prot · G80925 · 1984-12-31 00:00:00 — Som ett led isträvandena fill en mer marknadsinriktad kreditpolitik avskaffades under 1983likviditetskraven för bankerna. Därmed kunde bankerna börja avyttra sinainnehav av prioriterade obligafioner. Bl, a. för att motverka attförsäkringsbolagen uppfyllde sina placeringsåtaganden genom att köpaobligationer på andrahandsmarknaden anpassade riksban- 12Riksdagens protokoll 1984/85:23-25 Om regeringens åtgärder för att minska budgetunderskottet ken iseptember tillämpningen av placeringsplikten så att obligationerna skulle förvärvasdirekt av emittent. Den kreditpolitiska lagstiftningens syfte att säkerställastatens, bostadssektorns och jordbrukets långfristiga finansiering skulleannars inte ha kunnat uppnås utan en betydande press uppåt på räntenivån.Placeringsplikten har av liknande skäl också utvidgats att även omfattaAP-fonden. Jag vill här poängtera att dessa förändringar - i motsatstill vad påstår - inte innebär någon skärpning av de krav påförsäkringsbolagen och AP-fonden som redan tillämpats under en följd av år. Genom övergången från netto- till bruttokrav befriades deberörda instituten från skyldigheten att hålla stora innehav av prioriteradeobligationer. Möjligheter har därför öppnats för en livakfig andrahandsmarknadför obligafioner, och förutsättningar finns nu att vi kan få en kapitalmarknadmed samma vitalitet som penningmarknåden uppnått. anser att det faktum att räntan påprioriterade obligationer normalt understiger den som gäller för andraobligationer är ett uttryck för en "smygbeskattning" avförsäkringsbolagen. Detta är dock en orimlig tolkning. Skillnaden i avkastning mellan prioriterade och andraobligationer gäller för det första mellan långa och korta obligationer. Hurstora dessa skillnader är vid olika tillfällen beror bl. a. påränteförväntningarna. Det är således naturligt med en viss skillnad ommarknaden förväntar sig fallande inflationstakt och ränteläge. Det är därförinte möjligt att utifrån räntedifferensen mellan prioriterade långaobligationer och mer kortfristiga statspapper dra slutsatsen att det sker enräntediskriminering. För det andra kan det uppstå skillnader i avkastningmellan prioriterade obligationer på primärmarknaden och motsvarandeobligationer på andrahandsmarknaden eller på industriobligationer. Men inteheller detta kan tas till intäkt för någonräntediskriminering. Den räntesättning som sker på andrahandsmarknaden förlånga obligationer ger nämligen inte någon god bild av vad en jämviktsräntaskulle bli vid en väl fungerande lång obligationsmarknad kapabel att absorberade volymer det här är fråga om. Slutligen vill jag kort kommentera omsorg om pensionärerna. Den avkastning som utgår på prioriteradeobligationer är mycket god. Med hänsyn till den nedgång i inflationstakten somhar skett och som kan förväntas fortsätta kommer den realaavkastningen på dagens prioriterade placeringar att visa sig bli mycket gynnsamför försäkringssystemens finanser. Jag vill därför slå fast att någon risk föratt den nu rådande avkastningen på försäkringsbolagens och AP-fondensplaceringar skulle utgöra ett hot mot våra pensionsåtaganden inte föreligger.Däremot lider vi fortfarande av effekterna av den långa medhög inflation och negativ förräntning av AP-fonden. 14LARS (): Jag tackar finansministern för hans svar.Tyvärr gällde det inte mina frågor i den förra debatten. nästaämne, men jag skall gärna låta honom utnyttja möjligheten att nu efter denbetänketid som mitt anförande kan ge återkomma med besked på de viktiga punktersom jag ville ha finansministerns uttalande om. Tyvärr vittnar inte finansministerns svar på mininterpellation om större intresse eller ens förståelse för de allvarligaproblem som jag där aktualiserat. När var ekonomiminister tog haninifiativ fill att avreglera kreditpolitiken genom att tillsätta denkreditpolitiska utredningen. Dess förslag till en liberalisering avkreditmarknaden blev dock inte klart förrän efter socialdemokraternas återkomsti regeringsställning. Trots påminnelse från borgerligt håll i har dennya regeringen inte framlagt förslag med anledning av den kreditpolitiskautredningens betänkande. Det stora budgetunderskottet och den växande statsskuldenhar ändock i praktiken framtvingat en liberalisering av kreditmarknaden. Enallt större del av statsupplåningen sker nu på marknadsmässiga villkor. Nyalåneinstrument har introducerats i form av statsskuldväxlar ochriksobligationer. De emitteras alltså fill marknadsränta. sedanavskaffades likviditetskraven på bankerna, vilket befriade dem från tvångetatt placera i prioriterade obligafioner till räntor under marknadsnivån. Denna utveckling mot en ökad marknadsanpassning avkreditmarknaden drabbades emellerfid av ett kraftigt bakslag i somras.Riksbanken såg sig då föranlåten av den internationella ränteutvecklingen ochett svenskt valutautflöde att höja diskontot med en procentenhet ochstraffräntan . genomfördes vad som har kommitatt kallas den nya räntekuppen. Trots den sfigande räntenivån internationelltoch inom landet emitterades ett prioriterat statslån till , vilket redannågra månader tidigare hade visat sig vara alltför lågt för att dra till sigplacerare. I samband med räntekuppen utvidgades och skärptesplaceringsplikten i fråga om prioriterade obligationer för försäkringsbolag.Den skulle nu omfatta även AP-fonden och den skulle tillämpas så, attplacerarna var tvungna att göra sina förvärv direkt hos emittenten och med jämnfördelning över året. Dessa nya intenfioner har lett till flerföreskrifter och regeländringar, vilka alla framkallat skarpa reaktioner frånförsäkringsbolagen och inte minst från de institut som ansvarar för svenskafolkets trygghet på ålderdomen, t. ex. AP-fonden och SPP. Det mest uppseendeväckande med detta återfall iregleringstänkande är att det så uppenbart rör sig om ett försök att minskastatens snabbt växande räntekostnader för statsupplåningen. Det förefaller somom finansministern fillät riksbankschefen att vidta de nödvändigaräntehöjningarna endast på det villkoret att den tvångsmässiga nyupplåningenför statens räkning skedde till oförändrad ränta. En förklaring kan möjligenvara att vi moderater , som jag nämnde i den förradebatten, hade anfört i finansutskottet att statens lånekostnader under detkommande budgetåret inte skulle stanna vid beräknade 60 miljarder utan måstebli minst 65 miljarder - en bedömning vars rikfighet alltsåsedermera har bekräftat. På alltfler områden visar finansministern tecken på att handla i despera- Om regeringens åtgärder för att minska budgetunderskottet Om regeringens åtgärder för att minska budgetunderskottet tion närverkligheten vägrar att rätta sig efter de mål som han har ställt upp. Det måvara för inflationen eller, som sagt, 60 miljarder för statsskuldräntorna. Medger att det var han som låg bakom denräntekupp som bröt den av inledda avregleringen avkreditmarknaden och som riksbanksledningen fått utstå så mycken kritik för? invänder finansministern att placeringsplikten inteskiljer sig från vad som tillämpats för försäkringsbolagen och AP-fonden underen följd av år. Men det finns åtminstone en grundläggande skillnad. Tidigareanvändes placeringsplikten för att bereda staten, framför alltbostadsbyggandet, utrymme på kreditmarknaden inom ramen för en generelltnedreglerad räntenivå. sker en stor del av statens upplåning på rentmarknadsmässiga villkor. Dessutom är skillnaden i räntenivå på denna tudelademarknad större . Medan den prioriterade räntan tidigare legat högst0,under marknadsräntan blev differensen genom räntekuppen ca tre procentenheteri förhållande till statens riksobligationer. Det är denna stora ränteskillnad som särskilt de brettsammansatta fondstyrelserna i AP-fonden har vänt sig emot. ,professor i offentlig rätt, har t. o. m. hävdat att den nya utformning somplaceringsplikten getts inte kan anses vila på laglig grund och attgrundlagens föreskrifter om egendomsskydd har trätts för när. Det är begripligt om de institut som utsetts förplaceringsplikten frågar sig varför just de och inte t. ex. icke-finansiellaföretag skall behöva betala en extraskatt på sin finansförvaltning.Borttagandet av kravet att de skall behålla sina inköpta statsobligationer görbara orättvisan ännu tydligare. De får rollen av förmedlingsinstitut. Vid enomedelbar försäljning av de nyinköpta obligationerna kan de således konstateraatt de ålagts en kapitalförlust som motsvaras av en vinst hos staten, utan attandra företag behöver drabbas av någon liknande avbränning. Försäkringsinstituten har också alla skäl att protesteramot de täta förändringar av regelsystemet som har skett . Ettgrundläggande krav när staten ingriper på en marknad är att reglerna är någotså när fasta och att förändringar aviseras - inte, som är fallet,mitt under ett kalenderår, med delvis retroaktiv verkan. Den framlagda propositionen innehåller ytterligareförslag till förändringar i förhållande till vad föreslagit. Detbestyrker den gamla tesen att en reglering alltid föder en ny reglering. Tillråga på allt lurar finansministern sig själv när han försöker reglera bort endel av räntekostnaderna för statsskulden. Den lägre avkastning för AP-fondensom bUr följden måste uppvägas med höjda ATP-avgifter, något som drabbar bådearbetsgivare och löntagare och minskar basen för statens övriga inkomster. För försäkringsbolagens del blir effekten att återbäringentill deras sparare minskar. Det kan inte annat än verka avhållande på detfrivilliga sparandet i landet, vilket naturligtvis är synnerligen beklagligt iett läge då hushållssparandet i landet redan är negativt. Att dettaär ett problem som inte berör bara några finansfurstar och försäkringsdirektörerframgår av en skrivelse från , , tillriksbanken. Där noterar styrelsen med största oro "att fillämpningen avreglerna om placeringsplikt numera i prakfiken innebär en beskattning, dockinte beslutad i , av det långsiktiga försäkringssparandet i SPP,Beskattningen drabbar den pensionering som industrins tjänstemän ocharbetsgivare träffat avtal om." Styrelsen fortsätter: "Tvånget attenligt utfärdade tillämpningsföreskrifter placerapensionssparande i statsobligationer till subventionerad ränta för att därigenomminska det statliga budgetunderskottet kommer att medföra en avtrappning avfondbildningen i SPP som kan få allvarliga konsekvenser förvärdesäkring av pensionerna." som jag misstänker av finansministerninspirerade elefantinhopp har redan verkat störande på statensupplåning. Täckningen på det obligationslån på som då lades ut har ännu,mer än , inte kunnat avslutas. Det betyder att statens upplåningpå den inhemska marknaden under har fått täckaskortfristigt. Även om man nu med utnyttjande av tvångsmedel kommer att kunnaplacera ut kanske 25 miljarder , måste denna anhopning i tidenunder komma att utgöra ett problem. Mot slutet av finansministerns svar skymtar som ett motivatt realräntan numera är god även på prioriterade placeringar. Detta resonemangvittnar om en minst sagt bristande respekt för ingångna avtal. Det var aldrigtal om att bevilja försäkringsbolagen och bakom dem försäkringsspararna ochpensionärerna några favörer realräntan var negafiv - då måste manockså godta att pendeln kan svänga åt andra hållet. Finansministerns hänvisning till den höga realräntanväcker också frågan varför man inte accepterade försäkringsbolagens erbjudandeför om ett stort statslån till real avkastning. Om målenpå 4 resp. verkligen hade motsvarats av realism, hade man ju kommit ned ien faktisk kostnad för staten motsvarande för denna upplåning, i ställetför nuvarande tvåsiffriga tal. Vi vet av erfarenhet att ränteläget utvecklas med visseftersläpning jämfört med inflationen. med stigandeinflationstakt blir realräntan ofta negativ, men när prisstegringarna sedanavtar, dröjer sig räntan kvar på sin höga nivå. Det är en utveckling som fleraav de västliga industriländer vilka till skillnad mot oss markant har lyckatsnedbringa sin inflationstakt har råkat ut för. Enligt min mening finns det starka skäl för att i densituation som vi nu befinner oss i ompröva formerna för statens upplåning ochdra den ofrånkomliga slutsatsen att denna måste tillåtas ske på marknadsmässigavillkor. Detta är en uppfattning som flera insiktsfulla bedömarehyser. Mest anmärkningsvärt är väl att så är fallet beträffande de två personersom närmast har ansvaret för penningpolitiken och statsskuldpolitiken i landet. Riksgäldsdirektör anmälde vidriksgäldsfullmäktiges, behandling av det aktuella ärendet avvikande meningmot fullmäktiges Om regeringens åtgärder för att minska budgetunderskottet Om regeringens åtgärder för att minska budgetunderskottet tillstyrkanav den ändrade placeringsplikten och anförde därvid; De förändringar i statens upplåningspolitik och denavreglering av kreditmarknaden som skett medför emellertidenligt fullmäktiges mening att systemet med prioriterade obligationer svårligenkan vidmakthållas på hittillsvarande sätt. ger utobligationer med lång löptid till marknadsmässig ränta. Det blir dock på siktalltmer problematiskt att behålla ytterligare en form av obligationer medadministrativt fastställd ränta, speciellt om denna skall påtagligt understigamarknadsräntan, åtminstone . Detta måste avsevärt kompliceramarknadens funktionssätt. Även riksbankschefen , som naturligtvis i övrigt harfått försvara det inträffade, lät i en tidningsartikel sin principiellauppfattning skymta fram: Kritik kan förvisso riktas mot ett system medplaceringsplikt, och jag har tidigare gjort det. Denenligt min mening starkaste invändningen mot placeringsplikten är att den ilägen då den prioriterade räntan undersfiger marknadsräntan döljer de verkligakostnaderna för statens budgetunderskott, bostadsbyggandet och jordbruketsfinansiering. Snedvridningar av känt slag uppkommer. Till detta kan endast fogas att vi moderateri en partimotion vid årets början har framfört ett krav på att ytterligareemissioner av statsobligationer till konsflat låg ränta ej borde genomföras. Finansministern avvisar i sitt svar min beskrivning avplaceringspliktens verkningar som en smygbeskattning av försäkringssparare ochpensionärer. Långt ifrån att vara orimlig är emellertid, mot denna angivnabakgrund, denna tolkning den enda som är förankrad i verkligheten. Dennahantering har visserligen pågått länge, men det är inget försvar. Kontrastenmot statens marknadsmässiga upplåning och framför allt den avsevärt förstoraderänteskillnaden gentemot den allmänna räntenivån får orättvisan att framståtydligare . Minaföljdfrågor fill finansministern blir dessa; När tänker finansministern sluta att skjuta överkostnaderna för misskötseln av statens finanser på andra, i detta fallmänniskor som försöker göra rätt för sig genorn att spara för sin ålderdom?Eller överväger finansministern att gå andra vägen öch t. ex. anlita den metodsom framskymtade i riksbankschefens förut citerade artikel, att konfiskerarealräntor över en viss nivå? har i sina olika inlägg underdenna debatt frossat i beskrivningar av mitt sinnesfillstånd - jag handlar idesperation, jag störtar ut i panik osv. Låt mig försäkra attmitt sinnestillstånd är i utomordentlig jämvikt. Det kommer ännu mera i jämviktnär jag hör hur eländigt utrustad är med argument för den kampanjhan nu har startat. Han drar sig inte ens för att från talarstolen komma meduppenbara osanningar i syfte att styrka en ganska dålig sak. Jag begriper inteförsäkringsbolagens kampanj på denna punkt, och jag begriper ännu mindre varför enledamot av måste dra i för dessa intressen. Först och främst hävdar , för att kunna skapadetta intryck av utsvältning av de stackars försäkringsspararna, att skillnadenmellan marknadsräntan och räntan på prioriterade obligationer skulle vara 3 %.Jag vet inte om detta beror på okunnighet eller om det är ett försök att medvetetljuga. borde veta, med den utsiktspunkt han har i riksgäldsfullmäktige,att denna differens på mellan marknadsräntan och den prioriterade räntanexisterade . Sedan har marknadsräntan oavbrutetfallit, så är gapet rnellan räntan på de prioriterade obligafionerna ochmarknadsräntan . Det är en så väsentlig skillnad att jag måste be LarsTobisson förklara hur han kan stå här och säga att den är . Om det är så haninstrueras att tala bör han tala allvar med dem som ger honom detta uppdrag. Den nödvändiga effekten av den här regleringen, sägerTobisson, är att återbäringen till försäkringsspararna minskar. Han försökerbeskriva de stackars försäkringsbolagen och deras sparare som snart färdiga attkläs i säck och aska. Men därvidlag har samordningen mellan den Tobissonskakampanjen och försäkringsbolagens marknadsföring slagit slint. Jag har här ettnummer av en tidskrift som heter . Det är från innevarande månad,alltså mycket färskt. Tidskriften utges av försäkringsbolaget . Därfinns en arfikel på s. 30 med rubriken som slår rekord. "ger de två stora försäkringsbolagen,och , återbäringsräntor på försäkringssparandet på ca 16procent. Det är historiska siffror: Aldrig har den ränta livförsäkringstagarefått på sitt sparande varit bättre." Jag undrar: Hur kan stå här och säga attåterbäringen nu minskar för försäkringstagarna? Det gesockså en förklaring i den här artikeln. Man skriver så här: "Varförhar det då gått så bra för bolagen? Framför allt beror det på en lyckosam och skickligkapitalförvaltning. God hjälp har man haft av situationen på den s k penning-och kapitalmarknaden, där bl a bankers, AP-fonders och försäkringsbolags pengarplaceras i olika värdepapper. Räntenivån här har varit hög- på t.ex. statens korta lånebevis, sk statsskuldväxlar." Men manlägger till följande: "har dessutom den rättovanliga situationen inträtt att 'obligafionsräntan' varit hög somdet varit lönsamt att ha aktier." , som har skrivit den här texten, slår heltsönder den kampanj som försäkringsbolagen har fört . Det är en utomordentligt god avkastning påsparande i , både beroende på ett högt ränteläge och en fallandeprisstegringstakt. Att vi för att klara penningpolitiken behåller den endalilla rest av regleringar som vi anser nödvändig för att få penningpolitikenatt fungera tycker jag inte skall behöva tas till intäkt för någonting annat änatt sparandet i nu belönas väl . Om regeringens åtgärder för att minska budgetunderskottet Om regeringens åtgärder för att minska budgetunderskottet 16LARS (); Finansministern sade att han var vid godsinnesjämvikt. Sedan satte han i gång att anklaga mig för att ha startat enkampanj. Jag förstår inte hur han kan uttrycka sig på det viset. Det framgårockså av vad han själv sade att det i detta avseende har framförts kritik sedanlänge utanför . De som står bakom den kritiken är AP-fonden, därFeldts egen partikamrat är chef. Det är också SPP, med dessbreda sammansättning av styrelsen, där företrädare för alla de fackligaorganisationerna ingår. säger att han tycker att de som hargett mig uppdraget att ta upp den här frågan har begått ett misstag. Jag kanförsäkra att jag har ingenting ihop med vare sig AP-fonden,SPP eller något försäkringsbolag. Detta är en interpellafion som jag harframställt med anledning av de ekonomisk-polifiska konsekvenserna. Att denuppfattning som jag givit uttryck åt är någonting som inte är påkommetframgår om inte annat av vad jag påpekade i min inledning, nämligen att vimoderater krävde att systemet med prioriterade obligationertill konstlad låg ränta inte skulle fortsätta. Det var långt innan den aktuellastriden tog fart. Sedan sade att jag for med osanning närjag hävdade att skillnaden i ränta var . Noga räknat var skillnaden vid dettillfälle då beslutet togs - det måste vara detta som är vägledande och intevad som kan ha hänt därefter - jämfört med riksobligationer, som också är en avstaten tillhandahållen säker obligafion, . Att det sedan harvarit en utveckling som minskar det här gapet är en helt annan sak. Emissionenbeslöts , och då var skillnaden så stor. Det visar vilkaintentioner man har på detta område. Med en avsiktligt låg ränta smygbe-skattarman pensionärer och försäkringstagare. försvarar sig med att återbäringen ärhög. Det är alldeles självklart att den är hög i dagens situation. Det hindrarinte att de åtgärder som har drivits igenom minskar storleken på återbäringenoch rubbar förutsättningarna för de försäkringsavtal som föreligger. Man frågarsig, mot bakgrund av bekymmer för att försäkringssparare ochpensionärer äntligen får en positiv avkastning på sina medel, varför han inteåtminstone antog den offert som försäkringsbolagen vände sig till statsmakternamed och där de erbjöd att realräntan skulle begränsas till . Jag tyckeratt det hade varit ett utmärkt sätt att se till att räntenivån följde medinflationstakten nedåt - om det nu blir så att finansministern lyckas begränsaprisstegringarna. I sitt första inlägg efterinterpellationssvaret ironiserade finansministern över "omsorg om pensionärerna". Jag vill därför nämna att detta inteär första gången som jag här i kammaren kritiserar socialdemokraterna för attförsöka smyga igenom försämringar för denna grupp. Jag har i gott minne enfrågedebatt med socialminister , där han förgäves försökteförklara att socialdemokraterna hade hållit sitt vallöfte om värdesäkring avpensionerna. trots att pensionärernainte skulle få kompensation för de prishöjningar som föranleddes av den storadevalveringen. Nugör finansministern ett nytt försök att i det fördolda genomföra försämringarför pensionärerna, har i sitt remissyttrande beräknatintäktsbortfallet till följd av placeringar i prioriterade obligationertill . Det motsvarar ett nuvärdeav . De tre fondstyrelserna - med deras bredasammansättning - drar enhälligt slutsatsen att denna beräkning kan sägas angeomfattningen av statens extra beskattning av fondkapitalet, eftersomplaceringspliktens effekt är att minska AP-fondens intäkter och sänka statens utgifter.Här kommer återigen samma uttryck som har återfunnits i flera av de av migtidigare citerade inläggen i denna debatt, från , från chefen för m,fl. Chefenför SPP har gjort en motsvarande uträkning för de avtalade pensionssystemensdel. Han kommer i en försiktig kalkyl fram fill att dessa berövas ungefär 1miljard kronor . Hans slutsats är att ett sådant system - som blir enextra pålaga för försäkringstagarna - innebär en beskattning, utan att dock beskattningenär i vederbörlig ordning beslutad eller ens framtagen i ljuset och nämnd vidsitt rätta namn. Omregeringens åtgärder för att minska budgetunderskottet Låt mig bara konstatera en sak. hävdar att detförhållandet att försäkringsbolagen måste köpa en viss mängd prioriteradestatsobligationer och bostadsobligationer skulle rubba förutsättningarna föringångna försäkringsavtal. Det skulle vidare minska återbäringen, och det sägsdessutom ske i lönndom. Vadsom händer är att försäkringsbolagen lever vidare i en situation när det gällerköp av prioriterade obligationer som de har haft . I så fall var detden borgerliga regeringen som rubbade förutsättningarna för försäkringsavtalengenom att införa denna reglering. Den har funnits . Det som har häntär att försäkringsbolagen på övriga placeringar och på prioriterade obligationerhar en bättre realavkastning än - skulle jag vilja påstå - vad de någonsin harhaft. Det är därför man i deras egen tidskrift stolt kan utropa att det ärrekordåterbäring fill försäkringsspararna, med de högsta räntorna . Lägg ned den här kampanjen, ! Vi harbåda viktigare saker att syssla med. 18 (): Finansministern beskriver effekterna för de drabbade insfituten somobetydliga och som sådant som vi kunde glömma bort i detta sammanhang. Det ärklart att för AP-fondens del påverkar det inte pensionernas storlek. Där blireffekten att man får höja ATP-avgiften för att täcka upp det inkomstbortfallsom den här konstlat låga räntenivån på de prioriterade obligationerna medför.Detta drabbar löntagare och arbetsgivare den vägen. Om regeringens åtgärder för att minska budgetunderskottet