det är långt tillkommunledningen - och vara tvungen att diskutera sig fram till lösningar. Detmåste alltså finnas undantagsbestämmelser som gör det möjligt för militären attge anvisningar och direktiv till civilbefolkningen, så att den dels skyddas ochinte skadas av de militära operationerna, dels inte är till för deoperationer som skall genomföras. Man måste undersöka detta mycket mer noggrantän man har gjort , innan man avskaffar direktivrätten på lokal nivå. 25 () replik: Jag är inte riktigtsäker på att känner till i hur stör omfattning som länsstyrelsernaarbetar med saker och ting som kommunerna måste ha för att hålla enkrigsorganisation aktuell. Det är något datasystem och några andra smärrearbetsinsatser. Men de är inte av den art att de motiverar att länsstyrelsenskall ha ansvaret för kommunernas mobiliseringsplanläggning. De uppgifter somlänsstyrelserna tar fram skall naturligtvis ställas till kommunernasförfogande, och sedan är det kommunerna som med hjälp av de informationer defår av utformar även mobiliseringsplanen. Jag tror att det meddet föreliggande förslaget kommer att bli onödigt krångel. Hade kommunerna fåtthela ansvaret hade det absolut blivit smidigare och lättare att få fram demobiliseringsplaner som behövs. 26MATS () replik: Vi kan konstatera att i den situation somOlle tecknar träder de båda lagar som redan finns i kraft - även om detkan finnas vissa frågetecken kring dem. Det är alltså den militäravägtrafikkungörelsen och skyddslagen som då träder in och löser de problemen.Man behöver inte stå på fälten i och diskutera eller ringa tillkommunalkontoret. Det är bara för militären att använda de lagar som finns. Jag känner i varje fall till attkommunerna inte har erfarenhet av mobiliseringsplanläggning. Det skullekanske vara förödande att som man inför de två nya lagarna ochlägger över nya arbetsuppgifter på kommunerna också ålägga dem att ta tagi de viktiga uppgifter som det innebär att planera och genomföra en riktig organisationnär det gäller personal, materiel och andra resurser som behövs för att klaramobiliseringsplanerna. Talmannen anmälde att anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägderätt till ytterligare repliker. 27OSWALD (vpk): Det är mycket bra att vi nu får enöverflyttning till kommunerna av de delar av civilförsvarsorganisationen somligger på det kommunala planet. Det är någonting som vi från vårt partis sidalänge har verkat för. Det är som sagt tillfredsställande att vi nu får den härlagen och kan genomföra en ny organisation. Det är likaså mycket positivt attvi får en ny hemskyddsorganisation. Det är också ett steg i rätt riktning inomtotalförsvarsorganisationen. Detta är den senaste etappen i en lång utveckling.Civilförsvaret uppstod, som alla känner till, under beredskapsfiden som det s.k. luftskyddet. Det var mer eller mindre spontant på många håll. Så småningomväxte det fram ett regelverk, men det blev mycket olika i olika kommuner. Påsomliga ställen där resurserna och intresset var bra blev det bra organisation,på andra håll var den mycket dålig.