prot · G809127 · 1984-12-31 00:00:00 — Det förtjänar också noteras att den socialdemokratiskautskottsgruppen är något mer utförlig i sin skrivning än förr omåren, när den brukade nöja sig med fem fattiga rader i utskottsbetänkandet. Jagskall för ögonblicket inte kommentera betänkandet. Jag är dessutom späntnyfiken på vad den socialdemokratiske talesmannen nu skall prestera för attutöver det skrivna ge något mera kött på benen i sin argumentering. Att har lagt fram detta lagförslag förtjänarnågra förklarande ord. Vi intog ju den ståndpunkten attkollektivanslutningsproblemet inte i första hand skulle lösas genomlagstiftning. Skälen härtill var flera: de politiska partierna liksomfackföreningsrörelsen ingår ju i den ideella föreningsgrupp som inte omfattasav någon speciell lagstiftning. Man borde inte lagstifta på det området utanstarka skäl, sades det. Dessutom trodde vi att genom uttalanden motkollektivanslutning skulle förmå socialdemokraterna att som en självsaneringavstå från denna odemokratiska form av medlemsrekrytering. antog sombekant vid åtta olika tillfällen ett sådant uttalande. Vi fick emellertid medstigande förvåning uppleva hur socialdemokraterna helt och hållet nonchaleraderiksdagens uttalanden. De var inget värda. Det som kom att bli den droppe som gjorde att tålamodetsbägare rann över var ett yttrande som socialdemokraternas partisekreterarefällde vid en utfrågning inför . Han förklarade att ettbeslut av den socialdemokratiska kongressen hade högre valör än.riksdagensuttalande. Skulle däremot lagstifta, skulle man respektera en sådanlag. Det var klart besked. Inom centernhar vi därför arbetat fram ett lagförslag. Vi har varit noga med att begränsafrågan till att enbart gälla kollektivanslutningen till ett politiskt parti,inte till någon inskränkning av det ideella föreningsområdet i övrigt. Vi ladefram motionen . Jag mötte reaktioner på motionen. Detlagförslag vi lade fram var alldeles för kortfattat - tre paragrafer, mindre än50 ord. Kunde man lösa en lagstiftningsuppgift så enkelt? Nästa invändning kom från socialdemokraterna. Lagstiftningskulle strida mot grundlag. Som exempel kan jag nämna en interpellationsdebattden , då en socialdemokratisk jurist och ledamot av kammarenryckte ut och gjorde detta påstående: "Ett beslut att ta bort kollektivanslutningenskulle vara en åtgärd direkt riktad mot fackföreningarnas egen beslutanderättoch skulle dessutom kränka den grundlagsfästa föreningsfriheten." Det var därför helt naturligt att vi vidutskottsbehandlingen krävde den unika åtgärden att motionen,lagförslaget, skulle sändas till lagrådet för yttrande. Dit skickades denockså. Vad säger då lagrådet? Ja, det står att läsa iutskottsbetänkandet. Lagrådet konstaterar att lagförslaget inte alls stridermot den i grundlag skyddade föreningsfriheten. Inte heller i övrigt möterlagförslaget något hinder ur grundlagssynpunkt. Lagrådet säger dessutom attlagen kommer att tillgodose sitt syfte. Slutligen anser lagrådet att lagtextenkan sammandras till en enda paragraf. Så enkelt var det med det. Med dennalagtext har vi nu gått till kammaren. Jag vill här gärna understryka uppskattning avatt och utskottsledamöter har ställt upp tillsammansmed oss för en gemensam reservation kring detta lagförslag. Därmed är en godgrund lagd för ett gemensamt agerande i fortsättningen. Faller lagförslaget , kan vi med en ändrad majoritetssituation i kammaren efter höstens valdriva igenom beslutet då. I den här frågan kommer ni socialdemokrater att mötaen treenig front i fortsättningen. Lagrådet har naturligtvis inte gjort några politiskabedömningar om kollektivanslutningen utan endast konstitutionella. Denpolitiska debatten för vi här i kammaren. Naturligtvis står våra gamla frågor iämnet kvar. De brukar inte få några svar. Och jag skall upprepa några av dem. Är det något fel på principen att varje individ genom enenskild och frivillig handling själv får bestämma vilket politiskt parti haneller hon vill tillhöra? Och får man, om man så vill, stå utanför partiorganisationenhelt och hållet? Känner ni socialdemokrater inte något som helst bekymmer överatt urskillningslöst fösa in moderater och vpk-are, centerpartister ochfolkpartister till det socialdemokratiska partiet, och kanske också på köpetkds-are och folk från sekterna längst ut till vänster, liksom nynazister? Hurkänns det att ha denna både saliga och osaliga röra inne i detsocialdemokratiska partiet? Är det de ca 15 milj. kr. som man på det sättetförstärker partikassan med som ursäktar det ideologiska priset? Låt migvidare i detta sammanhang ta upp ett påstående, som återfinns i den socialdemokratiska majoritetsskrivningen. "Åtgärder av det slag som förordas i motionernaskulle enligt utskottets mening innebära en inskränkning av möjligheterna försåväl politiska partier som fackföreningarna att i demokratisk ordning kunnafatta beslut i sina egna angelägenheter." Får jag fråga: Var någonstans i vårt lagförslag är detnämnt att de avsedda reglerna skulle gälla några andra beslut än omkollektivanslutning av individer till parti? I avvaktan på svar yrkar jagbifall till reservation 1. Vad sedan gäller reservation 3, som berör frågan om denenskildes förhållande till organisationer, ställer vi endast krav på enutredning. Det kravet har framställts tidigare, men det har avvisats. Vi anseratt det i längden är omöjligt att skjuta problemet ifrån sig. Vår grundlag ger medborgaren ett gott skydd mot detallmänna, men inte mot annan enskild, exempelvis en organisation som sätter sigi det allmännas ställe. I det svenska samhället, där organisationer har enstark ställning, försätts många medborgare i ibland av samvetsskäl svårasituationer, när de ställs inför tvångsliknande krav från organisationernassida. Rätten att stå utanför en organisation är ingen självklarhet i vårt land. Detta faktum har t. o. m. uppmärksammats i en utredninginom , där man beträffande förhållandena i noterar, attorganisationernas starka ställning gör att rätten att stå utanför enorganisation en rättighet som finns bara i teorin.Förhållandena i har alltså väckt en uppmärksamhet som är näst intillpinsam för vårt lands anseende. En utredning skulle ge en värdefull belysning avproblemen. Huruvida denna belysning behöver leda till någon form avlagstiftning är inte möjligt att säga på förhand. Men enbart belysningen kanvisa sig bli tillräcklig, eftersom själva existensen av en utredning brukar haen viss prevenfiv verkan. Jag vill,herr talman, till slut yrka bifall till reservation nr 3. 118LARS (): Jag skall inte upprepa vissa av de argumentsom har anförts av Hans Nyhage och . Debatten kringkollektivanslutningen är en debatt där det, trots att debatten har kommittillbaka år , är svårt att känna igen socialdemokraternas talesmän frånkonstitutionsutskottet. När det gäller t. ex. tryckfrihetsfrågor och andrafrågor om den enskildes integritet kan vi ibland ha olika uppfattningar, mensocialdemokraterna ställer fullt ut upp bakom de principer som allmänt gäller iett demokratiskt samhälle. Debatten om kollektivanslutningen skiljer sig från andradebatter. I den debatten hävdar socialdemokraterna att principer som man kallarför det historiska sambandet och som gäller från tiden före demokratins genombrott,alltjämt skall gälla med avseende på den enskilda människans ställningstagandetill politisk verksamhet. Genom personligt tillkännagivande tvingas människorår 1985 att deklarera att de inte vill vara med i ett politiskt parti. Jag harinför den här debatten gått igenom vad har sagt i debatterna . Jag vet inte vadhan kommer att säga , men om han följer majoritetsskrivningen i utskottetsbetänkande, kommer det att bli en uppräkning av de argument som har redovisatstidigare år. Det är argument som jag, utan att begagna överord, vill betecknasom skrämmande. När vi från de borgerliga partiernas sida hävdar attkollektivanslutningen måste upphöra får vi som motargument ibland höra att vimed våra argument vill komma åt socialdemokraterna. Då vill jag säga att detför oss finns få frågor som är mera tacksamma att driva ur politisk synpunkt.Många undersökningar visar att en stor majoritet av befolkningen och även del av medlemmarna i fackföreningsrörelsen är mot kollektivanslutningen.Därför är det klart att den dag kollektivanslutningen upphör- och jag tror attden tidpunkten inte är så långt framför oss - försvinner en fråga där vi med rättahar kunnat angripa socialdemokratin. En politiskt känslig fråga som engagerarmånga människor försvinner ur den politiska debatten. Det är beklagligt, herr talman, att det tydligen äromöjligt att uppnå en självsanering. Socialdemokraterna har haft mycket god tidpå sig att lösa detta problem. Det vill de dock inte göra. Trots att försvaretför kollektivanslutningen håller på att vittra sönder inom delar avsocialdemokratin och trots att betydande delar av den socialdemokraternanärstående pressen förstår konsekvenserna av kollektivanslutningen väljerpartiet att - trots vissa marginella förändringar - fortsätta att benhårt ochenvist hålla fast vid principer som måste bedömas som konservativa ochoförenliga med den i hela vårt samhälle genomsyrade synen på den enskildes rättatt själv ta ställning till politiska frågor. Kollektivanslutningen är enkvarleva från tiden före demokratins genombrott. Det som skiljer årets debatt från tidigareårs debatter är att de icke-socialistiska partierna nu står bakom ett gemensamtlagförslag mot kollektivanslutningen. Det är ett förslag som dessutom ärgranskat av lagrådet, som konstaterar att lagförslaget inte står i strid medregeringsformens regler om föreningsfrihet. Från sida har viansett att en reglering i grundlag vore att föredra. Men eftersom lagrådet nuhar granskat förslaget och det är angeläget att lagen kangenomföras ställer vi oss bakom den gemensamma borgerliga reservationen. Ifolkpartiets partimotion går vi dessutom inte mot reglering i vanlig lag, ochdet är ytterligare en anledning till att vi ställer oss bakom reservationen. Det finns, herr talman, nu förutsättningar för attkollektivanslutningen skall upphöra. Reservationen borde vinna riksdagensbifall. Jag vill slutligen också utan särskilda kommentarer anmälaatt vi från sida ställer oss bakom förslaget om en parlamentariskutredning om den enskildes förhållande till organisationer. Jag yrkarbifall till reservationerna 1 och 3. 119JÖRN (vpk): gick spinnare och vävare i iSkåne ut i strid mot textilbaronen . Det tog innan de tillkämpatsig rätten attbilda en fackförening. I avsaknaden av facklig organisering leddes striden avden då nybildade socialdemokratiska arbetarkommunen i Käv-linge. En politiskförening ledde en facklig strid. Att den fackförening som sedan uppstoduppfattade sig som en del av den socialdemokratiska rörelsen är inte svårt attförstå. Jag har anfört detta lilla exempel av en speciellanledning, nämligen därför att min morfar var ordförande iKävlinge socialdemokratiska arbetarkommun och hade att företräda deoorganiserade textilarbetarna mot deras arbetsgivare. Detta var, herr talman, en glimt av det samhällsklimat urvilket sambanden mellan facklig och politisk arbetarrörelse formades. Det ärmot den bakgrunden man skall se och tolka den fackliga kollektivanslutningensproblem i . Emellertid har det alltid funnits två olika synsätt pådessa samband i den europeiska arbetarrörelsen. Det ena har varit att fackföreningar och parti är tvåsidor av i grund samma sak. Från en sådan utgångspunkt ter sig det kombinerademedlemskapet i fack och parti som självklart. Det andra synsättet går ut på att fackföreningar alltidhar en bredare och öppnare roll än ett parti kan ha. I facket lär man sig klass-och kamratsolidaritet, utan att snegla på partiet. Det är naturligt om dettaleder till en medvetandeutveckling, som får medlemmen att också så småningomansluta sig till ett arbetarparti. Men det är inget man kan föreskriva ellertvinga på människor. Det är alltid bäst för arbetarrörelsen attfackföreningsmedlemmar genom egen erfarenhet, genom studier och stimulanssjälva kommer till insikt om att de även måste engagera sig i den politiskaarbetarrörelsen. Gör man på annat sätt riskerar man att många människor stötsoch inte känner sig riktigt hemma i sin fackliga organisation. Detta skadarsolidariteten och försvårar ett naturligt inväxande i arbetarrörelsensgemenskap och tänkesätt. Vpk är anhängare av detta andra historiska synsätt. Vi ärdärför motståndare till facklig kollektivanslutning. Det finns andra formergenom vilka fackföreningar kan ekonomiskt såväl som politiskt manifestera sittstöd för arbetarrörelsepartier, former som inte tränger den personligaintegriteten mot väggen. Där våra medlemmar tillhör kollektivanslutnafackföreningar kommer vi framöver att initiera fördomsfria diskussioner omanslutningsformens lämplighet. Vår utgångspunkt i alla dessa frågor ärfackföreningsrörelsens frihet och självständighet. Med vårt sätt att se hardenna självständighet tre olika sidor. Fackföreningsrörelsen måste stå organisatoriskt fri frånpolitiska partier. Även om det reellt är så att ett visst parti har endominerande ställning, måste det kunna förenas med en rimlig grad av tolerans,av politisk pluralism och kritisk öppenhet. Partisolidaritet är inget negativt- men den får inte ta former som kan vara negativa för den allmänna bredaklassolidariteten. Fackföreningsrörelsen måste stå självständig gentemotkapitalet och arbetsgivarna. Det betyder att den aldrig får låta sigavpolitiseras eller hindras att engagera sig politiskt. Den får aldrig låtaklassolidariteten försvagas genom bindningar och lojaliteter tillföretagsintressen och arbetsgivare. Inför den politiska högerns attacker motfackföreningsrörelsen framstår all feodal lakejmentalitet och strejkbryteriandasom lika förhatliga som de gjorde . Fackföreningar måste slutligen stå självständiga gentemotstaten. Staten skall akta sig för att föreskriva och lagstifta om hur folkligaorganisationer och rörelser skall förhålla sig till samhällspolitiska frågor.Alla försök att återkalla gamla tiders preusseri och åtalskampanjer frånstatens sida mot den fackliga rörelsen skall bestämt avvisas. Det är denna sistnämnda utgångspunkt, som är den mestavgörande för hur vårt parti tar ställning till lagstiftningskraven inte barahär och , utan också allmänt och i princip. Och vi gör detta, herr talman,därför att det nu är tydligt, att det största borgerliga partiet använderkollektivanslutningsfrågan enbart som en murbräcka. Vad de i verkligheten förberederär én generalattack mot fackföreningsrörelsen och de fackliga rättigheterna. I texten till den moderata motionen nr 2029 blir detklart, vad den politiska högern i förlängningen är ute efter. Där talar maninte bara om kollektivanslutning. Där talas det om att förbjuda fackföreningatt göra uttalanden i politiska frågor. Man talar om att förbjudafackföreningar att lämna ekonomiskt stöd åt politiskt parti. Man talar om attförbjuda rätten för facklig organisation att utlysa blockad mot enmansföretag.Man vill begränsa förhandlingsrätten och man vill bryta uppkollektivavtalssystemet. Detta vill säga: Moderata samlingspartiet vill hasärlagstiftning mot fackföreningar. Fackföreningar skall inte ha sammaåsiktsfrihet som andra organisationer. De skall inte ha samma rätt som att uttala sig i politiska frågor och delta i denpolitiska diskussionen. Fackföreningar skall inte materiellt kunna stödja enpolitisk organisation på det sätt som alla andra kan göra. Fackföreningar skallsättas i strykklass. Deras medlemmar skall göras till ett slags andra klassensmedborgare, för vilka centrala medborgerliga fri- och rättigheter särskiltskall begränsas. Det är att märka att de begränsningar i rätten att agera ipolitiska frågor, som här uttalar sig för, inte bara skulle fåbetydelse för. De skulle i lika mån hindra TCO-föreningar och andraatt offentligt, som organisationer, ta ställning och göra uttalanden ipolitiska frågor. Ett sådant angrepp på yttrande- och åsiktsfriheten harinte gjorts i . Och man får gå för attfinna politiska yttranden om det lämpliga i att på detta sätt begränsafackföreningarnas verksamhet. Denna manifestation av den moderata tankevärlden,som förekommer i motion 2029, är i sig själv nog för att vårt parti inte ensskall reflektera på att i övriga frågor under detta betänkande röstatillsammans med den borgerliga sidan. I yrkanden finns ett annat mystiskt inslag,som återfinns även i en motion från - krav på en lag om s, k, negativföreningsrätt, dvs, rätten att stå utanför fackförening. De djuparemotiven bakom detta krav är dunkla. Det är nämligen inte trovärdigt när förespråkarna säger att man vill skyddamänniskor mot eventuella trakasserier. Personliga trakasserier kan man ingripamot på annat sätt, och det är att märka att de borgerliga motionärerna intevill ha något motsvarande skydd för sådana fackligt organiserade som utgör enminoritet på en arbetsplats med oorganiserade. Det verkliga syftet bakom dessamofioner om negafiv föreningsrätt är uppenbarligen att försvåra för fackligarepresentanter att ta sig in och organisera på arbetsplatser med oorganiseradarbetskraft. Också detta är ett ingrepp i föreningsfriheten, vars ideologiskahemvist är 1890-talets , Jag kommer så till dagens kärnfråga, dvs, frågan omeventuell lag mot kollektivanslutning till politiskt parti, I denna fråga är detre borgerliga partierna på samma linje. Jag vill dock gärna säga attfolkpartiet här aldrig har framträtt med den typen av övertoner som finns i deaktuella motionerna från andra partier-man har strikt hållit sig till självakollektivanslutningsfrågan och där intagit en försiktighållning. ställer man givetvis frågan varför vpk - som ju ogillarkollektivanslutningen - inte kan stödja ett renodlat och rakt krav om lagligtförbud mot denna. Jag har delvis redan besvarat den frågan på ettprincipiellt plan. Men jag skall också här gå in på en närmare analys av denrent rättsliga problematiken. Jag misstänker nämligen att även de mermåttfulla förespråkarna för ett lagligt förbud inte har gjort riktigt klart försig vilka utomordentliga rättsliga svårigheter man kan möta när man granskarden verklighet i vilken en sådan lag skulle tillämpas. Om man formulerar lagen så att all kollektivanslutningtill politiskt parti förbjuds, då drabbar man en rad fullt acceptabla och heltoproblematiska former av organiserad anslutning. Ett parti kan ju ha syster-eller dotterorganisationer som av praktiska skäl kan vilja ansluta sig tillmoderorganisationen. Det kan vara studieförbund, ungdomsförbund eller.olikaformer av allmänna stödorganisationer. Jag har själv tillhörtett studentförbund med den anslutningsformen. Med de borgerligas förslag skullesådana typer av organisatorisk anslutning vara förbjudna, trots att de på intetsätt träder någon enskild, oliktänkande persons integritet för när. Jag trorvar och en inser att sådana ingrepp i organisationslivets legitima rätt attordna sina inbördes förhållanden inte är lämpliga. Såsom lagförslaget ärformulerat går det långt utöver det syfte som det självt proklamerar,. Problemet med att formulera en vettig lag beror på att denjuridiska kärnfrågan inte har sin grund i kollektivanslutningen som sådan.Kärnfrågan uppstår i stället till följd av att det inom varje yrkesområde påLO-sidan i de flesta fall bara finns en möjlighet att fackligt organisera sig.Om det vore som i eller i , där man har flera parallellalandsorganisationer, skulle den frågan inte uppstå. Men detta specifika svenskaförhållande kan ju inte få föranleda att man summariskt förbjuder alla typer avkollektiv anslutning. Inte heller går det att komma åt problemet genom att baraförbjuda facklig kollektivanslutning. Dels leder detta till särbehandling avfackliga organisa- tioner, något som är rättsligt stötande. Dels hamnar man imycket besvärliga definitionsproblem. Det finns nämligen ingen rimligt klardefinition av vad som är en facklig organisation. Är det enbart sådanorganisation som har förhandlingsrätt och sluter avtal, eller är detorganisation som över huvud taget bedriver facklig verksamhet? Och vad är ett politiskt parti? Är det enbart enorganisation som deltar i politiska val? Betyder det i så fall attkollektivanslutning till organisation som enbart arbetar utomparlamentariskt ärlaglig? Och om parti definieras på ett mer vidsträckt sätt - som allapolitiskt-programatiskt arbetande organisationer - vad leder det då till? Vadär , som ju agerar i nästan varje större politiskfråga utifrån en bestämd ideologi? Medlemmen i ett arbetsgivarförbund kan juvara - och är mestadels -kollektivt ansluten till centralorganisationen ,Skall detta vara lagligt, medan kollektivanslutning till det socialdemokratiskapartiet skall vara. Jag ställer dessa frågor för att illustrera det urrättsstatlig synvinkel föga acceptabla i att ha lagar som enbart riktar sig motdet socialdemokratiska partiet. Vi har en syndikalistisk rörelse här i landet. Den haråtskilliga tusen medlemmar på litet olika håll i landet, har enspeciell, traditionell organisationsform. Lokalt är de organiserade somfackliga föreningar. Centralt är de anslutna till SAC, som både är en fackliglandsorganisation och en politisk rörelse. Det är bara det att SAC traditionelltinte deltar i parlamentarisk verksamhet och ställer upp i val. Hur skall man definiera ett sådant läge utifrån enförbudslag? Och hur skulle man definiera det om SAC plötsligt uppträdde somvalorganisation? lokala organisationer är klart fackliga.Deras centralorganisation kan med lika goda skäl klassas som politisk, som ettparti: Förbudslagen skulle i förekommande fall kunna användas för attfullständigt slå sönder den syndikalistiska rörelsen. Det är helt och hållet endefinitionsfråga. Och hur man definierar - det riskerar alltid att bli enpolitisk konjunkturfråga. Men om vi nu får en förbudslag, vad skulle då hända? Låtoss anta att man får in en anmälan mot.en fackförening för att den olagligtfattat beslut om en kollektiv anslutning. En sådan anmälan behöver ju inte varasann; det finns alltid fackföreningshatare, som kan komma med falskaanmälningar. I vilket fall som helst inleds då en förundersökning, man sökerbevisning, och man vill säkra eventuell bevisning. Vad betyder det? Det betyderatt myndigheter kan gå in och granska en organisations protokoll och andra handlingari full utsträckning. Myndigheter kan få en insyn i organisationersförhållanden, som de haft i modern tid i . Har ni på den borgerliga sidan egentligen tänkt igenom vaddetta innebär? Är ni verkligen beredda till sådana ingrepp enbart för att kommaåt det socialdemokratiska partiet? Ni måste väl ändå se hur ni här riskerar attkomma ut på ett juridiskt gungfly. Och ni kan inte begära av oss att vi skallfölja er ut på detta gungfly. För vi har inte lust att gå ner oss där. Jag yrkar med dettabifall till vpk-reservationen, nr 2. Vi kommer i den kontrapropositionsvoteringsom följer att rösta på vår reservation. I valet mellan den borgerligareservationen i kollektivanslutningsfrågan och utskottets hemställan väljer viatt avstå från att rösta. Om utskottet hade ställt sin hemställan som ett rentoch rakt avslag på de borgerliga motionerna hade vi naturligtvis kunnat röstapå utskottet. Men eftersom utskottsmajoriteten griper tillbaka på motiv ochargumenteringar som har framförts och som vi inte är överens medutskottet om, har vi valt att avstå. När det gäller reservation 3 slutligenkommer vi att rösta med utskottet. 120 HANS NYHAGE (m) replik: fantasifulla utläggning ominnebörden av den moderata politiken kan vi lämna helt därhän. Som vanligt sin egen personliga tolkning, och vad den är värd är kammarens ledamötersedan länge pinsamt medvetna om., gäller det i klartext lagförslaget motkollektivanslutning. Det är ett separat lagförslag, och min fråga till JörnSvensson är: Vad i detta helt fristående lagförslag är stötande och germöjlighet att tillgodose andra syften än att slå vakt om den enskildes rätt attsjälv välja parti?