prot · G809134 · 1984-12-31 00:00:00 — Vihar för vana här i att inte föregripa sådana utredningar, och vianser från utskottets sida att sammaprincip bör gälla även i detta fall. Vi avstyrker därför den höjning avbidraget som föreslagits i kommunisternas motion och som följtsupp med en reservation. I övriga punkter är utskottet enhälligt, men jag vill ändå nämna detresonemang vi för när det gäller en motion om medieutbildning i högstadierna,gymnasierna, den kommunala vuxenutbildningen och folkhögskolorna. Denna motionhade delats ut till utbildningsutskottet, som lämnat över den till oss.Utbildningsutskottet har emellertid yttrat sig över motionen, och yttrandetfinns med som bilaga fill betänkandet. Vi redovisar också tämligen utförligtvad som sägs i regeringens proposifion om detta, och utbildningsutskottet harockså tillstyrkt vad som där sägs. Visäger från kulturutskottets sida att utvecklingen på medieområdet måsteuppmärksammas i högre grad än , inte minst med tanke på dess betydelseför kulturlivet. Vi hänvisar till den verksamhet och det utvecklingsarbete sompågår och anser att motionerna inte bör föranleda någon åtgärd. Jag vill härmed yrka bifall till kulturutskottets hemställan ibetänkandet 1984/85:13 i dess helhet och yrka avslag på de båda reservatio- Anslagtid film och kulturtidskrifter Anf.140 () replik: Jag sade förut att fraktstödet är försumbart i fråga om biograffilmensmöjligheter att leva vidare i landet. Dessutom betyder fraktstödet byråkratioch en hel del administrativt arbete. Jag pekade i mitt anförande på att brafilm faktiskt klarar sig ganska hyggligt på marknaden. Jag nämnde behovet av engod utbildning, där bilden sätts i centrum. Det sistnämnda är betydligtvikfigare än några kronor i fraktstöd. Jagtror inte att kan hitta ett enda exempel på att fraktstödetskulle ha inneburit att någon enda biograf har fått leva kvar som skulle halagts ned annars. Däremot läggs biografer ned trots fraktstödets existens.Detta visar ju att fraktstödet inte betyder särskilt mycket i praktiken, Anf.141 () replik: Det är faktiskt så, , att många bra filmer har tagits bortfrån repertoaren på ett alldeles för tidigt stadium därför att de inte harlockat tillräckligt mycket folk. Vad beträffar fraktstödet tycker jag man skall brysig om vad de säger som har hand om det, nämligen och biografägarnaute i glesbygden och på de små orterna. De anser att fraktstödet är bra. Deklagar inte över att det innebär byråkratisering osv. Jag tycker att dettaväger tungt. 142 ()replik: Självfallet vill och biografägarna slå vakt omfraktstödet. Varje myndighet och institution som uppbär stöd från det allmännavill alltid att detta skall finnas kvar och vidareutvecklas. Vad jag menar äratt det är som skall göra bedömningen och avgöra om det skall finnaskvar eller inte. Anslag tdl film och kulturtidskrifter 143 (): Motion 1301 aktualiserar biografernas situationi nuläget, speciellt situationen på de små och medelstora orterna. Jag kännermig som företrädare för de folkrörelseanknutna samlingslokalorganisationerna,dvs. Folkets hus-rörelsen och Våra Gårdar. Vi driver närmare500 biografer i landet som en del i vårr arbete. Våra Gårdar kunde presentera sinutredning om dagens situation, och Folkets hus-rörelsen kunde för någon månadsedan redovisa sin utredning. De synpunkter som anförts har samma tendens: Detbehövs en biografpolitik i vårt land. Gemensamt ser man också som nyckeln förframtiden för det första en utbyggnad av parallelldistributionen, för det andraett spärrtidsavtal och för det tredje att visningsmöjligheterna för 16 mm-filmanpassas till biofilmens utbud. har antalet biografer halverats. Denstörsta åderlåtningen har skett på de mindre orterna. Tar man t. ex.biljettintäkterna som en värdemätare så kommer från de 350 biografer somfinns på de större orterna i landet. Av dessa har föreningsbiograferna endastett 20-tal visningsställen. Vi har dock ca 1 200 biografer i landet. Om inte åtgärder vidtas kommer den negativa utvecklingenatt fortsätta, och det kommer mycket snabbt att innebära att det blir omöjligtatt se biofilm utöver på de 50 största orterna i landet. Man kan fråga sig vad som är orsaken. Det är först ochfrämst knappheten på publikvänlig film. Filmdistributionen har varit en annanorsak. Och naturligtvis spelar konkurrensen från TV och video sin roll. Beträffande framtiden: Biografer har funnits sedan börjanav detta århundrade. Ofta spelades filmerna upp i föreningslokalerna. För 70 årsedan formaliserades samverkan via , som om några dagarfirar sitt 70-årsjubileum, med bl. a. medverkan av kulturministern. Filmreformen var i många avseenden framsynt.Filminstitutet har varit en stor tillgång även för oss som verkar i de småbiograferna. Införandet av fraktstöd för kvalitetsfilmer har varit enbetydelsefull reform. prövades den s. k.parallelldistributionen. Det skedde på initiativ av Våra Gårdar, och ErikWärnberg, känd för många av oss här i , var den drivande kraften somordförande i vår biografsektion. Konkurrensmedlet för biograferna är att det är där somaktuella långfilmer skall visas, före såväl TV som video. Den lilla biografensmöjligheter att ha aktuell film är helt beroende av kopietillgången ochdistributionssystemet. påpekande ingerförhoppningar om att tillgången på filmkopior kommer att öka. Jag tackarutskottet för att det framhåller vikten därav i sitt betänkande. En publicerad utredning har gjort en utvärderingav de filmer som varit föremål för parallelldistribution. Det har gällttre publikvänliga filmer, som har medfört att biograferna i genomsnitt har fått25 ä fler besökare. Filmerna har varit Mannen från , Jönssonliganoch , alltså familjevänliga svenska filmer. Detta visar attmed tillgång på aktuell film har småbiograferna såväl publikunderlag som resurser.Allt hänger samman med filmtillgången. Därför är parallelldistributionen såviktig. En annan viktig del är spärrtidsavtalet. Nog är detrimligt att biofilm först visas på samtliga biografer innan de blir aktuellaför TV och video. En tredje väg för att stötta upp biofilmsintresset är attutveckla 16 mm-filmen. Den tekniska utvecklingen visar att en vanligbiobesökare inte kan skilja mellan normalfilm och smalfilm. Kvaliteten är i daggod. Vi har närmare 2 500 allmänna samlingslokaler i landet,spridda runt om på både stora och små tätorter. Vi skulle kunna vidgamöjligheterna att se biofilm om tillräckligt många kopior av de aktuellabiofilmerna kunde åstadkommas, för visning på samma villkor som för denparallelldistribuera-de normalfilmen. Här skulle kommunerna också kunnamedverka till att få en utbyggnad och utveckling av filmintresset. har i många avseendenvarit en samordnare. bara utökade ekonomiska ramar har vidärigenom skapat en gemensam plattform. Motionens syfte har uppmärksammats i utskottetsbetänkande, vilket noteras med tillfredsställelse. Filmreformen 1963 var som sagt framsynt, men det var enutpräglad filmreform. bör den kompletteras med en biografreform. Förbud att använda metallsökare för s. k. skattletning,m. Överläggningen var härmed avslutad, (Beslutet redovisas efter debatten om kulturutskottetsbetänkande 15,) Kammaren övergår nu till att debattera kulturutskottetsbetänkande 15 om förbud att använda metallsökare för s, k, skattletning, m, m. Förbudatt använda metallsökare för s. k. skattletning, m. m. 145GUNNEL (): genomfördes i vårtland en s, k, förstagångsinventering av fasta fornlämningar. Resultatet avdenna blev att ca 450 000 synliga fasta fornlämningar, fördelade på ca 100 000platser, redovisades, uppskattas antalet fasta fornlämningar fill mellan600 000 och 700 000, Vi har med andra ord en utomordentligt stor skatt av förhistoriskaminnesmärken såsom gravar, boplatser, domarringar och resta stenar. Dessaredovisas på den ekonomiska kartan och i viss utsträckning också på andrakartverk. För dessa fornlämningar finns ett skydd. Det är förbjudetatt utan tillstånd utgräva, rubba, överhölja eller genom plantering ellerbebyggelse förändra, skada eller ta bort fast fornlämning. Regeringen vill förstärka skyddet ytterligare genom ettförbud mot att medföra metallsökare på fasta fornlämningar. Vi moderater i utskottet anser också att det behövs ettskydd mot missbruk av metallsökare. Detta kan enkelt åstadkommas genom att denbefintliga Förbudatt använda metallsökare för s. k. skattletning, m. m. skyddslagsfiftningenkompletteras med förbud mot att utforska fast fornlämning. Vårtförslag ligger därmed nära det som fördes fram av arkeologiutredningen, somville förbjuda användningen av metalldetektor på fast fornlämning, Ipropositionen skärper föredragande statsråd förslaget och föreslår förbud motatt över huvud taget medföra en detektor. Principiellt anser vi det betänkligtatt kriminalisera medförandet av ett tekniskt redskap i stället för användningenav redskapet. EnHgtproposition 128 och kulturutskottets betänkande 15 skall lagstiftningen ocksåinnehålla förbud mot att använda metalldetektor på områden där det tidigarepåträffats fornfynd av det slag som man är skyldig att hembjuda. Därtill skall allanvändning av metallsökare på förbjudas. Viavvisar denna ändring av fornminneslagen. Hur skall allmänheten veta var sådanafyndplatser är belägna? De finns inte utmärkta på kartan, och det är ofta svårtatt av terrängen avgöra om fynd har gjorts tidigare. Inte heller är detreaHsfiskt att räkna med att fyndplatserna kan komma att utmärkas. Det skallalltså vara förbjudet att använda metalldetektorer på områden som den enskildeinte kan känna till vilka de är. Arkeologiutredningenhar företagit en enkätundersökning i syfte att klarlägga förekomsten avmissbruk av detektorer, 15 län svarade att missbruk inte konstaterats, I 8 länhade enstaka fall konstaterats, och på fanns det belägg för missbruk.Därför har regeringen velat särbehandla med ett heltäckande förbud. Vimoderater menar att detta är ett förbud som är svårt, för att inte sägaomöjligt, att upprätthålla. En redan tidigare snårig lagstiftning blir ännusvårare för allmänheten att överblicka om en särlagstiftning gäller för ettenstaka landskap. Det är enligt gällande lag straffbart att skadaresp, underlåta att anmäla fornfynd. Nya förbud leder till ökad byråkrati. Detär utomordentligt angeläget att vi skyddar vårt kulturarv. Bäst gör vi det idetta fall genom upplysning och information, men det är också viktigt att vifortsätter de arkeologiska eftemndersökningarna och tar vara på de medmetalldetektor lättspårade fynd som kan finnas kvar och därmed gör det mindreintressant för obehöriga att utforska fyndplatserna. Närman hittar skatter är man skyldig att hembjuda dem till staten om föremålet ärfunnet vid fast fornlämning, har samband med denna eller, i andra fall, är avguld, silver eller koppar. Ersättningen beräknas i fråga om ädla metaller efterföremålets vikt och rådande metallpriser med en åttondels förhöjning, Hittelönkan också utgå. Vi anser att allmänhetens vilja att anmäla fornfynd begränsasav den ringa ersättningen och att en höjd ersättning skulle öka frekvensen avanmälningar om fynd. Regeringen bör därför utreda vilka kostnader som skullevara förknippade med en ökad ersättning. Jag yrkar bifall till de tre reservationer som är fogade tillkulturutskottets betänkande nr 15, 146GUNHILD (): Som gotlänning, som ledamot av denna kammareoch som motionär till om åtgärder för att begränsamissbruket av metallsökare vid skattletning har jag särskild anledningatt känna tillfredsställelse med det förslag som ligger på bord.Frågan har en alldeles speciell betydelse för , och det är därförglädjande att omfattas av en särskild mening i lagtexten. Under en lång följd av år har skattletning och plundringav fornlämningar med hjälp av metallsökare pågått och har nått en betydandeoch tilltagande omfattning. Detta ofog, som jag vill kalla det, har t.o. m.stimulerats via annonser om skattletning på , som beskrivits som ettunderbart sätt att tillbringa sin familjesemester på. Det var för att förhindra denna fortsatta utplundring avett värdefullt vetenskapligt fyndmaterial som jag skrev motionen för tre årsedan. Efter kulturutskottets tillstyrkan och bifall till motionenhar ärendet utretts och remissbehandlats, och ligger alltså regeringens ochutskottsmajoritetens förslag på bord för beslut. Äntligen, tyckerde inom den arkeologiska forskningen som upplevt denna utarmning av skattfyndplatsernaunder och inte lyckats förhindra utvecklingen. Man har tidigare på olika sätt försökt få ettverkningsfullt förbud mot missbruk av metallsökare. De vidtagnaåtgärderna har dock visat sig otillräckliga, och man menar från arkeologiskthåll att situationen har varit och är näst intill krisartad. Åtgärder som begränsar den enskildes frihet uppfattas oftasom negativa, och det är uppenbarligen inställning när det gällerdenna fråga. Det är att beklaga att , som i andra sammanhang gärnavill framhålla sig som det parti som bäst företräder kulturintressena, inte harförstått vad det här handlar om. I den moderata motionen påtalas vikten av ökad informationfill allmänheten - man säger exempelvis att markägare skall göras uppmärksammapå problemen, och man vill ha höjd ersättning för hembudspliktiga fornfynd. Ja,information i förebyggande syfte är vad de antikvariska myndigheterna hittillshar ägnat sig åt. De har vänt sig till säljare och köpare av metallsökare medinformafion om gällande bestämmelser. De har också tagit initiativ tillsamverkan med och för att nå både svenskaoch utländska turister med informationen. Sådan information är naturiigtvisvärdefull, och det råder också enighet om att denna skall ges även ifortsättningen samt att särskilda insatser för antikvariska eftemndersök-ningarskall göras. Detta gäller alltså dem som av okunnighet ägnar sig åtmissbruket. Men om någon tror att informationen har den minsta betydelse föratt förhindra den som har utvecklat denna plundring av oersättliga värden verksamhet som skall tillgodose rent ekonomiska syften, då har man totaltfelbedömt situationen. Åtskilliga skattfynd som betingat ett högt pris utanförvårt lands gränser har nämligen grävts upp ur den gotländska jorden och förtsut ur landet. Förbud att använda metallsökare för s. k. skattletning,m.m. Förbud att använda metallsökare för s. k. skattletning,m. Jag vill alltså ifrågasätta denna frihet och rätt attundanhålla svensk arkeologiforskning och svensk kulturhistoria betydelsefullatillgångar i form av orörda fornlämningar. Den moderata motionen ochreservationen har väckt stor förundran hos de antikvariska myndigheterna, ochinte många på har förståelse för den moderata inställningen. De ändringar som görs i fornminneslagen i ochmed beslut är alltså mycket välkomna för del. Jagyrkar bifall till kulturutskottets hemställan i betänkandet. 147TYRA (): Jag är i ungefär samma situation som den IngaLantz befann sig i alldeles och borde kanske på samma sätt bara framförayrkandena, men jag vill ändå något försöka utveckla hur utskottet harresonerat. Vi i kulturutskottet har diskuteratproblemen med användandet av metallsökare för fornfynd, speciellt på Gotland.Riksdagen haf också på utskottets förslag uttalat att åtgärder bordevidtas för att komma till rätta med problemen. Detta ledde tilltilläggsdirektiv till den redan arbetande arkeologiutredningen, som avlämnadesitt betänkande 1983. Därefter kom så regeringens proposition, som harbehandlats i utskottet. Det var alltså, kan man säga, en efterlängtadproposition. Utskottsmajoriteten har också tillstyrkt dess förslag i sin helhet. i utskottet har emellertid reserverat sig ochyrkat avslag på propositionen. Jag tolkar det så, att oenigheten bara gällermetoderna att komma till rätta med missförhållandena. Jag kan gärna tillstå attdet inte är så alldeles enkelt att lösa problemen med hjälp av förbud motmedförande av metallsökare, men vi har ändå stannat för detta, som vi bedömervara det enda sättet som kan ge tillräcklig verkan. Vi påpekar också att detfaktiskt är så, att det är svårare att bevisa att någon har utforskat enfornlämning med metallsökare än det är att bevisa att någon har en metallsökaremed sig. Faktum är ju att man som privatperson knappast bär med sig en sådansökare, om man inte avser att använda den. Man måste också vidta åtgärder för att hindra privataskattsökare att utföra grävning på sådana fyndplatser som inte hunnitundersökas fullständigt av arkeologer. Sådana platser kan ju bli förstörda, omprivatpersoner får härja i dem, och när de en gång är plundrade går det ju inteatt göra något åt det. Att det kan vara svårt att markera dem i terrängen ochatt det därför kan vara svårt för privatpersoner att veta var de finns är ingetskäl. Är man ute i seriöst syfte, så tar man helt enkelt reda på hoslänsstyrelsen var sådana fyndigheter finns. Det är ett intresse för oss alla -och inte minst för dem som är så intresserade att de går ut och letar efterfornfynd - att fynden blir ordentligt och sakkunnigt undersökta ochregistrerade. Det innebär att vi som privatpersoner får underkasta oss dennackdel en lagstiftning av detta slag innebär. menar att lika bra resultat skall kunna uppnåsgenom enbart information. Majoriteten i utskottet menar att det inte ärtillräckligt verkningsfullt. Men det är viktigt att påpeka att information förden skull inte Det görs juredan nu en hel del för att genom information komma till rätta medmissförhåUandena, och denna verksamhet skall givetvis fortsätta. Enlagstiftning innebär inte att behovet av information upphör. Betänkandethandlar också om ersättningen för hembudspliktiga fornfynd. Detta innebär ensvår avvägning. har övervägt saken noga och stannat föratt ändå föreslå bibehållandet av den nuvarande låga ersättningen. Inför riskenatt högre ersättning skulle locka flera att ge sig ut och leka skattsökare -vilket uppenbart skulle vara till men för forskningen - har ocksåutskottsmajoriteten stannat för att föreslå oförändrat belopp. Jag yrkar bifall till kulturutskottets hemställan i dess betänkande1984/85:15 och avslag på de tre moderata reservationerna. Förbudatt använda metallsökare för s. k. skattletning, m. m. 148 (): Jag tycker att anförande andas en viss förståelse förvåra reservationer. , som har det övergripande ansvaret föratt lagar och förordningar efterlevs, har påpekat att om resurser saknas för eneffektiv övervakning av reglernas efterlevnad, urholkas allmänhetens respektför dem, I propositionen förutsätts inte någon skärpt polisbevakning medanledning av lagen. Enspecialregel för kan i och för sig verka bestickande, men det innebärfaktiskt något nytt i svensk lagstiftning. Någon återgång till de gamlalandskapslagarna vill vi faktiskt inte ha. Fråganom medförande av resp, användning av ett tekniskt redskap leder till vissajämförelser. Hur skall man bedöma medförandet av en spade på en fastfornlämning? Jagvill dessutom erinra om att arkeologiutredningens förslag, dvs, användning aven detektor, stöddes av de flesta remissinstanserna. Detär litet omoraHskt att kriminalisera medförande av ett harmlöst redskap bara avdet skälet att det är lätt att bevisa brottet. Det är också lätt att bevisa attnågon har gått omkring med en kofot en mörk natt. Jag yrkarbifall till våra reservationer, Anf.149 (): Jag vill bara upprepa vad jag sade tidigare, nämligen att det är ännusvårare att veta vem som har undersökt ett fornfynd och att bevisa det. Det ärlättare att bevisa vem som bär på en metallsökare. Anf.150 (): Anser utskottsmajoriteten att det är logiskt att förbjuda medförandetav en detektor på fast fornlämning men att endast användningen på områden därtidigare fornfynd har gjorts skall kriminaliseras? Allmänheten kan knappasthålla en sådan skillnad i huvudet, särskilt som den inte ter sig vare signaturlig eller välmotiverad för enskilda lekmän. Kan de inte frestas att kalladet här för okynneslagstiftning? Detaljerna skymmer nog det vällovliga syftet. Förbudatt använda metadsökare för s. k. skattletning, m. m. 151 (): Nej, vi anser inte att detaljerna skymmer det vällovliga syftet. Jagsade att det är svårt att komma till rätta med detta problem, och vi harfunderat länge över hur vi skall bära oss åt. Vi har funnit att denna metod ärden mest verkningsfulla. Eftersom vi tydligen är överens om att förhållandenainte är bra , måste vi göra någonting åt dem, och det här är det förslagsom vi har kommit fram till. Det handlar om bedömningar, och vi får bara finnaoss i att utskottsmajoriteten har gjort en bedömning och en annanbedömning. Vi tror att vår bedömning är den rätta. Anf.152 (): Vi är medvetna om att det har pågått mycket ofog på , men vi ärlika övertygade om att denna lagstiftning inte är den rätta för att råda bot pådet. Överläggningenvar härmed avslutad. Punkt 1 (anslag tillStatens biografbyrå) Utskottetshemställan bifölls med 229 röster mot 75 för reservation 1 av . Mom. 2 (anslag till Stödtill kulturtidskrifter) Utskottetshemställan - som ställdes mot reservation 2 av - biföllsmed acklamation. Mom.1 och 3 (förbud att medföra metallsökare, m.m.) Utskottetshemställan bifölls med 227 röster mot 74 för reservation 1 av . 1 ledamot avstod från att rösta. Mom. 2 Utskottets hemställan bifölls. Mom.4 och 5 (information gällande bestämmelser om fornfynd samt arkeologiskaeftemndersökningar) Utskottets hemställan - som ställdes motreservation 2 av m, fl, - bifölls med acklamation. Mom. 6 (ersättning förhembudspliktiga fornfynd) Utskottetshemställan - som ställdes mot reservation 3 av m, fl, - biföllsmed acklamation. 22 § Kammarenbeslöt att förhandlingarna skulle fortsättas vid morgonda- Nr 134 Påmorgondagens föredragningslista upptas justitieutskottets betänkanden 28 och29 främst bland två gånger bordlagda ärenden, 24 §Kammaren åtskildes kl, 23,31, In fidem