prot · G80996 · 1984-12-31 00:00:00 — I olika sammanhang talar vi också om nödvändigheten av attåterskapa förtroendet för frihandeln och att det har stor betydelse attnäringslivet i alla länder får klara polifiska signaler om viljan att förbättravillkoren för den internationella handeln. Vår avsikt är att på detta sättmarkera den stora betydelse som vi tillmäter frihandeln. Det finns aUtså enallvarlig risk för att dessa principiella tillkännagivanden kommer attuppfattas som skrymteri av omvärlden, om regeringsförslaget omtullförrättningsavgifter genomförs. Jag vill gärna hörautrikeshandelsministerns syn på problemet att över huvud taget få andra länderoch EG att förstå vad det är vi håller på med på detta område och varför det ärså viktigt för oss. Utrikeshandeln berör i sina konsekvenser i hög gradmänniskors vardag, sysselsättning och inkomstmöjligheter. Det handlar omhundratusentals jobb här hemma i . På det nafionella planet samlas våraresultat av handeln med omvärlden ihop till aggregerade värden, som det brukarheta. Det handlar om bytesbalans och handelsbalans. Handelsministern nämndedetta i sin deklaration. En omsvängning har skett, och det har gått väldigtbra. Då talar man från regeringens sida ofta i vi-form. Jag skall inte ta upp enny ekonomisk-politisk debatt här, men ibland har jag en känsla av att nianvänder ordet vi alltför slentrianmässigt. Alla är ju överens om attdevalveringarna 1981 och 1982 jämte den internationella konjunkturuppgångensamt den växande världsmarknaden och världshandeln stämde ganska bratillsammans och har lett till bl. a. de konsekvenser som vi kan avläsa i dagensbytesbalans- och handelsbalanssiffror. Men jag tror att regeringen gör sigsjälv och landet en otjänst genom att göra parfipolitik av detta. Detförekommer i alltför många sammanhang. "Vi har vänt utveckhngen",som det heter. I så fall är "vi" inte bara och densvenska regeringen utan i hög grad , , ochandra politiska ledare och länder. Från tid fill annan kopplas utrikeshandelsrelationerna medvår omvärld mer eller mindre samman med andra poUfikområden. gjorde det tidigare i sitt inlägg. Men grundläggande över tiden ärnaturligtvis de ekonomiska konsekvenserna, hur vi lyckas i förhållande tillandra, om vi klarar konkurrensen helt enkelt och om vi lyckas hålla vår egenekonomi i tillräcklig balans för att svara upp mot omvärldens förmåga etc. Detär detta det handlar om i den ständigt lika oavslutade avtalsrörelsen. Det ärviktigt att konstatera att det inte hjälper med symtomangrepp, att angripaprisstegringarna t. ex. den vägen, utan det gäller att skapa förutsättningarför en lugn prisutvecklingstakt. Där har regeringen inte lyckats. Detta är ettav de allvarligaste hoten över huvud taget mot utrikeshandeln . Utrikeshandeln berör även de små ländernas möjligheter attbibehålla något inflytande över de internationella regelsystem som styrvärldshandeln. Vi bör dessutom ha någorlunda självständiga möjligheter attbesluta om vår egen ekonomiska framtid utan att andra länder, om de så skullevilja, kan sätta press på oss. Det är av grundläggande betydelse att det finnsinternationella regelsystem, som fungerar mellan länderna - än mer att deregelsystem som finns fungerar någorlunda rättvist. konkurrensfungerar för det mesta, som alla vet, men inte alltid till de svagare ländernasnackdel. Därför kan vårt värn om de internationella spelreglerna aldrigfrikopplas från utrikespolifiken eller biståndspolitiken. En av de senastedecenniernas största internafionella tragedier är mot denna bakgrund att viinte har lyckats hålla i gång diskussionen om den nya ekonomiskavärldsordningen samt nord-syd-dialogen och därav kunnat åstadkomma någontingmer konkret bestående. Litetav detta präglar även utrikeshandelsministerns deklaration. Han talar väldigtkortfattat om nord-syd-dialogen. Att den har gått på sparlåga sedan längevisste vi förut. Det är viktigt att vi erkänner att de fattiga ländernasskuldkris kommer att ha en avgörande betydelse för världshandeln i det längreperspektivet. Försöker vi inte hantera världens obalansproblem på detta plan,leder det förr eller senare till konvulsioner, som kommer att ruska om ocksåvår egen välfärd. De fattiga ländernas situation är självfallet en starktbidragande orsak fill protektionismen hos tredje världens länder. Mot dennabakgrund är det litet svårt, tycker jag i alla fall, att utifrån våra värderingarinom centerrörelsen allvarligt kritisera just denna ländergrupp, närprotektionismens problem ju handlar om industrivärlden i första hand. Jagtycker att regeringen hade kunnat ge en något fylligare kommentar till den härproblematiken i sin utrikeshandelspolitiska förklaring. Jag tycker också attkommentaren fill t. ex. embargopolitiken från sida kunde ha varitklarare. är en utrikes- och handelspolifiskt stark och framgångsrik nation,även om dollarkursen ställer fill problem. Embargopolitiken är naturligtvis envikfig principiell fråga i alla internafionella relationer.Utrikeshandelsministern går bara förbi det och säger i stort sett, att om inteUSA skärper sin politik är det här kanske inte så allvarligt. Jag menar att detfinns anledning att ta mycket allvarligt på den ständigt hårdare sammanblandningav utrikeshandelspolifik och säkerhetspolitik som är entrendmässig utveckling i världen. På den punkten efterlyser jag som sagt ennågot mer distinkt deklaration från utrikeshandelsministern. 4 (): Världshandeln har expanderat i långsammare takt änunder tidigare högkonjunkturer. Den posifiva tillväxten av världshandeln hardärmed blivit mindre än vad man haft anledning räkna med av erfarenheter fråntidigare högkonjunkturer. Världshandeln beräknas nu på årsbasis öka . Ettspeciellt störningsmoment för världshandeln är naturiigtvis den exceptionellthöga dollarkursen. Varor i dollar har blivit allt dyrare att importera, vilkethaft effekt både på amerikansk exportindustri, vars varor blivit allt mindrekonkurrenskraftiga i takt med den stigande dollarn, och på , som fåttallt svårare att betala den del av sin import som måste betalas i dollar. Detgäller givetvis bl. a. oljeprodukter. Utvecklingeni har annars i flera avseenden varitpåfallande framgångsrik. Produktionen har vuxit starkt samfidigt sominflationen och arbetslösheten har kunnat pressas ner. Parallellt härmed kännetecknas emellertid den ekonomiskautvecklingen i av snabbt stigande underskott i den federalabudgeten och i handelsbalansen. Utrikeshandeln med varor gav 1984 ettunderskott på ca , och även om tjänstehandeln gav ettöverskott blev ändå underskottet i bytesbalansen något - en ofattbart hög siffra. har givetvis inga svårigheter att täckadetta underskott genom kapitalinflöde och upplåning, men det är likvälanmärkningsvärt att denna utveckling tillåts fortsätta. Den i början av det häråret än mer stegrade dollarkursen kommer rimligtvis att ytterligare minskakonkurrenskraften hos såväl exportindustri som dess hemmamarknadsindustrimed åtföljande ökat gap mellan import och export genom att importen blirytterligare billigare. Därmed krävs ett ännu större kapitalinflöde, vilketbidrar till trycket uppåt på dollarn. väntas underskottet i denfederala budgeten stiga till . Även om denna utveckling på kort sikt kan komma att gynnasvensk exporfindustri, t. ex. bilindustrin, ärdet idet långa loppet en risk attden kan fungera som en stoppkloss på den ekonomiska utvecklingen i världen ochbidra fill att utlösa en recession. Det är därför ett gemensamt intresse förvärldens industriländer att hejda uppgången av dollarn, att pressa ner deninternationella räntenivån och att få till stånd ett gynnsammare klimat förproduktiva investeringar, drabbas särskilt hårt av den höga dollarkursenoch de höga räntorna. Det gäller speciellt de skuldtyngda som sersina intensiva ansträngningar att komma ur skuldfällan motverkade av destigande räntorna och den allt högre dollarkursen, som skriver uppskuldbeloppet och tvingar de skuldtyngda till ytterligare åtstramningaroch ytterligare sänkt levnadsstandard - ända tills det är möjligtatt gå vidare på den vägen. Då står Internafionella valutafonden redo med sinakrispaket, fanns en starkare vilja att vändautvecklingen i en för positiv riktning. Arbetet med den "nyaekonomiska världsordningen", "nord-syd-dialogen" och "denglobala rundan" syftade till att successivt ge enlikaberättigad ställning inom världshandeln. Världsinflafionen skulle inte iförsta hand behöva drabba genom en ogynnsam prisrelation mellani-lands- och u-landsprodukter. I-länder och skulle arbeta tillsammanssom likaberättigade parter för att öka världshandeln och därmed höja levnadsstandardenför alla parter. Jag hade tillfälle att följa FN:s arbete medfrågor som rör ekonomi, handel och utveckling, främst i andra utskottet. Jagkunde då konstatera hur långt världen av är från dessa mål. Inflationenhar hårdast drabbat de fattiga länderna, och de stigande räntorna liksom denhöga dollarkursen leder fill att skuldtyngda länder blir än mer skuldtyngda; ibästa fall får de låna för att klara den ökade räntebördan. Diskrimineringen avu-landsprodukterna fortsätter både direkt, t. ex. på tekoområdet,och indirekt för industrivaror genom olika regionala överenskommelser av typenEG- och EFTA-avtalen. Det är därför mycket svårt föru-länderna att genom en intern industrialiseringsprocess och genom ökad exporttill i-länderna komma ur det dilemma man nu befinner sig i. Det är samtidigtuppenbart att det inte finns någon nationell väg ur detta dilemma. Här, i minstlika hög grad som på andra områden, krävs internationellt samarbete. Flertalet har underskott i bytesbalansen.Det är en följd dels av den dyra oljeimporten , dels av enomfattande skuldsättning . Lockade av förmånligakreditvillkor från i-länderna har många tagit på sig ettindustrialiseringsprogram som ligger långt över de egna resurserna och somgenomförts i en alltför snabb takt. När sedan utlandslånen förfallit fillbetalning, har världskonjukturen mattats, terms of trade försämrats och denegna industrialiseringsprocessen icke nått uppställda mål. U-ländernasbetalningsförmåga har då blivit mindre än beräknad, och resultatet har bliviten skuldfälla, som det enskilda u-landet icke på egen hand kan komma ur.Internationella valutafonden har fått ingripa med villkorade lån, och gjort detså gott man kan, men de grundläggande problemen för kvarstår. Vägen ut ur detta fundamentala dilemma heter ökadvärldshandel och rättfärdigare handelsvillkor. I längden är handel ettviktigare instrument för att främja utveckling än bistånd. Detta har ingåendebelysts av ett stort forskningsprojekt vid av fyraforskare - , Perkins, Roemer och Snodgrass. De visar att det är först närockså i ett öppet internationellt varuutbyte kan dra nytta av sinarelafiva produktionsfördelar - råvaror, billig arbetskraft, fidigförädlingsteknik - som de får möjlighet att på egen hand stärka sin ekonomi ochhöja sin standard. I-länderna måste visa solidaritet med de fatfiga ländernagenom att öppna sina marknader och dessutom ge vettigafinansieringsvillkor för sin export till den industrialiserade världen. Tilldetta bör knytas en avskrivning av skulder. Jag noterar att chefenför i ett anförande i för en månad sedangav uttryck för dessa tankegångar. Det är i detta sammanhang viktigt att ytterligare stärkade internationella organisationerna på världshandelns område, främst ochUNCTAD. Vi bör ge vårt stöd åt tanken på en ny och delta aktivt iförberedelsearbetet för en sådan runda om den kommer fill stånd. Jag noterademed tillfredsställelse vad statsrådet hade att säga på den punkten, i gav mycket få konstruktivaresultat, bör intensifiera sitt arbete för att skapa förståelse föri-ländernas och ömsesidiga beroende och för värdet av en ökadu-landshandel. Vissa förändringar av beslutsstrukturen i är nödvändiga.Arbetet att motverka protektionistiska strömningar måste ske på olika områden,både inom internationella organisationer som , och men också ivårt bilaterala umgänge. Självfallet måste vi då, herr talman, själva leva upp fillfrihandelns principer. Annars kommer vår internationella goodwill på dettaområde att gå förlorad.-Jag har noterat att den socialdemokrafiska regeringen i allt väsenfligtfullföljt tidigare regeringars frihandelspolitik och avstått från attaktualisera en del av de protektionistiska påfund - i form av importlicenseroch lagstiftade pålägg inom detaljhandeln och annat - som presenterats avenskilda socialdemokratiska debattörer och riksdagsledamöter, bl. a. itekomotionen . Det är bra. skulle man kanske önska attregeringens frihandelsvänliga uttalanden hade åtföljts av något mera konkret t.ex. i fråga om avvecklingen av importrestriktionerna på tekoområdet.Handelsministern talade i sitt anförande om behovet av en awecklingsplan förolika skyddsåtgärder. Då tycker jag att handelsministern skulle kunna börja medatt upprätta en awecklingsplan för de svenska tekorestriktionerna. ChristerEirefelt kommer senare i debatten att återkomma till tekoproblematiken, menlåt mig redan nu utgå från att regeringen kommer att avvisa bådeBeklädnadsarbetareförbundets aktuella krav på importrestriktioner i fråga omskor och kravet på importavgifter eller liknande på oljeprodukter. Det ärfaktiskt litet genant att sådana tankegångar kan dyka upp i den svenskadebatten. har möjlighet att rensa luften genom att ta avståndfrån grumliga tankegångar och förtäckta hot mot oljebolagen. På oljeområdet finns det vidare anledning att sätta ettfrågetecken i kanten för regeringens beslut om köp av olja från Iran.Bakgrunden är vissa utfästelser som gjorts av en svensk handelsdelegation omåtgärder för att rätta till obalanserna i handeln mellan och . Motbakgrund av vår sedan gammalt krifiska attityd till s. k. motköpsaffärer ärredan en sådan utfästelse diskutabel. Saken blir inte bättre av att den föroljelagringen ansvariga myndigheten - överstyrelsen för ekonomiskt försvar -har uppmanat regeringen att avstå från att fullfölja oljeköpet. Om regeringenhade bedömt den här affären ur rent handelspolitiska perspektiv hade denrimligen inte genomförts. Det återstår för regeringen att klart redovisamotiven bakom oljeköpen från . På ett område är det nödvändigt medhandelsrestriktioner. Det gäller krigsmaterielområdet. antog 1982 nyariktlinjer för vapenexport, som ger regeringen rätt att enligt bestämdakriterier tillåta export av krigsmateriel. Tillståndsgivningen förutsätts skerestriktivt och förenas med en effekfiv kontroll av exporten. StatsrådetHellström hade inget att säga om hur den svenska vapenexporten harutvecklats . Det vore bra om statsrådet ville redovisadels hur vapenexporten utvecklats , dels hur statsrådet ser påde aktuella uppgifterna om att det största vapentillverkande företaget iSverige sökt föra regeringen och krigsmaterielinspektionen bakom ljuset i frågaom fakfisk mottagare av svensk vapenexport. starka utrikeshandelsberoende harvarit en given utgångspunkt för den ekonomiska politiken, oberoende avregering. Hälften av vår industriprodukfion säljs till utlandet, och påhemmamarknaden får svenska företag fritt konkurrera med importvaror. Om denpositiva ekonomiska utvecklingen i vårt land skall kunna fortsätta, krävs engod relativ konkurrensförmågahos vårt näringsliv, i form av hög teknisk nivå på produkterna, godproduktionsanpassningsförmåga, god leveranssäkerhet, ett stort exportkunnandeoch dessutom självfallet en rimlig prisnivå. Devalveringarna har bidragit fillatt stärka vår konkurrenskraft, men den i förhållande till övriga OECD-länderalltför höga inhemska inflafionen är ett hot mot vår internationellakonkurrenskraft, som regeringens åtgärder mot inflationen ärotillräckliga eller illusoriska, såsom de återinförda prisregleringarna,vilkas inflationsdämpande effekter är lika med noll. Det faktum attutrikeshandeln visade ett underskott kan vara ett resultatav vår försämrade internationella konkurrensförmåga. Det kan också vara enfillfällighet. Den inhemska kostnadsutvecklingen är under alla förhållanden avavgörande betydelse för möjligheterna att hålla uppe vår konkurrensförmåga ochvår export. Låt mig i detta sammanhang också i korthet noterabetydelsen av turismen för vårt samlade utbyte med utlandet. En viss ökning avutlandsturismen i har glädjande nog ägt rum . Jag ärövertygad om att mycket mera kunde göras, av turistrådet och våra fåtaligaturistkontor utomlands men också av enskilda företag och organ inom turismen. Grossistförbundethar föreslagit att turismen skall flyttas från fillutrikesdepartementets handelsavdelning, och jag hoppas att den tanken blirpositivt mottagen av regeringen. Turismen är en näring av stor betydelse förvår bytesbalans, och den bör hanteras därefter också inom . Låt mig avslutningsvis stryka underbetydelsen för vårt välstånd av turismen och i ännu högre grad exporten samtsjälvfallet i grunden behovet av ett konkurrenskraftigt och väl fungerandenäringsliv. 5JÖRN (vpk): hade jag hela fiden ettenvist intryck av att jag satt och läste vad en SAF-ideolog hade råkatproducera i någon handelskammartidning. Gång på gång fick jag övertyga mig omatt rubriken avsåg den socialdemokratiska regeringens handelspolifiskadeklarafion. Med denna inledande elakhet är det inte min mening attvara övermaga eller föraktfull. Däremot är jag bekymrad - närmare bestämt överden helt makalösa konformism som präglar debatt och tänkande på ekonomins ochhandelns område. De departementstjänstemän som jag förmodar ligger bakomaktstycket har tydligen varit gripna av en djup rädsla inför varje tanke på attframlägga något annat än det gamla vanliga primitiva liberala julevangeliet.Det finns ingen problematisering, inget försök till alternafiv i tolkningarna,ingen vetenskaplig eller politisk analys av verkligheten. Utrikeshandeln ärlös-kopplad från andra delar av den ekonomiska verkligheten. Det är ganskaförskräckande att man inte förmår sig fill något enda ifrågasättande inför denalltmer uppenbara klyftan mellan deklarafionens bild av världen och verklighetensproblematik. Julevangelietsbudskap är som bekant enkelt. Export är bra, ju mer export,desto bättre - allt annat obesett. Särskilt bra är om exporten är större änimporten. Och exporten kan aldrig bli bra, om inte reallönerna hålls nere. Detär sänkta löner som är den viktigaste nyckeln fill god konkurrenskraft.Frihandel är bra, oavsett hur den ser ut och om den i verkligheten är fri ellerinte. Kapitalister och arbetare har gemensamma intressen. Hög export och sänktalöner är lika mycket till arbetarnas fördel som till kapitalisternas. Jagtror det är hög fid att söka återupprätta ett mer distanserat, ifrågasättandeoch säg gärna vetenskapligt synsätt. Det är också fid att fråga vadarbetarrörelsen här i landet egentligen vill i denna sak, och om den verkligenskall tycka och vilja detsamma som de stora exportföretagen ochfinansinstituten. Vad är då nödvändigt? Tillatt börja med måste man upphöra med att ha illusioner om det som kallasfrihandel. Det finns ingen fri handel, i den meningen att företag kan sökamarknader och konkurrera med varandra på öppna villkor. Det finns ingen frimarknadshushållning eller fritt verkande marknadsmekanismer, vare sig i östeller i väst. Vad som finns är en reglerad handel. I planekonomierna är detofficiella instanser som reglerar den. I den kapitalistiska världen är detprivata maktcentra, delvis också statsintressen, som reglerar den. Det skergenom överenskommelser och genom påtryckningar från starka mot svaga. Det skergenom att stora privatimperier förvandlar internationell handel till internhandel inom sina imperier. Det sker genom prisledning, marknadsuppdelning,öppna eller hemliga kartellarrangemang och hot. Det sker genom politiskapåtryckningar, diplomati, monopolism och ibland också militära intervenfioner.Den maktpolitiska dimensionen är ständigt närvarande. Och den är vanligen denledande, varför någon s. k. fri utveckhng av handeln egenfiigen inte ärtänkbar. Attunder sådana omständigheter frammana föreställningen om fria rörelser ochautomatiska, anonyma, av ingen kontrollerade mekanismer är idealism ochverklighetsförfalskning. Dentyp av frihandel som existerar är frihandel bara ur de stora transnationellaföretagsimperiernas synvinkel. Den är ingen frihandel ur folkens och de mindreföretagens synvinkel. Hela terminologin tjänar det multinationella kapitaletsintressen. Frihandelnåstadkommer inte utjämning eller sfimulans av handelsutby-, tet. Den bidrarvisserligen fill integration mellan industriländer, men den försätter tredjevärlden i ett allt djupare beroende. Den premierar quislingre-gimer, som låtersina länder underordna sig västmakter. Den är däremot ogynnsam och fientlig motregeringar som eftersträvar polifisk och ekonomisk självständighet för sinaländer. FörSveriges vidkommande är frihandeln dubbelbottnad. Det är klart atthandelshinder - av vad slag det vara må - försvårar posifion gentemotekonomiska stormakter som eller . Men leder frihandelntill fördelar för de mulfinationella imperierna, och därmed fill hot mot dennationella självständigheten. ekonomiska struktur förändras.Sammansättningen av industri och handel, av export och import. påverkasav de multinationella kapitalintressena. Dessa styr produktionsvillkor ochpriser. Det sker inte under klassisk konkurrens, utan under diverse former av styrningoch påverkan. Allt detta utgör ett problem för . Det skaparbindningar i politiskt hänseende, och det skapar stelheter i ekonomiskt. Dettaproblem borde ha tagits upp i hela sin vidd i handelsdeklarationen. Det förtigssystematiskt i den offentliga debatten här i . En speciell dimension av problemet utgör den amerikanskaembargopolitiken. Den finns bara antydd i deklarationen. Regeringenförutsätter att inte skall ingripa i svensk handel. Men alla vet att detsker på ett mycket kvalificerat sätt och på vam- och tjänsteområden som harstor utvecklings-mässig betydelse. Det är helt klart att regeringen här glideröver ett problem som man måste vara mycket besvärad av. Det blir tillfälle attåterkomma utförligare härtill, när det ges svar på den interpellation omexportkontroll som inlämnas av C.-H. Det finns en lång rad underliga påståenden och, som jagtycker, litet irrafionella tankegångar i deklarationen. Låt mig snabbt peka pånågra av dem. Regeringen upprepar det gamla arbetsgivarpåståendet att desänkta lönerna har varit en förutsättning - dock inte den enda - förexportframgångarna. Detta är ytterst tvivelaktigt. Det finns nämligen ingasådana samband mellan lönenivåer och löneutveckling å ena sidan ochexportökningar å den andra. Sammanhangen är mycket mer komplicerade. Tvärtomkan höga löner ofta vara en förutsättning för högre effektivitet och därmedlägre styckkostnader. På samma sätt är en stark hemmamarknad en förutsättningför goda exportresultat och konkurrenskraft. Och en stark hemmamarknad har ettpåtagligt samband med en hög och stigande lönenivå. Vad däremotreallönesänkningspolitiken åstadkommit är en försvagning av hemmamarknaden ochen allvarlig skärpning av klasskillnader och fördelningsproblemafik i Sverige.Exportpropagandan blir på det sättet ett försvar för det förgrovadeklassamhället. Man kunde eventuellt ha väntat att en socialdemokrafiskregering närmare hade funderat över vad detta egentligen innebär och om detskall vara arbetarrörelsens politik. Över huvud taget saknar man en analys av förhållandetmellan yttre och inre marknad. Vad gjort är ju att söka vinna fördelarutåt genom att strama åt inåt. Man kan fråga om det som då eventuellt harvunnits utåt inte samfidigt förlorats inåt, t. ex. i form av sämresamhällsservice och inskränkningar i viktiga verksamheter. Man kan också medfog hävda att en generösare utbyggnad av viktiga samhällssektorer viastärkandet av den inre marknaden skulle ha fått positiva verkningar även påexportsidan, därtill inom vam- och tjänsteområden som är mer framtidsbetonadeän pappersmassa och bilar. Samhällssektorn har ju låg import, och utbyggnadenhade kunnat hållas i kontrollerbara proportioner för att undvika övertryck inågon del av ekonomin.