prot · G80974 · 1984-12-31 00:00:00 — Viktigt för oss i är också det socialaansvaret. Det är därför jag har uppehållit mig så myckel vid det. Kombinationensocialt ansvar utan socialism - det är det som utmärker . Glädjandenog känner vi ett växande intresse för våra liberala idéer hos allt flermänniskor. 22HANS i (vpk): Jag vill inleda det här anförandet med altsäga alt vi i kommunisterna kommer inte all ställa upp på någonsom helst misstroendeförklaring gentemot utrikesminister , om deborgerliga partierna väcker en sådan. Jag tycker det finns anledning att såhär i början säga detta mot bakgrund av den debatt som har förts . Det finns också skäl att något kommentera den övrigadebatten, främst när det gäller ekonomisk-politiska frågor. Mot bakgrund däravvill jag slå fast att är ett av världens mest utveckladekapitalistiska länder. Det är ett land där makten över industri och ekonomiligger i ett fåtals händer. Maktkoncentrationen är uppseendeväckande stark ävenvid en internafionell jämförelse. Den ekonomiska utvecklingen visar att bådemiljonärer och fattiga blir flera till antalet. Tvärtemot alla arbetarrörelsensförhoppningar ökar klasskillnaderna igen. Stora omfördelningar har skett frånde vanliga inkomsttagarna till de redan rika och från samhället till privatakapitalägare, banker och finansinstitut. Därför har de vanliga människorna väldigt svårt att kännaigen sig i den borgerliga - och främst den moderata-"frihetsdebatten", där myndigheterna och den gemensamma sektornulmålas som hämmande och begränsande och där de privata verksamheternaframställs som friheten själv. För vanliga arbetare och tjänstemän, för barnfamiljeroch pensionärer- ja, över huvud tagel för människor som lever under knappareekonomiska förhållanden är det centrala frihetsvärden att ha elt arbete, attkunna få behålla detta, att ha råd att bo och äta ulan att vända på den sistaslanten och all kunna ge sig själv och sina barn en innehållsrik fritid. Sådana friheter kan bara skapas och garanteras genom enrättvis ekonomisk polifik och genom att man via den gemensamma sektorn isamhället lar ansvar för dem som drabbas hårdast av den kapitalistiskautslagningen. Under allmänt tal om individens frihet stormar deborgerliga partierna fram med ekonomisk-politiska förslag, som i olika gradhotar grunden för del trygga och fria samhälle som arbetarrörelsen och dessfackliga och politiska organisationer slagits för . ModeratasamUngspartiets ideologiska och ekonomiska motioner till årets riksdag ärgod läsning för dem som till äventyrs har glömt vad en ursinnig högerpolitikinnebär för den vanliga människan i samhället. Kapitalismens ekonomiska syslem föder fram kriser medjämna mellanrum. har man från de socialdemokratiskaregeringarnas sida försökt överbrygga dessa kriser med olika inslag avkrishämmande politik. Dock utan att i grunden ha lyckats förändra något av delsom föder fram själva kriserna. Tvärtom har kriserna blivit djupare och merlångvariga för varje gång och blir därför också svårare alt överbrygga. Vi står nu inför en ny lågkonjunktur. Vi vet att denkommer även om man inte kan säga exakt när. Men den kommer ellerså. Och vi ser ut att gå in i denna lågkonjunktur med en arbetslöshet som är avsamma storlek som arbetslösheten var under själva kriserna på 1960- och1970-lalen - alltså ett väsentligt sämre läge inför nästa lågkonjunktur. Och, fru talman, det är anmärkningsvärt att regeringen tari med så kraftiga ord när man värderar sin egen ekonomiska politik. Man sägeralt man tagit flera och viktiga steg mot balans och fullsysselsättning och man anser att "är på rätt väg". Om jag har läst tidningsuppgifter på rätt sätt skall ocksåfinansministern ha sagt att vi nu närmar oss en period då inte hög- ochlågkonjunkturer längre kommer alt ha samma betydelse. Jag vet inte om man trorsig ha avskaffat dem eller om det är ett utslag av övermod när man tycker attdet går bra. Men jag tror att regeringen gör ett allvarligt misstag om denlåter sig berusas av exportindustrins framgångar, av de höga vinsterna inomnäringslivet och av landels förbättrade betalningsbalans gentemot utlandet ochtolkar del som om problemen vore på väg att lösas för gott. Det kan inte vara någon nyhet för regeringen att detkommer en ny lågkonjunktur med nya stora påfrestningar på ekonomin. Det kaninte vara okänt att människor i vanliga inkomsfiägen under en rad av år harfått försämrade reallöner och en minskad köpkraft. Det går inte heller att dölja att ett litet fåtalkapitalister har fått berika sig på samhällets och de enskilda människornas bekostnad. Tvärtom är det ju så alt många inslag i denekonomisk-politiska utveckUngen har varit en medveten strategi frånregeringen. Man har medvetet hållit tillbaka de lönarbelandes krav till förmånför höga vinster och exportframgångar för den delen av industrin som har sinhuvudsakliga avsättning utomlands. Det här har klart uttalats i olikasammanhang. Priset för denna utveckling är att väldigt mänga människorändå har en allt sämre ekonomisk situation, och för många arbetare har del,trots framgångar när det gäller exporten, som på intet sätt kan förnekas ellerdöljas, inneburit avskedanden och arbetslöshet eller en alltför tidigpensionering, något som också är vanligt. Ungdomen har inte kunnat erbjudasarbete som går att leva på ulan är hänvisade till ungdomslag och halvfidslönoch/eller föräldrarnas ekonomi. Alla grundläggande problem som finns i denkapitalistiska ekonomin kvarstår trots framgångarna under den aktuellahögkonjunkturen. Det är det jag vill slå fast. Och ävenom det i vissa prognoser visas att hushållens köpkraft kommer att öka något , är det av försämringar,och behovet av en myckel stark och rättvis fördelningspolifik är nu ett av debehov som del är mest angeläget att tillfredsställa. Regeringen säger själv i finansplanen att "denviktigaste fördelningspolitiska insatsen som kan göras i rådande läge är attföra en ekonomisk politik som gör det möjligt att nå full sysselsättning ochstabila priser". Mot den bakgrunden är det litet märkligt all man inte görstörre satsningar för att skapa nya arbetstillfällen ulan låter frågan ombudgetunderskottets minskning vara del som vi ser det allt överskuggandeekonomisk-politiska målet. Jag menar inte att man skall strunta i budgetunderskottet,eftersom det är elt långsiktigt och varaktigt problem att brottas med. Men jagmenar att just en satsning på att skapa flera arbetstillfällen är den endavägen som leder ul ur underskotlsproblematiken på litet , eftersomarbetslösheten är oerhört dyr för samhället. Och vi från vpk anser all det gåratt minska budgetunderskottet som flera arbetstillfällen skapas. Vi har sagt att del nu behövs en ekonomisk polifik förframtiden. Som alternativ till de borgerliga partiernas politik, som i olikagrad innebär nedskärningar av statsutgifterna, och som alternativ tillregeringens dämpande politik för nästa budgetår föreslår vi en politik som ärmer expansiv i den meningen alt statens utgifter ökar, vilket i sin tur gerökad ekonomisk aktivitet och samhällsekonomiska effekter som enligt våraberäkningar ger 45 000 nya arbetstillfällen . De borgerligapartiernas politik kommer enligt vår bedömning att i olika grad betyda ökadarbetslöshet. Värst är ; om den politiken genomförs försvinner 70000 arbetstillfällen. Vi tycker att det är synd alt inte regeringen lar vara påde möjligheter som finns att kraftigare minska arbetslösheten. Eftersom vi föreslår också inkomstförstärkningar som ärstörre än de regeringen föreslår, minskas enligt vpk:s förslag ocksåbudgetunderskottet i förhållande till innevarande års; vi minskar del inte likamycket som regeringen - del skall erkännas - men vi får i stället flerarbetstillfällen som resultat. Vi tror att det är den vägen man måste gå föratt långsikfigt lösa problemen. Genom våra förslag till inkomstförstärkningar, som ocksåhar en rättvis fördelningsprofil, får vi möjlighet alt föreslå reformer somgynnar dem som har det svårast. Vi vill ha höjda avgifter för arbetsgivarna, vi vill göraen begränsning av avdragsrätten för räntor som inte gäller boendet i vanligabostäder, vi vill ha till stånd en minskning av försvarsutgiflerna, vi vill haen höjd arvs- och gåvoskatt och en höjd omsättningsskatt på aktiehandeln; deltaär till för att betala bl. a. en rejäl utbyggnad av barnomsorgen för att levaupp till arbetarrörelsens gamla krav om utbyggd barnomsorg, och ett stegvisavskaffande av matmomsen - det betyder i första steget . Vi vill vidare ha till stånd förbättringar inomsjukförsäkringssystemet, vi vill ha mer pengar fill arbetsmarknadspoUtiskaåtgärder, en förbättring av bostadsbidragen och ökade satsningar inom kultur,trafikpolifik och skola. Vi föreslår också utarbetande av ett samhälleligtinduslriprogram som kan hejda, och helst också vända, den nedåtgående trendenför industrisysselsält-ningen och ett program för alt utveckla den gemensammasektorn och skapa nya arbetstillfällen inom denna. Vi anser alt elt sådantprogram borde kunna läggas fram till . Det skulle belastaårets budget med . Men för alt förverkliga målsättningar om arbete och om enrätltvis fördelningspolitik på lång sikt där de som har del myckel gott ställtfår avslå en del för dem som är sämre lottade, och för all förverkliga enarbetsskapan-de politik som på lång sikt kan lösa upp de ekonomiska knutarnakrävs en maktförskjutning fill storfinansens nackdel. För alt skapa en sådan politik krävs all kapitalisternasmakt i affärsbankerna, försäkringsbolagen, investmentbolagen och stiftelsernaangrips. Nalio-naliseringar av affärsbanker och finansinstitut måste ske.Löntagarfonderna måste byggas ul, demokratiseras och förändras så all de kananvändas i en strategi mot storfinansens kontroll över näringsliv och investeringar. En sådan politik är naturligtvis helt omöjlig om deborgerliga får komma tillbaka i regeringsställning. Men den är förmodligenomöjlig också om inte socialdemokraterna tar sitt förnuft till fånga ochanknyter sin politik till kända ideal ur arbetarrörelsens hundraåriga kamp förett bättre samhälle. Den allt aggressivare högern - företrädd främst avmoderaterna - har ju lovat att efter en valseger rivslarla med ett stortsparprogram. Dessa attacker kommer att rikta sig mot alll kollektivt och samhälleligtorganiserat och måste mötas med en klar och tydlig vänsterpolitik. Man skall vara medveten om att dagens högerkrafter inte ärnöjda med de guldår som varit och den positiva utveckling för den svenskakapitalismen som ägt rum . Ledande företrädare för näringslivethar ju sagt att man skall göra 1980-talel till kapitalismens decennium. Om man tittar igenom de moderata ekonomisk-politiskamofionerna finner man alt där löper en blå tråd som förväntas få fulltgenomslag om de borgerliga partierna erövrar regeringsmakten efter höstens val.I deras ekonomiska förslag finns hårda angrepp på nästan alll som byggts uppunder år av kamp mot mäkfiga kapitalintressen. Förbättringar somarbetarrörelsen kämpat sig till trots den kapitalisfiska maktutövningen kommeratt hotas i grunden. Där föreslås lägre skaller, högre och fler avgifter församhällsservice, ökad privatisering, utförsäljning av statliga företag,minskning av biståndsanslagen, ökad självrisk i sjukförsäkringen, sänktkompensationsnivå inom sjuk- och föräldraförsäkringen, minskade anslag tillvuxenutbildningen, reducerade livsmedelssubventioner, utförsäljning avdomänverkets mark m.m.- delta för alt nämna bara några exempel som sticker iögonen vid en snabb genomgång av förslag. Dessa våldsamma angrepp på samhället och de enskildaslevnadsvillkor innebär att utvecklingen tvingas tillbaka fill en lid, dåenskilda kapitalägare i ännu högre grad än nu kunde härska och besluta i deenskildas och samhällets angelägenheter. Om det gemensamma raseras, ställs denenskilde individen ännu mer ensam och utlämnad - tvärt emot den moderatapropagandan. Nr 74 Fru talman! Mot detta behövs enradikal vänsterpolitik. Onsdagenden ansvar för att enantikapitalistisk politik utformas. Det krävs en politik 6 februari1985 riktad mot storfinans ochborgerlighet, om arbetarrörelsen skall kunna behålladel polifiska initiativet och leda utvecklingen åt rätt håll. Allmännolitisk 1ratin har ett stort ansvar för atten sådan politik genomförs. dgjjQll lågkonjunktur och inför dekapitalistiska kriser som vi vet kommer går det intelängre att surfa på en våg av högkonjunktur eller att underlätta Då behövs ingrepp mot kapitalismen. 23 () replik: Med anledning av vad iHallstahammar sade vill jag bara helt kort klargöra att de borgerliga partiernaredan har framställt förslag om misstroendeförklaring mot utrikesministerBodström. Beskedet att kommunisterna inte kommer att rösta för detta förslag ärlika väntat som belysande. 24 HANS i (vpk) replik: Jag trodde all någon från moderata samlingspartiet skulle bemöta angreppen mot partiets ekonomiska politik. moderatasamlingspartiets ställning alltför svag för att man skulle våga gå in i en sådan debatt. Om jag missade attförslag om misstroendevotum redan har väckts, ändrar det inte på något sätt vårt ställningstagande. yrkade den borgerligaoppositionen alt skuUe besluta om misstroendeförklaring motutrikesministern, därför att denne antas ha en annan uppfattning i enutrikespolitisk fråga än regeringen i övrigt. I de borgerliga partiledarnasanföranden förekom även mitt namn. förklarade att jag är heltisolerad i regeringen. sade alt jag var överkörd av regeringeni övrigt. Delta kan inte tolkas på annat sätt än att dessa båda herrar anseratt jag inte står bakom regeringens ekonomiska politik. Som både påpekade har jag givit en hel intervju i en bok. EnligtUlf Adelsohn och visar denna bok hur isolerad och överkörd jaghar blivit. Jag skulle således ha en annan uppfattning än regeringen i övrigt ien rad grundläggande ekonomiska frågor. Jag måste, fru talman, fråga de borgerliga partierna:Varför föreslås inte misstroendeförklaring även mot mig? Jag borde vara minstlika meriterad för detta öde som utrikesministern. Jag antar att svaret bliralt man inte avser att väcka misstroendeförklaring mot mig. Del avslöjar vadhela spelet går ul på. Den kampanj som de borgerliga partierna harfört mot regeringens ekonomiska politik för ett ganska tynande liv just . Utei vårt samhälle bland medborgarna råder en ny optimism, framtidstro och viljaalt samarbeta för en bättre ekonomisk framlid. Människorna ser med egna ögon all dethar vänt för , all produktionen och investeringarna ökar, att jobbenblir flera medan underskotlen och arbetslösheten minskar. Anfingen man kommer från löntagarnas eller företagarnasled råder enighet om att den ekonomiska politiken har varit framgångsrik. Mansatsar på mer samarbete. Man visar en växande vilja alt börja bygga förframliden. Man tror helt enkelt på igen. Ute i världen ser man på med ett nyväckt intresse.Vi är inte längre, som vi var under den borgerliga regeringsepoken, kända somett land med rekordstora underskott och ständiga industrikriser. Vi betraktastvärtom med gryende respekt för att snabbt och resolut ha tagit itu med våraunderskott och för att ha en industri som rest sig ur kriserna till en nyexpansion. Det betyder ingalunda att man ser som en problemfri idyll,men man har alldeles klart uppfattat att ekonomi i de flestahänseenden utvecklas myckel gynnsamt. I själva verket tillhör en mycket exklusiv gruppav länder som har visat förmåga fill både ekonomisk tillväxt och ökadstabilitet, som arbetslösheten sjunker till låga nivåer. Av del här ser de borgerliga parfierna nästan ingenting.De försöker dränka alla de vittnesmål som finns i ett samfällt rop omskrytvalser, bokföringslrick, fiffel och båg. I varje fall av herrar ,och har jag anklagals för att vara en lögnare och bedragaresom försöker vilseleda både och svenska folket. Jag tror, fru talman, alt borgerligheten med den här aggressivaretoriken har gillrat en fälla i första hand åt sig själv. I ett ekonomisktläge som beskrivs som så uselt och med en ekonomisk poUlik som utmålas som istort sett en enda stor bluff borde det vara självklart att den politiskaopposition som är beredd att överta regeringsansvaret för det första rensarbort alla bokföringstricks, allt fiffel och båg ur budgeten, för det andraredovisar ett samlat alternativ för regeringspolitiken som verkligen avvärjeralla de gräsligheter man tycker finns i vårt samhälle. Men något sådant gör inte opposifionen. Den budget man harbeskrivit som elt falsarium godtar man i alla dess väsentliga delar. Man göringet som helst försök alt göra den hederliga budgetredovisning som man påstårsaknas. Alla de s. k. bokföringslricken finns således kvar i de borgerligabudgetmotionerna. Därmed borde det vara slut på den kampanjen. Förgäves spanar man också efter del alternativ fill densocialdemokratiska politiken som skulle vända ekonomin från den katastrofkurssom spökar i deras kampanj. I stället har varje parfi velat torgföra sinasymbolfrågor och favoritieser, som de har gödslat med gåvor och håvor till deväljargrupper de slåss om. Resultatet har blivit en härva av överbud ochmolbud, vars sammansmältning till ett regeringsprogram nog skulle kräva denlängsta långbänken i vår politiska historia. Hur man än bollar med de olika bitarna i de borgeriigamofionerna är tre slutsatser ofrånkomliga: Alla de tre partierna står för en politik som leder tillall det statliga budgetunderskottet börjar öka igen. Alla tre partierna står för enpolitik som kommer alt skapa större arbetslöshet. Alla tre partierna står för en politik som skulleomintetgöra alla ansträngningar all med bevarad fred på arbetsmarknaden minskainflationen. Jag skallförsöka förklara hur jag har nått de slutsatserna. De borgerliga partierna lovar stora sänkningar avinkomst-, fastighets-, förmögenhets- och företagsbeskattningen. ärvärst med sammanlagt 23 miljarder, sedan kommer med 15 miljarder,medan inte orkat med mer än drygt 3 miljarder i skattesänkning. Meninget av partierna klarar av bestående besparingar som kompenserar budgeten förde här inkomstförlusterna. Alla tre budgetalternativen leder därför till en nyuppgång av budgetunderskottet redan fr. o. m. De borgerliga partierna hävdar alt deras politik tvärtomleder till en beslående förbättring av budgetsaldot på 10 miljarder. Del ärinte sant ens om man räknar med de engångsinkomsler som staten högst eventuelltskulle få genom att sälja ut sin skog och sina företag. I själva verket måste de borgerliga partierna, om de bådeskall sänka skatterna och minska budgetunderskottet enligt de nu avgivnabeskeden, genomföra ulgiftsnedskärningar med belopp som ler sig heltorealistiska -med ytterligare 25 miljarder, och folkpartietmed 15 miljarder utöver det man nu föreslår. Del här liknar nästan på pricken denborgerliga politiken i opposition . Också då var man ytterligtfrikostig med skallesänk-ningslöften som saknade täckning i den ekonomiskaverkligheten, och så gick det som del gick mot slalsfinansiell katastrof.Precis som då har man den här gången gillrat en fälla inte bara åt sig självutan åt hela svenska folket. En ny period av stigande budgetunderskott är redan i sigett hot mot sysselsättningen. Men dessutom inriktar man sina nedskärningar såall de direkt kommer alt skapa arbetslöshet. Man eftersträvar en kraftignedskärning av den kommunala verksamheten. pekar direkt ut deområden där verksamheten skall minskas: sjukvården, särskolorna, färdtjänstenoch vårdhemsverksamheten. Därutöver skall arbetslösheten ökas genom ennedskärning av de arbetsmarknadspoUtiska åtgärderna. går härlängst genom att föreslå en nedskärning av anslagen till AMS med 2,5 miljarder.Här måste jag fråga : Vad händer i skogslänen omberedskapsarbetena försvinner, för det gör de med er uppläggning? Vad händermed de arbetshandikappade av olika slag som jobbar i Samhällsföretag, om vartionde av dem skall sparkas ut? Vart skall de ta vägen, annat än till nyarbetslöshet eller förtidspension? Den här ofrånkomliga uppgången av arbetslösheten kommernaturligtvis att i sin lur leda till ökade statsutgifter. Men då skall manspara genom att sänka ersättningen till de arbetslösa. Det stora slagnumret i oppositionens klagovisa är attinflationen inte gått ned så snabbt och så kraftigt som vore önskvärt medhänsyn till den internationella prisutvecklingen. Fakta är följande: 1981 hadevi en inflation på . 1982 var den nere i , 1983 i och i . regeringenupprepade gånger har framhållit, detta är inte fillräckligt. Därför har visedan våren 1984 varit sysselsatta med alt la det avgörande steget 1985 ikampen mot inflationen. Vi har kommit en bra bit på väg. För att vi skall nåvårt mål krävs nu all lönekoslnadsökningen hålls inom ramen . Samtligaparter på arbetsmarknaden har förklarat sig beredda all hålla sina avtal inomden ramen. Just pågår de avslutande förhandlingarna, som skullekunna leda fram till det resultat som vi har åsyftat. Jag är mer än någonting annat övertygad om att alla de häransträngningarna skulle visa sig vara förgäves, om den ekonomiska politikgenomförs som. den borgerliga oppositionen förordar. Den enighet som vi haruppnått om pris- och kostnadsutvecklingen skulle brytas och avialsmarknaden pånytt råka in i kaos och svåra motsättningar. Jag tror mig nämligen velatillräckligt myckel om människors känsla för en rättvis och anständigbehandling för att kunna säga alt en fördelningspolitik av det slag som finns ide borgerliga motionerna inte kan förenas med låga lönehöjningar och fredligaförhållanden på arbetsmarknaden. De borgerliga partierna föreställer sig alt staten kangenomföra skaltehöjningar ensidigt inriktade mot löntagare, all staten kanlägga större bördor uteslutande på fackföreningsrörelsens medlemmar, all statenkan försämra sjukpenningen enbart för privalanställda arbetare osv., samtidigtsom man sänker skatten kraftigt för förelagsägare, kapitalägare och högreinkomsttagare, utan att del blir någon reaktion bland dem som drabbas. Och denenda väg dessa har alt reagera under en borgerlig regim är all söka sin rättgenom att som löntagare försöka erövra en större del av det gemensammaproduktionsresultat som de borgerliga vill fördela på ett högst orättfärdigtsätt. Att jag har den här uppfattningen slår inte i strid medatt jag och del socialdemokratiska partiet anser reformer av vårt skallesysteminkl. sänkta marginalskatter vara önskvärda. Jag skall återkomma till det närtiden medger. Såvida en ny borgerlig regering, oavsett den beslår avett, två, tre eller fyra partier- vilket vet vi inte - skulle följa denekonomiska politik som framgår av de borgerliga partiernas motioner, är det minövertygelse att man äntrar samma vingliga farkost som förde dem och iolycka . Alll torde upprepas: underskott, arbetslöshet ochinflation blir vad de skulle lämna efter sig. Oppositionen har krävt all få besked om denekonomiska politik som regeringen vill föra på . Man frågar bl. a.vilken skattepolitik socialdemokratin vill föra. Alla måste vara oroliga, menarman, för alla de nya skattehöjningar som socialdemokraterna vill genomföra. Denoron skall då bygga på att vi våldsamt skulle ha höjtskatterna för svenska folket. För det första: Del totala skaltelryckel, dvs. skattersoch avgifters andel av bruttonationalprodukten, är lika stort eller t.o.m.lägre än del var 1982. För det andra: Hushållens skatleandel har stigit medungefär . Men det är inte detsamma som all deras disponibla inkomst, dvs.deras realin-komst efter skatt, skulle ha minskat. Nr 74 Det är intressant att göra enjämförelse med vad som skedde under de sex Onsdagenden borgerliga åren. Då sjönkhushållens disponibla realinkomster med ungefär 6 februari1985 - - Ännu värre gick detnaturligtvis för en genomsnittlig LO-medlem, som förlorade i köpkraft efter skatt. Detta fortsatte 1983. Allmänpolitisk realinkomsten för hushållen ocksåmed - samma takt som under de dgjjdlt borgerliga åren. Men 1984 och 1985blir det en sammanlagd uppgång av realinkomstenefter skatt för hushållen . Slutligen, fru talman, några ord om inkomstskatterna ochmarginalskatle-reformen. Här säger alt jag beträffandemarginalskallere-formen har fått ge vika för och andrabakålslrävare.