prot · G809158 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:158 1 § Justerades protokollet förden . 2 § Talmannen meddelade att RuneGustavsson (c) och () samt () i dagåtertagit sina platser i , varigenom , ochIngrid Bolins uppdrag som ersättare upphört, 3 § Föredrogs men bordlades återSkatteutskottets betänkande 1984/85:60 betänkande1984/85:30 betänkande 1984/85:22 Utbildningsutskottetsbetänkande /85:31 betänkande 1984/85:29Arbetsmarknadsutskottets betänkanden /85:21-23 Föredrogs näringsutskottets betänkanden /85:30om energipolitik (prop, 1984/85:120 delvis och 1984/85:150 delvis),1984/85:27 om förslag tiH lag om vissa torvfyndigheter, m,m, (prop, 1984/85:120 delvis), 1984/85:25 om komplettering av planen förvattenkraftsutbyggnad (prop, 1984/85:120 delvis) samt 1984/85:50om energibeskattningsftågor (prop. 1984/85:120 delvis). Näringsutskottetsbetänkanden 30 och 27 samt bostadsutskottets betänkande 25 ochskatteutskotfets betänkande 50 debatteras i ett sammanhang, När vi skall lägga fast riktlinjerna för den fortsattaenergipolitiken kan vi dra nytta av erfarenheterna från av svåraproblem, omställningar och konflikter - men också av framgångsriktutvecklingsarbete. Utgångspunktenför våra ställningstaganden är att ett säkert, billigt och miljövänligt systemför energiförsörjningen är en nyckel till utvecklingen i varje samhälle. Så hardet alltid varit, och så kommer det att förbH, Underden period då definitivt utvecklades till en avancerad industrinationoch modern välfärdsstat med mycket hög levnadsstandard för hela folket hade vitillgång tiH ett energisystem som tycktes osedvanligt säkert och billigt. Vihar fortfarande en oskattbar nytta av vårt elsystem, som är ett av världenssäkraste, billigaste och mest miljövänliga. Men vårt oljeberoende har blivit ensvår belastning för vår ekonomi och miljö. Och vi har under de drygt senastefio åren ställts inför utomordentligt svåra problem och utmaningar påenergiområdet som radikalt förändrat förutsättningarna för energipolitiken. Detbörjade med oljekrisen , Den innebar ett brutalt uppvaknande för de flesta.Vi tvingades snabbt aft inse att oljan inte är en billig och outsinligenergikälla. Vi var till beroende av importerad olja förvår energiförsörjning. Det innebar ett mycket allvarligt hot mot vår ekonomi,vår industriella utveckling och vårt oberoende. Och allvaret i situationen hartilltagit i takt med nya oljekriser och stigande dollarkurs. Trots att vi sedan1979 minskat vårt oljeberoende med i volym till av vårtotala energianvändning är kostnaderna nu fio gånger högre än sedan.Den extremt kalla vintern och sena våren har medfört extra kostnader ochpåfrestningar på betalningsbalansen på , Def kan mot denbakgrunden självfallet inte komma i fråga att minska ambitionsnivån när detgäller oljeersättningsprogrammet. Samtidigtmed den första oljekrisen inträffade flera andra ting som tvingade oss tillnytänkande på energiområdet. Vi blev mer och mer medvetna om de allvarligamiljöproblem som är förenade med förbränning av fossila bränslen. Motståndetmot ytterligare exploatering av vattenkraften växte. Och konflikterna kringkärnkraften - där def ännu i början av l''70-falet rådde total enighet ochuppslutning - växte till den svåraste sociala och politiska konflikt vi upplevtpå mycket . Den löstes fill slut genomfolkomröstningen , Utgången bekräftades genomriksdagsbeslut , Påså sätt löste vi en av efterkrigstidens svåraste konflikter genom en klassiskkompromiss i enlighet med den svenska modellen. Genom dessa beslut gjorde vislut på åratal av strider och handlingsförlamning. änfligen ta itu meduppgiften att bekämpa den ekonomiska krisen och arbetslösheten. Det blev också,av förlamande konflikter, möjligt att arbeta med energifrågorna på ettpositivt och konstruktivt sätt. Vi kunde , när vi äntligen fått de klarabesked och fasta spelregler som behövs för stora investeringsbeslut ochlångsiktig planering, helhjärtat ägna oss åt det utomordenfligt stimulerandearbetet aft utveckla framtidens energisystem. Fullkraft i arbetet fick vi dock först sedan vi fått en regering som inte sletssönder av inre oenighet kring energipolitiken! Vihar, herr talman, därför mycket goda skäl att hålla fast vid de beslut somfattats. Det viktigaste skälet av alla är naturligtvis respekten för demokratinoch människors uttalade vilja - kravet att medborgarna måste kunna Hta på attderas valda representanter står fast vid sina löften. Men till dessa moraliskaskäl kan vi foga en rad rationella: Detförsta är att de beslut vi fattat egenfligen inte innebär så dramatiskaförändringar som vi i stridens hetta ibland velat göra dem till. En delförsöker med sina inlägg i debatten slå i folk att vi, ensamma i världen,skulle ha kommit på någon sorts slutgiltig lösning påenergiförsörjningsfrågorna och därefter bestämt oss för att inte utnyttja dennaunderbara trollformel. Så förhåller det sig naturligtvis inte! Inteheller vår generation har löst perpetuum mobiles gåta. Kärnkraftverken ärfaktiskt inga evighetsmaskiner! De blir liksom andra industriella anläggningarförr eller senare utslitna och omoderna och måste ersättas. Beslut omnyinvesteringar och om hur vår långsiktiga el- och energiförsörjning skaHklaras måste alltså under alla förhållanden fattas. De är inget vi skulle hasluppit undan om vi inte haft folkomröstningen. De besluten skaH alltså fattasutifrån det gmndläggande kravet att systemet skall vara billigt, säkert,inhemskt och ge minsta möjliga effekter på miljön. Vi har därvid ålagt oss tvårestriktioner: att inte använda kärnkraft och att i största möjHga utsträckningundvika olja och kol, framför allt i kondensverk för elproduktion.Märkvärdigare är det faktiskt inte. Vi har, så som linje 2 krävde, den tid påoss som vi behöver för att fullfölja den stora omställningen. Vårabeslut innebär inte heller att vi nu ställs inför omedelbara problem somomfattande kapitalförstöring eller att vi berövats medel att nu angripaproblemen med försurning och förgiftning. Tvärtom, Kraven på stoppav kärnkraften avvisades. Gjorda investeringar skall utnyttjas och kärnkraftenskall användas effektivt tiH aft minska användningen av olja och kol. Under stridens år förlorade vi miljarder. tjänar vi miljarder varjeår genom att ersätta olja och kol med bl, a, kärnkraft. Vinsternaför miljön är naturligtvis ännu större. Vi behöver praktiskt taget aldriganvända olja eller kol för elproduktion, och vi har ersatt en stordel av oljani uppvärmningen med el. Inför kärnkraftsawecklingen skall denna el i förstahand ersättas med hushållning och ny värmeteknik. JagviH med anledning av det skamgrepp som somliga kopplar mellan kärnkraft ochförsurning med skärpa påminna om att det åtagande vi gjorde var just att på engång klara kärnkraftsawecklingen och kampen mot försurningen. Dettredje och viktigaste rationella skälet är helt enkelt de resultat vi nu kanredovisa. Vi har lyckats mycket bättre med både hushållning och utveckling avny teknik än vad vi då vågade drömma om. Utvecklingen av det energisystem somskall ersätta kärnkraften innebär en utmaning och stora möjligheter för svenskindustri, I propositionen konstaterar vi därför: "Förmindre än sedan hade vi ett energisystem som var ensidigt ochsårbart, som det utgjorde en avsevärd belastning på miljön. har vii vårt land bl, a, genom energipolitiken skapat en mer robust energiförsörjningän i många andra länder. Vi har , och kommer under avsevärd tidatt ha, en förhållandevis gynnsam situation med god tillgång på el och inhemskabränslen och vi har på många områden uppnått en effektiv energianvändning. Vihar dessutom minskat svaveldioxidutsläppen med ca 2/3 under perioden 1970-1983till stor del beroende av de energipolitiska åtgärderna," Vikonstaterar också att vi såväl vad gäller hushållning som beträffande ny teknikligger före linje 2:s avvecklingsplan och redan på en rad områden håller på medatt förverkliga arbetsuppgifter som där angavs som uppgifter för 90-talet. Vihar med andra ord redan lagt en säker gmnd för kärnkraftsawecklingen. Och vikan , med betydligt större trygghet än , säga inte bara attkämkraftsawecklingen är möjlig utan också att den kan genomföras med betydandevinster för ekonomi, sysselsättning och miljö. Detär, herr talman, i detta avseende det har hänt något nytt efterfolkomröstningen. Och det stärker vår beslutsamhet att fullfölja folkomröstningsbesluten. Däremothar det inte inträffat något oväntat vad gäller kärnkraften som ändrarbedömningen i någon riktning. Det finns ingen saklig grund för tvärsäkrapåståenden om att kämkraftverkens livslängd ur säkerhetssynpunkt skulle varavare sig kortare eller längre än vad som tidigare antagits. Inteheller finns det någon grund för att hävda att folkopinionen skulle ha svängtpå ett sådant sätt som skulle ge oss anledning ompröva politiken. Den endasäkra slutsats man kan dra av olika vittnesbörd och opionionsundersök-ningar äratt vi har tre jämnstora grupper med skilda uppfattningar om energipolitikenbland medborgarna, I den situationen gör de triumfatoriska och skadegladakommentarer som kommer från flyglarna knappast något imponerande intryck.Tvärtom visar ju detta att det inte finns utrymme att föra en energipolitikbaserad på någon av ytterlighetsståndpunkterna. Vi behöver alltfort enenergipolitik ägnad att skapa balans och försoning, handhngskraft ochkonsekvens, och våra erfarenheter visar att den linjen håller och ger resultat! Detär, herr talman, mot denna bakgmnd som regeringen i propositionen föreslårriksdagen att än en gång lägga fast de långsiktiga målen; 1, Oljeersättningspolitiken skallfortsätta. Vårt beroende av de dyra och miljöfarHga importbränslena olja ochkol skall minimeras, 2, Kärnkraften skall utnyttjasunder en övergångsperiod men avvecklas som energikälla 2010 skall den sista reaktorn tas ur drift, Inga Secure-reaktorereller bridreaktorer skall förekomma i det svenska programmet, 3, Utvecklingenav framtidens energisystem, som skaH vara säkert och bilHgt, inhemskt ochmiljövänligt, skaH drivas vidare med kraft. inbjuds också att stäHa sig bakom enstrategi för hur denna omställning skall gå till. Den är dels av principiell,dels av praktiskt natur. Principielltinnebär den att vi skall förverkliga de långsiktiga målen genom stegvisa beslutsom gör det möjligt för oss att i utvecklingskedjanutnyttja bästa tänkbara teknik vad gäller hushållning och miljö och vid behovdriva på utvecklingen. Praktisktinnebär den att förelagts en mycket konkret plan för hur arbetetskall drivas vidare , 1990 skall vi på nytt ta ställningtill hur vi skall gå vidare i det praktiska arbetet. Detär, herr talman, med tillfredsställelse jag nu kan konstatera att , omden följer förslagen i de olika utskottsbetänkandena, kommer att bifallapropositionen. Jag kommer, sedan riksdagsbehandlingen har avslutats, atttillkalla det råd som aviseras i propositionen. Det nu tar ställning till är alltså en strategi förutveckling! Vi har från visst håll kritiserats för att inte lägga fast endetaljerad avvecklingsplan. Och det är sant att vårt förslag, fullt medvetet,inte i första hand handlar om hur en avveckHng exakt skall gå till långt iframtiden. Det utgår från besluten att vi skall aweckla oljeberoendet ochkärnkraften och att kärnkraftsawecklingen skall vara avslutad , Menför att detta skall bli möjligt måste vi klara att utveckla alternativen,såväl i fråga om hushållning som när det gäller ny teknik för el-ochvärmeproduktion. Det är ju detta som är viktigt. Det är detta som helt ochhållet avgör om vi skall lyckas. Och där ligger vi alltså före linje 2:savvecklingsplan. Den handlar inte heller särskilt mycket om aweckling ibemärkelsen att den anger tidpunkten när oHka aggregat skall stängas av. Dendetaljerade tidplanen där handlar om de olika utvecklingsstegen föralternativen till kärnkraft och olja. Vårstrategi är i högsta grad en strategi för beslutsfattande. Vad den handlar omär att skapa den handlingsfrihet och handlingsberedskap som behövs för att viskall kunna välja bästa möjliga teknik och metoder - inte minst i fråga omhushållning och miljö - för att steg för steg ta oss fram till det mål vi intekan kompromissa om: att kärnkraften skall vara avvecklad , Jagtycker, herr talman, att det nu kan vara dags att lämna skenfäktningen omawecklings- eller utvecklingsplan. Vi som vill hålla fast vid folkomröstningsbeslutethar annat att göra än att misstänkliggöra varandra. Jag tror, uppriktigt sagt,att kärnkraftsanhängare och kärnkraftsmotståndare har hjälpts åt att bygga uppen skepsis när det gäller om folkomröstningsbeslutet kommer att fullföljas. Visom står fast vid folkomröstningsresultatet borde sluta oss samman kring detkonstmktiva utvecklingsarbetet! Och jag viH med allvar påminna de partiersom står fast vid folkomröstningsbeslutet om aft def av de förslag som moderatasamlingsparfiet framför i sina mofioner och reservationer står helt klart atfen regering i vilken detta parti ingår inte skulle vara i stånd att föra enpoHtik ägnad att säkerställa kärnkraftsavvecklingen. För detta, och för attmobilisera den majoritet som faktiskt finns i , krävs ensocialdemokratisk regering som , och vpk kan stödja. Jagkommer, herr talman, noga att notera om väljer aff i dagens debattmarkera den grundläggande enigheten mellan oss som står förfolkomröstningsbesluten eller om man söker strid med oss, för att i valtaktisktsyfte dölja oenigheten med den tilltänkte regeringsbrodern och för att tillvarje pris slå vakt om de så hett åtrådda statsrådsposterna. Oljekriserna och konflikten kring kärnkraften var dramatiskahändelser. Men det som mer än något annat fvingadeoss till omtänkande under1970-talet och det som kommer att få störst betydelse på lång sikt var hotenmot miljön och det ökade miljömedvetande som då växte fram. Underårtusenden har människorna med tacksamhet tagit emot varje ny energikälla ochenergiteknik som eft medel aft förbättra sina levnadsvillkor, utan atf tänka påmiljöeffekterna. Därför har skogsskövlingen pågått i årtusenden och gör det äni dag, liksom skogar och sjöar förgiftas av de farliga utsläppen frånanläggningar som eldas med olja och kol. Så tog också många länder kärnkrafteni anspråk innan avfallshanteringsfrågorna lösts och utan tillräckliga garantiermot missbruk och kärnvapenspridning. Jag är själv tillräckHgt gammal för attminnas den aningslösa optimism som präglade 1940-talets slut och hela1950-falef, Mende första varningssignalerna började komma redan på 60-falet med t, ex, RachelCarsons bok . Här i skrev en ung läkare, författare ochsocialdemokrat, , en bok med ,förgiftning. Den boken väckte en väldig opinion och användes av vårt parti iett omfattande sfudiecirkelarbefe om det moderna industrisamhälletsmiljöproblem och om hur de skulle kunna bemästras. Detgav i sin tur upphov till en omfattande lagstiftning och reformverksamhet:Arbetarskyddslagstiftningen skärptes. Hårda regler infördes för utsläpp frånindustrier och energiproduktionsanläggningar. Vi tog itu med de kommunalarenhållnings- och avloppsfrågorna och frågorna om särskilt miljöfarligt avfall.Och vi införde ett system för hur vi med en samlad nationell planering (denfysiska riksplaneringen) och lagstiftning skulle skydda naturen och miljön.Samtidigt tog vi upp miljöfrågorna i det internationella samarbetet. Vi tog bl,a, initiativ fill FN:s första miljövårdskonferens, som hölls här i Stockholm1972, Det förtjänar att sägas att det var vår mycket respekterade talman somledde det arbetet i den dåvarande regeringen. Närdet gäller energipoHtiken innebar detta uppvaknande att vi insåg att vi måsteta helt andra hänsyn än tidigare till miljön. är det en självklarhet attomsorgen om miljön skall sättas i centrum. Därför kan vi inte längre låtaenbart ekonomi, driftsäkerhet och effektivitet avgöra valet. Tvärtom, Vi är bereddatill uppoffringar därför att miljön är en omistHg del av välfärden. Menlyckligtvis gör vi , på detta område liksom på andra, den erfarenheten attomsorgen om miljön väl kan förenas med kraven på god ekonomi och effektivitet. Detansvar vi har är att välja och utveckla ett energisystem som i sin helhet germinsta möjliga miljöpåverkan. Detär ingen lätt uppgift. Det finns infe någon energiteknik som inte innebär någonform av risker eller påverkan på miljön, Samfidigt är de problem som ärförknippade med olika tekniker och energislag mycket olikartade och därförsvåra atf väga mot varandra. Vi behöver bara jämföra riskerna för förgiftningoch försurning vid förbränning med kärnkraftens risker och de effekter somkommer av vatfenkraftsutbyggnad, eller forvtäkt eller odling av energigrödor istor skala, för att inse detta. Ställdainför detta finns def alldeles för många som väljer den bekväma utvägen att itur och ordning säga nej till alla alternativ. Detär naturligtvis en orimlig och oansvarig hållning. De som står för den tar riskenatt försätta oss alla i en situation där vi inte har något val eller tvingasvälja mellan alternativ som vi alla ogillar. En ansvarsfull energi- ochmiljöpolitik innebär att vi tillsammans - polifiker på alla nivåer, industrinsoch forskningens representanter, miljövänner och kraftbolag - måste samarbetaoch vilja ta ansvar för beslut om vad vi nu skall göra! Allaär betjänta att vi hushållar och effektiviserar vår energianvändning, Def ärdet enklaste och billigaste sättet att skona miljön och minska konflikterna,och det innebär direkta ekonomiska vinster för alla inblandade. Därför skallvi naturligtvis först pröva hur långt vi kan nå den vägen. Men vi måste ocksåtala om vilka energikällor vi kan använda, som vi arbetar med attutveckla tekniken och ställer upp stränga miljökrav. Den som inte är beredd atttala om hur el- och energiproduktionen praktiskt skall kunnagaranteras saknar enligt vår mening trovärdighet när det gäller att fullföljafolkomröstningsbesluten. Och på den här avgörande punkten anser vi inte att deandra parfierna tar fullt ansvar. Visocialdemokrater menar aft den trovärdigheten kräver aff vi upprätthåller ochutvecklar kompetensen i vad gäller teknik för elproduktion , aft vihåller öppet för de alternativ som kan komma aft behövas och att vi skaffar ossdet kunskapsunderlag som behövs för att kunna fatta kloka beslut längre fram,Def är därför vi lägger fram förslag om hur kompetensen i vad gällervattenkraften skall kunna bevaras, tekniken för vindkraft prövas på allvar ochmöjligheterna till mottryck fas till vara, och det är detta som förstudierna omolika alternativ handlar om. Vi har mycket svårt att förstå varför någon skullemotsätta sig dem. Vad är det för sanning man är så rädd för? Idetta sammanhang vill jag också konstatera att nu kommer atffastsfälla den andra delen av den plan för vattenkraftens utbyggnad fill 66 TWhsom tidigare fastställt som mål för vattenkraftens roll ienergisystemet på kort sikt. Det är en betydeliefull händelse att denna plan nuslutligt läggs fast. Men jag vill, liksom utskottet, understryka att den inte ersätter prövningen enligtvattenlagen. Den skall självfallet som alltid ske med all tillböriignoggrannhet och hänsyn till olika intressen. Jag vill upprepa vad jag uttaladei denna kammare, när vi behandlade dessa frågor : Regeringen kommeratt ställa hårda krav på kraftbolagen när det gäller miljö och hänsyn tilllokala intressen. Det har regeringen visat i praktisk handling i de ärenden somhar avgjorts . Utskottetföreslår, liksom , en viss ändring i regeringsförslaget genomatt föra Edänge tiH planen. Det har väckt stort uppseende. För min del menarjag, herr talman, att det finns anledning att se ödmjukt, odramatiskt ochprestigefritt på dessa frågor. De är svåra. Ofta står ganska jämstora gruppermot varandra. Ofta skall en rad var för sig mycket viktiga hänsyn vägas motvarandra. Det är inte konstigt att man då vid bedömningen kan komma till olikaresultat. Vadsom nu sker är ju inte aft slufligt avgör olika projekt, enbart attdessa släpps fria för prövning enligt vattenlagen. Sedan vi började arbeta med miljöfrågorna på 1960-talef har vi gjort enrad positiva erfarenheter: def går att läka sår i naturen, att rena vatten ochluft. Detgår att utveckla teknik, som klarar mycket hårda och ständigt högre miljökrav. Detgår att utveckla miljövänlig teknik, som klarar effektivitets- ochproduktionskraven i det moderna industrisamhället och som är ekonomisk. Dessaerfarenheter gör vi nu också i ökande utsträckning på energipoHti-kens område.Under de här åren har t, ex, den miljövänliga förbrännings-och reningstekniksom flera svenska företag utvecklar fått sitt tekniska genombrott. Det är avutomordentligt stort värde för vår egen miljö, för vårt internationella förhandlingsarbeteoch för vår export att svensk industri nu ligger steget före på detta område. Detär alltså mycket goda resultat som vi kan redovisa. Men vår slutsats av dettaär inte att vi nu kan slå oss till ro. Slutsatsen är att vi nu skall gå vidare,med högre ambitionsnivå och med en ständigt kritiskt pådrivande attityd. Våraerfarenheter säger oss nämligen atf det är först när samhället tar sitt ansvargenom att ge klara och stränga spelregler och precisera villkoren som det blirmöjligt att lösa problemen tekniskt och ekonomiskt. Utantvivel återstår det mycket att göra på miljöområdet. Det gäller t, ex,kväveoxider, tungmetaller, dioxiner och cancerframkallande ämnen. Där är vårakunskaper och tekniker, liksoiii resultaten, fortfarande otillräckliga. Därförmåste vi gå vidare och steg för steg flytta fram positionerna i miljöarbetet. Dethar regeringen också gjort , I propositionerna om energipolitikenoch om försurningen framläggs ytterligare en rad förslag med sikte bl, a, påatt minska svaveldioxidutsläppen med 65 %och kväveoxiderna jämfört med utsläppen , Däri ingår bl, a,förslag om inrättande av en bränslemiljöfond för att bekämpa utsläpp av allasorters farliga ämnen från förbränning av kol, sopor och torv samt om blyfribensin och katalytisk avgasrening. Det är för oss fullständigt obegripligtatt har gått emot det förslaget och velat minska anslaget med 100 milj,kr, och på det sättet velat minska våra möjligheter att göra något åtdioxidproblemet. Vigår alltså vidare i ett positivt utvecklingsarbete för ett robustare,effektivare och framför allt miljövänligare energisystem. Det omtänkande som1970-talet tvingade oss till innebär att vi står inför uppgiften att utvecklaeft energisystem för framtiden som ger oss den säkra och billiga försörjning avenergi som är en väsentlig förutsättning för välfärden och som är radikaltbättre ur miljösynpunkt än dagens och gårdagens. 3 (): Med risk för att vara något oartig vill jag framhålla att jag nogtycker att det hade varit något mera klädsamt av en regeringsledamot att intedirekt inleda den här energipolitiska debatten i . Regeringen har julagt sitt förslag på bord och vi ledamöter har haft tillfälle attunder studera propositionens innehåll. Är förslagen så dåligt underbyggdaatt ytterligare argumentation är nödvändig innan ledamöter tilllåtsbörja debatten? Eller är det så, att energiminister inte litar påsina partivänner som här i skall föra debatten? Kanske är det så,herr talman, att dessa under hand har avslöjat att de inte helt sluter uppbakom och att det därför är nödvändigt för henne att på en gångange kursen och inte tillåta några andra att ta rodret, Ifråga om inledningsanförande kan man, precis som många gångertidigare, notera en sammanblandning när det gäller folkomröstningen, vadfolkomröstningen gällde och riksdagsbeslutet. Om man studerar valsedlarna föralternativ 1 och 2, finner man att vi var helt överens om att säkerhetssynpunkterskulle vara avgörande för den ordning i vilken reaktorerna skulle tas urdrift. Sedan har ett riksdagsbeslut slagit fast . Jag tycker attdet är högst väsentligt att man inte kryper bakom en folkomröstning och hävdaratt den gav utslag för en aweckling . När det gäller tror jag att jag kommer sanningen närmastom jag påstår att hon inte har allas förtroende i sin egen riksdagsgrupp.