prot · G80953 · 1984-12-31 00:00:00 — vägran att ta emot journalisten från Aktuellts invandrarredakfionberott på att den har tagit otillbörlig hänsyn till deönskemål som tidigare uttryckts från det lands sida som utrikesministern nyssbesökt? Jag besvarar frågorna iett sammanhang. Införmitt officiella besök i bad invandrarredakfion om enintervju. Jag sade att intervjun borde göras efter mitt besök i ,vilket accepterades. Intervjun skulle utföras av en journalist vid vid namn , vilken också infann sig på avtaladtid på och genomförde intervjun med mig. fick svarpå alla sina frågor och nämnde varken före eller under intervjun att invandrarredaktionenhade anledning fill något missnöje. Då emellertid ett par av hans frågor hadeen egendomlig utformning frågade jag honom efter intervjun vad som åsyftats meddessa frågor. Först nu fick jag höra att ytterligare en medarbetare från önskat närvara vid intervjun. Vidintervjutillfället framhölls att det var angeläget att intervjun gjordes på denutsatta dagen för att kunna sändas vid nästkommande invandrarprogram påserbokroatiska. Intervjun har emellertid inte sänts, enligt uppgift därför inom invandrarredaktionen blivit irriterad över att inte ytterligare enjournalist, förutom Savic, fått närvara vid intervjutillfället. Låtmig slutligen framhålla att jag varken när jag gav intervjun eller vid någotannat fillfälle har utsatts för påverkan att vägra journalister tillträde. 110 (): Jag tackar utrikesministern för svaret, vilket kom föredömligt snabbt.Jag framställde nämligen min fråga . Uppseendeväckandeinformation har givits i dagspressen, i radio och TV om att en svenskjournalist vägrats delta i en intervju med utrikesministern. Journalistenavvisades, enligt samstämmiga uppgifter, i porten till utrikesdepartementet.Man hänvisade till att hans närvaro skulle vara "alltför känshg". Senarehar UD:s presschef, , gjort avbön. I en tidning säger hanföljande; "Vi fattade ett felaktigt beslut. Vi borde ha arbetat för att journalistenPercan fått vara med vid intervjun med utrikesminister ." Som svar på min fråga hade jag väntat mig attutrikesministern rakt och enkelt skulle erkänna att ett misstag begåtts och atthan skulle beklaga detta och lova att ett sådant misstag inte skulle upprepas. Svaret från utrikesministern rymmer egentligen inte någotsvar på de frågor som har ställts. Jag skulle därför vilja frågautrikesministern - och jag gör det med utgångspunkt i att ett misstag kan händai de bästa familjer: det ett misstag att Tonchi Percan avvisades av UD:stjänstemän? Kommer han - om han nu eller begär det - att få göra enintervju med utrikesministern? Om rätlen att närvara vid intervjuer med utrikesministern 111ULLA TILLÄNDER (c); Jag tackar utrikesministern för svaret på min fråga. Till en början vill jag notera att utrikesministern inteförsvarar den händelse då den svenske journalisten från plötsligt blev avvisad av tjänstemän vid , menutrikesministern tar inte heller avstånd från det som skedde. Det har framkommit i pressen tidigare - och det styrksockså av vad säger i sitt svar - att han själv var ovetande omdet inträffade. Jag vill med anledning av svaret knyta några reflexioner tilldet som hänt. För det första vill jag ta fasta på den kraftigareaktionen från journalistkretsar mot det som skedde. Den var spontan ochuppriktig och ett uttryck för vrede och bestörtning. Man reagerade på det endariktiga sättet när man i ett land som , med betryggande demokratiskarättigheter, plötsligt stöter på fasoner som diametralt strider mot dessarättigheter och som absolut inte hör hemma här. Den andra reflexion som det finns anledning att göragäller det förhållandet att ett sådant intermezzo trots allt äger rum. Deansvariga på UD:s presstjänst säger att de har handlat reflexmässigt. Men"reflexmässigt" kan ju inte betyda annat än vanemässigt, utaneftertanke, tanklöst. När man på UD:s presstjänst handlar reflexmässigt i ensituation då det gäller att fatta snabba beslut är det märkligt att man fattarett beslut i en riktning som strider , mot grundläggande demokratiskarättigheter. Det är det motsatta beslutet som borde ha varit det reflexmässiga. Det finns ett annat motiv som jag också vill peka på.Situationen var så känslig, har det sagts - ordet "känslig" är nästanett nyckelord. Jag frågar: Känslig för vem? Jo för en utländsk ambassad somhaft panna att ställa krav på svensk TV beträffande vem som skulle anställasoch inte anställas. Situationen var känslig, fick journalisten höra - detskulle vara för känsligt om utrikesministern syntes sida vid sida med en personsom är persona non gråta i sitt hemland och kunde förväntas ställa en delkritiska frågor om förhållandena i detta land. Det är nog bra medfinkänslighet, men den borde ha varit riktad åt rätt håll, nämligen mot denjournalist som är svensk medborgare och som drastiskt visades bort.Finkänsligheten riktades i stället 7 Riksdagensproiokoi/1984/85:53 Om rätten an närvara vid intervjuer med utrikesministern åt etthåll där klarspråk vore på sin plats. Jag tror att utrikesministern bör ge sin presstjänst litetråg i ryggen, så att man inte förfaller till den finkänslighetens servilitetsom lätt kan bli vanemässig. Därför vill jag sluta med att fråga om utrikesministerntänker vidta några åtgärder, så att detta blir en engångsföreteelse. När saken fått så stora proportioner och efteratt ha tänkt ytterligare på detta, har UD;s presstjänst förklarat att manbeklagar att Percan inte fick närvara när Savic gjorde den intervju som varavtalad. Därmed borde saken vara utagerad. Det är saligt attförlåta, brukar det sägas. Om det förhåller sig så borde väl indignationen nukunna lägga sig hos den eller dem som känt sig kränkta. Jag tycker det är att gå fill överdrift att därutöverbegära att jag, som till alla delar har fullgjort vad som krävts av mig, skullege mig ut på någon extra botgörarvandring. Jag har ansträngt mig att trots ett pressat program geinvandrarredaktionen tid för en intervju, så att programmet kunde sändas i ettförestående invandrarprogram. Jag har infunnit mig . Jag har tagitemot den journalist som beställt tiden. Jag har utan varje undantag besvaratalla hans frågor. Programmet har ännu inte sänts. Sedan ställer man här frågan om jag skall ta emotvederbörande för en ny intervju. Skulle det inte ligga närmare till hands attifrågasätta om inte den intervju borde sändas som faktiskt har spelats in? 113JAN-ERIK (): Jag tycker att utrikesministern väljer en svår väg i sitt försvar. Jag sade att ett misstag kan hända i de bästa familjer.Jag har varit med om att som ansvarigt statsråd få erkänna misstag som irealiteten har begåtts av medarbetare. Men det kan vara nödvändigt att göra pådetta sätt, så att inte någon oklarhet kvarstår. Det som gjorde mig bekymrad var att utrikesministern nunärmast framstod som kränkt därför att journalisterna hade reagerat. Men det ärväl naturligt att företrädare för journalisterna reagerar, när en representantför kåren blir bemött på det sätt som skedde vid UD. Jag tycker alltså att det naturligaste förutrikesministern hade varit att säga: Ett misstag har skett. Jag som ansvarigför beklagar detta - misstaget skall inte upprepas. Skalldet vara så svårt att göra detta? Sedan kan man ibland känna sig kränkt på både det ena ochdet andra sättet genom journalisternas framfart. Men det är inte detta som ärdet avgörande, utan det avgörande är; Kan vi räkna med att ett liknandebemötande inte kommer att ske från UD:s sida? 114ULLA TILLÄNDER (c): Att det här fallet väckte specielluppmärksamhet berodde ju på att det är samme journalist som vid upprepadetillfällen har varit utsatt för påtryckningar från samma utländskamakt. Jag tror att det finns de som upplever att detta närmar sigpersonförföljelse, och sådant får man helt enkelt inte stillatigande låtapassera. Man borde sätta en ära i att högt och otvetydigt avvisa sådana försöken gång för alla. Det är visserligen viktigt med goda och vänskapligaförbindelser, men det får inte finnas minsta misstanke om att man har dem tillpriset av eftergifter från vår sida på vitala punkter: Jag har inte påstått att jag har blivitkränkt. Möjligen kan man säga att de har blivit kränkta som inte fick se detprogram som det var så nödvändigt att spela in. Vad beträffar fortsättningen, så har jag väl gjort klartatt alla journalister kommer att behandlas lika. Den som har bestämt tid för enintervju kommer att få denna intervju. I övrigt hänvisas man till depresskonferenser som hålls. Vi har 150 utländska journalister i . Vi har ettstort antal tillresande utländska journalister. Vi har ett stort antal svenskajournalister som arbetar med utrikespolitik. De är alla likställda. Delegifimeras inte av , även om en del har önskat att vi skulleutställa något slags legitimationskort. Har de sin tidnings, sin redaktionsförtroende, så har de också tillträde på lika villkor. 116 (): Jag förmodar att det här var det närmaste somutrikesministern kunde komma ett erkännande av att ett misstag har skett. Detär märkligt att det svåraste svenska ord som vi känner är ordet förlåt. Det ärlitet grand av det som skulle behövas: Ett misstag har skett. Vi ber om ursäkt. Det tyckerjag faktiskt hade varit på sin plats. 117 (); Jag vill än en gång uttrycka denförhoppningen, att utrikesministern verkligen ser till att det vidtasåtgärder, så att en sådan här händelse vid UD:s presstjänst blir enengångsföreteelse. Överläggningen var härmed avslutad. 18§ Meddelande om svar på interpellation 1984/85:70 Jag vill anmäla att Per interpellationnr 1984/ 85:70 om verksamheten vid på grund av arbetsbelastningkommer att besvaras först . Om statliga företags beställningar utomlands 19 §Svar på fråga 1984/85:229 om statliga företags beställningar utomlands har med hänvisning till detaktuella läget för Uddevallavarvet frågat industriministern om denne villmedverka till att statliga företag inte medvetet förlägger stora beställningarutomlands, när motsvarande kapacitet och kompetens finns vid andra, likaledesstatliga, företag i . Frågan haröverlämnats till mig. måste för att uppnå tillfredsställandelönsamhet köpa in varor och tjänster till bästa möjliga villkor. Jag anserdärutöver att statliga företag vid sina inköp bör undersöka om andra statligaföretag med lämplig kapacitet och kompetens kan leverera de önskade varornaeller tjänsterna till konkurrenskraftiga villkor. Jag utgår från att så sker.Inköp av statliga myndigheter och affärsverk regleras avupphandlingsförordningen. 120 (vpk): Jag tackar för svaret, men det är av kändaskäl inte stor mening att ha någon mer omfattande debatt om den här saken pågrund av inträffade händelser sedan frågan ställdes. När jag senast tog uppUddevallasituationen och ställde frågan till industriministern blev jag hänvisadtill arbetsmarknadsministern. Jag beklagar litet grand att jag då inte vartillräckligt vaken för den signalen, eftersom jag då naturligtvis borde haförstått att det fram skulle ha fattats sådana beslut omUddevallavarvets öde att denna fråga helt och hållet var en fråga förarbetsmarknadsministern och inte för industriministern. Emellertid finns det kvar en liten principfråga som detkunde vara intressant att en aning utveckla. Det är den fråga som gällerkonkurrensen beträffande prissättningen mellan företag, företrädesvis varv, iolika nationer. Om mina uppgifter är riktiga hade Uddevallavarvet offereratett pris på 260 miljoner till , medan det norska rederiet hadeoffererat 180 miljoner. Det är alltså 80 miljoners skillnad. Det skulle varaintressant att höra om biträdande industriministern menar att denna storaskillnad i det offererade beloppet mellan två länder som måste ha en likartadkostnadsstruktur verkligen kan spegla någon konkurrens på lika villkor ellernågon verklig skillnad i kostnader. Måste inte här på den norska sidanföreligga sådana ting som kraffigt snedvrider konkurrensen? Hur tänker man iregeringskretsarna inför sådana exempel? Den fråga som ställer senast kanjag till viss del verifiera. har haft ett mycket uttalat intresse avatt olika varvsnationer skall uppträda likartat på marknaden. Det här arbetethar framför allt rört sig inom ;s ram. Men lika fullt känner vi att olikaländer är mycket innovationsrika på det här området, och i det här fallet hardet just fått dessa Jag troringet land i längden har någon nytta av dessa olikheter Nr 53 Jag bara konstaterar att detta är vad som har inträffat idet Fredanen den Överläggningen var härmedavslutad. 20§ Svar på interpellation 1984/85:68 om varvsnäringen har frågat mig följande; Vilka åtgärder planerar regeringen vidta för attuppfylla riksdagsbeslutet om att vi skall ha två nybyggnadsvarv i ? Om regeringen inte avser att ingripa för attavhjälpa den akuta krisen vid Uddevallavarvet och varvet således riskerar ennedläggning, vilka åtgärder avser regeringen att i så fall vidta för att klarasysselsättningssituationen i ? Riksdagenfastställde varvspolitiken till utgången av år 1986.Produktionsstödet för varven, de s. k. avskrivningslånen, förlängdes i syfteatt om möjligt bevara fartygsproduktion på en sänkt kapacitetsnivå vid de tvånybyggnadsvarven inom Svenska Varv, Uddevallavarvet och . Enligtbeslutet skall dock Svenska Varv anpassa produktionskapaciteten ytterligaretill marknadsförutsättningarna om så erfordras. Uddevallavarvetsoch Svenska Varvs styrelser har beslutat förberedanedläggning av Uddevallavarvet och inleda MBL-förhandlingar om detta. Skäletär främst att marknaden för bulk- och tankfartyg ytteriigare har försämratssedan 1983 års riksdagsbeslut. Vad avser andra fråga harstatsrådet i sitt svar till lämnat enredovisning av de åtgärder regeringen ämnar vidta för att möta desysselsättningsproblem som kan uppstå i . 123 (); Jag vill tacka för svaret på min interpellation ochinledningsvis konstatera, att situationen nu är helt annorlunda jämfört med hurden var då jag skrev min interpellation, genom att regeringen via styrelsen förSvenska Varv nu har beslutat att lägga ned Uddevallavarvet. Beslutet haremottagits med stor bestörtning i och i hela mellersta och norraBohuslän. Bestörtningen är särskilt stor beroende på att socialdemokraterna ivalrörelsen framställde sig som garanter för sysselsättningen, ochsocialdemokraterna hävdade lokalt i att de aldrig skulle kunnamedverka till att några jobb försvann vid Uddevallavarvet. Varvspolitikenhar ju varit uppe till behandling åtskilliga gånger i riksdagoch regering, och tydligen har socialdemokraterna bytt uppfattning. De harju också tidigare, under de icke-socialistiska regeringarnas tid, drivit enmycket opportunistisk varvspoUtik. Låt mig, fru talman, redovisa ett par citat som jag harhämtat från en socialdemokratisk partimotion (1978/79:141) som berör vissavarvsfrågor: "Inte minst med hänsyn till den omfattandepersonalminskning som tidigare skett och fortfarande pågår vid varven och detutomordentligt allvarliga arbetsmarknadsläget vid varvsorterna är det enligtvår mening oacceptabelt att regeringen inte ens tar så mycket ansvar för demsom är anställda vid varven att omfattande avskedanden kan undvikas." I samma motion säger man vidare: "måste fördet andra de samhälleliga kraven på att omställningar skall ske i socialtacceptabla former tillgodoses. Omställningar som resulterar i en omfattandearbetslöshet kan inte accepteras från samhällsekonomiska, sociala ellermänskliga utgångspunkter." Vad är det som har inträffat som gör att vadman sade då inte gäller ? Med de här citaten som bakgrund är det för migoförståeligt att regeringen nu har fattat det mycket drastiska beslutet att underen väldigt avveckla Uddevallavarvet. När varvsfrågorna senastvar uppe till behandling i gjorde vi fråncenterpartiets sida den bedömningen att det inte skulle finnasutrymme för två stora nybyggnadsvarv i . Vi föreslog därför attriksdagen skulle besluta att omstrukturera varv för annan verksamhet,framför allt inriktad på tung verkstadsindustri, och att Uddevallavarvet skullebehållas intakt för nyproduktion av fartyg. Att vi den gången valde denlösningen berodde på att det fanns större möjligheter att klara enomstrukturering av än det fanns i , bl. a. beroende påvarvsanläggningen som sådan men också beroende på att den regionalaarbetsmarknaden hade helt andra förutsättningar att klara en sådanomstrukturering i än i . Det har tyvärr visat sig att vi från sidagjorde en korrekt bedömning, nämligen den att det inte finns utrymme för tvåstora nybyggnadsvarv, men vi har i stället hamnat i den situafionen att detär som skall avvecklas. Om vi hade fått gehör för deidéer som vi hade från sida, hade situationen i och iBohuslän varit en helt annan, och jag är övertygad om att det då intehade funnits några diskussioner om att lägga ned Uddevallavarvet. Men majoritet beslöt 1983 alltså attinriktningen av varvspolitiken skulle vara att vi skulle ha kvar tvånybyggnadsvarv i . Det är alltså dessa intentioner som inte harföljts upp av regeringen. Man har i stället, utan att frågan har behandlats iriksdagen, beslutat avveckla varvet i . Det finns i det härsammanhanget också anledning att peka på att det, av de drygt 20 miljarderkronor som staten totalt har satsat på varvsnäringen, endast är en mycket litendel som har kommit Uddevallavarvet fill godo. Totalt sett kan man inte hävdaatt verksamheten vid Uddevallavarvet har varit tärande frånsamhällsekonomisk synpunkt. Jag menar för min del att det hade funnits allanledning att låta Uddevallavarvet fortleva för att, i den uppgång som vi vetmåste komma förr ellersenare i den internationella varvskonjunkturen, kunna vara med som en avvärldens mest effektiva och moderna anläggningar för fartygsproduktion. När det gäller min andra fråga, som berör regeringensåtgärder för att klara sysselsättningssituationen vid en varvsnedläggelse,hänvisar statsrådet i sitt svar till det svar som tidigarehär har lämnat till . Tyvärr måste jag konstatera att dettasvar innehåller lika litet av konkreta förslag som de pressmeddelanden somtidigare har kommit från industri- och arbetsmarknadsdepartementen. När man talar om sysselsättningssituafionen i regionenhandlar det inte enbart om de ca 2 400 personer som är direkt anställda vidvarvet. Anställda i ungefär ett femtiotal mindre företag, som ärunderleverantörer till varvet, berörs också. Dessutom finns det andra företag iUddevalla som har varslat om uppsägning eller beslutat om nedläggning. Totalttorde det röra sig om 5 000-6 000 personer, som inom en ganska nära framtidhotas av arbetslöshet. Det handlar om långt mer än hälften av alla industrisysselsattai regionen. Det krävs nu statliga insatser av skådat slag föratt mildra effekterna av denna kris. I regeringens proposition angående varvspolitiken 1983beräknade statsrådet de samhällsekonomiska kostnaderna för enavveckling av Uddevallavarvet till ungefär 2 000 milj. kr. Jag utgår nu ifrånatt man från regeringens sida är beredd att ställa upp med statliga pengar iden storleksordningen. Men som vi alla vet räcker det inte medenbart pengar för att kunna skapa nya jobb. Jag är av den uppfattningen att denettåriga respittid som Uddevallavarvet har fått är alldeles för kort. Det finnsinga praktiska möjligheter att få fram nya jobb i den omfattning som fordrasunder en så som . I olika sammanhang brukar man hänvisa till att det finnsen expanderande arbetsmarknad i grannkommunen och menar att därfinns en del av lösningen på sysselsättningsproblem. För det första bör det påpekas att för de allra flesta av demsom är berörda av varvsnedläggningen i är inte de lediga jobb somfinns i tillgängliga. Vad man där i första hand söker är ungdomar,helst med specialutbildning. För det andra kan vi från sida inte accepteraatt på något vis skall förvandlas till en sovstad, där människor barabor och måste pendla till andra orter för att få sin utkomst. Därför är detviktigt att här slå fast att alla ansträngningar måste inriktas på attskapa en fungerande arbetsmarknad i som inte bygger påutpendling. Det är tusentals människor i och i mellerstaBohuslän som känner en mycket djup oro . Det är en mycketdyster julklapp som regeringen har gett dem. Dagensfrågedebatt här i har tyvärr inte gett några besked, som kan stilladen oro som dessa människor känner. Jag vill avslutningsvis ställa ett par kompletterandefrågor till ; Hur omfattande statligainsatser är man beredd att sätta in? Är regeringen beredd att ta fram de som man har beräknat att en nedläggning av Uddevallavarvet skulle komma att kosta? Tror attdet finns möjligheter att skaffa fram nya jobb i den storleksordning som jag här har beskrivit under den korta tid, , som står till förfogande, innan varvet skall vara avvecklat? 124LENNART (): Jag hade hoppats att diskussionen omUddevallaproblematiken här skulle präglas av funderingar och idéer omhur man tillsammans över alla gränser skall försöka medverka till att lösa deproblem som egentligen är oerhörda. Jag hörde på att om sammasituation hade inträffat i , då hade 45 000 människor blivit utanarbete. antyder tyvärr här i talarstolen - ochdet är inte första gången utan det har hänt vid åtskilliga tidigare tillfällen- att det finns lokala politiker från , och då menar han naturligtvismig, som i valrörelser och vid andra tillfällen har ställt ut en mängd löften.Sådana uppfattningar sprider . Om man upprepar sådanttillräckligt ofta upplever människor det naturligtvis som sanningar. Jag tyckeratt , som ändå borde vara en ansvarig politiker, skulle funderalitet på vad det är han säger. Verkligheten är den att i den situation - men det är i ochför sig ganska meningslöst att tala om detta i dag- som vi levde i före 1983års riksdagsbeslut hävdade och de anställda att det inte gickatt dra ned på kapaciteten. Varvsnäringen och varvet krävde ett visst antalmänniskor för att man skulle kunna klara situationen. Det är självklart att visom politiker från då måste hävda denna uppfattning. Sedan uppkomemellertid den situationen att både de fackliga organisationerna ochföretagsledningen i Svenska Varv kom fram till att det går att dra ned påkapaciteten, om man vidtar vissa åtgärder. Det tyckte vi naturligtvis inte om.Det innebar att arbetsuppgifterna försvann för omkring 400 människor. påstår att skulle haalternativ när det gäller varvsfrågan. Människor kan eventuellt fåuppfattningen att parti skulle ha haft en offensivvarvspolitik, som man talade om förra året. Det är ingalunda så. Centernsvarvspolitik kallade jag då för ihoprafsat strunt. När man talade om enomstrukturering av , då menade man från sida att detta skulleske efter 1985. Skulle mankonkurrera med varv om verksamhet? Det fanns över huvud tagetingenting i varvspolitik som hade någon substans. Vad förra årets riksdagsbeslut handlade om kan vi ha olikauppfattningar om. Man kan tycka att varvsnäringen fick för litet pengar. Visocialdemokrater i hävdade ju att varven kanske borde ha fått merpengar och att man borde studera varvsnäringens utveckling även efter 1985. Mendet är ju så här i livet att man inte kan blunda för verkligheten. Även om vidå inte fick gehör förvår linje, utgjorde i varje fall inte politik något alternafiv pådetta område. Man kan i detalj studera vad egentligen föresloginför förra årets riksdagsbeslut beträffande avskrivningslån. talesmani varvsdebatten, , sade då att biträddeutskottsmajoriteten då det gäller en förlängning av avskrivningslånen men påden lägre nivån, beräknad till . Det var alltså centernsförslag. Regeringens förslag när det gällde avskrivningslånen var, om jag intehar räknat fel, . Det är därför litet falskt av att i denallmänna debatten vilja ge ett intryck av att skulle ha någotalternativ när det gäller varvsfrågan. Det är ju ingalunda så. Centerpartiethade framför allt mindre pengar. Eftersom försöker utmåla sigsjälv och sitt parti såsom ett parti, som skulle bedriva en offensiv varvspolitik,har jag velat ta dessa minuter i anspråk för att tala om för kammarensledamöter och naturligtvis också få antecknat till protokollet att det inte ärpå det sättet. Det är emellertid viktigt att vi tillsammans försöker klaraproblemen.