prot · G80928 · 1984-12-31 00:00:00 — Då måste man väl väntasig någon typ av utveckling. Man har ju haft intima kontakter medstålindustrin. Man har gjort uppgörelser och efterskänkt en mängd pengar. Detär tydligt att i varje fall de anställda inte är nöjda. De tycker att det harvarit en mycket egendomlig omgång, innan man beslöt sig för en sådan här"falla bort-kalkyl" när det gäller verksamheten i - som manju redan från början räknade med att lägga ned. har man en konsult somjobbar med en variant. Man tänker sig nämligen att man så att säga skall kunnadriva frågorna vidare på tvåskift. Det är tydligen mycket bråttom. Man skallförsöka lägga ned verksamheten så snabbt som möjligt och inte inväntautredningar eller avvakta och låta det ta den fid som behövs, så att de anställdasförslag och alternativ i fråga om utvecklingen i Bergslagen får en rejäl chans.Mot den bakgrunden är den sista frågan oerhört berättigad. Jag har tidigare diskuterat denna fråga medHans Petersson i . Jag ser naturligtvis hans intresse för den härregionen som något mycket positivt. Men jag förstår inte riktigt varför han ärså negativ. Han närmar sig ständigt Bergslagsproblemen, som är utomordentligtstora och allvarliga, från en negativ utgångspunkt. Inte ens Bergslagsdelegationenär bra, trots att i ett tidigare skede motionerat om en sådan.Nu är delegationen tillsatt. Man har haft ett par sammanträden och man harbörjat sitt arbete. Men, som sagt, inte ens Bergslagsdelegationen är bra. Jag reser mycket i Bergslagen och jag har haft mångakontakter med kommuner, fackliga organisatoner, industrier, forskare ochtekniker från Bergslagen . Jag möter så oerhörtmycket av idérikedom, av skaparkraft, av konstruktivt tänkande och av en positivinställning när det gäller att samla alla resurser för att förändra ochförbättra näringslivsstrukturen. Men ingenting av allt det här positiva kundejag finna i inlägg , vilket jag beklagar. Jag vet interiktigt varför han tar upp detta från en så negativ utgångspunkt. Återigen vill jag slå fast att det var en framgång attuppgörelsen om specialstålet kunde nås. Det var en framgång för . Imånga stålländer i är man avundsjuk över att vi lyckades omstruktureraspecialstålsindustrin och att vi kom fram till den här lösningen. Det var ävenen framgång för Bergslagen, därför att vi därmed kunde rädda ryggraden iBergslagens näringsliv. Så snart jag hade tillträtt som industriminister i oktober1982 började delegafionerna från Bergslagen uppvakta mig. Det var folk frånkommunerna, från regionen och från fackliga organisationer. Ett stående kravvar att industriministern måste ta intitiativ, så att struktureringsarbetet påspecialstålssidan - den rostfria verksamheten - kunde komma i gång ordentligt.Alla var medvetna om att en strukturförändring - syftande till en effektiv ochkonkurrenskraftig specialstålsindustri, som aUa ville ha - skulle innebäravissa neddragningar och därmed även många problem. Jag känner inte till någonproblemfri omstrukturering. Jag har aldrig hört talas om någon problemfriavveckling av industriell verksamhet. Det blir alltid påfrestningar - förregionen, bygden, de enskilda människorna och deras familjer. Därför gäller det att göra allt vad man kan för att minskaskadeverkningarna och påfrestningarna på regionen, de enskilda orterna och deenskilda människorna, och det menar jag att den socialdemokrafiska regeringenhar gjort. Vi har också gjort det i samtal och överläggningar med alla berördai Bergslagen - näringslivet, företagarna, de fackliga organisationerna, forskare,tekniker och vetenskapsmän samt kommuner och regioner. Det var också utgångspunkten för att vi i förhandlingarmed berörda företag ställde ordentliga krav på inte bara medverkan vid självarekonstruktionen. Därför uppgår de privata pengarna fill mer än vad statensinsatser i 3 protokoll 1984/85:28-31 Om strukturförändringarna inom specialstålsindustrin iBergslagen Om strukturförändringarna inom specialstålsindustrin iBergslagen form avavskrivningar uppgår till. Vi ställde också krav på att man skulle ställapengar och resurser till förfogande för att skapa nya jobb i Bergslagen. Detblev 125 miljoner, och jag känner inte till någon omstrukturering i vårt landdär man har fått motsvarande summa. Jag vill gärna tolka det som enförhandlingsframgång att vi fick fram dessa pengar. Jag vill faktiskt göra gällande, fru talman, attomstruktureringen av specialstålsindustrin var mer förberedd än någon annanomstrukturering som jag känner till i någon annan industribransch. Men den ägderum i en industriregion som kanske är den mest sargade i vårt land -Bergslagen, från östra till västra - och det är klart att detfanns många problem där som låg och väntade och blommade upp när den här fråganaktualiserades. Men vi vidtog ständigt nya åtgärder - jag vill återigen nämnanågra. Vid fördelningen av medlen för regionalautvecklingsinsatser till länsstyrelserna fick Bergslagslänen en 25-procentighöjning. En ökning av samma storleksordning fick länen även innevarandebudgetår. Vi har prioriterat Bergslagslänen. Regeringen har beslutat attKristinehamn, och kommuner skall inplaceras temporärt istödområdet, och även och tillhör denna grupp, med demöjligheter till lokaliseringsstöd som det innebär. Vi har satt innäringslivsfrämjande insatser över ett brett fält, bl. a. samordnade kontaktermellan och berörda länsorgan, för att utnyttja de industri- ochaffärsmöjligheter som kan uppkomma genom . Vi har satt in en mängdolika insatser för teknikutveckling och teknikspridning i Bergslagen. a.har vi uppdragit till styrelsen för teknisk utveckling, STU, att gå igenomförutsättningarna för sådant arbete i regionen. Vi har ökat resurserna tillVärmland för att genomföra ett brett upplagt data- och elektronikprogram. Vihar uppdragit åt STU och i att pröva ett förslagom bildande av ett utvecklingscentrum för industriell elektronik i Sandviken.Vi har gett pengar till ett teknikspridningsprojekt kring kärnkraftverket iForsmark. Och det finns många fler exempel. Vi har gjort det unika att ge i uppdrag till två centralamyndigheter -statens industriverk och STU - att särskilt arbeta medBergslagsregionen. Mig veteriigt finns det inte något exempel tidigare på ettsådant uppdrag till en central myndighet att koncentrera uppgifter till en vissregion. Bergslagsdelegationen har redan haft två sammanträden. Jaghar gått igenom delegationens arbetsinriktning, och jag tycker att det lovargott. Man har diskuterat ett antal projekt och hur man skall arbeta och hurkontakterna skall vara beträffande olika delar i Bergslagen. Det program som SIND och STU tog fram är inriktat på enlångsiktig företagsutveckling och på projekt som griper över större områden ochgår över länen. Det är mycket viktigt att det arbete som bedrivs för Bergslagenhar en långsiktig inriktning, så att vi kan få fram en struktur där som intebara är bunden till de gamla basnäringarna. Därför har man nu satsat på trehuvudområden: länsprojekt för mindre företag, företagsutvecklande projekt ochsärskilda branschinsatser. Det här är ett arbete som har startats för att få till stånd en ändring iBergslagen, inte minst när det gäller industristrukturen. Många av de olikaåtgärder som jag har räknat upp har kommit i gång, och vi bör ge dem enchans att verka. Det är inte sant, som i sade, attkommunerna, näringslivet och enskilda inte har regeringens stöd. Att hävda detär att inte känna utvecklingen i regionen. De diskussioner som förs inomBergslagsdelegationen och som dessa myndigheter för med kommuner har gett miguppgifter om motsatsen, dvs. att kommuner, fack och näringsliv i Bergslagenkänner stor tillfredsställelse över att regeringen har tagit tag i problemenmed ett sådant här brett grepp. Omstrukturförändringarna inom specialstålsindustrin i Bergslagen 54 HANS iHallstahammar (vpk): Mitt intresse för Bergslagen skulle alltså vara så positivt och mininställning till Bergslagen så negativ. Min inställning till Bergslagen är intenegativ. Däremot är jag negativt inställd när det gäller bedömningen avutvecklingen och av regeringens agerande. Industriministernhar här refererat vilka han talar med. För min del träffar och talar jag medfolk som blir drabbade av utvecklingen, som inte ser något annat änarbetslöshet framför sig och som inte tycker att de har regeringens stöd utanatt nedläggningarna och struktureringarna inom specialstålsindustrin får skemed regeringens goda minne. Regeringen överlåter åt storfinansen i området attställa om och se till att det blir en utveckling som gynnar dess intressen, ochvad som sedan händer med de anställda får framtiden utvisa. Jagkan hålla med om att det är många olika åtgärder som har satts i gång. Detfinns säkert många idéer och pågår många samtal, sittningar och sammanträden omsituationen -jag känner till det, inte minst i min kommun. Men när det gällerkonkreta initiativ, t, ex, det som är på gång i , kommer det attvisa sig om regeringen verkligen stöder regionen ellerlåter den och dess problem vara. Ingenkan förneka, trots allt som har sagts om Spännarhyttan - visserligen under enannan regering-, om utvecklingen i , och ,att arbetslösheten på dessa orter kvarstår på en mycket hög nivå, efter allanedläggningar och s, k, omstruktureringar. Det är problemet. Jagvet inte vilket betyg man skall sätta på denna uppgörelse och den utvecklingsom sker inom specialstålsindustrin utöver det betyg som de anställda och dedrabbade sätter. De tycker att de har kommit på mellanhand, att de inte harnågon riktig motpart genom bolagsbildningen, att de inte får gehör för sinaåsikter om vilka studier som bör göras före nedläggningar och att de inte fårrimlig tid för att lägga fram sina alternativ. Man säger: Ja, vi kan inte seannat än att regeringen låter den här anläggningen falla. Skallvi tala om långsiktighet och om en långsiktig utveckling tror jag att det ärnödvändigt att vända sig till någon annan än storfinansen för att få till ståndett långsiktigt mål. Regeringen borde se stålindustrin som en del i en långsiktigindustripolitik, där man vänder sig bort från den ensidiga exporttillväxten,där man försöker utveckla hemmamarknader, ersätta import och utvecklaverkstadsindustri. Det finns rader av förslag som skulle Om A B Gullfibers verksamhet i i kommun kunnabilda en bra bas för en framtida stålindustri. Så några ord när det gäller Bergslagsdelegationen, som jagenligt industriministern skulle vara så negativ till. Nej, jag tackar för attdelegationen har tillsatts- orimligt vore det väl annars. Jag sade nära nogordagrant att jag hade andra krav i fråga om delegationens sammansättning ocharbetsuppgifter, men jag förklarade att jag ändå tyckte att det var bra attdelegationen tillsatts. Jag tycker att delegationen kanske borde ha fått iuppdrag att - jag skall inte säga för mycket förrän jag får se precis vaddelegationen kommer med - lägga fram förslag om hur Bergslagen skall utvecklasoch på vilket sätt det skall ske. Man borde ange vilka styrmekanismer som ärnödvändiga, vilka maktförändringar som behövs för att samhällsintressena skallfå tillräckligt inflytande i området. Delegationen borde också kunna föreslåatt det skall ställas investeringskapital till förfogande. Målet skall intevara profit för storfinansen och en bantad stålindustri i första hand, utanmålet skall vara arbete åt alla och en rättvis fördelning av produktionsresultatet. Jag tror inte att svensk industri kan överleva utan attBergslagen utvecklas och företagen där får fillbaka sin ledande roll inomsvensk industri. 55 (): Låt mig kort få säga att det naturligtvis är av stortintresse för oss inom industribältet i och kring Bergslagen att man följer uppverksamheten inom de ramar som Bergslagsdelegationen förfogar över, och attdet också kan ske en förstärkning. Jag vill klart deklarera att vi i det s. k.Bergslagsområdet och i de delar som gränsar till Bergslagsområdet men somtyvärr inte hamnat inom det - trots att de rimligen borde kunna räknas dit -inte är hjälpta av dåliga företag. Vi söker inte företag inom svaga branscher,utan vi verkar i våra kommuner för att företag som har goda förutsättningar ochsom man kan tro på verkligen skall få chansen att starta och att utvecklas. Överläggningen var härmed avslutad. 14§ Svar på interpellation 1984/85:29 om AB Gullflbers verksamhet i iTimrå kommun har med anledning av ABGullfibers planer på att lägga ner tillverkningen av mineralull i Söråkerfrågat mig: - Har regeringenplaner på att fortsätta med och utvidga det s. k. ROT-programmet med bl. a.förstärkta stimulansåtgärder då det gäller isoleringsarbeten och därmed främjaökad åtgång av isoleringsmaterial i såväl bostäder som offentliga byggnader? - Avserregeringen att på något sätt ingripa och kräva att AB Gullfibers verkligaägare, Handelsbanken-Industrivärden, skall ta sitt sociala ansvar ochfortsätta driften vid den ovannämnda fabriken som är en av modernaste isitt slag? Beträffande den förstnämnda fråganhar jag samrått med chefen för . Jag besvarar frågorna iett sammanhang. beslutade om ett tioårigt programför underhåll, reparation och ombyggnad, det sk. ROT-programmet. Inom ramen fördetta program kan bidrag ges till isoleringsåtgärder. Bidraget uppgår f. n.till av den godkända kostnaden för åtgärden. Detta bör främjaefterfrågan på bl. a, den typ av isoleringsmaterial som AB Gullfibertillverkar. Programmet skall omprövas efter en treårsperiod, dvs. I fråga om den aktuella situationen i har jagerfarit att lokala förhandlingar f. n. pågår mellan företagsledningen och delokala fackliga organisationerna. Skulle det ske neddragningar avsysselsättningen i förutsätter jag att företaget gör omfattandeinsatser för att främja etablering-en av ny sysselsättning. I övrigt anser jagdet inte vara lämpligt att under pågående förhandlingar kommentera situationeni . Med hänsyn till den stora betydelse Gullfibers verksamhethar för kommer jag att noga följa utvecklingen. Jag har redan haftöverläggningar med kommunen för att diskutera hithörande frågor. Gullfibers verksamhet i i kommun 57SVEN (vpk): Jag tackar industriministern för svaret om Gullfiber. Jag vill ta tillfället i akt och berätta några intryck medutgångspunkt i situationen i . Jag var där . Ni vet allaatt hade på flera platser i landet än engång manat till uppbåd mot vad man betecknar som smygsocialisering, dvs.löntagarfonderna - dessa fonder som av någon anledning fått tjäna som symbolför det värsta som enligt SAF kan hända; Ett nagelfarande av vår friamarknadsekonomi. Men i pågick just denna dag en annandemonstration. Först var det skolbarnen från som marscherade i tätaled ned till fabriken. På plakaten kunde man läsa de ord som används i nödensstund: Rädda ! Så en pojke med plakatet; Min pappa villha kvar sitt jobb! Efter skolbarnen kom befolkning . Med sig bar de petitionslistorna med 3 200 namn, som krävde attGullfiber skall vara kvar. Bara platschefen mötte upp på trappan.Fackföreningens folk talade: Vår fabrik är lönsam. Den är modernaste!Den måste finnas kvar. Även platschefen medgav att fabriken är lönsam och ingenbelastning för bolaget. Men var fanns bolagsherrarna? Var de i ochdemonstrerade för friheten att få lägga ned fabriker med samhällsnyttigproduktion - att indirekt få krossa hela samhällen, uppbyggda med svett, mödaoch skattemedel? Vi skriver 1984, och kapitalet sitter alltjämt i orubbat bo! Vid detta fillfälle i den fjärde i förra månadenerinrade jag mig plötsligt att det var jag som pojke besöktemitt första diskussionsmöte just i . Vad diskuterade vi då?Jo, man Gullfibers verksamhet i i kommun diskuterade- de äldre diskuterade, vi barn lyssnade - kapitalets härjningståg längsNorrlandskusten men också hur det skulle gå till att forma ett nytt samhälleutan kapitalets makt över arbetarna. Tyvärr, herr industriminister, storfinansens grepp överlandet har i stället hårdnat - och hur blir det med partiprogrammets ord omekonomisk demokrati? Allt oftare har man anledning att ställa sådana frågor avbetydelse för framtiden. Det var för resten på samma 1930-tal som som dotterbolag. I hägnet avstrukturrationaliseringar och flyttlasspolitik komregionalpolitiken med nya chanser för privatföretagen att få miljonstöd avskattemedel till lokaliseringsprojekt. Efterkrigstidens miljonprogram för bostäder var en guldålderför byggnadsmaterialindustrin. ,som äger Gullfiber, saknade givetvis inte näsa för detta. , skapat på kapital och styrt av dess direktörer,matchades föredömligt. Det blev expansion med raketfart. Samfidigt ryckteHandelsbanken-Industrivärden fram och befäste sin tätplats efter Wallen-bergbland svenska finansgrupper, vilka enligt industriverkets rapport i detprivata näringslivet ständigt ökar sitt antal anställda - i utlandet! Med det här vill jag ha sagt: Det står än engång klart att näringsliv behärskas av privata storföretag, ofta isammanflätning med storbankerna. Nära halvmiljonen anställdas öde ligger istorfinansens händer. Det är bl. a. dessa ekonomiska giganter som satsar enormasummor på reklamkampanjer för att monotont försöka trumma i huvudet på alla -oavsett om de vill lyssna eller inte - att denna ordning är högsta välsignelseför landet och dess räddning, bl. a, i kampanjen mot löntagarfonder. För mig och de många som alltjämt försöker hållaarbetarrörelsens mål högt är framfid i stället förknippad med denibland desperata kamp som arbetarna och byarnas folk måste föra. Den ärförknippad med pojken med plakatet som undrar om hans pappa skall få behållasitt arbete. Detta är egentligen bakgrunden till min interpellation, I svaret på interpellationen säger industriministern nuatt företaget måste göra omfattande insatser om det sker en neddragning avsysselsättningen i , Ja, men är det inte nog med neddragningar dåGullfiber i hade 750 anställda och har 274?Det är ju en neddragning med nästan 500 anställda! Bl, a, har det fått tillresultat att en tredjedel av den kommunala bostadsstiftelsens hus står tomma.Vem skall nu betala dess mångmiljonförluster? Ja, det blir kommunen ochskattebetalarna. Man har bildat en Söråkersgrupp och fått en ganska bra slantav bolaget för att ragga nya företag, men den rosar inte marknaden. Detta ärväl knappast någon lösning, eller vad tycker industriministern? Jagåterkommer senare med synpunkter på ROT-programmet. Jag måste naturligtvis som industriministerrespektera de spelregler som gäller för kontakter och förhandlingar mellanföretag och anställda. Jag kan inte sätta mig över vad har beslutat iden frågan. Det var ett fackligt krav som resulterade i ettpolitiskt beslut i om hur samspelet skulle gå till. 1 det här fallet tillsattes enlöntagarkonsult, och MBL-förhandlingar pågår . Det utesluter självfallet inteatt jag tar initiativ, om situationen och förhållandena skulle kräva det, efterslutförda MBL-förhandlingar. Jag känner till tämligen väl eftermånga års resande och besök i länet. Jag gör ingen annan bedömning än SvenHenricsson; har efter en mycket kraftig industrineddragning redanutomordentligt stora sysselsättningsproblem, och behöver nusysselsättning. Därför har jag i de överläggningar jag redan haft med kommunenoch länsmyndigheterna sagt till dem att jag kommer att se positivt påeventuella industriprojekt som kan behöva stöttas med lokaliseringsstöd, trotsatt inte ligger i stödområdet. Jag vet också att det finns en särskild Söråkersgrupp.Sven nämnde den i sitt anförande. När utvecklingen bättre kanöverblickas, kan jag avgöra på vilket sätt den gruppen kan stöttas. Däremot harregeringen redan givit ett betydande stöd till i Västernorrlandslän för ett regionalpolitiskt arbete. har ekonomiskamöjligheter att gå in i olika projekt och utredningsarbeten och vidta deåtgärder som behövs för att förbättra situationen i . Gullfibers verksamhet i i kommun 59SVEN (vpk): Jag sätter värde på att industriministernbesöker . Jag har dag för dag följt rapporterna från hansresa. Det är ett bra initiativ, och det måste vi naturligtvis respektera. vill jag säga några ord om kopplingen mellan byggnadsverksamhetenoch byggnadsmaterialindustrin, t. ex. Gullfiber. Byggandet i detta landsysselsätter direkt och indirekt 600 000 människor och svarar för avarbetskraften, av industriproduktionen, av BNP samt av exporten.Byggandet är fortfarande den minst importberoende branschen. Man kan'påstå attbyggsektorn är motorn i landets ekonomi. Industriministern hänvisar i svaret till det tioårigaprogram för underhåll, reparation och ombyggnad som fastställdes av riksdagen1983. Tanken bakom detta s. k. ROT-program var inte minst att man ville kommatill rätta med byggsysselsättningen och öka verksamheten inom byggmaterialindustrin.En blygsam undersökning som jag själv har gjort vid Gullfiber visar att justunderhållsåtgärder på offentliga byggnader har betytt mycket förGullfiber. Stimulansåtgärderna har här spelat en stor roll. Däremot förefallerdet mig som om ROT-programmet har tagits emot mycket tveksamt och trevande inominte minst den privata och kooperativa bostadssektorn. Det skullesäkert ha stor betydelse om det tioåriga programmet för Gullfibers verksamhet i i kommun underhåll,reparation och ombyggnad kunde gälla offentliga byggnader även , efter dettaårs utgång. Jag vill därför ställa en konkret fråga till industriministern,som måste vara medveten om hur viktigt samarbetet är mellan honom ochbostadsministern: industriministern beredd att tillsammans medbostadsministern medverka till att offentliga byggnader tas med i förbättringsprogrammetsåsom en permanent del även efter 1984? Här finns ju många angelägna objektutöver bostäder, t. ex. samlingslokaler, skolor, sjukhus, bibliotek,barnstugor, idrottsanläggningar och förvaltningsbyggnader, objekt direkt underkommunens kontroll. I svaret sägs att ROT-programmet skall utvärderas 1986.Men som jag ser det finns det inte anledning att avvakta denna utvärderingefter , utan som programmet löper bör man följa ochförstärka stimulansåtgärderna för att få fart på byggandet ochbyggmaterialindustrin. Det skulle ha en oerhörd betydelse när det gäller att fåbeställningar på t. ex. isoleringsmaterial. Mot den bakgrunden är det väldigt viktigt att man klartser kopplingen mellan byggandet och byggmaterialindustrin och hur angeläget detär att det s.k. ROT-programmet verkligen har framgång. Jag kan säga att förväntningarna är mycket stora. Det ärmin erfarenhet av kontakter med befolkning och med arbetarna påfabriken. Förväntningarna på regeringen är stora, så till vida att man väntarsig stöd i ryggen. Man känner att det ändå är en regering som står de människornära som bor i , och man tänker: Denna regering har vi ett visst hopp omatt få ett stabilt stöd av. Jag vill förmedla detta vidare till industriministern:Tänk på att Söråkers-människorna och Timråmänniskorna ställer skärpta krav påansvar också från regeringens sida i det här sammanhanget. Många ställerfrågan: Hur länge skall de privata vinstintressena få rumstera om efter egetgottfinnande i landet? Gullfiber går ju med vinst enligt det resultat som harpresenterats, såväl Söråkerssektorn som den totala verksamheten med samtligaaktiviteter. k. ROT-programmet sattesju in bl. a. föratt kompensera den kraftiga nedgången av nyproduktionen. En av de frågor vi dådiskuterade var den som tar upp, nämligen kopplingen mellanbyggindustrin och byggandet. Jag skall gärna säga att jag naturligtvis är orolig förbyggämnesindustrins situation till följd av ett lågt byggande. Därför är detinte minst ur industrisynpunkter utomordentligt viktigt att ROT-programmetlyckas. Här har vi alla en gemensam uppgift att ute i länen och kommunernapåverka fastighetsägare, bostadsrättsföreningar och alla andra som kan komma ifråga, att reparera och underhålla sina lägenheter och byggnader. Först då fårvi en ökad efterfrågan på svenska byggmaterial. Vi har diskuterat många olika frågor i en särskildbyggrupp som regeringen har tillsatt för att bl. a. följa utvecklingen avbyggandet. utöver bostadsministern avfinansministern, arbetsmarknadsministern och mig. Vi har diskuterat den frågasom också tog upp, bl, a. vid ett möte med kommunerna.