prot · G809134 · 1984-12-31 00:00:00 — De har kraffigt understrukit behovet avsamarbete över gränserna i sjukvårdsfrågor. kommer attgemensamt tillskrivas från och för att undersökamöjligheterna till samarbete inom hälso- och sjukvården. Detta skulle ävenbetyda ett patienttillskott för thoraxkirurgi. Jagyrkar bifall till reservationen vid E 19 mom. 1 angående bidrag till allmänsjukvård i enlighet med yrkande. Sex-och samlevnadsinformation för handikappade, m. m. Anf.108 (): Med anledning av det som sagts av de två föregående talarna hänvisarjag till vad utskottet skrivit på sid, 8 i sittbetänkande:"har förordat att regionenspatienter- åtminstone tills vidare - skall hänvisas till Akademiska sjukhuseti , Det ankommer härefter på berörda sjukvårdshuvudmän att besluta idenna fråga," Det betyder alltså att utskottet inte är helt avvisande utanvill avvakta och se vad de berörda sjukvårdshuvudmännen säger om detta. Meddet anförda yrkar jag bifall till socialutskottets hemställan i betänkande 19och avslag på de reservationer som är fogade till utskottsbetänkandet. Överläggningenvar härmed avslutad, (Beslutetredovisas efter debatten om socialutskottets betänkande 22,) Anf.109 TREDJE VICE TALMANNEN: Dånågon talare inte anmält sig beträffande socialutskottets betänkande 20 omanslag till m,m,, övergår kammaren nu till att debatterasocialutskottets betänkande 21 om hälsoupplysning, m,m. Sex- ochsamlevnadsinformation för handikappade, m. m. 110 MARGÖ (vpk): Informationen om sex och samlevnad för handikappade är så gott somobefintlig i samhället. Det är kanske inte så märkligt, eftersom denna frågainte ägnats något intresse inom medicin och rehabilitering förrän på1970-talet, Handikappinsfitutet har gjort ett verkligt pionjärarbete. insatser hade vi kanske levt kvar i tron att handikappade varkenhar förmåga eller intresse av ett bra sexualliv. Densom råkar ut för ett allvarligt handikapp eller en allvarlig sjukdom som medförskador på centrala nervsystemet får först den medicinska vård som sjukdomeneller handikappet kräver. Därefter börjar successivt rehabiliteringen.Rehabiliteringen, eller habiliteringen, omfattar allt från träning och informationom hur man klär sig, äter och tvättar sig fill hur man förflyttar sig och iövrigt fungerar så bra som möjHgt efter de förändrade Sex- och samlevnadsinformation för handikappade, m. m. förutsättningarna,1 det här arbetet följer man ofta utarbetade rutiner. Ingen skickas hem med enrullstol som man inte behärskar hjälpligt i alla fall. Jag vill påstå attrehabiliteringen är grundlig när det gäller ADL, dvs, allt det som har med dendagliga livsföringen att göra utom i ett avseende, nämligen sexualiteten. Jag har talat med många nyskadade tonåringar och vuxna omvad man som nyskadad bekymrar sig mest för när man ligger på sjukhuset. Visst,säger man, upptas tankarna av oron för hur man skall klara alla praktiskadetaljer om man t, ex, är förlamad från midjan och nedåt. Det är ändå inteproblemen hur man skall klara att klä på sig , tvätta sig eller tasig till jobbet som man ägnar de mesta tankarna åt. Man tror i alla fall attdet kommer att ordna sig. Vad som rör sig i de flestas inre och vad manfunderar över är just hur man kommer, om man över huvud taget kommer, attfungera sexuellt . För den delen av rehabiliteringen finns det inga utarbetaderutiner och ingen formeHt ansvarig i sjukvården. Vanligen går det fill så attom patienten direkt frågar, försöker vårdpersonalen eller kuratorn att ge ettsvar. Men vårdpersonalen tycker att det.här är svårt, för man har intetillräckliga kunskaper. Det är inte märkligt att många patienter avstår från attfråga om sina möjHgheter och begränsningar i fråga om sexualiteten. Vi har allaganska långt kvar till en verklig öppenhet i synen på sexualiteten, och det ärinte alls ovanligt med fördomar mot handikappade; kombinationen kan bli ettoöverstigligt hinder. En ung man berättade för mig om sina tankar omsexualiteten när han var nyskadad och om känslan att inte veta och inte kunnafråga. Han gjorde som väldigt många unga killar gör så fort de kommer irullstol och kan ta sig ut på egen hand: han rullade ner till kiosken och köpteen bunt porrtidningar. Sedan vände han fillbaka till rummet, tittade iporrfidningarna och väntade på reaktionen nedanför midjan. Den uteblev, och dåförstod han att något hade förändrats. Men, sade han fill mig, inte kunde jagmed utgångspunkt i detta säga till doktorn: Vad är det som har hänt, varförfungerar jag inte som vanligt när jag fittar i porrtidningar? Det här är alltsåinget ovanligt sätt att efter ett handikapp så att säga ta reda på hur manfungerar sexuellt. Men jag tror att det är den minst bra vägen. De flesta handikappade letar sig långsamt fram till sinegen sexualitet ändå, trots fördomar hos omgivningen och trots brist påkunskaper. Risken är bara att det blir en hämmad sexualitet och en hämmadmänniska som resultat och att fördomarna och atfityden att handikappade ärmindre värda i kärlekslivet lever kvar även hos de handikappade själva. För att målsättningen som vi alla - åtminstone formellt -ansluter oss till, att även handikappade skall ha rätt fill ett eget sexualliv,skall bli verklighet behövs det onekligen ännu mycket mer information ochutbildning. Men det räcker inte bara med information och utbildning. Det ärhelt nödvändigt att någon på varje rehabiliteringsklinik utses till ansvarigför denna information. Den uppfattningen har också handikappinstitutet. Ocheftersom sjukvårdshuvudmännen ännu inte har insett vikten av detta, behövs dettydligen en uppmaning.Vilken befattningshavare som skall ha ansvaret för informationen om sex,samlevnad och handikapp avgörs givetvis av varje sjukvårdshuvudman. Jag yrkar bifall till reservation 1, Reservation 2 är skriven till förmån för en motion av tvåsocialdemokrater, där det krävs att man skall göra en översyn avpreventivmedelskostnaderna. Målet för denna översyn skall vara kostnadsfriapreventivmedel. Vpk delar synen i motionen, och därför tillstyrker vi den. Motionen avstyrks dock. Man gör det med en förklaring attutskottet förutsätter att regeringen bevakar om abortfrekvensen skulle öka ioch med att preventivmedelskostnaderna har ökat till följd av den nya rutinenvid receptförskrivning. Om det skulle bli en ökad abortfrekvens, då men förstdå förutsätter utskottet att regeringen kommer att se efter om det finns skälatt sänka kostnaderna för preventivmedel. Med andra ord, i klartext: man villse liken på bordet innan man vidtar några åtgärder. Vi tycker inte att man kan nöja sig med attabortfrekvensen inte ökar utan har stått på ungefär sammanivå. Vi tycker att man skall ha som målsättning att abortfrekvensen skallminska. En väg att nå detta tror vi är att göra en översyn avpreventivmedelskostnaderna med målsättningen fria preventivmedel. Jag yrkarbifall till reservation 2, Reservation 3 tar upp ökadeinformationsinsatser om sjukdomen AIDS, Jag tror inte att jag här behöver gå inpå en bakgrundsbeskrivning beträffande utvecklingen av den här sjukdomen iSverige och den förväntade utveckling som de medicinska experterna varnar för -det finns ganska väl beskrivet i utskottsbetänkandet. Jag vill bara säga att visom politiker måste erkänna att detta nog är det svåraste problem som sjukvårdenställts inför. Att det är ett svårt problem hänger ihop med att denna sjukdomhar en inkubationstid . Det anses inte heller längre att det ärmänniskor i speciella riskgrupper - med det har man menat homosexuella ochbisexuella män - som drabbas av sjukdomen, utan AIDS har visat sig vara ensjukdom som kan drabba såväl kvinnor som män, utan att man tillhör någonsärskild grupp. Vi har föreslagit att skall få 2 milj, kr,extra för informationsinsatser. Vi menar att den informationen skall ske viamassmedia, dagspress, TV osv,, så att alla människor nås av informationen. Vitror att en saklig och riktig informafion är det bästa sättet att motverka enmasshysteri. Vi tror också att det är oerhört viktigt om det vid t, ex, infektionsklinikernaordnas möjlighet att anonymt och kostnadsfritt få ett test utfört för attkontrollera om man har antikroppar mot HTLV-III-virus, Vid ett sådant testfinns också den bästa möjligheten att ge en direkt information till den som ärorolig och som har skäl att känna sig orolig. Utskottet säger i sin skrivning att redanhar påbörjat ett omfattande informationsarbete. Man framhåller vidare attsocialstyrelsen förbereder föreskrifter för blodgivning och kontroll av blodoch plasma. Om jag har förstått det hela rätt kommer man alltså i samband medblodgivning Sex- och samlevnadsinformation för handikappade, m. m. Sex- och samlevnadsinformation för handikappade, m. m. attkontrollera om den som ger blod har antikroppar mot detta virus. För att dåinte riskera att människor som är allmänt oroliga för att ha drabbats av dettavirus uppsöker blodgivarcentralerna för att få detta test anonymt ochkostnadsfritt och framför allt för att få slippa att ange något skäl fillvarför man vill ha testet utfört, måste samma möjlighet till test finnas vidinfektionsklinikerna. Annars kommer nog belastning på blodgivarcentralerna attöka på ett sätt som det kan vara svårt att behärska, och framför allt har maninte där resurser att ta hand om eventuella personer som har antikroppar motdetta virus. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till reservation3 i socialutskottets betänkande 21, 111JÖRN (vpk): Sexualpolitik hör inte till det som riksdagendiskuterar särskilt ofta. Det är synd, eftersom ett aktivt och skapandesexualliv är av grundläggande vikt för människans fysiska och framför alltpsykiska hälsa. Många somatiska besvär har sin grund i ett dåligt sexliv. Mångasvåra psykiska lidanden är föranledda av sexuell torftighet, besvikelse ochbristande förmåga till utlevelse. Många människor tycks ha föreställningen att den sexuellafrigjordheten är stor i , Det är en något ytlig föreställning. Hämningarinför och missbruk och undertryckande av sexualiteten är alltjämt mycketvanligt förekommande. De flesta barn får inte genom föräldrarna en naturlig ochpositiv upplysning och uppfostran i sexuella frågor. Ungdomars sexuella behovoch rätt till ett eget sexualliv tas inte på allvar. Manssamhällets perspektivdominerar alltjämt synen på sexuella relationer och behov, även i eljest seriösasammanhang, I skrämmande många äktenskap är den sexuella torftigheten ett stortproblem, och människorna har svårt att hantera den. har en oproportionerlig del avuppmärksamheten på det sexualpolitiska området riktats på negativa företeelser,som prostitution och incest, i stället för att, som rimligt vore, ägnas atthjälpa människor till känslomässig frigörelse, kunskap om och känsla försexualitetens möjligheter, , och jag har i en motionhävdat att det behövs ett genomtänkt sexualpolitiskt aktionsprogram för bättreupplysning och frigörande av människors sexuella resurser - ett program somskulle omfatta skola, förskola, socialtjänst, allmänupplysning i landstingsregioch folkrörelser. intresse för sexualitet förefaller ossnågot svalt, men vi får väl trösta oss med att socialutskottets intresse -enligt min 15-åriga riksdagserfarenhet - för det mesta är svalt i alla frågor,vadan jag inte tänker besvära herrskapet med något yrkande i ärendet. Men jag vill nog beteckna det som något aningslöst, närutskottet intar den attityden att sakernas tillstånd är bra som det är och attinitiativ inte behövs. Jag skall ge några korta glimtar för att belysa vad jagmenar när jag säger så. Läromaterialeti detta ämne för högstadiet är inte bara torftigt och dåligt. Det direktuppmuntrar till helt konventionella uppfattningar hos de unga, uppfattningarsom nära överensstämmer med den traditionella maskulina upplevelsen ochtolkningen av sexualitet, I stället för att uppmuntra eleverna till fantasi ochinitiativ, till att tro på den egna kroppens signaler, låter manbeskrivningarna kretsa kring erektion, samlag, orgasm och sädesavgång. Det ärsom om detta var det mest väsentliga, när det i själva verket bara är en litendel av ett förlopp och bara en av flera tänkbara varianter, I en av läroböckerna i biologi finns det ett särskiltstycke där det talas om det som man med en löjlig term kallar sexuella svårigheter,dvs, impotens, oförmåga att nå orgasm, brist på lustkänsla, osv. Man hänförsådana svårigheter till ovana i samband med det sexuella samlivets början,vilket är en uppenbart falsk och ovetenskaplig beskrivning - företeelserna harju en mycket större spridning och långt mer mångsidiga förklaringar. Detta ärilla nog, men det ges dessutom inga vettiga råd hur de unga skall bemästrasådana problem, inga som helst beskrivningar om hur människor i dylikasituationer kan söka sig fram fill varandra, befria varandra frånprestationskrav, överge de konventionella samlagsföreställningarna och självafinna nya metoder för att avspänt och lustfyllt umgås kroppsligt. När man läser dessa eländiga läroboksbeskrivningar, inserman att det patriarkala samhället och dess inskränkta syn på sex kommer attfortplantas också till nästa generation. Ingenstans beskrivs sexualiteten påett riktigt sunt sätt. Antingen är det fråga om förenklade samlagsfixeringar,eller också är det så ömsint och sprött att det blir helt blodfattigt. Man ger heller ingen som helst information om vad det ärsom ger lustkänslor, om individers anatomiska skillnader när det gällerkönsorgan och lustupplevelser och hur man på ett förståelsefullt sätt skallkunna lära känna motpartens behov. När man t, ex, talar om en kroppsdel somklitoris är det kuriöst nog bara som ett objekt för onani, inte som ett objektför två människors ömsesidiga lek och upplevelse med varandras kroppar. Mot en sådan bakgrund, herr talman, är det inte såunderligt om pornografiska magasin är efterfrågade. De må vara aldrig såkvinnoföraktan-de och smaklösa, med de ger åtminstone en liten smula praktiskkunskap. Än mer beklämd blir man när man läser utläggningarna idessa läroböcker om homosexualitet. Det är dock en gång så att i en årsklassungdomar är 8 000-10 000 homosexuella, och åtskilligt flera har gjort någonhomosexuell erfarenhet, mer eller mindre tillfällig. Det är av mycket stor viktför en känslomässigt sund utveckling och för en bejakande inställning till denegna känslomässiga förmågan att de unga homosexuella erkänns och ges självförtroendei sin homosexuella identitet, I en lärobok, nytryckt , behandlashomosexualitet under , och då tillsammans medfenomen som fönstertittare och blottare. Bortsett från att detta för en unghomosexuell människa måste upplevas som utomordentligt negativt och tryckandeär det därutöver en fullständigt ovetenskaplig klassificering. Homosexualitetär ju känslomässigt sett en i jämförelse med heterosexualitet fullständigtlikvärdig Sex- och samlevnadsinformation för handikappade, m. m. Sex- och samlevnadsinformation för handikappade, m. m. Den innebär att två människor söker sig till varandra i en sexuelllustupplevelse och i en personlig attraktion. Detta är detsamma som om tvåheterosexuella människor gör samma sak. Men det skiljer sig i grunden från ettsexuellt beteende som t, ex, en blottares. Genom sitt beteende får blottaren ensorts surrogatupplevelse på grund av att han saknar förmåga till upplevelsetillsammans med en annan människa, till sexualitet i gemenskap. Det är entragisk typ av beteende, som innebär en inskränkning i den mänskliga förmåganatt älska och att ge uttryck för det, medan däremot homosexualiteten precis somheterosexualiteten omfattas av två personer och är en sund och riktig känsla.Då skall man inte nedvärdera homosexualiteten genom att behandla den underrubriker där den förs samman med egenarter som är av kvalitativt heltannorlunda slag, I en annan av dessa läroböcker förekommer det vidare hävdar att det kan leda fill störningar i ett sexuellt förhållande med enpartner av motsatt kön ifall en ung människa går in i en homosexuell relation.Också detta är en variant av den s, k, förförelseteorin, som ju vetenskapen haravfärdat . Det är bedrövligt att man återfinner denna typ avfördomar i en av högstadiets läroböcker, dessutom i en faktabok i biologi. Ännu värre är att man, trots att vi här i riksdagengenomförde att samma minimiålder när det gäller vad som är tillåtet i fråga omsexuellt umgänge skulle gälla för homosexuella och heterosexuella, skall behövaläsa i en lärobok att homosexuellt umgänge inte är straffbart i när detgäller människor . Det är falsk information. Så dåligt har man redapå saker och ting. Dessutom är det groteskt att över huvud taget anföra detta ien lärobok för unga människor, för minderåriga. De kan ju av detta fåuppfattningen att de eftersom de inte är inte har rätt till något sexlivifall de är homosexuella. Minimiåldersgränsen har ju ingen betydelse. Ingenmänniska, domstol eller myndighet straffar två unga människor som är 14-15 årdärför' att de är tillsammans sexuellt, vare sig deras umgänge ärheterosexuellt eller homosexuellt. När en ung människa, som är osäker ochfåkunnig i ämnet, läser sådant kan detta ge upphov till allvarliga felinformationeroch svåra ångestkänslor. Hos en ung människa kan det skapa skuldkänslor för atthon är sådan hon är. Sådant skall enligt min mening utrensas. På detta områdeborde det göras en översyn, och det innebär ett stort arbete. Det finns ett stort arbete att göra när det gällerinformationen till de lärare som skall undervisa i detta ämne. Den föregående talaren berörde också ett tema som tillhörde bortglömda, nämligen de handikappades sexliv. För att gripa tillbaka på detämnet kan jag erinra om att inte i någon ay de läroböcker som jag har gåttigenom finns det ens någon referens till att det i våra högstadieskolor kanfinnas handikappade ungdoniar som kan behöva särskild information ochupplysning. Det kunde också vara lämpligt att man i det sammanhanget gjordenågot annat, nämligen startade ett slags kritiskt resonemang om vad det är somutgör attraktivitet, vad det är som skapar erotisk attraktion mellan människoroch kanske litet grand kom in på vad det är för falska skönhetsideal som råder i Då kanske man kunde få en sund, riktig och bradiskussion ungdomarna emellan om att de som enligt veckotidningsbegreppen ansesfula inte är fula. De kan vara lika attraktiva som veckotidningsidealen. Detdär beror på omständigheterna, på vem de möter och hur de så att säga hanterarsin egen förmåga till kontakt med andra människor. Denna typ av psykologiskasituationer och problem lyser helt med sin frånvaro i detta torftiga material. Jag har med dessa korta exempel velat visa hur passeländigt det kan vara. Jag tycker att utskottet skall bemöda sigom att bedriva litet mer djupgående studier i detta ämne, som vi får anledningatt återkomma till. Det är möjligt att utskottet då kan förmå sig fill en någotaktivare attityd. Sex- och samlevnadsinformation för handikappade, m. m. 112INGEMAR (): Det är säkert en alldeles riktig beskrivningsom Margö ger av nyskadade handikappades oro för sitt sexualliv, enoro som de har svårt att föra fram och få utlopp för, därför att det är svårtatt hitta samtalspartner. Jag tror inte att det råder någonmeningsskiljaktighet om att detta behov finns och denna oro existerar.Utskottet har tvärtom ganska utförligt behandlat frågan om vilka insatser somgörs för att hjälpa olika personalgrupper inom vården att ge information ochbli den samtalspartner som människor i denna situation behöver. Den som haransvaret för detta är framför allt handikappinstitutet, som har avsatt båderesurser och personal för att utarbeta och sprida informationsmaterial ochanordna kurser och studier i detta syfte. Vi som tillhör utskottsmajoritetenhävdar inte att allt är som det skall vara men att åtskilligt pågår för atthjälpa människor i denna situation. Vi har heller ingen annan mening än Margö närdet gäller vikten av att preventivmedel finns tillgängliga till låga priser föratt undvika aborter. Tvärtom stryker vi under att det säkert finns ett sambandmellan såväl tillgänglighet av preventivmedelsrådgivning som låga priser påpreventivmedel och den sjunkande abortfrekvens som vi har kunnat konstatera.Detta framhöll utskottet redan i ett tidigare betänkande med anledning avyrkanden.i en folkpartimotion på detta område. Kostnaderna för preventivmedelhar ökat starkt, och det kan inge farhågor. Vi vill emellertid på nyttunderstryka att vi förlitar oss på att regeringen följer detta med storuppmärksamhet och vidtar åtgärder, om det skulle bli en negativ utveckling närdet gäller ungdomarnas möjligheter att få preventivmedelsrådgivning ochtillgång till billiga preventivmedel. Vad slutligen gäller AIDS har utskottet i detta betänkandegett en mycket utförlig bakgrundsbeskrivning. Jag delar Margö Ingvardssonsuppfattning, att svensk sjukvård här står inför en väldig utmaning, som kommeratt sätta många delar av sjukvården på ett svårt prov. Vi uttrycker vår starkaste oro bl, a, med hänsyn till ochmed hänvisning till den utveckling vi kan konstatera i , och vi måste tillvarje pris försöka undvika en motsvarande utveckling i , Vi strykerunder att informationen från måste ges i sådana former att denverkligen når Omsorg om äldre och handikappade fram till riskgrupperna. Vi fäster särskilt avseende vidden kontroll som måste ske i samband med blodgivning. kommertillbaka med ett nytt betänkande när det gäller den resursförstärkning som kanbehövas för att göra denna kontroll möjlig. Jag ber att få yrka avslag på reservationernafogade till betänkande 21 och bifall till utskottets hemställan. Överläggningen var härmed avslutad, (Beslutet redovisas efter debatten om socialutskottetsbetänkande 22,) 113 TREJDE VICE TALMANNEN: Kammaren övergår nu till att debattera socialutskottetsbetänkande 22 om anslag till omsorg om äldre och handikappade. Omsorgom äldre och handikappade 114INGEMAR (): Den fråga som vi nu skall diskutera, äldresoch handikappades villkor, är en stor fråga, men den borde vara ännu större ipolitisk, ekonomisk och mänsklig mening. Vår välfärdsstat har här en skuggsidasom borde uppmärksammas ännu mer. Vi står inför en utmaning, som kommer atttesta vår politiska vilja att komma de svagare i samhället till hjälp. Skälet till denna utmaning är att många handikappade integes möjlighet att leva ett eget och självständigt liv, därför att de inte hartillgång till en egen handikappanpassad bostad. Utmaningen ligger också däriatt antalet äldre i mycket hög ålder ökar starkt . Detfinns en uppenbar risk att allt fler blir beroende av institutionsvård, om inteäldrevården och äldreomsorgen förändras. Redan nu består utmaningen i att ettalltför stort antal människor måste tillbringa sina dagar på institution, trotsatt de mycket väl skulle kunna klara étt självständigt boende. har uppmärksammat dessa frågor under rubrikenDet glömda , Handikappade som inte ges rätten till eget boende och äldrepå institutioner är grupper som vi måste säga tillhör de glömda. Ofta har de ensvag ställning i den meningen att inga starka organisationer tar sig an derassak, och själva har de ofta svårt att göra sig hörda. Ungefär 140 000 människorbor på olika insfitutioner. Av dessa kan 60 000 beräknas dela rum med eneller flera andra. Det här är ett förhållande som vi måste ändra på. Även i besparingstider måste vi ha råd med reformer pådetta område. Här har vi exempel på en reform som inte behöver hållas tillbakaav besparingsskäl , Det är nämligen både mänskligt nödvändigt och ekonomisktklokt att ge människor som bor på institution möjlighet till eget självständigtboende. De beräkningar som har gjorts visar att ett eget boende somkompletteras med hemsjukvård, utbyggd social hemtjänst och annan omsorg ärbilligare än en plats på institution. Målet börvara att äldre och handikappade ges rätten till en egen bostad och attden tillsyn, omsorg, bistånd och sjukvård de behöver ges i den egna bostaden.De som för längre eller behöver finnas på långvården eller annaninstitution skall också där ges rätten till eget rum. För att detta skall kunnaförverkligas krävs en lång rad åtgärder.