prot · G809107 · 1984-12-31 00:00:00 — Äger inte denna grundläggande slutsats alltjämt sin o Hurpåverkas risken för ett s. k. förebyggande kärnvapenangrepp om den ena sidanbygger upp eller anskaffar ett missilförsvarssystem eller om en inbördestävlan mellan parterna ytligt sett ger den ena parten ett försprång som hananser sig kunna utnyttja för militära eller politiska syften? o Är detinte troligt, rent av sannolikt, att utvecklandet uv ett missilförsvar med nödvändighetleder till kompenserande motåtgärder? Flertalet forskare anser att dethelt enkelt inte går att utveckla ett heltäckande missilförsvar. Till dettaskall läggas de mycket påtagliga riskerna för att även ett mindre ambitiöst program kan komma att driva på rustningarna.Och slutresultatet blir inte en större trygghet utan en ökad osäkerhet till ettständigt högre pris. Det är en farlig illusion att tro att det går attåstadkomma ett ogenomträngligt rymdförsvar rtiot kärnvapen. Kärnvapenhotet kan inte avvärjas genom missilförsvar.Endast i en värld utan dessa vapen kan hotet helt försvinna. Vägen dit går överprovstopp, frysning, kärnvapenreduktioner, eliminering av särskiltdestabiliserande kärnvapen, konventionell balans på lägre nivå,icke-förstaanvändning och förbud mot all kärnvapenanvändning. Regeringen gör vad som står i dess makt för att bidra tillavspänning, förtroendeskapande och nedrustning samt för att avvärjakärnvapenhotel. Den verkar för provstopp, karnvapenfrysning, enkärnvapenfri zon i och en korridor fri från slagfältskärnvapen iCentraleuropa. Den arbetar för ett totalförbud mot kemiska vapen och förbud motradiologisk krigföring, för framsteg i och enframgångsrik granskningskonferens för icke-spridningsfördraget. Kärnvapenstaternas agerande är dock avgörande. De hållernyckeln till framgång i nedruslningsarbetet i sin hand. Kommer de att stängadörren för fler kärnvapen eller öppna den för rymdvapen? Vi har rätt att kräva att de besinnar sitt ansvar ochaktivt bidrar till att vända utvecklingen i en riktning som gör det möjligt föross att gemensamt bygga en värld i fred, utan kärnvapen och utan krigshot. Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 34 (): Vid det symposium med friståendesäkerhetspolitiska experter som försvarskommittén ordnade gjordesett av debattinläggen av socialdemokratins nedrustningsexpert vill göra några av hennes funderingar till utgångspunkt för mitt inlägg idagens utrikespolitiska debatt. citerar inledningsvis de direktiv årsförsvarskommitlé fått när det gäller att överväga vilka tänkbaramstningskonlroll- och nedrustningsåtgärder som är särskilt betydelsefulla för Sverigessäkerhet och hur vår politik i internationella nedrustningsfrågor skall kunnasamordnas med och förstärka övriga delar av säkerhetspolitiken. formulerar sedan sin utgångspunkt förresonemanget på ett sätt som jag tycker är värt att ordagrant återupprepa: "Min utgångspunkt därvidlag är en principuppfattningatt ett land som med sitt läge, sin utrikes- och säkerhetspolitik måstei dagens internationella verklighet avböja varje försök till en relativförsvagning uv sitt försvar i förhållande till omvärlden, men måste, å andrasidan, lyhört följa den internationella utvecklingen liksom militärblockens ochsupermakternas politik och vara beredd att utnyttja varje möjlighet att främjaoch medverka till en mera positiv rörelseriktning än den nuvarande." Hur kan då påverka? pekar påvärldsekonomins utveckling, den mycket livliga internationella debatten isäkerhetsfrågor samt den växande aktiva fredsrörelsen, var för sig faktorer sompå sikt kan driva fram en utveckling mot nedrustning. Men trots deltakonstaterar tidigare nedrustningsförhandlare i FN att det finns mycketfå skäl till optimism. Härtill bidrar, vilket också påpekathär, att båda supermakterna inte endast är ointresserade av, utan innerst innenegativa till, alt inom FN-systemet, där även andra suveräna stater ärdelaktiga, förhandla om för dem själva fundamentala säkerhetspolitiskavapensystem, framför allt kärnvapensystem. Det är också lätt att peka på attavtal om ett totalt kärnvapenprovstopp, liksom en allmän anslutning tillicke-spridningsavtalet och verkliga förhandlingar om kärnvapennedrustning iFN:s nedrustningskonferens ännu tycks ligga i ett avlägset perspektiv, dettatrots att många års tungt, mödosamt och engagerat arbete lagts ned på dessafrågor, inte minst från de kärnvapenfria staternas sida. Utsikter till uppriktiga och meningsfulla multilateralaförhandlingar tycks se endast när det gäller kemiska vapen. 1ljuset av detta förefaller det mycket beklagligt att den svenskadelegationen i just vad det gäller kemiska vapen försvagats. Delundandrar sig min bedömning om verkligen gjort allt somkunnat göras för att hindra att en av nedrustningskonferensens sedan många århögt aktade och respekterade tunga personligheter, vår expert på kemiska vapenJohan , sett sig föranlåten alt lämna sitt uppdrag. All finna enersättare med hans kunskaper är kanske möjligt, men att finna någon med hanserfarenhet är naturligtvis en fråga . möjligheter att påverka t. ex. de strategiskarymd- och kärnvapenförhandlingar som förs mellan supermakterna är synnerligenbegränsade. Vårt inflytande kan ligga i den eventuella sakliga tyngd våra påolika sätt framförda synpunkter kan ha, och det bör rimligtvis främst gällasynpunkter på utvecklingen beträffande den strategiska situationen i och kringNorden. Det flnns dock enligt min uppfattning ett område därSverige verkligen kan påverka och som dessutom i hög grad har anknytning tillvad som sägs i direktiven till försvarskommittén, nämligen intresse för våregen säkerhetspolitiska situation och med potential för en utformning somdirekt kan anknytas till egna säkerhetspolitiska värderingar. Jag syftar på deförtroende- och säkerhetsskapande åtgärder som man nu arbetar intensivt med iStockholmskonferensen. Behöver då det svenska engagemanget förStockholmskonferensens innehåll ifrågasättas? Det flitiga och intensivavardagsarbetet i arbetsgrupper av olika slag som bedrivs bakom konferensensväggar är förvisso inte spektakulärt massmediatillvänt eller ägnat att skaparubriker. Litet orolig blev jag dock när jag av en ledande västdiplomal inomkonferensen tillfrågades huruvida det finns något politiskt engagemang bakom desvenska förslagen eller om de är att betrakta som tjänstemannaprodukter. Dettatycker jag var en fråga som stämmer till eftertanke. Del äringen tvekan om att vid kan spela och spelaren roll. Det har också från svensk sida satsats betydande personella resurseroch kompetens i dessa förhandlingar, vilket i och för sig borde vara bevis påett starkt svenskt intresse. Men hur är det med uttalanden i politiskasammanhang? Nedrustningspolitik bedrivs från svensk sida naturligtvisjust i konferenserna och de internationella förhundlingsfora, men politikenutformas i riksdag. Den politiska tyngden bakom våra diplomaters ochmilitäru experters agerande skall utformas här. För moderata samlingspartiets del kan jag peka på detutförliga och tämligen detaljerade innehållet i årets motion omnedrustningspolitiken där vi redogör för vilka utav de förslug, som är möjligault behundlu inom ram, som är viktiga och bör kunna ledatill resultat. Det är min förhoppning att utrikesutskottet i sin behandling uvnedrustningsfrågorna skall kunna biträda motionens innehåll och på så visverkligen demonstrera den allmänna uppslutning som finns i frågan. Jag har gått tillbaka till den debatt vi hade i nedrustningsfrågorstrax . Även då höll jag ett utförligt anförunde omStockholmskonferensen. Den nämndes också i inlägg från centerpurtiets ochfolkpartiels representanter. Ingen av de tre socialdemokratiska ledamöter somdeltog i debatten, bland vilka var en, nämnde ensStockholmskonferensen vid namn. Jag noterar med tillfredsställelse utt MujBritt nämnde den åtminstone i förbigående. Det finns emellertid anledning uppmärksamma deförtroendeskupunde åtgärderna och möjligheterna att minska misstänksamheten,byggu bryggor mellan folken och öppna dörrar och fönster för ett bättre klimatpå det sätt som det förhandlas inom den europeiska säkerhetskonferensens och isynnerhet ram även i andra sammanhang än i riksdagen.Jag syftar då på vikten av att den breda folkliga opinionen, inte bara i vårtland utan även i andru västeuropeiska länder, som engagerar sig förfredsfrågorna får en tillräcklig insikt om vikten uv de förtroendeskapandeåtgärderna och genom ett ökat engagemang kan påverka stämningen och kanske t.o.m. agerandet från sina regeringars sida. Hur är det då med uttalanden i vårt land frånregeringshåll? Jag kun peka på ett anförande i seriöst sammanhang, somförsvarsminister höll inför försvarshögskolan. Hanuppehöll sig därvid utförligt vid nedrustningsfrågorna och vikten av attundvika orealistiska förväntningar. Vi måste ha klart för oss att kärnvapenkommer att finnas kvar och all del därför i det korta perspektivet är viktigtmed en politisk vilja ull slå in på en väg mot ökat förtroende. Han ville sättaformer för krishantering sumt stabilitet i centrum för nedrustningskontrollenoch påpekade att förlroende-och säkerhetsskapande åtgärder är helt centrala isammanhanget, varvid viktiga roll är uppenbar. I ett längre perspektiv skulle enligt försvarsministernockså frysning, provstopp, zoner och korridorer kunnu ledu till ökat förtroendeoch stabilitet. Men ännu viktigare är att se till ult motståndaren ej gissarfel. Medreservation för att jag endast har tillgång till, har lyssnat till eller kunnatläsa referat av ett mycket begränsat antal av de tal i nedrustningsfrågor somregeringens nuvarande nedrustningsambassadör , och för dendelen också statsministern, hållit i olika fora, tycker jag alt tyngdpunkten ideras anföranden vanligen ligger på det mera långsiktiga, spektakuläraperspektiven och att vardagsarbetet i de för all del publikt mera svårsålda,små stegen i t. ex. får mindre utrymme. Det är antagligen så utt engugemunget för ochförhoppningurnu om utt uppnå några konkretu resultat när det gäller förtroende-och säkerhetsskapande åtgärder inom ESK är större i de alliansfria stulernu äninom NATO. NATO hur dock lagt fram ett mycket detaljerat och noggrant utarbetatförslug om ökude informationsåtgärder och förbättringar vad gäller observatörsbesök.Enligt uppgift pågår inom NATO seriösa studier av vilka restriklionsåtgärderman kan tänka sig acceptera. Som vanligt är uppgifterna om den undra sidansinställning och syften svårare att genomskåda. Vissa öppningar har dock kunnatskymtas i de framlagda förslagen, åtminstone i det förstu sovjetiska förslagetSC4. Pessimistiska bedömare har velat se del senare framlagda SC6 som någrasteg tillbaka, men låt oss hoppas att så inte ar fallet. Jug år medveten om utt det krävs en annanpedagogik, som man brukar sägu när mun vill införa skolreformer, för attfängsla en publik med en beskrivning av ESK-processen, dess olika korgar ochderas inbördes samband och av som en utomordentligtviktig pusselbil i ett realistiskt närmande till avspänningspolitiken även iett något kortare perspektiv. Det är lättare att hålla åhörarna i spänning medbeskrivningar om den totala kärnvapenkatastrofens ohygglighet. Ändå slår ESKmed sitt innehåll inte på något sätt i motsättning till en allvarlig vilja attförhindru kärnvapenkriget eller ersätta uvskräckningsdoktrinernu med byggd pä förtroende och öppenhet mellan folken - tvärtom. ESK kun ta hand om vikliga delur i ett komplex avåtgärder, som är angelägna i ett näraliggande perspektiv. Till detta komplexhör formalisera-de system för krishantering, ökade möjligheter tillinformation, regelbunden kommunikation, ökad öppenhet samt förstärkning ochamplifiering av ABM-avlalet. Människor, unga och gamla, är medvetna ommänsklighetens förmåga att inom ett helt överskådligt tidsperspektiv iscensättaden . Människor är t. o. m., i en utsträckning som kan uppammadefaitism, uppgivenhei och en känsla av att det inte tjänar någonting till,rädda. De europeiska folken har en långvarig kultur- och ulvecklingslradition.Det förpliktar. Båda supermakterna tillhör denna kulturkrets. Skall de småländerna kunna påverka den politiska viljan hos supermakterna måste det skegenom sakligt, skickligt, tålmodigt och diplomatiskt arbete i förhand-lingsforudär vi kun verku, och då inte minst i den europeiska säkerhetskonferensen.Dessutom finns det möjligheter för dem som sitter inne med kunskap alt spridadenna kunskap till en upplyst, engagerad folkopinion i de länder där åsikterfår bryta sig mot varandra och respekten och yttrandefrihetenliksom-åsiktsfriheten är en verklighet. Vi vet av erfarenhet att även den 6 protokoll 1984/85:107-108 supermaktsom inte tillåter en sådan åsikts- och yttrandefrihet inte är helt okänslig förden debatt som förs utanför järnridån. Min förhoppning är att vi alla - i riksdag, ipartiorganisationer och i utåtriktat arbete - skall kunna bidra till att görafrågor om den politiska tyngden bakom det svenska arbetet iStockholmskonferensen onödiga. Därmed kanske vi kan påverku de ländersom är skeptiska till möjligheterna att uppnå konkreta överenskommelser tillatt inse att såduna överenskommelser är något som verkligen ligger inommöjligheternas ram och som stöds av en bred folkopinion i Europu. 35MAJ () rephk: inlägg ger mig anledningatt först svara på någru frågor. Låt mig bara allra först saga att jaguppskutiur det lugnu och sukliga tonläge vi hur i debatten. När det gäller agerande i i fråga omkemiska vapen hur vi huft en mycket skicklig expert tillvårtförfogunde. Jug kun buru beklaga att det trots ihärdiga övertalningsförsökinte varit möjligt för mig att få honom att vara kvur. Hun ville efter månguårs urbete uv personligu skäl lämna sitt uppdrag. Under hans skickliga ledninghur emellertid också undru människor skoluts in i arbetet. Vi känner oss inteosäkra i vårt arbete när del gäller kemiska vapen. Tvärtom kommer allforlsutt spelu en mycket betydelsefull roll i förhandlingarna mot ett avtal omkemiska vapen. undrar om det finns en politisk viljaeller ell engagemang för . Ju, i allra högsta grad! Jug ärledsen att inte samtliga mina tul. som kanske iblund är ulldeles för mångu, kanfinnas till läsning överallt. utgör emellertid alltid endel för att skapa förtroende, och ull skapa förtroende är en verkligförutsättning för att kunna åstadkomma en nedrustning. Stockholmskonferensenhar sitt politiska stöd från den politiska ledningen icke baru i utan också i . Det finns naturligtvis ingu delade meningar i regeringenom vad som skapar förtroende. mångåriga erfarenhet uvFN-arbete har lett honom till att också självklart veta vad kärnvapen innebäroch vilka åtgärder som tnåste till för utt stoppa kärnvapen. Han var inte förinte ordförande i den stora kärnvapenutredningen och kan även därifrån dravissa slulsat;ser. Människor är rädda - oerhört rädda. Det finns enrisk att människor paralyseras inför den fruktansvärda kunskap de får om vadsom komnier.att hända, om vi inte agerar. Men det är viktigt utt människorockså har klart för sig all man kan påverka. kun påverku, och Sverigepåverkur kunske i alldeles ovanligt stor utsträckning - icke bura vidStockholmskonferensen utan också vid nedrustningskonferensen i och i FN. Det som är viktigt för oss är att icke begränsa våraktivitet. Hotet om en kärnvapenkatastrof är nämligeri så påtagligt utt vi måsteprioriteru urbetet för att avvärja det hotet. Del är faktiskt inte fel att vi ännu inte har uppnätt en kärnvapennedrustning.De har lagt ner många årsarbete på detta och visat all den kunskap, vetenskapliga expertis och politiskaomdöme som förfogar över. Trots det har kärnvapenmakterna ännu ickelyssnat tillräckligt på oss. Det betyder inte att skall ge upp sinaansträngningar. Tvärtom - med förnyade krafter skall vi ta en dust för att påsakliga och kunniga argument få dem alt följa med både till ett provslopp ochtill en frysning och nedrustning av kärnvapen. 36 () replik: Låt mig få instämma att vår tyngd i förhandlingarna om kemiska vapen inte allvarligtskall ha minskat. Den politiska uppslutningen bakom Stockholmskonferensenhar också för mig alltid varit självklar, men den är uppenbarligen inte likasjälvklar för utländska bedömare. Det var del som fick mig utt reagera ochfick mig att återigen på detta sått ta upp frågan iden här debatten. Vad gällerdetaljerna, förslagens utformning och en mer konkret diskussion kringinnehållet så bör vi återkomma till det i nästa nedrustningsdebatt här ikammaren. Jag tycker emellertid att det finns anledning attunderstryka att många av våra vanligaste och mest hörda talare i dessa frågorkanske bör tänka på tyngdpunkten i sina anföranden. Tyngdpunkten bör ligga ivad vi konstruktivt kan göra, vad vi konstruktivt kan arbeta för. Det ärgivetvis inte någon uppmaning att minska det svenska engagemanget. Det vore migfjärran att kritisera och skylla bristande framgångar i på bristandesvenskt engagemang. Det är kanske snarare så alt vi skall vara realistiska vadgäller vår möjlighet att påverka supermakterna. Även om vi är realistiska skall vi givetvis inteförtröttas. Att det råder en betydande - fullständig kan man säga - enighetmellan svenska partier om innehållet i och det hittillsvarande arbetet inom deneuropeiska säkerhetskonferensen är kanske en självklarhet för oss, men det ärinte en självklarhet för andra länders observatörer. Jag har därför noterat denbetydande, sneda vikt som man i tidigare debatter hår i kammaren tillmätt dessafrågor, där vi från moderata samlingspartiet utförligt, de båda mittenpartiernamera i förbigående och socialdemokratins representanter inte alls hartagit upp ESK:s förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder på ett tillräckligtutförligt sätt. När det gäller arbetet ute i landet är det, som jag sade,en betydande pedagogisk uppgift att förklara detta på ett lättillgängligt sätt.Jag vill också utifrån egna erfarenheter understryka att det är en myckettacksam uppgift. Jag noterar också att Maj BrittTheorin åtminstone nämnde konferensen. Jag hoppas att konferensen ifortsättningen får ett minst lika stort utrymme i hennes anföranden som de, om äveni ett längre och svårare perspektiv, lika viktiga men för mindreaktuella förhandlingarna om strategiska kärnvupen. 37MAJ () replik: Får jag bara för klargöra att det i regeringsdeklarationen noggrant redogörs för vad densvenska regeringen Nr 107 anser om . Därhar konferensen ingen undanskymd Onsdagenden plats, och den har det naturligtvisinte heller när regeringens företrädare lalur 27 mars1985 och dessåigärder. Det kun vuru på sin plats att nämna att när det gäller freds- och Utrikesdebatt nedrustningsslrävanden betraktassom en stormakt - det är enda gången vi kan kännaoss litet stolla över det. Vi har ett mycket större inflytande i freds-ochnedrustningssammanhung än vår storlek som nution i vanliga fall skulle ge oss.Det är litet förvånande om det finns delegater på somskulle kunna uppfatta alt förslag som förs frum från svensk sidu inte skullevara politiskt förankrade. Självfallet är de det, precis som förslagen som försfram frän andra håll och från andra länders sida. Det är regeringarnasrepresentunter som har företräde vid . När det gäller vartyngdpunkten skall läggas och vud som är konstruktiv politik kan meningarnavara delade. Konstruktiv politik uppfattas ofta-som sade - somillusionistiska förslag om frysning, om korridorer osv. När korridorförslaget fördes frambetraktades det som näst intill omöjligt. Bara hade denkonservative premiärministern i uttalat sitt intresse för förslaget.Vud som är konstruktivt och vud som är realistiskt åren fråga om vad manpolitiskt kan påverka länderna till att förstå och hur man rent tekniskt kanlösa problem. Del är konstruktivt alt arbeta vidnedrustningskonferensen på teknisk nivå för att komma frum till den tidpunkt dådet direktu avtalsarbetel om kemiska vapen äntligen kan startas. Det har tagitoss av intensivt arbete. Hade vi gett upp därför att arbetet inte hadebetraktats som konstruktivt och i ett kortsiktigt perspektiv inte skulle hagett oss någonting, hade vi inte heller kunnut få ett uvtul om kemiska vapen.Det är nog viktigt att kommu i håg ult realism i dugens tidsålder, ikärnvapnens skugga, är att hårt prioritera arbetet på utt förhindru nyakärnvapen och alt sätta stopp där vi nu befinner oss och att därifrån påbörjanedruslningsarbetet. har uttryckt detlu på ett utomordentligtsätt: Hur jobbigt och hur svårt det än är så är det inte människovärdigt attge upp. 38ANITA BRÅKENHIELM (m) replik: Det vore mig fjärrun att uppmana någon utt geupp. Ingu pekur i sin framställning, som jag citerade, på någratänkbara framgångsvägar i det allmänna internationellu arbetet, t. ex. ensidiganeddragningar av kärnvupenarsenalen, ensidiga tillbakadragningar av framskjutnautplaceringar av slagfältsvapen i , m.m. Delta är åtgärder som diskuterasintensivt inom NATO. En del har också omsatts i praktiken. Det måsteifrågasättas om inte sådana åtgärder rent av försvåras uv propåer om altprioritera alltför komplexa och breda frågor, t. ex. förslagen om allmänkarnvapenfrysning. Rent definitionsmässigt bör små steg på vägen vara lättareatt klara än mycket stora kliv. Det förtroendeskapande arbetet inom ESK:s ram har en annankaraktär, en annan natur, och är. som jag sade tidigare, inte någonting som pånågot vis kan sägasbefinna sig i ett motsatsförhållande eller i konkurrens med de långsiktigamålen närdet gäller all begränsa användningen av kärnvapen. Vi skallnaturligtvis arbeta parallellt. Vad jag efterlyste var en sådan balansi offentliga framträdanden från regeringens och regeringsrepresenian-ternassida att även folkopinionen i vårt land, och därmed kanske också opinionen iandra viktigu västeuropeisku länder, får insikt om att det kanske är väl såviktigt att utöva påtryckning på regeringarna när det gäller de kortsiktigafrågorna som beträffande de mera långsiktiga, men därmed naturligtvis intemindre vikliga, och mer speklakulära frågorna. Däremot är jag fortfarandetveksam till att i någon form av framträdande lägga tyngdpunkten på det somhandlar om vad som händer efter den totala katastrofen - att uppehålla sig vidnukleär vinter o.d. i alltför stor utsträckning. Det är alltid viktigare attinrikta all energi och allt intresse på att förhindra en katastrof, som redan isig är tillräckligt skrämmande och total för att det skall vuru ganskaointressant vad som händer efteråt. vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätt tillytterligare replik. 39STURE (): När utrikesdebatten nu har passerat zenit kanvi på den nedre halvan av talarlistan i litet lugnare ton ägna oss åt att redaut några som vi tycker väsentliga problem i sammanhanget. Jag skall för min delkortfattat ge några synpunkter på styrkebalansen och de militära hotanalysernai dagens . Det är frågor som ju barett direkt och starkt samband medvåregen säkerhetspolitiska situation. Utgångspunkten för all militär planering är del militärahot som riktas mot den egna staten. Eftersom nationellt oberoende ges högstaprioritet är det hotanalysen som avgör hur mycket man satsar på det militäraförsvaret. Ett grundligt studium av de militära hotanalyserna.bör därför varaen fruktbar utgångspunkt även för dem som vill främja nedrustning. Det gällerju att förstå och påverka orsakerna lill rustningarna. Gör man exempelvis detfullt rimliga antagandet att varken NATO eller Warszawapakien (WP) har föravsikt att starta anfallskrig, blirde senaste årtiondenas rustningsspiralbeviset på systematiska fel i båda sidors hotanalyser. NATO har ständigtöverskattat WP-hotet och rustat mer än vad som behövs och vice versa. Ett ökatintresse från nedrustarnas sida för de militära hotanalyserna bör kunna ledatill en dialog med dem som anser ökade rustningar motiverade och nödvändiga.Det är alltid en fördel om två sidor i en debatt förstår varandras utgångspunkteroch talar samma språk. Den internationella nedrustningsdebatten handlar sedanårtionden tillbaka i huvudsak om kärnvapnen. Att av rustningarnagäller konventionella vapen nämns ibland i förbigående.