prot · G809118 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:118 Förhandlingarna leddes av förste vice talmannen. 1 § Meddelande om svar på interpellationerna 1984/85:115och 120 Jag ber att få meddelaatt interpellation kommer att besvaras och PärGranstedts interpellafion . Mofivet för uppskovet är sjukledighet. 2 §Svar på frågorna 1984/85:505 och 507 om bytesbalansen har- mot bakgrund av attstafistiska centralbyråns finansräkenskaper har redovisat ett underskott i densvenska bytesbalansen - frågat mig om jag fortfarande anser att bytesbalansenvisade överskott 1984 och om jag fortfarande tror att bytesbalansunderskottet iår skall stanna vid . har frågat mig om det är mofiverat attnärmare utreda den stora skillnaden eller om jag även i fortsättningen enbarttänker lita på statistik. Jagbesvarar frågorna i ett sammanhang. redovisar den officiella statistiken över densvenska bytesbalansen. Denna statistik ingår även i stafisfiska centralbyrånsnationalräkenskaper. I centralbyråns finansräkenskaper framkommer ocksåuppgifter orn bytesbalansen. Metoderna skiljer sig åt mellan de olikastatistiska redovisningarna. Det är ingenting nytt att det uppstår endifferens mellan officiella stafistik och finansräkenskaperna vadgäller bytesbalansens saldo. t. ex. redovisade finansräkenskapernaett bytesbalansunderskott på , medan riksbankensberäkningar visadepå minus 23 miljarder. var skillnaden 1 miljard.Skillnaden 4 protokoll 1984/85:117-119 för 1984är dock större än , . Det har visat sig vara svårt att helt tillförlitligt mätaalla de olika posterna i bytesbalansen. Speciellt svårt är det att beräknatjänsteexporten. Övriga poster har man ett något bättre grepp om. Utifrånfinansräkenskapernas uppgifter för bytesbalansen 1984 skulle tjänsteexporten haminskat i volym 1984. En sådan utveckling förefaller osannolik,eftersom varuexporten , till följd av det starka konkurrensläget fördet svenska näringslivet, ökade med 1984. Det är därför rimligt atträkna med ett klart bättre bytesbalanssaido än det finansräkenskapernaredovisar . har mot bakgrund av de nya siffrorna inte funnitanledning att ändra sin bedömning av bytesbalansen. Mot denna bakgrund är det uppenbarligen önskvärt att sålångt som möjligt förbättra kvaliteten på den svenskabetalningsbalansstatistiken. Denna fråga har utretts inom i det s.k. (betalningsbalans och kontroll). När det gäller betalningartill utlandet, den första delen av projektet, har redan ett förbättrat systemför rapportering införts. Del II i projektet, betalningar från utlandet, harnyligen remissbehandlats. Frågan bereds 'inom . Vad gäller bytesbalansen 1985 kommer en ny bedömning avdenna att redovisas i samband med kompletteringsproposition, somlägjgs fram om drygt . Anf.3 (): Jag tackar finansministern för svaret. Det handlade mycketom tekniska aspekter, förmodligen därför att frågan uppfattas som politisktbesvärande för regeringen. När finansministern från storaaffischtavlor såg ner på svenska folket och skröt med att åter betalarför sig gentemot omvärlden, var det inte sant. Både visaren kraftig försämring av utrikeshandeln, från ett plus på nära 6 miljardermotsvarande dd till nu ett plus på bara 400 miljoner. Det räckteinte på långt när för att betala räntorna på den stora utlandsskulden.Konsekvenserna har vi sett, i form av ett envist valutautflöde och en starktförsvagad krona. Tidigt fick alltså vi moderater rätt på denna punkt, närvi betecknade finansplanens optimism som en skönmålning. bestrider alltså även statistiska centralbyrånriksbankens uppgift om ett litet plus i bytesbalansen . Skillnadenberor på olikheter i beräkningssättet. Finansministern väljer att tro på denfrån hans synpunkt bästa siffran, men mest sannolikt är väl att den rättasiffran ligger någonstans mitt emellan centralbyråns och uppgifter.Då skulle bytesbalansen i själva verket ha visat ett underskott på någramiljarder , och det har betydelse även , eftersom den i årväntade nedgången i så fall skulle ske från ett sämre utgångsläge. Det verkar nu som om exporten försvagas till följd av densnabba prisutvecklingen i . växer hemmaefterfrågan.Regeringens skatterabatt ger ett stort och farligt bidrag i den riktningen.Resultatet kan bara blien fortsatt försämring av bytesbalansen. beräknade för någon tid sedan attbytesbalansen skulle försämras med eller mer - räknatfrån nivå. Det verkliga underskottet skulle alltså bli ca 15 miljarder,och enligt uppgift säger , som ju är försikfigt så här ettvalår, drygt 6 miljarder. Ändå vill finansministern inte medge att det finnsskäl att ändra prognosen från finansplanen! Får jag fråga finansministern - det är en viktig fråga,som snabbt blir aktuell; Om, som jag tror, även marssiffran för utrikeshandelnblir dålig, är regeringen då beredd att strama åt genom att minskastatsutgifterna, och det redan före valet? Jag har över huvudtaget inte uttalat mig om prognosen för bytesbalansen 1985. Jag har hänvisattill den kompletteringsproposition med reviderad finansplan och nationalbudgetsom kommer att föreläggas . Där kommer också herrTobisson att finna regeringens synpunkter på den ekonomiska politiken och dessutformning både före och efter valet. Anf.5 (): Enligt uppgift i dagens tidningar avser regeringen att iden kommande kompletteringspropositionen hålla fast vid sin prognos frånfinansplanen, trots de fakta som har framkommit och trots attkonjunkturinstitutet säger att underskottet kan beräknas fill 6 miljarder. Jag skulle vilja ta upp en fråga som har samband medbytesbalansutvecklingen. I finansplanen anförs att det inte skall skenågon statlig nettoupplåning utomlands. Ränteläget skall därför hållas på ensådan nivå att ett valutautflöde kan undvikas. Trots en kraftig höjning av denkorta räntan har dock staten nettolånat6 miljarder i utlandet. Förklaringen är naturligtvis ämnet för dagens debatt,den försämrade bytesbalansen. Jag är medveten om att tillfälliga avvikelsermåste godtas, men det finns inget som tyder på att utrikeshandeln skulle kunnaförbättras. Löner och priser stiger fortfarande långt snabbare i än ivåra stora konkurrentländer. Och även då dollarn har fallit harkronan förblivit svag och faktiskt fortsatt att försvagas. Det snabbastverkande medlet för att vända valutautflödet är att höja räntan, men denåtgärden har alltså redan prövats och det hjälpte inte. Det finns en gräns förhur stor börda penningpolitiken kan bära. Den kan inte ge annat än en fristfram till dess att finanspolitiken stramas åt. Men finansministern delar nu uten ofinansierad skatterabatt i stället för att skära ner statliga utgifter. Får jag fråga finansministern: vi tro på den normför statens utlandsupplåning som årets finansplan anger, eller är den liksomregeringens inflationsmål bara ett utslag av psykologisk krigföring, som maninte skall ta så mycket på allvar? Överläggningen var härmed avslutad. Nr 118 3 § Svar på interpellation1984/85:112 om löntagarfonderna 15 aoril1985 "'' Finansminister : har ställt sex frågor till mig om löntagarfon- Om löntagarfon- derna: derna j j avtalsrörelsen och 1985enligt finansministerns mening styrkt påståendetatt löntagarfonderna har en återhållande effekt på lönekostnadsutvecklingen? Var avsikten från regeringenssida med konstruktionen av fondernas avkastningskrav att detta skulle kunna uppfyllas trots en värdeminskning av fondernas kapital? Anser finansministern attfonderna uppfyller krav på en god redovisnings sed och en öppen information när bokslut presenterats som en framgång för fonderna? Anserfinansministern att fondernas placeringspolitik 1984 var förenlig med målet atttillföra näringslivet riskvilligt kapital? Anserfinansministern att ambitionen att göra "korta köp" på börsen ärförenlig med de syften och målsättningar som presenterats för fonderna? Anserfinansministern det förenligt med mofiven för vinstdelningsskatten att dennadrabbar de mindre företagen hårdare än de stora? första fråga harjag redan besvarat här i kammaren . Till det jag då sade kan jagtillägga att vi nu börjar se resultatet av årets avtalsrörelse på den privataarbetsmarknaden. De avtal som träffats har legat inom den ram på 5 %som ryms inom regeringens inflationsmål. Med tanke på den långa period av svagreallöneutveckling som löntagarna upplevt och den uppgång av lönsamheten somskett i näringslivet, är detta ett mycket bra utfall. Jag känner inte tillnågot annat land där man har haft en så lugn avtalsrörelse vid en sådanvinstutveckling i näringslivet. Att löntagarfonderna har bidragit till dettaförefaller mycket sannolikt. Vidare harherr ställt en fråga om fondernas avkastningskrav. Avkastningskravet innebär att löntagarfonderna varje årskall leverera in av nuvärdet av tillförda medel. Avsikten medavkastningskravet är att sätta en press på löntagarfonderna att långsiktigteftersträva en god avkastning på sina placeringar. Om detta inte sker urholkasderas reala förmögenhet. Det förhållandet att fonderna hade en svagvärdeutveckling måste ses mot bakgrund av den svaga börsutvecklingen underåret. Vad gäller frågan om fonderna uppfyller kravet pagodredovisningssed, är detta i första hand en sak för resp. fonds revisorer attavgöra. Inte någon av revisorerna har framfört någon kritik på denna punkt. Svaret påfjärde frågan är ja. Beträffande den femte frågan vill jag konstatera att detär naturligt att fonderna i huvudsak gör långsiktiga placeringar. Det hindrar självfallet inte att fonderna liksom andra kapitalplacerare måste ha frihet att göra också kortsiktiga affärer när det bedöms lämpligt. En annan ordning skulle 52 innebära att man skapaderestriktioner för fonderna som inte gäller för andra Vadgäller den sjätte frågan finns det ingenting som tyder på attvinstdelningsskatten skulle drabba de mindre företagen mer än de stora. Dettaär inte heller avsikten. Tvärtom innehåller systemet särskilda lättnader ireglerna för de mindre företagen. Anf.7 (): Först vill jagtacka finansministern för svaret på mina frågor. Löntagarfondernagenomfördes i strid med ett samlat näringsliv, i strid med vadnationalekonomer, jurister och statsvetare ansåg lämpligt och i strid med vadmajoriteten av svenska folket enligt alla upptänkliga opinionsundersökningardå ansåg och anser. Motståndet mot löntagarfonderna bärs inte upp av kritik mot enskildadetaljer eller åsikter om hur fonderna skulle kunna fungera bättre.Löntagarfondsmotståndet är ideologiskt, som det går över de flestapartigränser. Löntagarfondsmotståndet bärs upp av en dlltro till och respektför vad en fri ekonomi med enskilt ägande innebär för maktspridning, välfärdoch dynamisk tillväxt, liksom för den mångfald och öppenhet som är denpersonliga frihetens främsta förutsättning. Löntagarfonderna leder till enutveckling mot en socialistisk ekonomi, tvärtemot vad flertalet svenskar villha. Fondmotståndarna hävdade att löntagarfonder inte passar in i enmarknadsekonomi och att de just därför skulle fungera dåligt. Av denanledningen är det av intresse att följa upp hur fonderna har fungerat. Deskulle ge återhållsamhet i löneutvecklingen. De skulle, till skillnad från -enligt socialdemokraterna - andra aktörer på aktiemarknaden, agera långsiktigt.De skulle ge inflytande och insyn. Detär mot denna bakgrund intressant att diskutera om fonderna uppnått ens det somsocialdemokraterna motiverade dem med. Om så inte är fallet, fru talman, finnsinte ens socialdemokrafins mofiv kvar - förutom det mofiv som regeringen talartyst om men LO talar desto mer om, nämligen makten. Jagbeklagar med hänsyn till detta innehållet i svar. De olikasvaren bidrar inte fill en konkret debatt om huruvida löntagarfonderna haruppfyllt ens de mål som socialdemokraterna angav. Uppenbarligen är inteKjell-Olof särskilt intresserad av att ge en ärlig redovisningav hur regeringen ser på utfallet av med löntagarfonder. Låt mig tanågra exempel. Fondernapresenterade sina resultat som om de var en stor framgång, men det ärinte sant. Fonderna minskade i värde. De förlorade drygt 70 miljoner på sinaaktieinköp och klarade avkastningskravet enbart tack vare att bankräntan vartre gånger så stor som avkastningskravet. Sanningen är att de femlöntagarfonderna gick med förlust 1984, men försökte framställa förlusten somen framgång. Fondernakunde framställa sina förluster som framgångar endast genom att de redovisadesitt aktieinnehav till inköpsvärde och inte till marknadsvärde, vilket voredet naturliga och korrekta. Aktiebolagslagen påbjuder att omsättningstillgångar- vilket det för t. ex. Nordfondens del måste vara fråga om - skall redovisas till sitt marknadsvärde.Aktiesparfonderna exempelvis är ålagda att redovisa sina tillgångars marknadsvärde.Men löntagarfonderna, som är tillkomna för att skapa insyn och inflytande,försökte medvetet ge sina intressenter en felaktig bild av resultat.Det är i sig betecknande för det hemlighetsmakeri som omgärdar och har omgärdatlöntagarfonderna. På min fråga om fonderna uppfyller kraven på en godredovisningssed och en öppen information hävdar att det är"en sak för resp. fonds revisorer att avgöra". "Inte någon avrevisorerna har framfört någon kritik på denna punkt", säger vidare. Det är inte sant. Såväl som harriktat kritik mot fondernas sätt att redovisa. Mot denna bakgrund vill jag, frutalman, fråga finansministern om han verkligen vidhåller påståendet attrevisionen av fondernas verksamhet 1984 inte har lett till någon kritik vadgäller deras redovisning. Jäg ställde för övrigt inte denna fråga för att utröna omfinansministern ansåg att fonderna uppfyller lagens bokstav, utan för att fåklarhet i om han menar att fonderna genom sitt sätt att redovisa verkligenmedverkar till att ge medborgarna den goda information och insyn som regeringenanförde som ett motiv för fondernas tillkomst. Därför vill jag än en gång frågafinansministern om han anser att fondernas sätt att redovisa resultatet för1984 vår förenligt med detta motiv. Fondernas resultat 1984 beskriver finansministern i sammaskönmålande anda som fonderna själva med orden "en svagvärdeutveckling". Jag håller med om att resultatet måste ses mot bakgrundav den svaga börsutvecklingen , men det har inget med min frågaatt göra. Jag frågade om finansministern hade avsett att avkastningskravetskulle kunna uppfyllas trots värdeminskning. Fonderna kan faktiskt, fru talman, gå med förlust helatiden och ändå uppfylla avkastningskravet. Kravet är såkonstruerat att man egentligen aldrig kan ställa en enskild styrelse tillansvar för dess resultat. Därför frågar jag än en gång: Anser finansministernatt det är rimligt att avkastningskravet kan uppfyllas trots att fondernaminskar i värde? När det gäller min fråga om avtalsrörelserna 1984 och 1985hade styrkt påståendet att löntagarfonderna har en återhållsam effekt pålönekostnadsutvecklingen påstår att han redan har besvaratden frågan . Det är inte korrekt. Han hänvisade däremot till den då,och , pågående avtalsrörelsen och sade att det åtagande om att begränsalönekostnadsökningarna till som löntagarnas organisationer hade gjort vidöverläggningar med regeringen visade deras ansvarstagande. Men avtalsrörelsenär fortfarande inte klar. Det är få som tror att lönekostnadsökningen för 1985stannar vid -och det är väl, fru talman, ungefär lika många som tror attinflationen stannar vid . Även finansministern närstående personer inom densocialdemokratiska rörelsen har sagt att finansministern förmodligen är denende som tror på det målet. PK-bankentippar att lönekostnadsökningen blir . Därmed skulle lönekostnaderna för 1984-1985 ha ökat med sedan fonderna infördes. Det är nästan så dubbelt så mycket som i våravikfigaste konkurrentländer, vilka inte har löntagarfonder. Mycket talar föratt lönekostnadsökningen 1985 blir , kanske . Det finns därför i det härsammanhanget två förtydliganden som finansministern bör göra. Omlöntagarfonderna har en återhållande effekt på lönebildningen - varför ansåg sigdå finansministern tvungen att lämna en särskild skatterabatt? Är det kanske såatt finansministern själv har kommit till insikt om att fonderna inte har ettskvatt av återhållande effekt på lönebildningen? Om lönekostnaderna intestannar vid utan kommer upp i 6,5 eller - skulle detta, enligtfinansministern, vara ett tecken på att löntagarfonderna fakfiskt inte har deneffekt som regeringen påstod när man införde dem? År finansministern i så fallberedd att dra någon som helst slutsats av att fonderna inte uppfyller dettamål? Fondernas dllförsel av riskvilligt kapital1984 kan beskrivas så här. De tillfördes medel på ungefär 1,5 miljarder, pengarsom till stor del hade stannat i företagen som riskvilligt kapital om de intehade uttaxerats genom olika skatter. För dessa medel köpte man ut gamlaaktieägare på en fallande aktiemarknad, och man deltog i en enda nyemission, påungefär 10 milj. kr. var det totala värdet av emissioner på börsen 9miljarder. Till detta kommer att löntagarfonderna till stor del harsysslat med kortsiktiga spekuladoner. anser inte jag att man skall lägganågra begränsningar på aktörerna på aktiemarknaden i det hänseendet. Både kortaoch långa köp fyller sin funkfion när det gäller att bidra fill en vital ochstabil börs. Men det är besynnerligt när säger att han intevill ålägga fonderna några restriktioner. Det är ju just det han har gjort iden lag om löntagarfonder som han själv är ansvarig för. Just långsiktighetenvar för socialderhokraterna ett motiv för att införa fonderna, inte behovet avkortsikfiga aktieköpare. I lagen om löntagarfonder står det så här i 34§: "Fondmedel skall placeras så att kravet på god avkastning,långsiktighet och riskspridning dllgodoses." har själv motiverat den skrivningen ilagen på följande sätt: "För att understryka att styrelsernas verksamhet inteskall inriktas på kortsikfiga placeringar av spekulativ natur, har, det iparagrafen förts in ett krav på långsiktighet. Detta krav bör naturligtvis intehindra en styrelse från att i ett särskilt fall avyttra en akfiepost redanefter en kort fids innehav, om omständigheterna motiverar en försäljning.Förvärven skall emellerfid normalt ske med sikte på ett mera varaktigt innehav. Denna skrivning skall jämföras med det faktumatt några av löntagarfonderna ser spekulationsköp som en normal del avverksamheten, inte som något man gör i "ett särskilt fall". Mot denbakgrunden vill jag fråga finansministern om han anser att lagbestämmelsen ärså pass öppen, att den ger utrymme för den typen av kortsiktiga spekulafionersom t. ex, Nordfon- denhar ägnat sig åt? Om det är så kan vi konstatera att kravet på långsikfighetinte längre gäller som motiv för fondernas existens. Bådenär det gäller tillförseln av riskvilligt kapital och när det gäller fondernaskortsiktighet i köp av aktier borde det vara svårt för finansministern attfinna situationen tillfredsställande. Men det gör han. Han anser att fonderna1984 fungerade som de skulle. Därmed kan var och en bedöma värdet avlöntagarfonderna för näringslivet. Man behöver inte vara särskilt insatt föratt inse att de är ett dråpslag mot fri företagsamhet. Visserligenpåstår finarisministern att det inte finns något som tyder på attvinstdelningen skulle drabba de mindre företagen mer än de stora. Det ärglädjande att han i alla fall inser att vinstdelningen faktiskt drabbarföretagen. finns det mycket som tyder på att det är de små och framför alltde nya och växande företagen som drabbas hårdast. ISödertälje har vi ett exempel: Familjeföretaget med en omsättning på4 milj. kr. och en vinst på noll får betala . LäkemedelsföretagetAstra med en omsättning på 3,9 miljarder och en vinst på 780 milj. kr. betalaringen vinstskatt i likhet med det kommunala bolaget , somförlängde räkenskapsåret och sålde sina fastigheter till kommunen för attundgå skatta Exemplen är flera. Bankernabetalar betydligt mindre än vad man trodde, medan exempel på drabbadesmåföretag växer. Och Feldts kollega i regeringen har till skillnadfrån ett exempel som tyder på att vinstskatten drabbar de mindreföretagen hårdare. Han anser, i varje fall enligt vad han uppgav i en debatt iBlekinge, att man skall se över reglerna. Vidhållerfinansministern sin uppfattning att det inte finns något som tyder på att demindre företagen drabbas hårdast? Förslaget om löntagarfonder föregicks av en lång polifisk strid. Bådeanhängarna och motståndarna menar att införandet av löntagarfonder är enreform med stora följdverkningar. Av det skälet är det viktigt att vi här iriksdagen får besked om löntagarfonderna fungerat så som förslagsställarnamenade, liksom att allmänheten får besked som gör en saklig löntagarfondsdebattmöjlig. Mot den bakgrunden, fru talman, är det önskvärt att finansministernfaktiskt, i strid med sin vana, svarar på mina frågor. Ur denna långa demagogiska uppvisning finns det kanske ändå något att plockaut som kan läggas till grund för en saklig diskussion. Det finns väl ändå ettgrundläggande fenomen som envist bortser ifrån,nämligen att kursvärdet på den svenska aktiebörsen föll med 40 miljarderkronor . Vi har ju många fonder, och det torde vara ytterst få fondersom kan redovisa någonting annat än att deras aktieportfölj har minskat ivärde. Jag deltar själv i allemanssparandet i en aktiefond och har kunnatkonstatera att dess värde sjönk , utan att för den skull vare sigspararna eller samhället anser att denna fond har misskött sin uppgift. Det ärhelt enkelt ett resultat av marknadsutvecklingen. Det förklarar väldigt mycket av vad som har hänt medlöntagarfonderna, som kom in i detta skede. Jag villtillägga några saker. För det första: Jag skulle föreställa mig attkursutvecklingen kommer alt bli sådan att inte bara löntagarfonderna utande flesta akfiefonder kommer att kunna uppvisa ett klart bättre resultat - intesom en följd av att de har blivit bättre placerare utan som en följd av attmarknaden vänder efter att ha befunnit sig på en alltför högt uppdriven nivåunder 1983. För det andra: Jag vill göra klart att om man med ettspekulafionsköp menar varje aktieköp som sedan följs av en försäljning, anserjag att löntagarfonderna inte har sysslat med spekulationsköp, definierat pådet sättet, annat än i de fall när omständigheterna har mofiverat det. För det tredje: Vinstdelningsskatten har den egenskapenatt den försöker träffa den reala vinsten i företaget, dvs. när man har tagithänsyn till vilka reala förmögenhetsförändringar sorh har inträffat i företagetpå grund av att tillgångarna har ökat i värde och skulderna har minskat ivärde, mätt enligt köpkraft. De resultat som redovisar har därför inteett dugg att göra med om företaget är stort eller litet utan om företagetframför allt i mycket stor utsträckning i sina balansräkningar harfastighetsfillgångar som är högt belånade eller inte. Att redovisarmycket låg vinstdelningsskatt beror på att dess reala vinst är låg, medan dethotell i som nämndes har en stor fastighet som är högt värderad och högtbelånad och därför har gjort en stor realvinst. Skälet till att vi ansåg att vinstdelningsskatten imotsats till den vanliga akfiebolägsskatten, som inte tar hänsyn fillförändringar i företagens reala förmögenhetsvärden, skulle ha denna utformningvar följande. Om vi tar fastighetsbolagen är det uppenbart att den nominellavinstbeskattningen har orsakat mycket stora förmögenhetsomfördelningar tillfastighetsägarnas förmån och att en del av de enorma fasfighetsvinster somgjorts vid försäljning av fasdgheter är ett resultat av att man tagit fram denreala vinst som uppstått med stigande fastighetspriser ochstigande konsumentpriser, vilket har ökat fastigheternas värde realt settmycket kraftigt. De här stora förmögenhetsvinsterna vid försäljning avfastigheter beskattas i sin tur mycket lågt, eftersomrealisationsvinstbeskattningen, jämfört med vinstbeskattningen, är låg. Jag tycker således att vi har kommit ett steg närmare enmera rättvis behandling av de producerande företagen, som framför allt har sinatillgångar i produktionsföremål som inte har den här värdeutvecklingen, och deföretag som framför allt har kunnat leva och utvecklas på grund av attinflafionen har härjat med svensk ekonomi.