prot · G80956 · 1984-12-31 00:00:00 — Det gäller att ta till vara ungdomarnas eget intresse av att hålladrogerna borta från sin fritidsmiljö. Särskilda anslag föreslås för attutveckla ett socialt synsätt inom barn- och ungdomsidrotten och för attengagera icke-föreningsansluten ungdom. Olika förslag på hur kommunerna tillsammansmed organisationerna skall kunna nå utsatta grupperoch människor har lagts fram. Drogpolitiska handlingsprogram och en bättresamverkan mellan olika myndigheter ute på det lokala planet är några inslag idetta arbete. Jag har så här översiktligt velat ge en bildav det arbete som bedrivits av . Kommissionens bredagenomgång av samhällets insatser mot narkofikamissbruket är av mycket storbetydelse när det gäller att skapa en samordnad narkotikapolitik präglad avkonsekvens, samverkan och tidiga insatser. Jag har gett den här bakgrundsbeskrivningen i syfte attsätta in de frågor som behandlas i justitieutskottets betänkande i sittsammanhang. Det finns nämligen inga enkla, raka lösningar pånarkotikaproblemen. Ur den synpunkten måste man beklaga den slagsida somdebatten haft, där man försökt ge sken av att åtgärder inom kriminalpolitikensram löser grundläggande samhällsproblem. Det är en falsk, bedragande debatt,som döljer de verkliga orsakerna till missbruket. Det är inte - och detta skall ses som en viktig markeringmot vissa skrivningar i motionerna - genom främst kriminalpolitiska ochstraffrättsliga förändringar som vi kan tränga tillbaka missbruket, utan genomsamordnade, breda åtgärder av det slag som propositionerna anger. Jag skall nu övergå till att behandla självautskottsbetänkandet och därtill fogade reservationer. Det som under senare fid filldragit sig störstuppmärksamhet på narkotikaområdet är frågan om kriminalisering av missbruket -det har också framgått av den debatt som vi hitintills har fört i kammaren. rad motioner som väckts med anledning av propositionerna reses ocksåkriminaliseringskravet. Lagstiftningen mot illegal hantering av narkotika harskärpts i olika omgångar sedan narkotikastrafflagen infördes i fördrygt . Regeringens förslag, som utskottet tillstyrker, innebäratt lagstiftningen ändras på bl. a. följande punkter: Brottsbeteckningennarkotikaförseelse ersätts av rubriceringen narkotikabrott som är ringa. Straffmaximumför sådant brott blir sex månaders fängelse. Förnormalgraden av narkotikabrott slopas möjligheten att döma till böter. Motsvarandelagändringar föreslås när det gäller smuggling av narkotika. Enligt narkotikastrafflagen ärsåledes all hantering av narkotika förbjuden. Varje innehav av narkotika ärkriminaliserat. Det gäller hur litet det än är och oavsett om det är för egeteller andras bruk. Det är mycket viktigt att göra denna markering för detförekommer så många missförstånd i narkotikadebatten. Allt innehav avnarkotika är kriminaliserat. Mot den bakgrunden är det en djupt osaklig och direktoansvarig kampanj som bedrivits i massmedia av framför allt moderatadebattörer, där man hävdar motsatsen och dessutom påstår att samhälletaccepterar narkotikamissbruk. Dessa påståenden är falska. Alltinnehav - även för eget bruk - är kriminaliserat. tagetingenting som väcker så stora reaktioner från omgivningen somnarkotikamissbruk. För ungdomar som känner sig lockade att pröva narkotikatorde det stå fullkomligt klart att samhället inte tolererar narkotikamissbruk. Men, säger då de borgerliga reservanterna - självakonsumtionen, missbruket faller ju utanför det kriminaliserade området. Dennarkotika som finns i kroppen räknas ju inte som innehav. Så föreslår man dåkriminalisering av missbruket med både böter och fängelse i straffskalan. Sättungdomarna i fängelse så får de sig en ordentlig näsbränna, säger många avkriminaliseringens förespråkare. Man tycks fullständigt ha glömt bort attstraff inte är den enda politiska metod som finns för att komma åt missbruket.Långt större betydelse torde socialpolitiken i vid mening ha för människorshandlande. En aktiv och kunnig socialtjänst är betydligt mer effektiv och enlämpligare metod än ett trubbigt straffrättsligt tvång. Om man tycker att saknar tillräckligamöjligheter att med tvång ingripa för att ge missbrukarna vård och behandling,tycker jag att man skall säga det. Man skall lägga fram sådana förslag och taen debatt om dem. Man skall inte tillgripa metoden att sätta missbrukandetonåringar inför skranket med urinprov som bevis, stämpla dem som kriminellaoch sätta dem i fängelse när det är stöd, hjälp och kanske vård och behandlingde behöver. Samhället har instrument för att entydigt markerahur allvarligt man ser på narkotikamissbruk. För att använda det populäraexemplet med den brinnande haschpipan som går runt när polisen kommer, så kanoch bör polisen vid sådana tillfällen ta med de närvarande till polisstationenoch förhöra dem om de närmare omständigheterna. Ett brott har ju begåtts, någonhar innehaft narkotika. Polisen skall också enligt lag lämna uppgifternavidare till för nödvändiga och kraftfulla åtgärder. Det finnsett bestämt avståndstagande från narkotikamissbruket. Samhället har ocksåmöjligheter att visa detta avståndstagande . Ett viktigt skäl mot kriminalisering avmissbruket är konsekvenserna för narkomanvården. Det har tidigare rått en bredsamstämmighet om att lagstiftningen och kontrollorganisationen måste utformasså, att den inte motverkar utan i stället understöder samhällets ansträngningaratt erbjuda vård åt vårdbehövande missbrukare. En kriminalisering som riktarsig mot själva missbruket skulle kunna äventyra ansträngningarna att erbjudavård och avhålla många ungdomar från att söka vård och behandling, vilket ärnågot som allvarligt skulle motverka våra satsningar mot narkotika-rnissbruket. När en människa söker vård måste den veta att det intestår en polis bakom vårdaren och väntar. Kommer en missbrukare över huvud tagetatt våga vända sig fill vårdapparaten och låta sig frivilligt kontrolleras, omhan vet att hans missbruk är kriminaliserat? Också bevisproblemen negligeras av reservanterna. Hade manbemödat sig att fråga medicinsk expertis, skulle man snart fått klart för sigden brist på säkerhet som finns i analysmetoderna vid urinprov. Någon haruttryckt sig så här: "Ett förslag vars praktiska konsekvenser är att enutsatt grupp kommer att tvingas till integritetshämmande urinprov, och meddetta som bevis ställas inför domstol och dömas till fängelse kommer att fåbetydelse för missbruksarbetet i stort. Som läget är är ingen betjänt avatt denna strykgrupp jagas allt djupare ner i underjorden. Samhället måstekunna nå denna grupp inte bara med järnnäven." Jag yrkaravslag på reservation nr 3. I reservation nr 5 återkommer de borgerliga partierna fråga som behandlade , nämligen frågan om destraffbara gärningsformerna. beslöt 1983 att väsentligt utvidga detstraffbara området. En rad nya gärningsformer tillkom. Även oaktsammaförfaranden kriminaliserades. tillkom också de osjälvständigagärningsformerna, exempelvis försök, förberedelse och medverkan. De förslag som lämnas i reservation nr 5 om en ytterligarevidgning av det straffbara området genom att man tar bort begränsningen attförvärvet skall ha skett i överlåtelsesyfte, att framställningen skall varaavsedd för missbruk, att förfarandet skall vara ägnat att främjanarkotikahandel etc, skulle, särskilt i beaktande av att de osjälvständigagärningsformerna - försök, förberedelse m. m. - blir tillämpliga, skapa en storoklarhet om vilket det straffbelagda området är. Förslaget är ogenomtänkt, både när det gäller rättsteknikoch rättssäkerhet. Det skulle medföra en betydande dubbelkriminalisering.Innehavsbrottet, som är det centrala i lagstiftningen, skulle egentligenförlora sin betydelse. Man skulle i stället kunna straffa för förvärv ellerosjälvständiga gärningsformer därav. Det blir helt oklart vad man skall dömaför i olika situationer och var gränserna går. Skall exempelvis narkomanen somhämtar pengar på straffas för förberedelse fill förvärv medeventuellt uppsåt? Det kan bli en konsekvens av det borgeriiga förslaget närdet gäller utvidgning av gärningsformerna. Visserligen är det möjligt att tänka sig situationer som , med propositionens lagtextförslag, faller utanför det straffbelagdaområdet. Men det är svårt att föreställa sig vilka straffvärda sådanasituationer som skulle falla utanför. De borgeriiga partierna ger inga exempelpå det. Det borgeriiga förslaget i reservation nr 5 har knappastnågot med praktisk narkotikapolitik att göra. Jag yrkar därför avslag påreservation nr 5. I reservationerna nr 6 och 7 vänder sig de moderata ochfolkpartistiska ledamöterna i utskottet mot förslaget till utvidgademöjligheter till tullundersökning. I propositionen föreslås att tullen skallha möjligheter att utföra rutinkontroller av handresgods, såsom resväskor,portföljer, handväskor och liknande, som resande för med sig vid inresa tilleller utresa från . De moderata och folkpartistiska ledamöterna vill intetillåta sådana undersökningar av handväskor och menar att undersökningar iövrigt bara skall få omfatta sficksprovsvis utförda kontroller av enstakaresande. Reservanternas motiv är skyddet av den personliga integriteten. Man kan i all stillsamhet göra reflexionen: att tvingavarje misstänkt missbrukare till urinprov, vars bevisvärde är osäkert, ärtydligen inte integritetskränkande, men att skapa en effekfiv tullkontrollskall förhindras medhänvisning till integritetsskäl, även om det leder till en betydande införselav narkotika i landet. Jag yrkaravslag på reservationerna 6 och 7. Det gick sex borgerliga regeringsår utan tog det samordnade övergripande grepp på narkotikapolitiken som togs i ochmed . Vi har att ta ställning till ett omfattandeåtgärdsprogram mot narkotikamissbruket. Det är ett program som entydigtmarkerar samhällets avståndstagande mot och beslutsamhet att bekämpamissbruket. Målet är ett narkotikafritt samhälle. Det är en proposition sompräglas av en restriktiv narkotikapolitik. har hårdare lagar och en hårdaretillämpning än praktiskt taget alla andra västländer. Som grund för arbetet att nå målet måste solidariteten medden enskilda människan ligga. Det går att stoppa ett missbruk och attrehabilitera även den svåraste missbrukaren. Det går också att driva tillbakanarkofikan. Ingenting är hopplöst och ingen är ett hopplöst fall. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till hemställan iutskottets betänkande och avslag på de borgerliga reservationerna. Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 26BJÖRN KÖRLOF (m) replik; gick igenom allareservafionerna. Jag skall bara bemöta honom när det gäller kriminaliseringenav missbruket. Andra moderater kommer att kommentera de andra reservationerna. gjorde sig skyldig fill sammadebattekniska fint som i och tidigaregjorde. Man förvränger meningsmotståndarens uppfattning och slår sedan på denförvrängda bilden. Sätt ungdomarna i fängelse så att de får sig en näsbränna,citerade . Finns det någon ansvarig från den borgerliga sidanhär i kammaren som har sagt detta? Kan det beläggas att någon av oss haruttryckt sig på det viset? Har vi sagt det offentligt i debatten? Dethandlar inte om detta. Jag förstår inte varför socialdemokraterna vidhåller attallt går ut på att vi borgerliga skulle vilja kasta dessa ungdomar i fängelse.Det är sant att fängelse ingår i straffskalan, men jag kan inte se att dettaskulle ske annat än i mycket få undantagsfall. I flertalet fall kommer detnaturligtvis att handla om böter och villkorlig dom, i förening med någonvårdåtgärd. Det intressanta som var inne på - vilketjag tycker är ett erkännande - är att det är sant att om man slår ned i enknarkarkvart kan man ta med sig alla ungdomar som finns där, men man kan barafälla den som har pipan eller narkotikan i sin hand för innehav av narkotika.De andra vet om detta. Regelmässigt har ingen pipan i sin hand. Det är dettasom är så svårt för polisen, att man inte kan få tag i den som ärgärningsmannen, eftersom pipan ofta släpps och ingen vet vem som var pipansinnehavare. Detär denna situation som vi vill komma åt genom att kriminalisera missbruket.Alla dessa ungdomar kan då följa med till polisen, precis som , men de kan också underkastas blodprovstagning och urinprovstagning. Kanman då konstatera att det är som narkotikan är intagen, kandet finnas förutsättningar för att fälla någon för detta brott. Bevissvårigheterstår vi emellertid alltid inför. Det gäller vid rattonykterhet, sexualbrottoch vid mängder av andra brott. Som vanligt, vilket bara är att konstatera,gäller i svensk rätt att om man inte kan bevisa någons skuld skall vederbörandefrias. Detta gäller även i detta fall. Bevisningen måste vara klar ochövertygande om den skall kunna leda till en fällande dom. Bevissvårighetertycker jag dock inte är en argumentering mot att man just i detta sammanhangskall kriminalisera. Det viktigaste argumentet för kriminalisering är ochförblir att denna fortfarande innebär ett stöd i kampen mot narkotikan just påbasplanet, bland de ungdomar som löper risk att dras in i denna hantering.Detta är det viktiga med kriminaliseringen, eftersom samhällets norm därmedetableras. 27 ()replik: Jag har tidigare argumenterat för de fem första reservationerna tillvilka jag yrkar bifall. Jag tänker inte ta mer tid i anspråk för dem nu.Däremot måste jag säga att historieskrivning lämnar mycketövrigt att önska. Detär ju faktiskt på det sättet, , att vid regeringsskiftet 1976och därefter sattes en intensiv kampanj i gång mot droger i det här landet.Detta är ett faktum som icke går att förklara bort på något sätt. När Lars-ErikLövdén berättar om narkofikakommissionens åtgärder och diskussioner av olikaslag, är det en reflex av det som hände under de sex icke-socialistiska åren -i varje fall under fem av dem. Det var först då som arbetet satte i gång. Detvar en samordnad politik när det gäller droger som innefattade information ochopinionsbildning, en bred insats i alla ungdomsgrupper och beträffandeföräldrar och lärare. Det var insatser i fråga om utbildning och narkotikaforskning.Det gällde strafflagstiftningen beträffande narkotikabrott. Det rördemissbruksvården, en utbyggnad av LVM, behandlingshem av olika slag. Polis ochtullmyndigheter fick ökade resurser. Det inrättades narkotikarotlar hospolisen. Det blev en utökning av antalet åklagare. Påalla områden gjorde vi insatser, ungefär i linje med vad narkotikakommissionenhar föreslagit. Jagär glad att arbetet fortsätter, men jag beklagar att kommissionen höll på ihela , innan man fortsatte detta arbete. Vi har förlorat tempo på detta. Jagtycker att vi i den här debatten också kan vara generösa mot varandra och inteförsöka bortförklara vad andra har uträttat. Det är förvisso så, att vi när detgäller drogproblematiken verkligen behöver dra åt samma håll i stället för attförnedra varandra. 4 protokoll 1984/85:56-57 Till slut beträffande kriminalisering av bruket: Det äringen bedragande debatt som har ägt rum. Detta är faktiskt en del av en helhet.De förebyggande insatserna, tillsammans med allt det andra som jag har nämnt,måste till för att det skall bli en riktig helhet. Här har jag nu glömt de internationella insatserna - dearbetade jag också med som socialminister. Det är inte mycket nytt som kommitfram genom arbete - det är en fortsättning efterriktlinjer som redan hade dragits upp. 28 HANS i (fp) replik: Jag tycker kanske det är något tragiskt attLars-Erik fortsätter att debattera på samma sätt som vice statsministernstartade med att göra , dvs. Därför skall jag ställa endirekt fråga till där svaret måste bli antingen ja eller nej. Vi har en lagstiftning som säger att det är straffbart attinneha, framställa, förvärva, förpacka, överlåta och transportera narkotika -däremot är själva missbruket inte straffbelagt. Är detta sant eller inte? Ärdet sant, då kan vi fortsätta att diskutera med den utgångspunkten. Det är judetta dagens debatt handlar om - ingenting annat. Men man försöker hela tidenmisstänkliggöra människor med annat synsätt och förvränga fakta. Det tycker jagår upprörande. säger att det är svårt att ta urinprov påmisstänkta narkomaner - de kan inte finna sig i det. Men vi oförvitligamedborgare får finna oss i att blåsa i ballonger när polisen stannar oss påvägarna. Vi får finna oss i blodprov när vi är misstänkta för rattfylleri. Ochdet gör vi gärna, därför att vi inte vill ha rattfyllerister på vägarna. Dåmåste väl också de människor som blir utsatta för urinprov kunna säga att degärna går med på det, eftersom vi inte vill ha fler narkomaner i vårt samhälle. Till slut måste jag varna för denstora optimismen när man säger att narkomanin är på nedgång, att det finnsundersökningar gjorda som visar på det. Jag behöver bara hänvisa till gårdagensnummer av , där man skriver om att narkotikamissbruket bland devärnpliktiga ökar. 29LARS-ERIK () replik: Jag sade, i , att detfinns skäl till en viss behärskad optimism, men inte någon överdriven optimism,om att de åtgärder som vi har vidtagit och kommer att vidta på narkotikaområdetger effekt när det gäller narkotikamissbrukets utveckling. Det finns en radbelägg för detta, t. ex. undersökningar av missbruket i årskurs 9 ochvärnpliktsundersökningar. Det är alltså en behärskad optimism - man skall integöra det för enkelt för sig. Vi kan naturligtvis tvista, , om vem som harvarit bäst när det gäller åtgärder på narkotikaområdet. Jag medger att dethände en rad saker under de borgerliga regeringsåren, men när visocialdemokrater tog över regeringsmakten konstaterade vi snabbt att detbehövdes en bred genomgång av samhällets åtgärder på narkotikaområdet. genomgånghar vi fått genom olika förslag i de elva promemoriorsom har arbetats fram. Jag måste återkomma till kriminaliseringskravet och ta uppsamma fråga som gjorde. Det är litet märkligt att ni i deborgerliga partierna nu koncentrerar och fixerar hela debatten tillkriminaliseringen, när ni satt i regeringsställning och inte ladefram något förslag om kriminalisering av missbruket. uttaladeni i justitieutskottet: "Det saknas anledning att kriminalisera självanyftjandet av narkotika." Det är därför ganska märkligt att ni görfrågan om kriminalisering av missbruket till en huvudfråga. Jag har läst reservationen och de moderata motionernaganska noga, . Om man tolkar motionerna så som jag tror att manskall tolka dem, innebär de att någon skall kunna dömas och sättas i fängelsemed ett urinprov som bevis. Ni föreslår ju att fängelse skall ingå istraffskalan vid kriminaliseringen av missbruket. Jag måste be attge ett exempel på en situation när någon skall dömas till fängelse för självamissbruket. I en situation där vi kan konstateraframgångar för det vård-och behandlingsarbete som bedrivs, är det märkligt reser kravet på kriminalisering av missbruket. Hur går det med dem somsöker frivillig vård i ett sådant läge? Hur går det med de urinprovstagningarsom används som ett led i ett vårdprogram om vi kriminaliserar missbruket? De borgerligapartierna skall ge svar på dessa frågor innan de reser sådana här krav. 30BJÖRN KÖRLOF (m) replik: driver debatten omkriminalisering alldeles för långt. Vad som krävs i den borgerligareservationen, som är grundad på motioner, är att regeringen skallåterkomma till med ett förslag fill hur en sådan lagstiftning skallse ut. Frågan om hur gärningsbeskrivningen i detalj skall vara kan inte jageller någon annan svara på . Den exakta gränsdragningen måste naturligtvisjuridisk expertis reda ut, men att det går att dra en sådan gräns är heltklart. Bevissvårigheter står vi alltid inför - om det skall varablodprov eller urinprov eller en kombination, vilken grad av säkerhet ibevisningen osv. som skall krävas. Detta är också frågor som ytterst måsteavgöras av domstolarna. Anser de att bevisningen är för svag, att det inte gåratt grunda en indiciekedja eller klar sannolikhet på eventuella bevis, skallvederbörande naturligtvis frias. Detta är helt uppenbart. Vi har föreslagit att fängelse skall ingå i straffskalan.Jag kan möjligen tänka mig att man vid upprepade fall av missbruk - seriebrott -i ett sent skede kan tvingas ta tiU ett lätt fängelsestraff, men naturligtvisinte vid normalbrott. Det kommer i flertalet fall att handla om böter,villkorlig dom m. m. Jag anser dock att fängelse måste vara med i straffskalan. Socialdemokraterna talar om kriminaliseringen och driverdebatten alldeles för långt och alldeles för mycket i detalj. Det blir enjuridisk-teknisk debatt som är svår att föra. Det är emellertid helt klart attdet måste gå att dra en gränssom innebär att man kan fälla någon för ett bruk. Hur stark bevisningen skallvara osv. är inte någonting som vi behöver diskutera . Det är precis sammasak som med all annan bevisning i straffsammanhang, dvs. att det måsteöverlåtas åt domstolarna. 31 () replik: Jag vill återvända till det som Lars-ErikLövdén sade i sitt anförande, att de stora insatserna har lett till framstegnär det gäller vård och behandling. Det tycker jag är mycket bra att kunnakonstatera. Det måste vara en följd av de insatser som gjordes under de sexåren , för snabbare än så får man inte resultat av sina insatser. Detär i och för sig ett kvitto på att menar att det var enprogressiv och framåtsyftande drogpolifik som fördes . Det ärbra att det har blivit konstaterat. Därutöver kan man se att den djuplodande - eller hurLars-Erik nu uttryckte sig - undersökning som kommissionen företog efter1982 har lett till åtgärder som i stort sett är av samma art som de somtidigare föreslogs. Jag tycker att det är bra med kontinuitet och utveckling idrogpolitiken. Låt oss enas om att det är viktigt att vi drar åt samma håll.Jag tycker också att vi i politiska sammanhang och i en debatt som denna skallha råd att vara generösa mot varandra och erkänna att det faktiskt inte bara årdet egna partiet som kan komma med bra idéer, utan man kan faktiskt hjälpas åti viktiga frågor. Det skulle vara ganska roligt att få höra från Lars-ErikLövdén att det hände saker och ting . Jag kan berätta att närjag slutade som socialminister fick jag brev från troende socialdemokrater somtackade för det som hade hänt . Jag var glad att få höra detfrån politiska motståndare. Det kunde kanske också sägas i den här kammarennågon gång. 32 HANS i (fp) replik: Detta är förmodligen mitt sista inlägg idagens debatt, en debatt som kanske inte har skapat någon som helst klarhetbland de människor som har lyssnat. Men jag vill betona det som fram, nämligen den värdegemenskap som finns mellan alla partier. Vi villstoppa narkotikan, vi vill befria människor från narkotikans elände. Jag vill till allra sist erinra omdet slutmål som vi en gång för alla har fastställt i . Narkotikabruketkan aldrig accepteras som en del av vår kultur. Målet måste vara ettnarkotikafritt samhälle. 33LARS-ERIK LOVDEN (s) replik: Jag vänder mig först till . Jagsade i min föregående replik att det visst hände en hel del saker under denborgerliga regeringsfiden, många saker som var bra. Men vi konstaterade vidregimskiftet att det behövdes en samlad genomgång av samhällets åtgärder motnarkofikamissbruket, och det är det som har stått för.Därför har vi också fått ett åtgärdsprogram som markerar en kraftfull Vi kan , som även var inne på, konstatera att vi harhaft betydande framgångar när det gäller vård- och behandlingsarbetet. Det ärett vård- och behandlingsarbete som till stora delar sker' i frivillig regi.Jag måste reagera mot skrivningen i den borgerliga reservafionen, för mångaungdomar söker sig fakfiskt frivilligt till samhällets vård- ochbehandlingsinrättningar. Man söker sig till öppenvårds- och rådgivningsklinikerna.Det är alltså inte sant, som man säger i den borgerliga reservafionen, attungdomarna inte gör det. Att i ett läge där vi har framgångar för det vård- ochbehandlingsarbete vi bedriver kräva en kriminalisering av missbruket ochmed urinprov som bevis sätta missbrukare i fängelse för att de just ärmissbrukare och ingenting annat tycker jag är ganska beklämmande. Detta är mitt sista inlägg i den här debatten. Jag vill som avslutninggöra några markeringar.