prot · G80988 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:88 1 §Fyllnadsval till utskott Enligtett till kammaren inkommet protokollsutdrag har valberedningen enhälligtföreslagit () till ny suppleant i finansutskottet. suppleanti finansutskottet () 2 §Justerades protokollet för den 14 innevarande månad. 3 § Svar på fråga1984/85:409 om arbetet i skatteutjämningskommittén har, med anledning av ett yttrande av mig på FörstaSparbankens kommunkonferens om arbetet i skatteutjämningskommittén, frågat migom vad jag avsåg med "inre störningar" i kommitténs arbete och vadjag och vidtagit för åtgärder för att fåfram skatteutjämningskommitténs förslag enligt tidsplanerna. ' Vid mittframträdande på nämnda konferens åsyftade jag det svåra utredningsarbete somkommittén har att utföra. På andra fråga är svaret attkommittén erhållit erforderliga resurser för sitt arbete. Anf.3 (): Tack för svaret, herr finansminister. Jag förstår att det blev ett kortsvar. Har man gjort sig skyldig till ett slags felsägning är det bäst att intesäga så mycket längre fram. Förklaringen att man med inre störningar åsyftardet svåra utredningsarbetet inom kommittén är väl litet egendomlig. Detvar nog inte riktigt så det var menat. Finansministernsuttalande angående inre störningar inom skatteutjämningskommittén har faktisktväckt viss uppmärksamhet och förundran hos alla dem som är intresserade avkommunal ekonomi och hos dem som arbetat inom kommittén. Jag kan se två orsakertill finansministerns, skulle jag vilja säga, uppriktighet. För det första kandet ha varit så att sekretariatet har arbetat mindre effektivt. För det andrakan problemen härröra från helt divergerande uppfattningar inom regeringen ochbland ledande socialdemokratiska politiker, inte minst kommunalpolitiker.Naturligtvis kan jag inte vänta mig att finansministern skulle vara heltuppriktig i dessa frågor. I direktiven sades att utredningen skulle vara klarsommaren . Det är riktigt att arbetet gått litet trögt i kommittén. Detframgår av protokollet från § punkt c att ledamoten redan då begärde preciseringar angående tidsplanen. Då blev alltsådepartementet uppmärksammat på att det kunde vara svårt att hålla tidsplanen.Hade det varit problem i sekretariatet är jag säker på att finansministern ochde skickliga människor som arbetar inom departementet hade sett till attarbetet hade flutit smidigare. Ioktober kunde man läsa i protokollet att tidsplanen ändrats tillslutet av 1985. De sakkunniga och samt ledamotenHedquist bad om extra upplysningar angående tidsplanen. Naturligtvis måsteförklaringen ha varit att det var politiska problem inom idenna fråga. Det är ju inte alls underligt. Här finns klara skiljelinjer. Jagtror att det tunga kommunalrådet från kan ha helt andrasynpunkter på skatteutjämningsproblematiken än tunga politiker från Norrlandoch andra delar av vårt land. Jag tycker att det vore bättre att tillstå attdet faktiskt finns problem av denna art. Då skulle man kunna uppnå kompromisseroch utarbeta ett förslag. tänker finansministern i stället själv klara ut dehär problemen, och då kommer vi att få ett lapptäcke även på detta områdeprecis som vi har beträffande den statliga inkomstbeskattningen. Detenda jag kan säga, herr finansminister, är att erfarenheterna förskräcker. Överläggningenvar härmed avslutad. 4 § Svar påinterpellation 1984/85:89 om sjukdomen AIDS i har bett mig lämna en redogörelse för vilkaåtgärder ansvariga myndigheter och jag själv avser att vidta för att begränsaspridningen av sjukdomen AIDS. Frånregeringens sida ser vi allvarligt på de rapporter som inkommit om spridningenav sjukdomen AIDS. Detta bekräftas bl. a. av att jag haftflera överläggningar med de närmast ansvariga myndighe- ternasocialstyrelsen och statens bakteriologiska laboratorium (SBL) för attdiskutera en samlad strategi mot AIDS. Som framgått av massmedia hade vi också isocialdepartementet en presskonferens tillsammans med och att informera om de nya åtgärder som snabbt kommer att vidtas för attbegränsa spridningen av AIDS. Vi informerade då om att omfattande informationsinsatserförbereds från de ansvariga myndigheternas sida med råd till berördariskgrupper m. m. om hur man undviker att smittas av sjukdomen. Resenärer tillvissa länder kommer att informeras om riskerna för AIDS vid olika slag avsexuella kontakter. kommer att gå ut med särskildaföreskrifter till hälso- och sjukvårdspersonalen beträffande behovet avinformation och stöd till patienter som påvisats ha antikroppar mot AIDS. Etthaiidlingsprogram för psykologiskt omhändertagande av sådana personer förberedsockså. En ändring av föreskrifter (SoS FS1984:27) om blodgiv-ning, blodtransfusion m. m. kommer . Det blirdärmed förbud för personer som tillhör vissa riskgrupper att lämna blod. SBL:s undersökningar för att kartlägga spridningen av detvirus - HTLV III - som ansetts orsaka sjukdomen kommer att utvidgas. (S 1982:02) kommer i sin pågåendeöversyn av smittskyddsförfattningarna att pröva behovet av eventuellatvångsmedel för att begränsa spridningen av AIDS. En framställning härom frånsocialstyrelsen har överlämnats till utredningen. Jag kan försäkra om att jag uppmärksamtföljer den fortsatta utvecklingen av sjukdomen. ; Om sjukdomen AIDS 5GUNNAR i (m): Tillåt mig framföra ett tack till statsrådetSigurdsen för hennes redogörelse för läget på AIDS-fronten i vårt land. Jag hade bett statsrådet redogöra för hur hon bedömer denaktuella situationen, och vilka åtgärder ansvariga myndigheter och hon självavser att vidta i saken. Om jag examinerar statsrådets svar stycke för stycke, såframgår det att regeringen ser allvarligt på rapporterna om sjukdomensspridning. Statsrådet har haft flera överläggningar med de närmast ansvarigamyndigheterna för att diskutera "en samlad strategi" mot AIDS. Manhar haft en presskonferens för att informera om de nyaåtgärder som snabbt kommer att vidtas. Pressen informerades då om insatser somförbereds från myndigheterna med råd till "berörda riskgrupper" ochresenärer till vissa länder om riskerna för AIDS vid olika slag av sexuellakontakter. Vidare kommer att ge ut särskilda föreskrifter ominformation och psykologiskt stöd till "patienter som har antikroppar motAIDS" - det vore kanske riktigare att säga "personer som harantikroppar mot HTLV Ill-virus" - och undersökningar för att kartläggaförekomsten av sådana antikroppar - eller själva viruset? - kommer attutvidgas. blodgivning från personer i riskgrupperna kommer attutfärdas och behovet I av tvångsmedel för att begränsa spridningen av av smittskyddskommittén. Detta uppbåd av delvis ovanliga åtgärder vittnar om att viav allt att döma har att göra med en av de farligaste och otäckaste sjukdomarsom mänskligheten drabbats av, och det är därför jag framställt min interpellation.Jag anser nämligen - och detta är inte första gången jag haft anledning attgöra det möjligt för en medlem av regeringen att lämna en redogörelseför en viktig fråga - att som den första statsmakten i vår nyaförfattning har rätt att bli direkt informerad och inte endast i andra hand,genom den tredje statsmakten: massmedierna. Vad statsrådet har svarat på är min fråga omvilka åtgärder regeringen och vederbörande myndigheter avser att föreslå ellervidta. När statsrådet på min fråga om hur hon bedömer situationen svarar attregeringen "ser allvarligt" på denna är det givetvis bra att så sker,men jag skulle gärna ha velat ha bedömningen baserad på uppgifter om antaletkända antikroppsbärare, antalet insjuknade i kliniskt misstänkt ellerverifierad AIDS och antalet dödsfall . Det medicinskt ochepidemiologiskt bekymmersamma är ju att den drabbade kan ha en lång, heltsymtomfri latensperiod, en inkubationstid om man så vill, som kan vara fleraår, och därefter en period med gradvis ökande kliniska symtom, knutna till detotillräckliga immunförsvaret, intill dess - i somliga fall, kanske i alla? -den sjuke avlider. Jag skulle också vilja veta något om de sjukas och deavlidnas ålder, kön och tidigare sjukdomar - det har ju uppgivits attett barn med blödarsjuka avlidit till följd av behandling medHTLVIII-infekterat blod. Det kan kanske förefalla statsrådet alltför krävande atttillhandahålla dylika uppgifter, men först om man har kvantitativafakta kan man göra sig en riktig föreställning om vad som håller på att händapå ett, två eller och vilka resurser, organisatoriskt, ekonomisktoch författnings-mässigt, som kan bli erforderliga. En av de frågor som ventilerats men som inte nämnts istatsrådets svar är klassificeringen av AIDS - eller, hellre, av verifieradeantikroppar mot HTLV III - som allmänfarlig sjukdom eller fallande undersmittskyddslagens bestämmelse om könssjukdomar. Statsrådet kanske tycker attdet är för tidigt att säga något om detta, men det förekommer ju en debatthärom, i varje fall bland hälsovårdsmyndigheterna, och jag tycker det vorevärdefullt om fick en auktoritativ orientering härom. En del av osshar under hand fått information genom läkare, som står i sjukdomsbekämpandetsfrontlinjer. Men det vore bra om statsrådet ville utveckla sin och regeringenssyn på saken något utförligare än som skett i svaret. Detta är ju i alla fall inte en frågestund utan - från minsida avsiktUgt - en interpellationsdebatt, där vi inte är så snärjda avtidsbegränsningsbestämmelserna i riksdagsordningen. Debatten gäller hellerinte en partipolitisk fråga, utan ett spörsmål som berör oss alla som människoroch medmänniskor. Sjukdomendrabbar inte bara manliga homosexuella eller transfunderade blödarsjuka.Viruset kan genom bisexuella personer och intravenöst narkotikamissbrukspridas till andra kretsar av befolkningen och därigenom - liksom fallet är iCentralafrika - drabba inte bara män utan även kvinnor och genom dem ocksåbarn. Det har - med hänvisning till erfarenheterna från andraländer, där AIDS-utvecklingen ligger före vår tidsmässigt sett- uppgivits attantalet fall av AIDS kan beräknas bli fördubblat varje tiomånadersperiod. Andrauppgifter anger att endast en av fem drabbade skulle vara i livet efterdet att tydliga sjukdomsymtom yppat sig. Inkubationstiden för dem som utvecklatsjukdomen AIDS sägs variera mellan och så som man hittillsöver huvud taget haft möjlighet att observera. Någon effektiv behandlingsmetod finns ännu inte. Allaansträngningar måste därför sättas in på förebyggande åtgärder. Attäven till synes friska personer kan vara smittspridare försvårar givetvissådana åtgärder. Ingen klarhet råder ännu om vilka faktorer som leder tillatt - som det förefaller- endast vissa HTLV Ill-infekterade personer kommer attutveckla själva sjukdomssyndromet AIDS. Hur länge en person med antikroppar motHTLV Ill-virus kommer att härbärgera sådana är oklart, men många tror att detgäller resten av livet - för såvitt inte, eller i varje fall till dess,verksamma läkemedel eller vacciner eventuellt kan tas fram. Det är självklart att kunskapsläget sådant det f. n. tersig måste upplevas som ytterligt bekymmersamt, både för dem som har börjatiaktta sjukdomssymtom som liknar AIDS och för dem som, utan att ha symtom, vidprovtagning befunnits ha antikroppar mot HTLV III - säkert också för derasnärmaste. Statsrådet talade i sitt svar till mig om atthon med vederbörande myndigheter och sakkunniga diskuterat vad honkallade "en samlad strategi" mot AIDS. En sådan är säkertefterlängtad, inte minst ute i landet. Ett föredömligt intresse för att spridakunskap om AIDS - i första hand bland de kolleger som väl på många håll kommeratt få möta både verkliga AIDS-fall och patienter som oroar sig för oklarafebertillstånd och förstorade körtlar eller som utsatts för blodtransfusionereller behandling med blodprodukter - har ådagalagts i av endärvarande distriktsöverläkare i primärvården. Hans exempel manar tillefterföljd. AIDS är en ny sjukdom med ett ovanligt förlopp, och det är viktigtatt läkare och sjukvårdspersonal får ordentlig kunskap om den och dessförelöpare, om det skall bli möjligt att begränsa smittspridningen. Om utvecklingen här kommer att få samma förlopp som i USA- där nu en halv miljon människor har eller har haft smittämnet och 8 000människor befinner sig i sjukdomens slutstadier-kommer i vårt land myckenkritik att, med rätt eller orätt, riktas mot att somliga inte gjorttillräckligt medan tid var. I min interpellation ifrågasatte jag om den"strategiska" begränsningen utgörs av brist på kompetentamänniskor eller på ekonomiska resurser. Säkert är att ju längre det dröjerinnan man tar detta samlade grepp, desto mer kommer det att kosta i mänskligtelände och i reda penningar. Jag utgår från att regeringen - och -kommer att medge 9 protokoll 1984/85:86-88 att stathga medel klassade som förslagsanslag fåröverskridas i all den utsträckning som kan befinnas erforderlig. 6 (vpk): Må det tillåtas en icke-medicinare att göranågra mycket korta kommentarer i marginalen, vid sidan om den rent medicinskaproblematiken. AIDS är onekligen en utomordentligt farlig sjukdom. Detfinns dock andra kända sjukdomar som är väl så farliga som AIDS, och det finnsdärför anledning att något varna för den typ av oproportionerlig hysteri somutvecklas kring AIDS-problemet i vissa tidningar. Sådana kampanjer kan, om defår genomslag, befaras utgöra underlag för drakoniska och onödiga typer avintegritetskränkande tvångsmedel mot stora grupper medborgare. Med all respekt för de hälsomässiga risker somAIDS-problemet utgör måste man för det första reducera det till dessproportioner. Det är faktiskt bara en ytterst liten grupp av människor medhomosexuell läggning som är bärare av antikroppar, och bland dessa befinner sigsannolikt bara en liten minoritet i en reell riskzon. Till skillnad från mångaandra, minst lika farliga sjukdomar smittar AIDS trots allt bara vid mycketspeciella typer av direkt kroppslig kontakt. Det är ju inte så, vilket man kan haanledning att påminna om, att man bara därför att det utbryter endifteriepidemi i inför särskilda, legala restriktioner gentemot folksom är göteborgare. Analogin kan kanske i någon mån, för sansade personer, ägarelevans när det gäller samhällets och myndigheternas attityd tillhomosexuella. För det andra bör man, vilket jag tycker attsocialstyrelsen i alltför liten utsträckning har visat insikt om, sätta helaAIDS-problematiken också i ett socialt sammanhang. Människor med homosexuellläggning har, vilket tydligt framgår av den statliga utredningen omhomosexuella i samhället, en rädsla för att bejaka sin sexualitet. Det har singrund i det heterosexuella samhällets fördomsfulla förhållningssätt. Dettaförsvårar naturligtvis den grad av öppenhet för det här problemet som utgör enförutsättning för att man skall kunna komma till rätta med det. De homosexuella har inte förtroende för myndigheter. Dehar inte förtroende för det samhälle som har spelat ut sina fördomar mot dem iall känd tid. Därför skall vi också intressera oss för deras samhälleligasituation, för den har med detta problem att göra. Vi skall inte baraintressera oss för de homosexuella i deras egenskap av smittospridare. För det tredje finns det nog anledning för ,just mot bakgrund av det jag nu har sagt, att betydligt förbättra och snabba påsitt samarbete med de homosexuellas organisationer. Dessa organisationer kanställa upp både med kunskap och framför allt med en fond av förtroende, som dehomosexuella själva känner för dem. Det är information från det hållet som harstörst möjlighet att slå igenom. Slutligen är det på det sättet - det finns tyvärranledning att erinra om det, när man ser och läser en del avsnitt isocialstyrelsens dokument - att det väsentliga nu ändå är att på en smula sikti det strategiska perspektivet få fram Även om det är en mödosam och dyrbar historia att få framett vaccin mot AIDS, så är det det som måste vara lösningen. Lösningen kanunder inga omständigheter vara att utsätta stora grupper medborgare fördrakoniska tvångsmedel eller att hävda att de skall leva ett asexuellt liv. I var antalet kända fall av'sjukdomen AIDS ca 6 700och i drygt 500. Vi vet att antalet fall ökar snabbt i . Forskareräknar med ungefär 500 nya fall . I vårt land har anmälts 17 fall, 9har avlidit, 200-300 är under läkarkontroll för symtom som kan vara förstadier. GunnarBiörck i efterlyste i sitt anförande ytterligare information utöver vadjag lämnat i interpellationssvaret, och jag lämnar följande uppgifter om denfortsatta kartläggningen av smittspridningen av HTLV III-infektioneri . Hittillshar vid SBL gjorts undersökningar av HTLV Ill-antikroppar hos närmare 2 000homosexuella män, hos 120 blödarsjuka personer, 50 narkomaner och 330blodgivare. HTLV Ill-antikroppar har påvisats hos av AIDS-fallen, hos 94%av homosexuella män med kronisk lymfkörtelförstoring och hos avhomosexuella män med lindrigare grad av lymfkörtelförstoring samt hos avsymtomfria homosexuella män i . Vidundersökning av prov tagna från homosexuella män som vände sig tillVenhälsan i för hälsoundersökning påvisades HTLVIII-antikroppar hosvar fjärde homosexuell man med eller utan symtom. Bland narkomaner i Stockholmhar HTLV Ill-antikroppar påvisats hos 6 av 38 män, hos 1 av 12 kvinnor.HTLVIII-antikroppar förekommer också i relativt hög frekvens hos de blödarsjukasom fått faktor Vlll-preparat av amerikanskt ursprung. Alla undersöktablodgivare har varit negativa. Enpilotundersökning av HTLVIII-antikroppar hos 2 000 manliga blodgivare iStockholm har påbörjats. Resultaten kan läggas till grund för uppläggningen aven eventuell allmän screening-undersökning av blodgivare i Sverige.Undersökningar av HTLVIII-antikroppar hos personer tillhörandeAIDS-riskgrupperna kommer att utvidgas. Arbetepå att följa upp ökad forskning när det gäller sjukdomen AIDS förekommer intebara i utan naturligtvis även internationellt. Jag vill nämna att ennordisk konferens kring dessa frågor ägde rum här iSverige, där de nordiska myndigheterna diskuterade hur man gemensamt skulleangripa denna sjukdom. Jagvill också säga att inom har man tillsatt en medicinskexpertgrupp, och där pågår ett arbete med att ta fram ett förslag tillforskningsprogram rörande AIDS. Inom SBL pågår ett arbete med att analyserafaktorer av betydelse för utvecklingen av sjukdomen AIDS. Vidarevill jag säga till att det inte är någon brist på vare sigkompetenta människor eller ekonomiska resurser när det gäller att bekämpa Om , m. m. den här sjukdomen. Jag tycker att det är angeläget attalla ansträngningar görs i detta sammanhang. Jag instämmer i Svenssonsuttalande att det inte finns någon anledning för oss att skapa hysteri kringden här sjukdomen. Det är dock viktigt att vi gör allt vi kan för att förebyggasmittospridningen. När det gäller kontakterna med de homosexuellas föreningvill jag också säga till att den särskilda informatör som i dettasammanhang knyts till och även kommer att ha ettförtroendefullt samarbete med RFSL. 8 i (m): Jag ber att få tacka statsrådet förde värdefulla kompletteringar som hon gjorde i sitt senaste anförande. Jag villunderstryka att jag, när jag talade om otillräcklig kompetens, naturligtvisavsåg att det inte fanns tillräckligt många kompetenta personer, inte minst pålaboratoriesidan, som kunde ta på sig den börda som med all sannolikhet krävsför den närmaste framtiden. Till vill jag säga att jag har kunnat följautvecklingen i detta sammanhang på relativt nära håll. Jag finner att denpsykologiska attityd som ådagalagts av vissa läkare, i varje fall här iStockholm, visavi de homosexuella har varit mycket klok och insiktsfull och attdet är uppenbart att man i första hand skall bygga på förtroendeskapandeåtgärder i det hänseendet. Överläggningen var härmed avslutad. 5§ Svar på interpellationerna 1984/85:90 och 92 om , m.m. har frågat mig om regeringenavser att vidga myndighetstvånget inom socialpolitiken eller om regeringen äremot en sådan vidgning, om regeringens väntade proposition i ämnet kommer attbygga på socialberedningens majoritet eller på den moderata reservationen samtefter vilka riktlinjer regeringen anser att fortsättningsvis börutvecklas. Vidare har frågat mig när jag avser attlägga fram förslag om en reformerad lagstiftning på psykiatrins område. Jagbesvarar interpellationerna i ett sammanhang. Socialberedningens betänkande om insatserför ungdomar har remissbehandlats. På grundval av bl.a. betänkandet ochremissvaren kommer jag att föreslå regeringen att besluta omlagrådsremiss och proposition i dessa frågor. Regeringens ställningstagandenkommer att redovisas i det sammanhanget. Socialberedningens betänkande (SoU 1984:64) Psykiatrin,tvånget och rättssäkerheten har varit ute på en mycket bred remiss. yttranden över betänkandet. Flertalet remissyttranden äromfångsrika och innehåller många synpunkter på de olika delfrågorna. Beredningen av betänkandet kommer att pågå ochsommaren. Min målsättning är att kunna föreslå regeringen att lägga fram enproposition i ämnet under innevarande år. 10 (vpk): Avsikten med interpellations- ochfrågeinstituten är att få svar och klarlägganden från regeringen om desspolitik. Det är en del av den parlamentariska kontrollen och denparlamentariska ansvarigheten. Man kan som interpellant ha förståelse för att enregeringsmedlem i vissa lägen inte kan offentligt binda sig eller yppaoffentliga åsikter om t. ex. pågående rättsfall. Det accepterar man somriksdagsledamot. Vad som däremot inte kan accepteras är, att ett statsrådundviker väl kända sakfrågor och inte ger något svar alls. Jag har inte begärtnågon redogörelse för en viss propositions formella gång. Sådana elementäradetaljer behöver jag inte besvära statsråd med frågor om. Jag har bett attGertrud skall diskutera de idéer om utvidgade tvångs- ochpäiryckningsinstrument inom socialpolitiken som hon umgås med. Dessa idéer är juinga hemligheter. Statsrådet har gett uttryck för dem i en mängd sammanhang, ital och skrift. Hon har blivit föremål för uppvaktningar från kritiskaklientorganisationer och socialarbetare. Saken debatteras offentligt. Det finnsalltså alla skäl att i ventilera den, och det avser jag att göra. När det ekonomiska klimatet hårdnar vet vi att det utlösesen våg av politisk reaktion. Konservativa krafter söker spela på människorsotrygghet och ångest. De sociala attityderna brutaliseras. Rädsla inför socialaavvikelser och förakt för fattiga och utslagna bubblar upp. Ropen påprimitiva, förenklade lösningar stiger. En process av politisk och socialfördumning sätter in. Och bakom dess dimridå avancerar konservatismensvälbetalda trupper. Allt detta är välkänt. Vi kan åskådligt studera hur svenskborgerlighet steg för steg rört sig åt höger, anpassat sig till den aggressivasocialkonservatismens ståndpunkter och människosyn. Det finns ett försvar mot denna reaktion. Försvaret liggeri vad arbetar-och folkrörelserna har byggt upp i den nya socialpolitikensidéer, människouppfattning och praktik. Genom medvetenhet, insikt ochfortskridande fördjupning stärker vi det försvaret. Det farligaste vi kan göraär att göra eftergifter för det reaktionära skränet, i tron att vi därmed kanhindra den allra mest kvalificerade reaktionen att slå igenom. Detta vet mörkmännen. Därför nyttjar de inte baraborgerligheten som sin bas. De nästlat sig in. De skaffar sig femtekolonnare.Denna femte kolonn är en brokig och tragisk skara. Där finns de vilsegångnavulgärmarxisterna, som tror sig se något "proletärt" i hårda tag ochmoralism. Där finns de dolda småfascisterna, som i sitt hat mot mänskligsvaghet söker en pervers bekräftelse på sitt eget anseende. Där finns de desperataföräldrarna, som Om , m. m. Om , m. m. söker fly från sin skuldkänsla med hjälp av enklaförklaringar på komplicerade problem. Och så finns där de självutnämndafrälsarna, som vill återinföra förmynderskap och rättslöshet imänniskokärlekens namn. Den fråga man gör sig är om femte kolonnen nuockså har fått företrädare i själva regeringskvarteret. Jag vet att naturligtvis söker dölja vadsaken handlar om genom att säga att det hon funderat över bara är marginellaförändringar, bara en komplettering.