prot · G80917 · 1984-12-31 00:00:00 — En annan orättvisa är att de som redan själva betalar sinaboendekostnader drabbas värst. Ägarna till frifinansierade småhus, hus som äramorterade och bostadshus på jordbruksfastigheter får fullt ut betala skatten.De som redan nu får räntesubventioner kommer att kompenseras med sänkning avden garanterade räntan. Detta är cyniskt och ett hån mot alla dem som byggt ellerköpt hus utan statliga lån och som vill ha ett billigare boende på äldre dar. Ett småhus som taxeras fill . dyrareatt bo i när skatten är fullt genomförd, och ett hus med . För att klara detta krävs en löneökning på , om marginalskatten är . För många, exempelvis pensionärerna, ärdet inte möjligt att höja inkomsterna. Skatten kommer att drabba olika i olika delar av landet.De som har en låg inkomst drabbas självfallet hårdare av skatten. Förexempelvis en medelinkomsttagare i län innebär skatten en störrepåfrestning av ekonomin än för boende i många andra län. Medelinkomsten iKalmar län var 1982 ca . vilket är inte . Det finns bara två län i landet där medelinkomsten liggerlägre än i län. Den nya skatten kommer att svida särskilt hårt i de ländär medelinkomsten ligger lågt. Taxeringsvärdena för lantbrukets bostäder står inte alltidi relation till inkomstnivån för brukaren. Kombinationen stora hus - lågainkomster är ganska vanlig. Här slår fastighetsskatten särskilt hårt. Även härär det boende i de låginkomstlän jag nämnde - , och Jämtlandslän - som drabbas hårdast. Även andra delar av bostadsbeståndet och byggnadsbeståndetfår ökade kostnader. De privata fastighetsägarna får fullt ut betala skatten,medan allmännyttan i de flesta fall går fri. Handels- och hantverksfastigheteroch restauranger tillhör även de grupper som skall erlägga fastighetsskatt. När skatten är genomförd beräknas den inbringa 4,7miljarder kronor. Varje hushåll får i genomsnitt en ökad kostnad på ca 1 000kr. I den socialdemokratiska propagandan utmålas vi moderatersom de som vill rasera den s.k. sociala bostadspolitiken när vi föreslårbesparingar på tillsammans inom bostadssektorn.Fastighetsskatten kommer att uppgå till , alltså mer ändubbelt jämfört med våra besparingar. Det måste vara svårt försocialdemokraterna att i fortsättningenangripa oss i dessa frågor, när deras skattehöjningar drabbar mer än dubbelt såhårt som våra besparingar. Från rnoderat håll kommer vi att göra allt för att stoppafastighetsskatten. Om skatten ändå, kanske med vpk;s hjälp, röstas igenom iriksdagen kommer en borgerlig valseger att medföra att skatten tas bort. Det är förvisso inte bara i fråga om fastighetsskatt somvi har en annan uppfattning än socialdemokraterna. På nästan varje punkt villvi föra en annan bostadspolitik än den regeringen för. Jag skall nu inte räkna upp alla de olika förslag tillförändringar som vi vill genomföra. Tid och tillfälle kommer sedermera att yppasig. En grundläggande tanke i vår polifik är emellertid attvalfriheten måste öka i boendet. Låt människorna i större utsträckningbestämma! Ökade möjligheter att äga sin bostad måste medges. Krångeloch byråkrati måste minska. Den snårskog av lagar och bestämmelser som omgerboendet måste rensas upp. Både skatter och bidrag måste minska. Inga problemlöses med den socialdemokratiska skattemodellen. Den moderata bostadspolitiken är en politikför framtiden. Vi avvisar gårdagens lösningar på morgondagens problem. 100GUNNAR BIORCK i (m): Så är det åter en lång dags färd -eller två långa dagars. Under en följd av år har jag försökt att i denallmänpolitiska debattens sista samla ihop några personligaintryck av vad som förekommit och se vad den har givit, vad den har lämnatobesvarat, och vad den till äventyrs kan leda till. Den utformning och det innehåll debatten fått, i går och , gör att en enkel man av folket onekligen känner sin begränsning. Hur svårtär det inte att skåda in ! Och hur vanskligt är det inte att göra enrättvis fördelning av ansvar och skuld för det förflutnas gärningar ochmisstag! För det är ju mellan dessa poler, av anklagelser och förutsägelser,som centrala delar av - främst - gårdagens debatt har rört sig. Ett av problemen, som man underförstår, knappast vågartala om, eller förtränger i en opportun glömska, är att personer utanför dennakammare -"löntagarorganisationernas" ombudsmän - snarare än vi,folkets valda ombud, är de som avgör vilken kurs den svenska ekonominkommer att följa. Kanske borde man - när man anklagar de borgerligaregeringarna för år av försummade insatser - ändå erinra sig den dag i detförgångna, då statsminister kallade upp herrar och skickade tillbaka dem till med order att uppge sitt motståndmot löntagarorganisationernas krav. riktas kritik mot arbetsgivarpartenför att man släppt fram för höga löner. Varför skedde detta? Och vilka blev delångsiktiga, psykologiska och moraliska konsekvenserna av denna händelse? Ärdet inte så att den svenska borgerligheten egentligen har haft ett vekarehjärta och ett känsligare samvete än somliga, hurfiga socialdemokrater? MinnsNils Åslings akutmottagning - som stängt -och att "läget kräver åtgärder, som en del av oss inte är beredda attvidta". Det finns förmodligen inom allapartier personer som är beredda att mäta sina egna med strängare mått än demmed vilka man mäter andra. de ses opinions - även i handling - ärkanske något man ville tillönska borgerlighetens företrädare, om nästa års valskulle leda till växling vid makten. Förmodligen är det så att så längeindustriarbetarna dominerade arbetstagarsidan fanns det där förståelse för atthöga avtal hotade sysselsättningen, och det fanns alltså en inbyggdbalansmekanism. När utvecklingen medförde att de offentliganställda blev endominerande faktor i löneförhandlingarna - samfidigt som deras företrädare iriksdag och kommuner blev allt talrikare och kunde expandera sin samhällssektorutan hänsyn till kostnaderna - då försvagades balansen mellan parterna.Regering och riksdag kom på efterhand, och vad vi får syssla med här i huset äratt sedermera försöka korrigera avtalen genom köpkraftsindragningar i skildaformer, vilka får en generell karaktär och drabbar både skyldiga och oskyldigai lika mån. Ingen kan förmodligen påstå att våra skatte- ochavgiftssystem bygger på en genomtänkt filosofi: Vad vi har framför oss årenhart när ogenomtränglig djungel av tillfälliga, men permanentade adhoc-åtgärder, lagrade bredvid och ovanpå varandra, vars effekter delvismotverkar varandra och - vad mera är - för många medborgare omöjliggör ettvettigt och förutsebart ekonomiskt handlande. Sedan socialtjänstlagen,och våra förvaltningsdomstolar blandat sig i leken har oredanblivit ännu större än förut. Här behövs uppenbarligen ett drastiskt kirurgisktingrepp. Både medborgarna i gemen och vi själva måste kunna förstå hur systemetfungerar. Inte ens begriper ju det, enligt egen utsago. Socialdemokraterna har anklagat deborgerliga regeringarna för felhandlingar under deras brottning med svåralågkonjunkturer, och tillvitat dem ensamma ansvaret för det storabudgetunderskottet och ökningen av statens skulder. Jag har förgäves suttit ochväntat på att någon skulle tala om hur stort budgetunderskottet och hur storstatsskulden skulle ha varit, om hade bifallit alla desocialdemokratiska motioner som innebar överbud iförhållande till regeringsförslagen. Jag kan inte hjälpa att jag finner de här skulddebatternaganska ofruktbara, i den form de utspelas här i kammaren. Det verkligt viktigaär rimligtvis att man gör en ekonomisk och psykologisk analys av vad manmöjligen kan lära av de samlade misstagen, alltifrån vanföreställningen om"det dukade bordet" och framöver, och försöker applicera denkunskapen på den närmaste framtidens - "medellånga" - politik. Det talades i går mycket om besparingar som en väg urkrisen. Svenska folket har inte märkt så mycket av krisen - jag görhär naturligtvis ett undantag för de arbetslösa. Av allt att döma har mångaförsökt parera den hittillsvarande krisen just genom att minska sina egnabesparingar. Inga indexregleringar kan i längden dölja att vi har blivitfatfigare, som nation och som personer. Det är en falsk politik, som försökerdölja detta förhållande: det försenar bara den mobilisering av de egnakrafterna, som kan föra till tillfrisknande. Denoffentliga debatten om ekonomi är förmodligen obegriplig 9 protokoll 1984/85:17-18 för deflesta, och den sysslar mest med enstaka, dagsaktuella s. k. plånboksfrågor.Det skulle vara befriande om några av de professionella debattörerna ville görasig omaket att emellanåt redogöra för de långa perspektiven, för hur dagensbördor skyfflas vidare till kommande generationer och för den vertikalafördelningspolitiken, inte bara den horisontella. Jag har försökt fästa uppmärksamheten pådetta här i , men man talar ju för döva öron - i den mån här finnsnågra öron alls. Jag vill dock ge ett erkännande för att han ialla fall nämnde ett ord om vår solidaritet med nästa generation. Det bordeinte vara så svårt att tänka konkret på våra egna barn och barnbarn. Vi bordealltid ha deras fotografier framför oss på skrivbordet eller i fönsterkarmen. sade i går litet övermodigt: "Deborgerliga är bäst på att opponera, och vi är bäst på att regera." Jagtycker ganska bra om , men han är bättre när han är saklig ännär han är övermodig. var bra på att opponera /. Han var en av de få som tog valnederlaget med fattning och sombevarade en strävan till saklighet. Kanske kan han få chansen attvisa den förmågan. Statsministern lär ha sagt att "rosornas krig"aldrig har existerat. är ett levande bevis på att det i varjefall finns två uppfattningar om ekonomiska realiteter inom socialdemokratin.Kjell-Olof står för den ena - vid förra i lyrisk form och vidgårdagens plenum genom att fastslå att "endast ökad produktion kan ge osshögre reallöner". Kanske skulle han ha villkorat satsen med orden"ökad produktion till konkurrenskraftiga priser". I så fall hade hani ett nötskal klämt in en nyttig anvisning till arbetsmarknadens parter, bådedem som svarar för den egentliga produkfionen och dem som svarar förmedborgarnas service av alla slag. uppmanade oss i går att"skapa, inte bara fördela och låna". Skapa kan man bara göra där ettrimligt mått a\ frihet finns. skrev en liten bok . Den kom att vävas in som en paroll isocialdemokraternas valrörelse 1964, . "Paroller",skrev , "skall ge en vision av det samhälle vi villskapa." I åtskilliga avseenden har utvecklingsoptimismen från detta sekelsmitt senare mötts av svåra besvikelser. I vårt land har skapandet länge hotatsav vår svåraste farsot -avundsjukan, emellanåt utspökad i jämlikhetsideologinshumorlösa förklädnad. Produktion, som talade om, innebär justskapande. Skapandet kan övertas av maskiner eller t. o. m. av robotar, mennågon måste först ha tänkt ut och velat skapa, och i de flesta fall har detförmodligen funnits ett incitament. Det är incitamenten socialdemokratin inteförstår sig på, för de är vanligen individuella och inte kollektiva, och de ärinte nödvändigtvis bundna till geografin. och jag hade för entid sedan ett samtal om utvandringen från . Valfrihetens samhälle finnsi dag kanske, för många, utanför våra gränser. Kanske skulle vi fundera på attbereda det en frizon även här hemma. Med detta ber jag att få tacka för ervälvilliga ilppmärksam-het och önska er en angenäm afton. 101 (): i talade om deses opinions. Man kan onekligen säga - om vi skall fortsätta med franska - ilfaut du , dvs. det behövs mod, om man skall gå upp i talarstolen efterGunnar slutanförande. Det är inte på grund av att de professionella debattörerna som jag tar till orda, utan för attställa en fråga fill så att han har en chans att blisiste talare - det tycker jag att han är väl värd att bli. Egentligen skulle det här vara en allmänpolitisk debatt.Men det är ju ingen debatt. Det är i själva verket en långt utdragenuppläsningsafton, och det är inte riktigt meningen. finns det t. o. m.lyriska inslag, en och annan skriver dessutom på hexameter. Debatt är det inte,utan var och en läser upp sina manuskript. Man frågar sig vad det är för fel på riksdagensarbetsformer. Här sitter vi några stycken, och många har strukit sig urtalarlistan. Jag räknade därför fel och missade mitt tiominuters inlägg. Det ärdock ingen katastrof. har jag på mig, men jag skall försöka atttala än så. som hade en fader som var ordförande i enutredning om arbetsformer har ju verkligen funderat på vad det ärför fel på våra arbetsformer med tanke på den ödsliga kammaren där det saknasdubbelt så många öron som frånvarande ledamöter, och man talar alltså för ettfåtal öron och dividerat med två ännu färre ledamöter. Detta är fel, men visysslar inte med det problemet utan vi håller oss kanske till perifera saker. I mitt anförande hade jag tänkt ta upp finansministernsdjärva inflationsmål. Regeringens mål är inflafion, och högst 3 %nästa år. Detta tycker jag är fantastiskt! Här misslyckas regeringen med4-procentsmålet och kommer upp i , dvs. en miss på när detgäller inflafionsmålet. Regeringen handlar ungefär som en höjdhoppare som helasommaren försöker hoppa 2,30 m. När detta inte går försöker han hoppa 2,40 m istället. Man kan också göra en jämförelse med en som plötsligt får försig att han skall springa engelska milen och håller och tränar. Regeringen har ju på sig att få nedinflationen. När löparen inte klarar detta bestämmer han sig för att nästa årförsöka springa milen . Regeringen skall ju nästa åråstadkomma en inflationstakt . Det allvariiga med detta helt verklighetsfrämmande mål äratt regeringen förlorar all trovärdighet. En anledning fill att man kommer såhär snett är uppfattningen att vi tror att vi har ett givet löneutrymme.Kjell-Olof säger att om vi skall klara inflationsmålet på får lönehöjningarna inte bli högre än i genomsnitt. Här argumenterar man precis som om det finns ett givetlöneutrymme. Men det är en av våra stora myter här i samhället, att vi har ettgivet löneutrymme som man sedan kan dela upp på alla anställda i den offentliga och i den privata sektorn. Det finns inte något givetlöneutrymme, utan löneutrymmets storlek och omfattning påverkas bl. a. av vadsom händer . Det är naturligtvis fullständigt fantastiskt att allaskall ha ungefär lika stor höjning för lika insatser, oavsett om företagen gårbra eller dåligt. med sina jättevinster, 9 miljarder , får intebetala ut högre löner än andra företag i verkstadsindustrin som går medförlust. Ett annat exempel är att alla statligt anställda som också vill halika stora lönehöjningar - -trots att staten har ett budgetunderskott på 70miljarder. Detta går inte ihop. Det enda rimliga är att sluta tala om ett givetlöneutrymme och att sluta med centraliserade avtal. Detta driver nämligenSveriges ekonomi i botten, om man tar dessa som en minimigräns för alla närdet gäller lönehöjning. Sedan lägger man på löneglidningen, och så ärinflationskarusellen i gång. Vad vi skall tala om för alla människor är attkompensation för inflation är en illusion, herr talman. Det sätter bara i gången kompensationskarusell, och då fortsätter prisstegringarna, och vi står snartinför nästa devalvering. Eftersom i var vänlig nog att påpekavissa goda egenskaper hos statsrådet , skall jag gärna erkännaatt har börjat med ett pedagogiskt arbete i fråga om den häromöjliga sitsen. Men det behövs mycket större insatser för att tala om försvenska folket att vi måste eliminera dessa systemfel när det gällerlöneförhandlingar. Idén att har ett visst utrymme förlönehöjningar oavsett var man arbetar håller inte. På det sättet kör viekonomin i botten och ställs snart inför en ny devalvering. Överläggningenvar härmed avslutad. 15 § Anmäldes och bordlades Propositionerna 1984/85:31 Ändring i lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfälligheter, m. m. 1984/85:35 Styrelseordförande iaffärsbank 16 § Anmäldes och bordlades Motionerna 1984/85:57av m.fl. 1984/85:58av m.fl. 1984/85:59av m.fl. 1984/85:60av och 1984/85:61av och 1984/85:63av m.fl. Statligfastighetsskatt (prop. 1984/85:18) 17 §Meddelande om interpellation Meddeladesatt följande interpellation framställts 1984/85:55 av andre vice talman () tilljordbruksministern om åtgärder mot utsläpp av tungmetaller från kommunalareningsverk: Förhöjda halter av sällsynta grundämnen- s. k. tungmetaller i åkerjord -kan leda till att grödorna växer sämreoch/eller att de blir mindre tjänliga som föda för människor och djur.Effekterna är mycket långvariga, och tillförseln av sådana ämnen till densvenska åkerjorden måste därför följas med stor uppmärksamhet från regeringensoch naturvårdsmyndigheters sida. Dessa tungmetaller bildar också svårlösliga föreningar somsedimenteras i sjöar, vattendrag eller havet. En allmän höjning av halternasker i alla försurade vattenområden och i surt grundvatten genom utlösning avtungmetaller. I utredningen om användning av kemiska medel i jord- ochskogsbruket (SOU 1983:10) anges att en rötslamsgiva kan innehålla tio gångermer av tungmetallen kadmium än en normal handelsgödselgiva. Under lång tidåterkommande slamspridning kan lokalt leda till påtagligt förhöjda kadmiumhalteri jorden. Det är mot denna bakgrund förvånande att regeringentillåter tungmetallanvändning i reningsverk, som man ställer hårdakrav på industrin på att minimera utsläppen av tungmetaller i avloppen. Enligt tidningsuppgifter används 150 000 tonfällningskemikalier i avloppen. beräkningar visaratt dessa kemikalier orsakade utsläpp i miljön med zink, 500 kilokoppar, bly och kadmium. har utsläppen ökat, menberäkningar saknas. Det finns tillgång till godtagbara kemikalier föravloppsrening med låga halter av tungmetaller, men i stället användshuvudsakligen restprodukter från industrin som omvandlas tillfällningskemikalier. De kemikalier som en industri förbjuds att släppa ut iavloppen hamnar alltså där ändå i form av renade kemikalier, tillverkade av enannan industri. Det är förvånande att dessa tungmetallhaltiga kemikalierfår tillsättas, när det är de långsiktiga problemen som måste prioriteras imiljöskyddsarbetet. Tungmetallerna sprids i vatten och rötslam. Jordbrukarnaerbjuds och uppmanas att utnyttja rötslammet till sina jordar. Det finns dockinga garantier för rötslammet. Det är risk att det i rötslammet finnssvårnedbryt-bara ämnen, exempelvis kolföreningar, som kan ge skador påmänniskor, djur och växtlighet. Normer behöver tillskapas för tillåtna halterav olika ämnen i rötslammet. Det är också angeläget att klargöra ansvarsfördelningenmellan kommun och jordbrukare om en förgiftning skulle ske. Mot dennabakgrund vill jag fråga jordbruksministern: Vad avser regeringen vidta för åtgärder för 1. att minimeraanvändningen av tungmetaller vid avloppsreningsverken, 2. att kommunernaskall ta ett juridiskt ansvar för att rötslam som erbjuds jordbrukare inteinnehåller mängder av miljöfarliga ämnen som kan orsaka allvarliga skador påjordbruksmarken, samt 3. att ämnen medlånglivade miljöeffekter skall prioriteras i miljöskyddsarbetet? 18 §Meddelande om frågor Meddeladesatt följande frågor framställts 1984/85:138 av () till utrikesministern omkatastrofinsatser i : Svältkatastrofen i ochandra delar av har fått en fruktansvärd omfattning. Människor har iåratal levt på svältgränsen och dör nu i tusental . Hårdast drabbasbarn och gamla. Farsoter av olika slag följer i katastrofens spår. Den rikadelen av världen har ett stort solidaritetsansvar att komma dessa lidandemedmänniskor till undsättning. Mot denna bakgrund vill jag fråga utrikesministern: Vilka åtgärder har den svenskaregeringen vidtagit för katastrofinsatser i och angränsande länder ochav torkan drabbade områden? Vilka åtgärder planerar regeringen för att förstärka ocheffektivisera insatser i nämnda områden? 1984/85:139 av () till utrikesministernom innebörden av visst statsrådsbesök i : En gynnsam start för den uppföljningsmöte i förutsätter inte bara resultatvid utan också att framsteg görs vid expertmötena iOttawa och om mänskliga rättigheter och kontakter. På vilket sätt förbereder regeringen de svenska insatsernadär? Innebär det faktum att det svenska ministermötet i - mot tidigare praxis - genomfördes trots att den åtföljande svenskejournalisten vägrades inresetillstånd i en nedtoning av densvenska respekten för Helsingforsdokumentets andra och tredje korg? 1984/85:140 av () till utbildningsministern om den nya tandläkarutbildningens värde utomlands: kommer förförsta gången legitimation att meddelas åt tandläkare som genomgått den nyatandläkarutbildningen. Denna består av en grundutbildning om fyra och ett halvtår vid högskola följd av en vidareutbildning i form av allmäntjänstgöring inomfolktandvården . Innehållet i denna nya utbildning är mera omfattandeän i den gamla femåriga högskoleutbildningen. Oklarhet råder dock om hur behörighetsgivande myndigheteri andra länder värderar denna nya svenska tandläkarutbildning. I flertaletländer krävs enligt uppgift en femårig utbildning vid universitet/högskola förbehörighet att utöva tandläkaryrket. Jag villmed anledning av detta fråga utbildningsministern: Vad avser statsrådet att vidta föråtgärder för att klargöra för utländska myndigheter värdet av den nya svenskatandläkarutbildningen? 1984/85:141 av förste vice talman ()till finansministern om konsekvenserna av vinstdelningsskatten: har gått igenomdet redovisade resultatet för 430 verkstadsföretag med sammanlagt enkvarts miljon anställda. Genomgången visar att inte avförlustföretagen beräknas betala vihstdelningsskatt. Över en tredjedel av de små företagen kommer att drabbasav vinstdelningsskatten. De minsta företagen, med under 75 anställda, skullebetala . per anställd jämfört med storföretagens . Genomgången visar också att fondavgifterna blir högre julägre soliditeten är samt att företag med tillfälliga vinsttoppar får svårt atttäcka tidigare års förluster. Jag har tidigare i fråga till bostadsministern visat attett bostadsförvaltande bolag som AB Stadsfasfigheter kan beräknasbehöva betala en vinstdelningsskatt på ca 3 milj. kr. trots att det ej går medvinst, medan allmännyttan med ett åldersmässigt likvärdigt bostadsbestånd ejdrabbas. Tar Stafa upp lån för att täcka vinstdelningsskatten ökar skuldernaoch därmed underlaget vinstdelningsskatt... Var dessa konsekvenser av vinstdelningsskatten förutsedda?Om ej, vilka åtgärder avser regeringen att vidta? 1984/85:142av () till statsrådet om kostnaderna förarkeologiska utgrävningar på byggnadsplatser; Den uppenbara risken för storamerkostnader i samband med fornfynd på byggplatsen är en stor belastning förorter med en medeltida stadskärna. Det går knappast längre att bygga bostäder isådana miljöer. Blir det något byggt, blir det kontorshus, där varjekvadratmeter måste utnyttjas för att ekonomin skall gå ihop. Det är i sista hand hyresgästernasom får betala kostnaderna, medan resultatet av de arkeologiska utgrävningarnahar riksintresse. Som det nu är kan krav på en arkeologisk utgrävning på enbyggnadsplats leda till en avsevärd fördyring eller rent av att tilltänktbyggenskap inte blir av. I dagens samhällsekonomiska situation måste såvälkommunala som enskilda projekt i betydande omfattning skjutas avdylika skäl. Har man i förväg fått besked om kostnadsansvaret kan man undvikaden extrakostnad som uppstår när byggnationen fördröjs. Det är således nödvändigt att en ändring kommertill stånd beträffande det kostnadsansvar som enligt lagen om fornminnen (9 §)åvilar "allmänt eller större enskilt arbetsföretag". Med åberopande av vad som här anförts, hemställer jag attfå ställa följande frågor; Är regeringenberedd att vidta åtgärder i syfte att påskynda det pågående utredningsarbetet iärendet? Är detregeringens uppfattning att lagen i första hand bör ändras så att enskildafastighetsägare befrias från ett kostnadsansvar för utgävningar som ålagts demav statliga myndigheter? Vilka åtgärderöverväger regeringen för att åstadkomma besparingar och begränsa desamhällsekonomiska kostnaderna till följd av de arkeologiska utgrävningarna? 1984/85:143 av () till socialministern omfinansieringen av egenföretagarnas företagshälsovård;