prot · G80925 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:25 1§ Svar på interpellation 1984/85:24 om åtgärder för att förbättra den svenskaekonomin har frågat statsministern omåtgärder för att förbättra den svenska ekonomin, Interpellationen haröverlämnats till mig. Innan jag går in på frågor vill jag göraen kort kommentar, hävdar i sin interpellation att regeringen ger enmycket glättad bild av landets ekonomiska läge, Den förbättring som ägt rum desenaste åren skulle förklaras av de normala effekterna av en internationellkonjunkturuppgång. Situationen nu skulle vara likartad den vi upplevde1979-1980. Det är alldeles riktigt att den internationellakonjunkturuppgången bidragit till ökningen av vår export. Menmerparten av denna ökning förklaras av den konkurrenskraftsökning somåstadkommits genom att de svenska relativa kostnaderna sänkts. svaradesålunda marknadsvinsten för ca två tredjedelar av exporttillväxten och växandemarknader för endast en tredjedel. Tillväxtmönstret under det nuvarandeuppsvinget står vidare i bjärt kontrast fill utvecklingen . Under 1983och 1984 gav utrikessektorn i den svenska ekonomin ett kraftigt positivt bidragtill den totala efterfrågeökningen. var motsvarande bidragnegafivt. Denna skillnad i efterfrågans sammansättning förklaras av skillnadernai den ekonomiska politiken. Då var finanspolitiken, mitt under eninternafionell högkonjunktur, kraftigt expansiv. har den getts en klartrestrikfiv inriktning för att vi i största möjliga utsträckning skall kunna dranytta av den internationella konjunkturåterhämtningen. Härigenom har vi gjortmärkbara framsteg mot det långsiktiga målet att lösa underskotts- ochkapitalbildningsproblem. Det produktiva sparandet i den svenska ekonomin hardärmed ökat påtagligt . Så till fem frågor. I den första fråganundrar han vilka åtgärder regeringen kommer att föreslå för att komma tillrätta med den Om åtgärder för att förbättra den svenska ekonomin har en påtaglig förbättring avarbetsmarknadsläget ägt rum. då arbetslösheten ökat i så gottsom samtliga europeiska länder har sysselsättningen ökat och arbetslöshetenminskat i . Mellan ökade sysselsättningenmed drygt 80 000 personer. I industrin är det 30 000 fler sysselsatta änför . Arbetslösheten var 13 000personer lägre än . Med hänsyn till den samfidiga ökningen avarbetsutbudet är detta en påtaglig minskning av arbetslösheten. Även om läget på arbetsmarknaden är ljusare än på längehar vi ännu inte nått målet, som är full sysselsättning. Trots att de ledigaplatserna har ökat markant är det fortfarande alltför många som är arbetslösaeller sysselsatta i olika former av åtgärder. Denna strukturella svaghet iarbetsmarknadens funktion kan ses som en. eftersläpande effekt av den långaindustriella stagnationen . Insatser har därförgjorts för att underlätta anpassningen på arbetsmarknaden för olika grupper.Bland åtgärderna kan nämnas nyrekryteringsstöd, stöd fill företagsutbildningoch ökade insatser för att avhjälpa bristen på tekniker och yrkesarbetare inomindustrin. Genom ungdomslagen har stora grupper ungdomar integrerats iarbetslivet, I kompletteringsproposifionen framlades förslag som gergod effekt på arbetsmarknaden och vinter. I den proposition om vissa ekonomisk-politiska åtgärder(prop. 1984/ 85:45) som förelagts föreslås ytterligareinsatser, främst för de långtidsarbetslösa. För det andra frågar vilka åtgärderregeringen kommer att föreslå för att nedbringa den svenska inflationstaktentill internationell nivå. Regeringen har satt som mål att få ner inflationstaktentill nivån vid slutet av 1985. Vid de diskussioner som regeringen fört medarbetsmarknadens parter har dessa förklarat sig villiga att verka för enlönekostnadsutveckling som är förenlig med denna ambition. För att dämpa inflafionstrycket har vidare finans- ochpenningpolifiken getts en stram inriktning. Därutöver har särskilda åtgärdervidtagits för att dämpa automafiken i de offentliga utgifterna och hållatillbaka hkviditetsex-pansionen i ekonomin. För det tredje frågar vad regeringenkommer att föreslå för att säkerställa att skattereform genomforsenligt intenfionerna och inte urholkas genom ett ofullständigt inflationsskydd. Regeringen har föreslagit att den automatiska uppräkningenav basenhe-. ten för upphävs. Regeringen avser att senare taställning fill basenheten inkomster. Syftet med det nu framlagdaförslaget är att säkerställa att ett sådant beslut kan tillämpas i fråga omalla skattskyldiga. Härigenom undviks att samma situafion uppkommer som i frågaom 1984 och inkomster. De beslut som fattades rörandedessa år, och som innebar begränsningar av tidigare beslut om skattelättnaderoch uppräkning av basenheten, kan nämligen inte tillämpas i fråga om vissa skattskyldigamed s, k. brutet räkenskapsår, vilket är otillfredsställande fråii bådemateriell och administrativ synpunkt. Regeringens beslut skall emellertid intetolkas som att varje form av s, k, inflationsskydd är uteslutet. Däremot villvi inte vara bundna av den indexeringsmodell som de borgerliga regeringarnabeslutade om. Denna är betänklig inte minst från stabiliserings-politisksynpunkt. Det finns också skäl att understryka att ett beslut om indexeringinte kan ses isolerat från beslut om skatteskalan i övrigt. Av dessa skäl villregeringen återkomma till frågan om s, k, inflationsskydd, när även övrigafrågor rörande skatteskalorna är mogna för beslut, frågar/ör det fjärde vilka åtgärderregeringen föreslår för att fortsätta marginalskattesänkningarna. Vid den socialdemokratiska partikongressen iår antogs partistyrelsens förslag fill skattepolitiskt program. Där sägs attdet är vikfigt att fortsätta arbetet med att begränsa de samlade marginaleffekternaav skatter, bidrag och inkomstbaserade avgifter, särskilt för barnfamiljerna.Detta är den riktlinje som regeringen kommer att arbeta efter. När förslagfinns utarbetade kommer de att redovisas. frågar slufligen för det femte om vilkaåtgärder regeringen kommer att föreslå för att åstadkomma enbetydande del av den budgetförstärkning som enligt långfidsutredningen ärnödvändig . Regeringens uppfattning är att det är ett rimligt mål pålängre sikt att den offentliga sektorns finansiella sparande når jämvikt. Detskulle motsvara ett budgetunderskott 1990 på . Regeringens budgetpolifik ligger väl i linje medambitionen att åter nå samhällsekonomisk balans i den svenska ekonomin. förbättras den offentliga sektornsfinansiella sparande 1985 i en takt som motsvarar vad som krävs för att nå detuppsatta målet. Ytterligare förbättringar uppnås dessutom genom det förslag omekonomiskpolitiska åtgärder regeringen har överlämnat fillriksdagen. I övrigt kommer regeringen att presentera sittbudgetförslag för /86. Om åtgärder för att förbättra den svenska ekonomin 2BENGT (): Jag ber att få tacka finansministern såmycket för svaret, även om det kanske inte var mycket att hänga i julgranen efterdrygt fem veckors väntan. Om jag får börja med att något kommentera den allmännautvecklingen, som finansministern inledningsvis tog upp, vill jag säga att visjälvfallet är överens om att den ökning av den svenska exporten som har sketttill viss del beror på att marknaderna utomlands har fillväxt och till viss delpå att efter devalveringarna har återvunnit marknadsandelar. Finansministern nämner att exportökningen 1983 till tvåtredjedelar berodde på marknadsandelsvinst och fill en tredjedel påmarknadstillväxt. När man tittar på ,alltså höstens rapport, finner man att fördelningen mellan marknadstillväxt ochmarknads- Om åtgärder för att förbättra den svenska ekonomin andelsvinsti år har varit en helt annan. beror fyra femtedelar av exportökningen påmarknadsfillväxten. Lägger man ihop , är förhållandenaomvända i förhållande till vad finansministern redovisade i sittinterpellationssvar. Oavsett vilka skälen är, är det naturiigtvis glädjande attvi har haft en positiv exportutveckling . Jag delar ocksåfinansministerns mening att detta, i jämförelse med konjunkturuppgången1979-1980, är att uppfatta som någonting positivt. Det finns utan tvivel anledning att vara krifisk mot denekonomiska politikens uppläggning under den förra högkonjunkturen, även om detkanske är lättare att nu i efterhand säga hur politiken borde ha utformats änvad det var då. rådde nämligen mycket stor enighet iriksdagen om att man skulle bedriva en expansiv finanspolitik. Också Kjell-OlofFeldt stod bakom den socialdemokrafiska motion där man begärdeen sådan politik. Socialdemokraternas krav låg mycket väl i linje med denpolitik som sedan kom att bedrivas av regeringen. Så fillmina frågor och finansministerns svar på dem. Först sysselsättningsläget; Omigen vill jag notera att detär bra att sysselsättningen utvecklas posifivt, att det är fler människor somhar jobb än för ett och . Detta är nu ingenting onormalt i enhögkonjunktur. Tvärtom kan vi konstatera att tillväxten av antalet jobb på denordinarie arbetsmarknaden snarare har varit lägre under denna högkonjunktur änunder tidigare högkonjunkturer. Vad som är oroande - och vad som ofta förbigåsi regeringens beskrivning av det ekonomiska läget - är att arbetslösheten är såhög mitt under en högkonjunktur. Finansministern jämför i interpellationssvaret situationen1982, då vi befann oss i slutfasen av den längsta och djupaste lågkonjunkturenefter kriget, med situationen , 1984, när vi har en mycket god konjunktur.Finansministern finner då att den öppna arbetslösheten under ett antal månadervar något lägre 1984. Detta stämmer inte om man jämför siffrorna för oktober1982 med dem för . Den öppna arbetslösheten är högre mitt under den goda konjunkturen - än vad den var , då vibefann oss i en lågkonjunktur. Dessutom är - vilket är än mer remarkabelt - dearbetsmarknadspolitiska åtgärderna av större omfattning , i högkonjunkturen,än vad de var 1982. Totalt sett var det 215 000 personer som 1982 var öppetarbetslösa eller föremål för arbetsmarknadspolitiska åtgärder. I oktober 1984var det nästan 250 000, alltså 35 000 fler. Detta är naturligtvis synnerligenremarkabelt mitt under en mycket god konjunktur, och ett ganska dåligt betygnär det gäller svensk ekonomis sätt att fungera. Om vi jämför med situationen under den förrahögkonjunkturen, alltså 1979-1980, är det ungefär 100 000 fler som äröppet arbetslösa eller föremål för arbetsmarknadspolifiska åtgärder. Det visaratt den goda konjunktur som vi nu har på flera sätt avviker ofördelaktigt frånde goda konjunkturer som vi har upplevt, också den . Regeringenföreslår att vi skall skärpa skatterna och använda en del av pengarnaför att ytterligare satsa på arbetsmarknadspolifiska åtgärder. Den samladeeffekten av regeringens förslag är att man tar bort ungefär lika många jobb påden ordinarie arbetsmarknaden som man skapar i arbetsmarknadsverkets regi. Vitycker att det är en dålig politik från regeringens sida. Vad värre är: Skattehöjningar är, på litet , enmycket dålig politik ifall man vill skapa en bättre ordning på arbetsmarknaden.Med det mycket höga skattetryck som vi har i bidrar ytterligarehöjningar av skatterna till att det försvinner fler jobb på den privataarbetsmarknaden än vad som tillkommer på den offentliga sidan. Därför bör manlägga upp politiken med en annan inriktning och ett annat innehåll änskattehöjningar, vilket har varit regeringens kungsväg. Huvudproblemet i är inte att vi har för lågaskatter utan att vi har för höga skatter. Därför måste en finanspolitiskåtstramning framför allt ta sikte på att skära ned de offentliga utgifterna,inte på att fortsätta skattehöjningspolifiken. Med en annan inriktning av den ekonomiska polifiken underdetta år, med en stramare finanspolitik från början, hade möjligheterna attklara inflafionsmålet varit bättre. Därmed hade vi också haft ett bättresysselsättningsläge och inför vintern 1984-1985. Inflationstakten i var 1982 ungefär lika hög som ivåra konkurrentländer. är den väsentligt högre än i vårakonkurrentländer. Det avgörande när man skall bedöma betydelsen avinflationstakten, i varje fall från konkurrenssynpunkt, är just att se på hurhög inflafionen är i jämfört med i de länder som vi har att konkurreramed. Därför är den nuvarande utvecklingen i , med en inflafionstakt somrelativt sett har blivit högre jämfört med omvärlden, mycket oroande. Det är bra att regeringen sätter upp ambifiösainflationsmål - och . I våra ekonomisk-politiskamotioner har vi också stött dessa ambitioner från regeringens sida. Men vi kannu konstatera att inflafionsmålet inte har nåtts - inflafionenkommer att bli dubbelt så hög. Vi kan räkna med en inflation på under detta år. Det innebär att inflationen bara totalt sett harlegat på eller överskridit den nivå som regeringen för några månader sedanbedömde som acceptabel tillsammans. Det verkar dessutom somom regeringen nu , när man väl har missat målet , intebryr sig om hur hög inflafionen blir . Regeringen har "öst på"ganska kraftigt på höstkanten och ökat inflafionstakten. Men för människorna är detta naturligtvis ganskaointressant. För dem är det vikfiga hur mycket priserna ökar totalt under dehär åren. Man kan då konstatera att det samlade målet på under två årkommer att överskridas högst väsentligt, bl. a. till följd av åtgärder somregeringen själv har vidtagit. Jag menar att det avgörande misstag som regeringen hargjort är att den inte under detta år har gett finanspolifiken en fillräckligtstram inriktning. Hade regeringen gjort det, skulle möjligheterna att klarainflationsmålet ha varit större, och vi hade då också haft ettbättre läge på Om åtgärder för att förbättra den svenska ekonomin 10 protokoll 1984/85:23-25 Om åtgärder för att förbättra den svenska ekonomin arbetsmarknaden än vi nu faktiskt har. På grund av denhöga inflationen har människornas pengar inte räckt till lika bra som de annarsskulle ha gjort, och det gör att regeringen nu känner sig föranledd att gå inmed nya arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Jag har också ställt frågor rörande skattepolitiken tillfinansministern. a. har jag frågat hur man skall säkerställa att 1982 årsskattereform fullföljs enligt de ursprungliga intentionerna. På den frågan gerfinansministern i ett mångordigt interpellationssvar egentligen inte någotsvar alls. Han anser inte att det behöver göras någonting, utan menar attskattereformen fullföljs bäst genom att man avskaffar inflationsskyddet helt.Finansministern utesluter inte att en viss justering av skatteskalan kan skeockså 1986 och framåt, men något inflationsskydd i egentlig mening vill han inteha. Fakta är emellertid följande: Skattereformen har redanunder 1983 och 1984 urholkats högst väsentligt jämfört med vad vi var överensom . Inflationen har sammantaget uppgåtttill , medan inflationsskyddet har begränsats till . Nästa årblir inflationsskyddet inte mer än drygt 2,. Det innebär att så snartinflationstakten överskrider 2,kommer en ytterligare urholkning avskattereformen att äga rum. Och eftersom knappast någon tror att regeringenkommer att kunna hålla inflafionen vid eller ens vid , ärskattereformen dömd att urholkas ytterligare. Detta är utomordentligtolyckligt. Självfallet innebär inte ett upphävt inflationsskydd säkerställer skattereformen, som finansministern påstår i sitt svar fillmig. Det kommer att bli fråga om en ytterligare urholkning, och vi kommer efterett antal år att vara tillbaka i en situation som i mångt och mycket liknar densom vi ville komma ifrån genom skattereformen. Statsministerns uttalande före valet , attsocialdemokraterna står orubbligt fast vid uppgörelsen, och att människornaskall veta att de kan lita på socialdemokraternas ord, var inte mycket värt.Varken människorna eller vi som deltagit i uppgörelsen kunde lita påsocialdemokraternas ord. Jag har också frågat finansministern vilka planerregeringen har för att fortsätta marginalskattesänkningarna efter 1985. Jag harställt den frågan mot bakgrund av att progressiviteten i det svenskaskattesystemet har blivit orimlig och att vi här har att göra med ett av deallvarligaste ekonomiskpolitiska problemen . Skattereformen, som nuhåller på att genomföras, räcker inte. Progressiviteten måste minskasytteriigare. Detta är synpunkter som jag är övertygad om att finansministerndelar med mig. Därför är besvikelsen desto större när barahänvisar till ett uttalande gjort på den socialdemokratiska parfikongressenrörande barnfamiljernas speciella situation. Den hänger ju samman mera medmarginaleffekterna i bostadsbidragssystemet och de inkomstprövadedaghemsavgifterna, och där går regeringen åt rakt motsatt håll i prakfiken. Detmå vara att den socialdemokratiska kongressen beslutat någonfing, men det ärinte det som kommer att styra människornas tillvaro , utan det ärde beslut som fattar och de förslag som regeringen lägger fram. Vadman gör i praktiken är att man nu späder på bostadsbidragen ytterligare frånden , vilket för många människor kommer att innebära högremarginaleffekter än vad man eljest skulle ha fått. När kommuner gått ut ochsagt att de vill införa enhetsavgifter på daghemmen har socialministern rusatfram och påpekat att i det läget kan han minsann tänka sig att dra ned påstatsbidragen till barnomsorgen. På det här området är det alltså en djupklyfta mellan ord och handhng från regeringens sida. Denfråga som jag ställde till finansministern har inte fått något svar, och jagvill därför gärna upprepa frågan: Har regeringen planer på några fortsattamarginalskattésänkningar efter 1985? Tillsist har jag i min interpellation tagit upp budgetunderskottets utveckling.1981/82, som var det senaste budgetår för vilket de borgerhga regeringarna hadefull kontroll, var budgetunderskottet strax av BNP. kommerunderskottet, om man bortser från vissa fillfälliga extraordinära åtgärder, attvara någon procentenhet lägre. Detta är enligt vår bedömning en alltför litenförbättring med god konjunktur. Man skulle ha tagit chansen underdenna goda konjunktur att få ned budgetunderskottet ytterligare för att på detsättet, som jag redan sagt, få ned inflafionstakten och skapa en bättresituafion på arbetsmarknaden. Regeringentycks vara helt fastlåst i att varje budgetförstärkning skall ske i form avskattehöjningar. I princip erkänner man numera att det kan behövas besparingaroch att man kanske t.o.m. huvudsakligen måste gå den vägen, som komplement tillden nedskärning av budgetunderskottet som följer av en god ekonomisk tillväxt.Men i praktiken är man fast i den fälla som man ursprungligen gillrade förandra, dvs. man klarar inte av att göra de nödvändiga besparingarna, utan detblir nya skattehöjningar om och om igen. Detskulle vara intressant att veta om finansministern anser att det är en illusionatt man skulle kunna minska budgetunderskottet genom nedskärningar av statensutgifter, trots vad som sägs i de propositioner som regeringen haravlämnat. Det tog mycket lång fid innan jag fick svar på den här interpellationen- . Jag accepterade den långa väntetiden, därför att jag utgickifrån att det från regeringens sida skulle ges ett fylligt och innehållsriktsvar. Besvikelsen är desto större när jag trots den långa väntetiden har fåttutomordentligt tunna svar, på vissa frågor inte något svar alls. Jag tycker attdet är illavarslande vad gäller regeringens sätt att sköta den ekonomiskapolitiken. Omåtgärder för att förbättra den svenska ekonomin Låt mig först som svar på klagan över att mittinterpellafionssvar inte fillfredsställde hans anspråk på fyllighet ochfullständighet upplysa om att under den närmaste månaden kommer attha åtminstone två debatter om den ekonomiska polifiken. Redan den 28 novemberskall regeringens proposition om ekonomisk-politiska åtgärder diskuteras. Vihar lagt fram en proposition om den ekonomiska Om åtgärder för att förbättra den svenska ekonomin poUtiken på medellång sikt som kommer att behandlas idenna kammare . Om vill utveckla sina retoriskatalanger finns det alltså många tillfällen. Jag lovar att jag skall ställa uppi de debatterna på precis de villkor som gäller för regeringens agerande isådana sammanhang. Att sedan oppositionen dessutom vill ha allmänekonomiskadebatter i samband med interpellationssvar får jag stå ut med, men jag tyckerändå att vi skall iaktta någon begränsning när det gäller kammarens tålamod ochtidsåtgång. När det sedan gäller sätt att beskrivasina egna insatser i den ekonomiska politiken vill jag säga att det i och försig naturligtvis är hedrande att han erkänner att den politik somfolkpartiregeringen förde 1979 var galen. Men han har fel när han säger att detrådde full uppslutning kring denna politik. I valrörelsen var det ju detsocialdemokratiska partiet som tog på sig bördan att som enda parti säga tillväljarna att det budgetunderskott och den ekonomiska utveckling som vi har är felaktigaoch måste korrigeras, framför allt genom en skärpning av finanspolitiken. Vitalade om för väljarna att det skulle komma att krävas ökade uppoffringar föratt vi skulle få bukt med bl. a. arbetslöshet och inflation, medan de partiersom var ansvariga för politiken hävdade att allt gick åt rätt håll, Alla kurvorpekar åt rätt håll, hävdade dåvarande ordförande, som ju vid dettillfället ävenvar statsminister. Sedan något om arbetsmarknadsläget. Om man vill begränsadebatten och hålla den på slagordsplanet, kan man naturligtvis säga att ioktober 1984 är arbetslösheten inte lägre än den var . Men det ärinte det som egentligen är frågan. Vi vet alla - det kan inte heller BengtWesterberg förneka- att arbetsmarknadsläget har förbättrats. harregeringen, liksom jag gjort i det här interpellationssvaret, gett uttryck förden djupa oro vi känner över de strukturella svagheterna på den svenskaarbetsmarknaden. Trots den mycket kraftiga förbättringen av arbetsmarknadslägetoch av konjunkturen ser vi att det går mycket långsammare nu än det har gjortvid fidigare uppgångar när det gäller att få bukt med arbetslösheten. Men jagtror att vi vet vad som är förklaringen till detta. Det är nämligen resultatetav den långa period av industriell stagnation som vi hade och somnådde sin djupaste vågdal under den borgerliga regeringstiden. Det är den långamarschen upp ur den här dalgången som vi har påbörjat. Men det kommer att tatid, och det gör att vi får dras med allvarliga brister i fråga omarbetsmarknadsläget. Det är egentligen den saken - om vi nu är intresserade avlösningar på problemet - som vi borde diskutera, i stället för att jämföraläget vad gäller arbetslöshetssiffrans absoluta storlek.Vi har ingen anledning att dölja, utan tvärtom har vi stor anledning attframhäva, att något allvarligt har hänt beträffande fillväxtmöjligheterna isvensk ekonomi. För att få en förbättring till stånd när det gäller tillväxtmöjligheternakrävs det både kännbara och omfattande åtgärder. Därigenom skapas andraförutsättningar för tillväxt i . Det är klart att man i oppositionsställning i princip hardet lättare än man har i regeringsställning. Men måste jag ändåbegära av oppositionen att man skärper sig när det gäller alternafiven tillden säger, och det säger även alla andraborgerliga företrädare, att skattehöjningar inte får förekomma. I stället skallpolitiken ges en annan inriktning. Det betyder att de offentliga utgifternaskall skäras ned. Jag måste snart be att börja konkrefiserasig på den punkten. Jag måste fråga vilka utgifter det är som skall skäras ned,om det finns några utgifter som kan skäras ned utan att det känns för svenskafolket och om det finns några onödiga utgifter som snabbt och effektivt kanavlägsnas ur statsbudgeten utan att det får allvariiga konsekvenser församhällets sätt att fungera eller för de enskilda människornas levnadsstandard- eller vad det nu kan vara. I varje fall har jag fått det intrycket att sedanBengt tog över i har man i stort sett bara sysslat medlöften om nya stora utgiftsökningar. Det gäller våldsamma omgångar inomfamiljepolitiken, löften om kraftigt ökade utgifter för u-landsbiståndet osv.Inte tycker jag att det verkar som om i egenskap avpartiledare har lagt ned någon energi på att uppfostra sitt lilla parfi attspara. Det har gått åt andra hållet. Sedan något om skattereformen.