prot · G809155 · 1984-12-31 00:00:00 — Attvissa regioner blir eftersatta har med inneboende mekanismer i det ekonomiskasystemet att göra. Systemet så att säga producerar självt sådana obalanser. Detär mekanismer som verkar på eft djupare plan av utveckHngen och oberoende avindividuella företags och personers handlande. Denständigt pågående ackumulationen och koncentrationen av katpital skapar i sigsjälv geografiska skillnader. Dessa förstärks genom att redan utvecklade ochallsidiga regioner lätt drar till sig nya aktiviteter och nya resurser i enautomatisk process. Enannan mekanism är specialiseringen, som ofta tar former vilka dömer vissaregioner till att vara ekonomiska satelliter åt andra, t. ex. i rollen avråvam- eller energileverantör. Vissaregioners underordning och satellitförhållande påverkar sedan deras allmännasamhällsförhållanden. De får lätt svagare infrastruktur, svagare kommunalekonomi, mer av kronisk undersysselsättning och bristförhållanden av skHdaslag. Erfarenhetentycks visa att de här mekanismerna är mycket starka. Att övervinna regionalaobalanser kräver därför att eri motkraft sätts in som är minst Hka stark som deautomatiskt verkande mekanismerna. Det är helt omöjligt att föreställa sig attdetta kan, i varje fall initialt, ske på annat sätt än via samhälleligainitiativ. Stimulanser och förmåner till enskilda och företag, även med denbetydelse de i och för sig kan ha, kan aldrig upphäva de automatiskt verkandemekanismerna i systemet. Vadhar då regionalpolitik betytt för obalansen? Regionalpolitiken i snävmening, dvs, det som rubriceras regionalpoHtik i budgetsammanhang, tycks hahaft en begränsad verkan. Denna verkan kan inte mätas exakt, men den haruppenbarligen bara till en mindre del motverkat de inneboende tendenserna tillobalanser. Trotsdetta har de regionala obalanserna förblivit av ungefär samma omfattning underde 20 åren och inte ytterligare fördjupats, relativt sett. Detta beror framförallt på verkningarna av den samhälleliga sektorns utbyggnad ,Samhällssektorn har inte bara på ett avgörande sätt skapat arbeten åt människorna.Den har också kvalitativt sett förbättrat de eftersatta regionernasinfrastruktur och sociala förhållanden och utjämnat skillnader i dessa styckeninom landet. Samtidigthar emellertid den sfmkturellt betingade arbetslösheten ochundersysselsätfningen i samhället fördjupats över hela landet, vilket harskapat nya regionala problem i fler delar av landet.än fidigare. De regionalaproblemen har blivit större och på flera sätt hotfullare, som manändå lyckats hindra att skillnaderna mellan olika regioner, klyftorna mellandem, blivit större, Ungefär så kanman väl grovt summera utvecklingen . Vadsom är betänkligt i den nya situationen och är följande. Deregionala problemen kräver starkare insatser, främst av annat slag än vanligstödpolitik inriktad på företagen. hålls den offenfliga sektornfillbaka, den som måste svara för def tyngsta inslaget i det vidareregionalpolitiska perspektivet. Det budgetpolitiska läget har sin begränsandeverkan på de regionalpolitiska anslagen, även om dessa har hävdat sig hyggligtefter de givna omständigheterna. Pånågot sätt måste man alltså komma ur problemet med aft resurserna begränsassamtidigt som behovet av insatser ökar betydligt, Def står i huvudsak två vägartill buds för att lösa det dilemmat. Denena vägen innebär aft man ger de nya löntagarfonderna en mera aktiv roll i detregionala investeringsschemat än vad de är tänkta att ha. Föratt bryta igenom den problematiska situationen i de eftersatta regionerna ochskapa en expansiv utveckling, som är stark nog atf kompensera effekterna av deautomatiskt verkande mekanismerna, är det tydligt att det måste tillganska stora sammanhängande och medvetet samordnade block av investeringar,både samhälleliga och privata. Detär i det perspektivet som löntagarfonderna kan spela en aktiv roH, Jag trorockså att med den nuvarande samhällsstrukturen och den nuvarandeinstitutionella organisationen av samhället är löntagarfonderna de endainstitutioner som verkligen kan stå till tjänst med kapifaHnsatser av sådanadimensioner och med eft samordnat perspektiv på insatserna som fordras för attbryta eftersaftheten i stora delar av landet. Somlöntagarfonderna nu är organiserade och som reglerna för dem nu är utformadehar de enligt vpk:s mening alltför mycket fått karaktären av kapitalplacerareav traditionell typ. De är inte inriktade på att i första hand bygga uppnäringsliv och annat i sina egna regioner, utan de placerar ofta i renavärdepapper. De placerar kanske i exportindustrier, i storindustrier som intealls har någon egentlig anknytning till den egna regionen. Det kan, om man inteser upp, naturligtvis leda till en regional omfördelning av kapital som rent avkan komma i motsättning till vad som bör vara regionalpoHtikens mål, Defvore en väldigt viktig poHtisk poäng, tror jag, inte minst ur den samladearbetarrörelsens synpunkt, aft gentemot löntagarfondernas motståndare kunnahävda att de här fonderna har en förankring i sina hemregioner och att de haren speciell uppgift. Även om detta kanske inte formellt behöver uttalas i någrastadgor eller liknande, skall löntagarfonder- na ha den speciellauppgiften aft kunna inriktas i betydande utsträckning på medvetna långsiktigautveckHngsfrämjande satsningar, inte bara på place-ringspoHtik i vanligbemärkelse. Denandra vägen, som är nödvändig att gå parallellt för aft man skall kunna brytaeftersaftheten och minska de regionala klyftorna, är aft i förhållande till inuläget prioritera de samhälleliga investeringarna, samhällssektorn. Omvi ser detta innebär def i viss mån en förskjutning av helaresursprioriteringen i samhället. Det innebär att vi ställer frågan om def ären uppgift för och dess ekonomi att i allt högre grad specialisera sigpå att välsigna världen med export av bilar och massa. Den ekonomiskatillväxten kanske rent av skall tas ut i annan form , dvs, mindre iform av en ökning av materiella produkter och mera i form av sådana fing som ärvälsignelsebringande för alla och inte bara för dem som äger produktionsmedlen.Tillväxten skulle på det sättet kunna fas ut i högre grad i form av samhälleligkonsumtion och samhälleliga investeringar, i högre grad i form av icke-materiellatHlgodohavanden, icke-materiella värden, t, ex, ökad kunskap och ökad kultur -sådana ting som förbättrar levnadsförhållandena för människor i en kvalitativbemärkelse. Ensådan förskjutning av fördelningen av den ekonomiska tillväxten och med en sådanprioritering av samhällsinvesteringarna att de ökar i en grad som är jämförbarmed förhållandena är en av de nödvändigaförutsättningarna för atf man skall kunna bryta den regionala eftersaftheten.Det är möjligt att detta inte i någon avgörande grad låter sig göra från ett årtill ett annat i det korta perspektivet, men vi vill se det som nödvändigt ieft perspektiv . Detframgår tydligt, inte minst av utskottets och den regionalpolitiskautredningens redovisningar, vHken förkrossande roH som dessa samhällsinvesteringarhar spelat i de eftersatta regionerna. Hade inte denna tiHväxt avsamhällssektorn förekommit skulle läget ha varit fullständigt katastrofalf utei skogslänen. De skulle ha haft en sysselsättningsminskning med hundratusentalsarbeten. Det är lätt atf se vad denna tillväxt har betytt, Def är dennatillväxt som egenfligen har gjort aft de regionala klyftorna, trots denstigande strukturella arbetslösheten i alla regioner i landet, ändå inte harökat utan atf man har lyckats hålla de relativa relationerna mellan olikaregioner vid makt. Entredje aspekt på frågan om resurser och resursfördelning i ljuset av deregionalpolitiska målen fast av betydligt mindre dimensioner än de två jagtidigare nämnde, är frågan om nedsättningen av socialavgifter. Vänsterpartietkommunisterna har redan från börjat varit motståndare fill en sådan nedsättningav socialavgifterna i vissa delar av landet, och vi är bestämda motståndaretill att den i fortsättningen utvidgas som ett regionalpolitiskt medel. Bakomdetta ligger både principiella och praktiska ställningstaganden. Vianser att det är principiellt felaktigt att på oHka sätt i olika landsändar ochför olika kategorier människor tillämpa medel som hör till de typer av medborgerligarättigheter och skyldigheter som bör vara lika för alla och Hka i alla delar avlandet. Skattesystemet såväl som socialförsäkringssystemet är delar av det medborgerligarättighets- och skyldighetssystem som skall gälla Hka för alla medborgare. Manskall inte dränera socialförsäkringssystemet genom aft bevilja företag i vissadelar av landet nedsatta sådana avgifter. Det är olämpligt ur socialfördelningssynpunkf, och det är inte minst olämpligt ur praktiskregionalpolitisk synpunkt, därför att denna typ av generella förmåner förföretagare i vissa områden medför aft budgeten belastas. Det kostar en hel delpengar, ca 360 milj, kr,, trots aff det bara rör sig om enmycket begränsad del av landet. Dessa pengar måste tas från dem som betalarskatter till staten, dvs, i huvudsak de vanliga inkomsttagarna, för att gestill en liten grupp företagare i syfte att locka dem aff investera i en vissdel av landet. Det senare visar sig sedan infe fungera, eftersom staten med eftsådant system inte har någon som helst garanti för atf sådana investeringarkommer tHl stånd och infe heller någon möjlighet att mäta effektiviteten ilättnaderna. Det går alltså infe atf få någon vettig resultatmätning. Vitycker också att det är litet betänkligt att man från den socialdemokratiskautskottsmajoritetens sida hävdar aft det råder bred enighet om att man iframtiden skall tiHämpa nedsättning av socialavgifterna som ett regionalpolitisktmedel, Def är ett påstående som får anses något iHa underbyggt, Def är ju ingenhemlighet atf det också inom regeringspartiet och, som jag förmodar, rent avinom regeringskretsen råder en växande skepticism mot den här typen av medel.Det vore lyckligt om man undvek att utvidga användningen av dem. Vimenar atf man bör avskaffa befintliga avgiffsnedsätfningar. De frigjordaresurserna viH vi använda till en ökning av def samlade länsanslagef och tilldirekta insatser i , De kvantitativa fördelningarna mellan dessa bådaändamål kan man i och för sig diskutera, men vi menar atf def är effektivareatt använda medlen för direkta insatser än att sprida ut dem till företagen mednågon sorts gåvopolitik, vars resultat man sedan inte alls kan kontrollera. Jag skall avsluta mitt anförande med att mycket kort och summariskt taupp två aspekter på den regionalpolitiska problematiken som vi menar bordediskuteras mer djupgående och på ett mer kritiskt sätt. Jag skall då börja meddet som skulle kunna kallas för regionalpolitikens förhållande till den totalasamhällsmiljön. Vimenar att den regionalpolitiska diskussionen Hksom den diskussionom ekonomi och samhälle över huvud taget som förs i harfått ett slags kommersiell slagsida. Visst är sådant som teknologi, industrioch export viktigt, men diskussionen om det framtida samhället och den framtidaregionalpoHtiken får inte begränsas till att i huvudsak handla om detta. Det ärså mycket mer angeläget som man från den borgerliga sidan gärna vill få dendiskussionen att gälla hur man på bästa sätt skaH bereda förmåner åt ett visstledande skikt i samhäHet, som man på något sätt tillmäter en avgörande roll,medan man däremot tonar bort diskussionen om vanliga människorslevnadsförhållanden. Vi bedriver ju inte regionalpoHtik bara därför aft vivill aft det skall öppnas flera verkstäder ute i bygderna eller sättas uppflera skidliftar. Ett ändamål med regionalpolifiken är atf det skallskapas levnadsförhållanden som är Hkvärdiga och atf de allmännalevnadsförhållandena för genomsnittsmänniskan skall bli bättre, dvs, atfkunskaps- och kulturstandarden skall höjas och att forftigheter och ensidigheteri livsmiljön skall bekämpas och fas bort. Enligtmin mening rör sig diskussionen alltför litet om det som man i dentidigare regionalpolitiska diskussionen uppehöll sig vid på ett relativtutförligt sätt, nämhgen frågan om vilken sorts samhällsformationer man gerupphov till. Den frågeställningen kräver aff man i stället för aft utgå frånföretagen och företagens intressen utgår från barnens eller från andra svagagruppers intressen - med andra ord utifrån alla dem som är beroende av aftsamhällsformationerna som helhet hänger ihop och fungeraroch att desamhälleliga sambanden mellan ekonomi, kultur, utbildning osv, är garanteradepå ett vettigt sätt. Människan i industrLsamhällef fungerar ju genom dessamycket allsidiga samband. Brister det på någon väsentlig sektor där, uppstårockså brister i livsmiljön och i levnadsförhållandena. Människans möjligheteratt förverkliga sina ambifioner, att finna arbete som är fillfredsställandeoch att fillgodose sina kulturella behov minskar på det sättet. Dettagäller inte minst när det är fråga om kvinnornas situation. Det är nämligenuppenbart att de faktorer och förhållanden i samhället som verkardiskriminerande gentemot kvinnorna oftast framträder specifikt i de eftersattaregionerna. Då kan man inte bara diskutera möjligheterna att förmå företagenaft öka investeringarna och att få företag att etablera sig inom ett område,utan då måste man också ha en sådan intern lokaHsering av företagen och ensådan samordning mellan företagen och den samhälleliga bebyggelsen och servicenatf def uppstår fungibla enheter där människorna har det bra. Denandra aspekfen som jag skuHe vilja beröra är frågan om glesbygdspoli-fiken. Denextrema glesbygden har liksom den extrema storstadsformationen sina allvarliganackdelar. Jag säger detta därför att jag tror aff det är viktigt att man i denpolitiska diskussionen inte faller offer för den växande tendens tillglesbygdsromantisering som man finner inte minst hos många lokala polifiker.Det går inte i ett industriellt samhälle av vår typ atf sprida ut bebyggelsehur som helst och tro aft människorna skall kunna fungera där i ettbebyggelsemönster som formades för kanske i ett agrarsamhälle.Det är en omöjlighet. Gör man det på ett ogenomtänkt sätt belastar manmänniskorna, man försätter dem i torftiga livsmiljöer, och man försvårar derasmöjligheter atf finna arbete och få tillgång till arbetsmarknader där de haren rimlig chans atf göra sig gällande. Man försvårar också deras transporter ide olika dimensioner som måste finnas i ett modernt samhälle, PoHtikernamåste ha modet att säga att åtskilliga av de bebyggelseforma-fioner som i i glesbygden infe kan räddas i det långa loppet, om man vill försökarädda glesbygden ur den kris som den befinner sig i. Den befinner sig ien sådan kris. Underlaget i många glesbygder rasar på ett mycket allvarligtsätt. Då går det infe att möta detta problem genom atf försöka sprida utresurser över eft stort område och tro sig kunna rädda allting av det som ärdet bestående. Skall man kunna rädda det som glesbygden representerarav sociala, kulturella och miljömässiga värden, och det är betydande välden,måste varje enskild glesbygd bli stark nog att kunna hävda sig gentemot dedestruktiva tendenser som verkar genom de generella mekanismerna i ekonomin,som jag talade om fidigare. Detförutsätter atf man i varje glesbygd har en ordentiig stödjepunkt, en ort somfungerar, med service och helst också med kommunikafioner in fill någon störreort som ligger utanför denna enskilda glesbygd. Man måste ha sådana fungerandesamband för att glesbygden skall kunna forfleva, Def är i och för sig en rimligmålsättning för en nationell regionalpolitik att glesbygden skall leva. Men denkan inte leva så som en del lokalpolitiker tror, och den kan inte leva så somden har levat. Förutsättningarna för det håller på atf rasa samman,och det är det nästan omöjHgt att göra någonting åt. Meden stark och förnyad och - def är nog oundvikligt - i viss månbebyggelsemässigt koncentrerad struktur inom varje glesbygds område och ram kanvarje glesbygd också få den styrka som är nödvändig för att förhindra detytterligare raset. Genom att skapa vettiga samband med de störrecentralorterna, så aft deras arbetsmarknad, deras kulturella och andrafaciliteter också blir tillgängliga på ett vettigt sätt genom utvecklade kollektivakommunikationer för glesbygdens invånare, garanterar man på ett bättre sättglesbygdens fortlevnad. Jagvet att denna fråga är provokatorisk och att det fordras ett visst mod att sägaatt vissa byar, vissa småorter, kommer vi i längden inte att kunna rädda. Menjag tror också att det vore felaktigt att föra en polifik som är byggd påsådana förutsättningar och på sådana iUusioner, Def kommer i längden att skadaglesbygden. Skall den forfleva måste den ha så mycket av inre koncentration attden kan hävda sig gentemot de destruktiva yttre inflytelserna. Med dessa synpunkter yrkar jag bifall till samtHga vpk-reservationer ide aktuella betänkandena. 40 (): I samband med behandlingen av regionalpolifiken visarriksdagsledamöterna sitt intresse för öch sin ömsinthet till sin hembygd. Detkommer till uttryck bl, a, i de många och väl genomarbetade mofioner som väcks,är det 121 motioner som behandlas i betänkandet. Vii utskottet känner stor respekt och förståelse för de problembeskrivningar ochförslag som lagts fram, även om vi inte alltid har kunnat tillmötesgåmotionärerna genom atf bifalla mofionerna. Betänkandetupptar 170 hemstäHanpunkter, och till betänkandet har fogats 82 reservationeroch 10 särskilda yttranden. Regionalpolitiken, som i mera aktiv form kan fira 20-årsjubileum den 1juH , har genomgått stora förändringar under den fidsperioden. Den startadesom en politik som främst var inriktad på industrins regionalaproduktionsfömfsättningar och har efter hand utvecklats till en regionalvälfärdspolitik med stor bredd, I strävandena aff fullfölja Regionalpolitiken m. m. deregionalpolitiska målen om arbete, service och god miljö medverkar nu praktiskttaget alla samhällssektorer. Infe minst den offentliga sektorn har spelat enutomordentligt stor roll, inte bara för serviceförsörjningen i våra stödområdenutan också för sysselsättningen. Regionalpolitiken har varit föremål för fortlöpandeuppföljning och översyn, skall vi ta ställning till regeringens förslagför . Även det här förslaget har föregåtts av en utredningoch sedvanlig remissbehandling. Utskottet avstyrker enhälHgt en moderatmotion,2932, där motionärerna kräver en ny utredning. Utskottet ställer sig enhälligt bakom förslaget om aftmålen för regionalpolitiken skall ligga fast. Dessa mål innebär att människoroavsett var de bor i landet skall ges tillgång till arbete, service och godmiljö. Detta är en viktig del i vårt lands välfärdspolitik. Det är enbeskrivning som också väl sammanfaller med vad tog upp i senastedelen av sitt inlägg. Vi socialdemokrater anser att det för landefs ekonomi ärav grundläggande betydelse att ta till vara olika regioners resurser, inte minstderas arbetskraft. Utjämning av sysselsättningsmöjligheterna är också en heltavgörande faktor för att nå jämställdhet mellan kvinnor och män. Tillgång till service och god miljö är viktig, dels förallmän välfärdspoHtik, dels för främjandet och utveckHngen av näringslivet iolika regioner. Reservationerna som är fogade till betänkandet visar attoppositionen inte har något samlat alternativ till socialdemokraternas förslag. Jag delar inställning, att landets ekonomiär A och O när det gäller att få tiH stånd bättre balans i olika regioner.Denna min inställning har förstärkts när jag sett resultatet av de sexborgerliga regeringsåren, då priserna gick upp , eller perår, och räntorna steg mycket snabbt. Dessutom ökade våra skulder. Dettadrabbade de utsatta regionerna mycket hårt. Moderata samlingspartiet talar om ökad bredd iregionalpoHtiken men begränsar sig till å ena sidan åtgärder som avser attstärka näringslivet och å andra sidan åtgärder som i praktiken kommer attupplevas som försämringar av levnadsvillkoren av människorna iregionalpolifiskt eftersatta regioner. Lägre lön - det är i klartext vadmoderaterna avser med sin krifik av den solidariska lönepolitiken. Sämreanställningstrygghet är ett av inslagen i deras mera flexiblaarbetsmarknadspolitik. Minskat medbestämmande i, företagen och sämre serviceblir vidare följden av planer gentemot den offenfliga sektorn. Somkompensation utlovar man sänkta marginalskatter. Men borde veta attinkomsterna är mycket ojämnt fördelade här i landet, också mellanregionerna. Höginkomsttagarna, som drar nytta av skattepoHfik, äröverrepresenterade i våra expansiva regioner - i synnerhet i storstadsområdena- och underrepresenterade i våra regionalpolitiska problemområden. Enligt en redovisning från i hargenomsnittet av männen i vårt län , lägre årsinkomst än genomsnittet ilandet, SkHlnaderna blir större vid en jämförelse med storstadsområdena. Denstimulans av näringslivet som sänkta marginalskatter kan tänkas ge upphov till kommer därför med stor sannoHkhet som mycket annat imarknadsekonomin att gå tvärtemot de regionalpolitiska målen. Det blir enstimulans till storstadsområdena, infe till stödområdena, Å andra sidan kommerde besparingar inom den offenfliga sektorn som skall bekosta marginalskattesänkningarnaatt gå ut över just dessa områden. De blir dubbelt drabbade. De får inte del avskaftesänkningen och mister service och sysselsättning. säger atf den offenfliga sektorn skallersättas med en privat service. Men en sådan service måste då anpassas tiHmarknadens efterfrågan, och i varje faH i glest befolkade områden med låginkomstnivå kommer detta att innebära mycket påtagHga försämringar. Det är intressant att centerparfiet, som eftersträvar enmera decentralisfisk regionalpolitik, vid en eventuell borgerlig valseger skallsamordna sig med den synnerligen centraHstiska politik som moderaternaförordar. När det gäller vpk:s reservation nr 2 vill jag säga attjag i långa stycken kan instämma i den problembeskrivning som görs, menindustrialiseringsprogram vid sidan om de allmänt industristimulerandeåtgärder som vidtagits är utskotfsmajorifefen inte beredd attförorda. Den förda industripoHtiken har medfört resultat i alla de avseendensom vi socialdemokrater uflovade , Den offentHga sektorn spelar,som sägs i motionen och reservafionen, en stor roll för sysselsättningen,kommer aft närmare utveckla vår syn på den offentligasektorns roll i regionalpolitiken, men låt mig redan här få säga aft den måsteutvecklas i takt med samhällsekonomin, så atf inte den inledda restaureringenav samhällsekonomin äventyras, I den centerpartistiska reservationen nr 3 sägs atf denförbättrade situation som rådde och i börjanav 1980-talef har brutits. När jag såg detta trodde jag att det var enfelskrivning, men när jag har hört inlägg, förstår jag affcenterpartisterna infe kommit ur sin drömtillvaro . Det kan därför varaviktigt med en beskrivning av vad som hände. hade de sju skogslänen enpositiv utvecklingstrend. Den stafliga skatteutjämningen, lokaliseringsstödet,fraktsfödet, decentraHseringen av utbildning, satsningarna på industriellaberedskapsarbeten och andra regionalt utjämnande åtgärder som tillskapades islutet av och i början av 1970-talef innebar goda effekter förregional utjämning. Detta har fidigare tagit upp,Uflokaliseringen av StatHga verksamheter från och regeringensmålmedvetna styrning via investeringsfondsmedel fill filialverksamhet från storföretagennorrut hade mycket stor betydelse för aff vända en hotande avveckling iskogslänen till en positiv utveckling. Tiotusentals nya arbetsfilifällen tillskapades under deförsta åren av , 1977 började utflyttningen från skogslänen. När utskottetvåren gick igenom prognoserna för utveckHngen visade det sig atf 30 000människor skulle flytta från de sju skogslänen , Enbart frånNorrbotten skulle 14 000 flytta ut, om trenden infe kunde vändas. Regionalpolitiken m. m. Def var bl, a, detta som gjorde attsocialdemokraterna var förberedda för snabba insatser för aft bryta trenden ocht, ex, lade fram Norrbottensproposi-fionen.