prot · G80994 · 1984-12-31 00:00:00 — Måndaopn Hen Dessutomvill jag framhålla att de svenska politiska partierna ända fram till *5 överens om att upparbetningen, totalt sett, var en lämplig lösning. Vi var det första partietatt ta avstånd därvidlag och kan nu glädja oss åt att Om åteärder föratt råderen generell överensstämmelse mellan parfierna och att det också är hindraindirekt an- uppfattningen som präglar den nya lagstiftningen, vändnins avsvenskt gäller den verksamhet som det här är fråga om har alltså olikautbränt kärnbränsle i '"gringär handlagt dessa frågor, däribland deborgeriiga regeringar där kärnvaoenframställ- "" Söder varutrikesminister och, faktiskt. var rådgivare i utrikesdepartementet.Jag minns att jag då ställde frågor till om den härverksamheten.Man kan icke förneka att det finns en sanning i de uppgifter somförekommit i facktidskrifterna - i den meningen att det är fråga om en gemensamprocess. Detta är riktigt. Motdet skall ställas att vi, som ett resultat av det arbete regeringen bedriver,nu har ett avtal som förbjuder att hantera dessa frågor på ett sådant sättatt svenskt material kan användas i någon militär process. Detförekommer diskussioner oss emellan. De är av en sådan natur att jag inte härkan gå in på detaljerna, men självfallet är syftet att se till att avföra allarisker för att avtalet inte fullföljs fullt ut. Detta är ambitionen från densvenska och från den amerikanska regeringen. Vårt avtal är fullständigtentydigt på den här punkten. har alltså påtagit sig dessa garantier. Vihar också tagit initiativ till att R2-reaktorn förbereds för att låganrikatbränsle skall kunna användas. Den nya tank som man nu har bytt till är utformadpå ett sådant sätt att den klarar att man använder låganrikat bränsle. Vihar vidare, som jag beskrev i mitt interpellationssvar, internationellt i lAEAoch på annat håll fört fram kravet att även kärnvapenstaterna måste underkastasina civila program fullständig lAEA-kontroll och att en klar gräns måste görasmellan civil och militär verksamhet. Jagvill alltså säga att också vi känner den oro som föranletts av dessa arfiklar.Vi förnekar inte att det finns grund för denna oro, men vi arbetar för att säkerställaatt vi inte ens indirekt kan dras in i något som skulle vara helt oförenligtmed vad som är den och - över partigränserna - den svenskariksdagens politik på det här området. Anf.16 (): känner ett behov av att framhålla att det, om det ärnågot oegentligt som har skett, minsann inte är den nuvarande regeringens fel -i varje fall inte bara den regeringens fel. Det må vara hänt. Mittsyfte med den här interpellafionen var faktiskt inte att sätta dit vare sigBirgitta eller regeringen utan att försöka få klarhet i en fråga där jagutgår ifrån att vi - på regeringsbänkar och på oppositionsbänkar - har ett likastort intresse av att få en lösning till stånd. Jag utgår alltså ifrån att dettaär ett område där det i grunden inte skall finnas några som helstmeningsskiljak-figheter. Jag uppskattar det arbetesom görs internafionellt av den nuvarande regeringen för attåstadkomma största möjliga säkerhet i den internationella hanteringen avklyvbart material. Jag ser att det finns ett klart samband mellan det arbetetoch det arbete som bedrevs av tidigare regeringar på samma område, vilket jaghade tillfälle att något i utkanten vara med om under min fid iutrikesdepartementet. Jagförstår av svaret som jag nu fått av att vi tyvärr måste räknamed att de uppgifter som finns i dessa bägge tidskrifter kan vara riktiga ochatt det kan ha förekommit att klyvbart material från har använts idenna process. Vi får alltså hoppas att det nya avtalet förhindrar att någotsådant upprepas. Jagtycker mig också av det säger kunna förstå att man nu arbetar påatt skapa sådana kontrollinstrument att vi verkligen kan förvissa oss om attdetta respekteras från amerikansk sida. Det kanske kunde vara bra att fåytterligare klargjort att vi nu arbetar för att få ett ordenligtkontrollinstrument, så att vi får en ordentlig insyn i hanteringen och så attvi verkligen vet att något sådant här inte skulle kunna upprepas . Kvarstår naturligtvis frågan: Vad gör vi om det visar sig att vi inte kan få deninsyn i och den kontroll över hur det här materialet används som skulle behövasför att vi med visshet skall veta att svenskt klyvbart material inte missbrukasför kärnvapenframställning? Är regeringen i så fall beredd att ompröva detutbyte av kärnbränsle med som så att säga är grunden till det härproblemet? Omåtgärder för an hindra indirekt användning av svenskt utbränt kärnbränsle ikärnvapenframställning Mitt syfte med den historiska tillbakablicken var att betonaatt vi gemensamt bär ett ansvar för det som har varit tidigare. Sedan kunde jaginte underlåta att dra fram sanningen om vem det var som började att peka på dehär problemen. Men jag är mycket glad över att vi numera är helt överens ochsträvar mot samma mål i de här frågorna. Jagtycker att det är viktigt att understryka en sak, och det är att som detta utbyte med har förekommit, har processen varit sådan att vihar köpt material från i utbyte mot det material vi har sänt dit, vilketmotsvarar den mängd farliga ämnen vi skickar dit. Dessutom har vi köptytterligare material för att komplettera det som har förbrukats i den svenskareaktorn. Det betyder att inte har bidragit till attöka, utan snarare har minskat, tillgången på sådant här material i , Viär ändå av den uppfattningen att vi måste se till att det inte ens indirektfinns ett samband. Det avtal som vi har och de förändringar som har gjorts vidStudsvik skall ses som ett uttryck för det, liksom de krav vi har ställt iolika internationella sammanhang. Det är en självklarhet att de samtal som nuförs måste leda fill att vi får garantier. Eljest är det inte möjligt att haett sådant här samarbete. Det är en självklarhet. Men jag utgår från att om USAskriver på ett avtal som är så ytterligt tydligt på den här punkten är manmedveten om vad man gör och menar allvar. Får jag citera den svenskaöversättningen av den aktuella paragrafen: "Vardera parten garanterar attmaterial, utrustning Omtidpunkten för förslag till lag om stiftelser, m. m. eller komponenter somöverförts till och under dess jurisdiktion enligt denna överenskommelse samt särskiltklyvbart material som använts i eller framställts genom användning av sådantmaterial, sådan utmstning eller sådana komponenter som sålunda överförts ochunder dess jurisdiktion ej skall användas för något som helst militärtändamål." Jagmenar att vi har tillfredsställande garanfier. Vad det gäller är att skapa sigförsäkringar om att de också uppfylls i praktiken. De kontakter vi har haft medvåra amerikanska motparter har tryckt på att de har precis samma inställning. Anf.18 (): Att avtalet är helt klart på den här punkten tycker jag att man måstenotera med stor tillfredsställelse. Vad som är avgörande är naturligtvis deinsynsmöjligheter vi har, de möjligheter vi har att försäkra oss om att avtaletockså minutiöst följs. Jag tolkar det säger som att regeringenkommer att se fill att man får dessa insyns- och kontrollmöjligheter och attdet är en förutsättning för en fortsättning av det utbyte vi nu har med . Idet arbetet kan jag bara önska lycka fill. Jag hoppas att vi snart skall kunnaveta med säkerhet att det inte föreligger någon som helst risk att klyvbartmaterial från används för militärt ändamål i . Överläggningenvar härmed avslutad. 4§ Svar på fråga 1984/85:393 om tidpunkten för förslag till lag om stiftelser,m. har frågat mig dels när lagförslag kan förväntasangående stiftelser, dels på vad sätt parlamentariskt inslag i utredningsarbetethar tillgodosetts. Inom jusfifiedepartementet pågår arbete medsfiftelselagsfiftningen. Det är ännu för tidigt att närmare ange när ettlagförslag i ärendet kan ligga på bord. Arbetet har emellertid nufortskridit så långt att jag räknar med att en departementspromemoria skallkunna sändas ut på remiss under innevarande år. När denna remissbehandling äravslutad ämnar jag ta upp frågan om en lämplig form för ett parlamentarisktinslag i det fortsatta beredningsarbetet. 20 PER-OLOFSTRINDBERG (m): Jag villtacka justitieministern för svaret på min fråga. Låtmig först säga beträffande det parlamentariska inslaget, att jag tycker att detframgår av svaret att detta inslag lär komma in rätt sent i behandlingen avdetta ärende. Den frågan får vi väl återkomma till . Jagär egentligen inte ute efter att i första hand vidga samhällskontrollen påområde efter område. Jag är faktiskt rätt intresserad av hur den här frågan Det härarbetet tar ju en helt orimlig tid. Jag vill erinra om att för ett par veckorsedan hade jag här i kammaren en debatt med civilministern angåendehandläggningen av ett annat ärende - det hade flyttats frånjustitiedepartementet fill . Det gäller handläggningen avfrågan om ändringar i lagen om gravrätt. Jag kritiserade då den alltförtidsödande handläggningen. I detta ärende är fidsutdräkten ännu längre. Jagvill erinra om att den stiftelseutredning som lades ned 1983 därför att denhade arbetat för långsamt fillkom genom ett riksdagsbeslut vid . Det är aUtså . Varjeår väcks motioner här i beträffande översyn av lagstiftningen angåendestiftelser, och är vi tvungna att med hänvisning till pågåendeberedningsarbete avslå mofionerna. Det här är naturligtvis otillfredsställande. Sedansäger justitieministern i svaret att det ännu är "för tidigt att närmareange när ett lagförslag i ärendet kan ligga på bord". När maninom lade ned stiftelseutredningen, somhade arbetat , därför att man tyckte att arbetet fortskred alltförlångsamt men som dock enligt dess ordförande skulle vara klar att under förstakvartalet lägga fram sitt förslag, då fick jag uppfattningen att man inomdepartementet tyckte att vi här måste handla snabbt, därför att det här är enfråga som måste lösas. I realiteten innebar det tydligen bara en ytterligareförskjutning. Nog fick jag också uppfattningen av det svar som jag fick idecember 1983 av justitieministern, som då redovisade att man i varje fall inomdepartementet hade ett antal hypoteser om hur det här skulle lösas, attberedningsarbetet hade kommit betydligt längre. Jag måste säga tilljustitieministern att jag är utomordentligt förvånad över att man kan handläggaen fråga på ett så utdraget sätt. Detfinns ett gammalt ordspråk som säger att man skall skynda långsamt, men ävendet ordspråket torde ha sin begränsade tillämpning. Omtidpunkten för förslag tilllag om stiftelser, m. m. Jag skall inte här gå in på hur stiftelseutredningen arbetade och vadsom föregick nedläggningen av den utredningen, utan bara konstatera att sedanarbetet har tagits om hand inom justifiedepartementet har man arbetat fort ocheffektivt, enligt min bedömning. Attvi inte har en färdig departementspromemoria beror på att det här ärmycket komplicerade frågor, och under arbetet i departementet har man gjort denbedömningen att det inte räcker med att komma med nya bestämmelser om fillsynenav stiftelser utan att det också behövs i vart fall vissa gnindläggandecivilrättsliga bestämmelser. Detta är anledningen till att ärendet har tagittid. Jaghar sagt att jag inte kan uttala mig om när ett lagförslag kan föreligga, menjag har utlovat en departementspromemoria i ämnet det här året. Detta tyckerjag inte har inneburit en lång tidsutdräkt i det här arbetet. Omeffektivare åtgärder mot olovlig körning 22 PER-OLOFSTRINDBERG (m): Jag är medveten om att detta är komplicerade frågor och att det finnsvissa grundläggande regler som man måste ta hänsyn fill. Men utredningsarbetethar ändock pågått - jag tycker att det är en orimlig tid i förhållandefill arbetets omfattning. Jaghoppas i alla fall att vi,,när vi i fortsättningen besvarar mofioner, ändå kansäga att ett förslag i det här avseendet inom en relativt snar framtid kommeratt kunna redovisas. Jag tycker att mofionärerna åtminstone har rättatt få ett rimligt svar på alla sina motioner. Överläggningenvar härmed avslutad. 5§ Svar på fråga 1984/85:424 om effektivare åtgärder mot olovlig körning har frågat mig om regeringen avser att inom överskådligtid lägga fram förslag till effektivare åtgärder mot olovlig körning. PärGranstedts fråga tar närmast sikte på hur man skall kunna hindra personer somflera gånger har dömts för olovlig körning från att fortsätta att begå sådanabrott. Vidupprepade fall av olovlig körning av det slag som åsyftas i frågan blirstraffet i regel fängelse, I första hand får man därför lita tillfängelsestraffets avhållande effekt. Erfarenheten visar emellerfid att detfinns ett litet fåtal personer som trots upprepade fängelsestraff fortsätteratt köra olovligt utan att påverkas av hot om nytt straff. Enmöjlighet som har diskuterats är att införa regler som gör det möjligt attförklara bilen förverkad hos den som gör sig skyldig till upprepade olovligakörningar, om det är uppenbart att det behövs för att förebygga fortsatt sådanbrottslighet. Detta skulle kanske kunna bidra fill att förhindra fortsattlagtrots av det slag som det här är fråga om. En sådan ordning föreslogs ocksåi den sedermera återkallade proposifionen (prop. 1984/85:21) med förslag filländringar av bestämmelserna om trafiknykterhetsbrott. Sedan propositionen återkallats har jag inbjudit deövriga riksdagspar-fierna fill överläggningar rörande påföljdssystemet förrattfylleri. Vid dessa överläggningar, som inleds , hoppas jag fåklarhet i om det finns förutsättningar för att finna en bred lösning på deproblem som propositionen avsåg att komma fill rätta med - däribland den frågasom nu tagit upp. Jag hoppas att jag efter dessa överläggningarfår anledning att återkomma med nya förslag på det här området. 24 PAR (): Jag ber attfå tacka jusfitieministern för svaret på min fråga. Olovlig körning är ettbrott som är ganska allvarligt från trafiksäkerhets- Åtminstone imånga fall kan man utgå ifrån att personer som inte har fått eller som harfråntagits sitt körkort av olika skäl är olämpliga att köra bil. Man kan tänkasig att de envisa fallen - de där man trotsar alla bötesstraff, fängelsestraffosv. - gäller just personer som av någon anledning inte bör körabil. Inomparentes vill jag säga att det också finns fall som gör att man kan ifrågasättaom det ubte finns en tendens att dra in körkorten också när det är obefogat,men det är en annan fråga; det finns kanske anledning att se över också den. Närdet gäller de befogade fallen av körkortsindragning är det naturligtvis mycketvikfigt att se till att de personer som fått sitt körkort indraget verkligeninte heller kör bil och är en fara för trafiksäkerheten. Som framgår både avmin fråga och av svaret finns det exempel på personer som helt bortser frånalla påföljder och ogenerat fortsätter att köra bil, trots att de inte harkörkort. Det kan ibland få rent absurda konsekvenser. Som jag nämnt i fråganfinns det ett exempel i polisdistrikt - man har där satt fast sammaperson 276 gånger för olovlig körning. Det finns ingen anledning att tro attvederbörande inte fortsätter att köra bil den dag som är. Detär bra om det kommer förslag på det här området. Min bedömning är att detverkar rimligt att man skapar en möjlighet att förklara bilen förverkad. Denhär frågan har såvitt jag förstår utretts ganska länge - enligt uppgift har manhållit på och grubblat över problemet . Därför noterar jag medfillfredsställelse att förslag på det här området kan vara att vänta. Jaghoppas att får ta ställning fill ett konkret förslag sominnebär att den möjligheten införs. Omdet planerade polishuset i Överläggningenvar härmed avslutad. 6 § Svar på fråga1984/85:432 om det planerade polishuset i har frågat mig när det planerade polishuset i att byggas. Regeringenuppdrog åt att projektera en förstaetapp av en nybyggnad av förvaltningsbyggnad i . Den första etappen fårenligt beslutet omfatta lokaler för polis-och åklagarmyndigheterna samt allmänthäkte. Allmänna häktet har planerats för totalt 80 platser för häktade ochanhållna. Ibeslutet föreskrevs bl. a. att projektet skulle ingå i byggnadsstyrelsensinvesteringsreserv och således kunna utföras när så är lämpligt frånsysselsättningssynpunkt. Byggnadsstyrelsenhar i skrivelse till regeringen redovisat kostnaden förprojektet och i samband härmed även hemställt om bygguppdrag. Bygguppdragkommer att lämnas när så är lämpligt med hänsyn till sysselsättningsläget inombyggarbetsmarknaden och när det Ompåföljden för sexuella övergrepp mot barn statsfinansiellaläget så tillåter. Hänsyn måste naturligtvis också tas fill andra angelägnabyggnadsprojekt. Jag är därför inte nu beredd att svara på när bygguppdrag kanlämnas för den första etappen av en nybyggnad i . Anf.26 (): Jag ber att få tacka jusfitieministern också för detta svar, även omvarken jag eller huddingeborna förmodligen blev särskilt mycket klokare av det.Svaret är ju egentligen att inget svar kan ges på frågan. Det här ärbeklagligt, tycker jag. Situationeni är ganska säregen. Man har lokaler för polis, man har ett fängelse,men man har inget häkte så att säga däremellan. Detta skapar en situafion därman måste utackordera de häktade på andra håll i landet. Eftersom belastningenär ganska stor i innebär det ofta att vederbörande fårplaceras ganska långt bort - Gofiand kommer i fråga, inte bara avutredningstekniska skäl som i fallet , utan av utrymmesskäl. Ävenolika platser i kommer i fråga. Detär naturhgtvis ekonomiska skäl som gör att man inte kan komma i gång bums, detförstår jag. Man vill spara ett sådant här byggnadsprojekt tills det är sågynnsamt som möjligt ur arbetsmarknadssynpunkt. Ekonomin i denna typ avbedömningar kan ifrågasättas. Det faktum att de häktade nu är spridda överlandet gör naturligtvis alla utredningar mycket kostsamma. Utredarna från polisenmåste företa långa resor, vilket tar fid och kostar pengar. Advokaterna måsteockså företa långa resor, vilket även det kostar både tid och pengar. Jagundrar om det inte skulle visa sig att de investeringar som krävs för att fåtill stånd ett häkte skulle förränta sig ganska bra om besparingar i form avarbetsfid och resekostnader räknades in. Detborde finnas anledning för regeringen att överväga om inte arbetsmarknadslägetsnart är sådant att man skulle kunna påbörja detta projekt. Vi har ju faktisktinte någon överhettning på byggarbetsmarknaden ens i . Detborde absolut finnas kapacitet att utnyttja för att få fill stånd det härbygget och skapa en rimlig arbetssituation i på detta område. Överläggningenvar härmed avslutad. 7 § Svar påinterpellation 1984/85:94 om påföljden för sexuella övergrepp mot barn har frågat mig om straffpåföljden för sexuella övergreppmot barn kan utvidgas till att innefatta vård och terapi för att komma fillrätta med det sjukliga beteende som ligger bakom övergreppen. Åtskilligauppgifter som har kommit fram på senare fid tyder på att sexuella övergrepp motbarn är en betydligt vanligare företeelse än man fidigare allmänt harbrukat räkna med. Om detta är rikfigt, är det naturligtvis mycket oroande. Attinsatser från samhällets sida på detta område är nödvändiga finner jag självklart.Liksom anser jag det angeläget att man fortsätter att utvecklaändamålsenliga samarbetsformer mellan de olika ansvariga myndigheterna. Mestväsentligt är naturligtvis därvid att man försöker förebygga övergrepp av dettaslag. I den mån de ändå inträffar gäller det att sätta in stöd och behandlingpå ett fidigt stadium och på så sätt försöka motverka att barnet fårlångsikfiga skador av psykisk eller annan art. Men självfallet måste man ocksåsörja för att gärningsmännen inte bara blir lagförda utan också får den vårdoch behandling som kan behövas, detta inte minst med hänsyn fill intresset avatt förebygga återfall. Självafrågan i interpellation tar sikte på en mera begränsad del avproblemområdet, nämligen vård och terapi för dem som fälls till ansvar avdomstol. Denna grupp är ganska liten, vilket naturligtvis kan hänga samman medatt det s. k. mörkertalet är högt. Det rör sig om ett sjuttiotal personerårligen, och i dessa fall är det av allt att döma i allmänhet inte fråga omincestuösa övergrepp. Statistikenvisar att en del av dem som fälls till ansvar för sexuella övergrepp mot barnöverlämnas till särskild vård eller döms fill skyddsfillsyn. Inom ramen fördessa påföljder finns goda möjligheter att åstadkomma vård och terapi av detslag som avses i interpellationen. Fängelseär emellertid den vanligaste påföljden. De allmänna principer som gäller förkriminalvården i anstalt innebär att en intagen som har behov avmedicinsk-psykologisk eller annan särskild behandling skall beredas sådan, omdet kan ske med hänsyn till anstaltsfidens längd och den intagnesförutsättningar. Kriminalvårdens huvuduppgift är därvid att söka motivera denintagne för behandlingen och att förriiedla att den kommer fill stånd genom ansvarigavårdmyndigheters försorg. Intagna som avtjänar fängelsestraff för incestbrottfår också enligt vad jag har inhämtat regelmässigt konkreta erbjudanden ombehandling. Bådeför kriminalvården i anstalt och för frivården gäller emellerfid att sådan behandlinginte får ske med tvång utan endast på frivillighetens grund. Jag vill erinra omatt inte längre tillbaka än av principiella skäl togavstånd från tanken att införa en straffpåföljd som skulle innebära ettobligatoriskt vårdprogram för män som dömts till fängelse för våldtäkt ellerkvinnomisshandel (JuU 1983/84:20). Jag kan nämna att regeringen i mars 1984beviljade medel till ett treårigt försöksprojekt inom kriminalvårdensGöteborgsregion avseende psykoterapeutisk behandling för män som avtjänarfängelsestraff för sådana brott. Som jag ser det kan det inte uteslutas att ettliknande projekt skulle kunna aktualiseras för den grupp som det här gäller. Ompåföljden för sexuella övergrepp mot barn 28 (): Jag ber attfå tacka statsrådet för svaret på min interpellation. I svaret framkommer enviss tveksamhet rörande riktigheten av uppgifter Om påföljden för sexuella övergrepp mot barn om ettökande antal fall av sexuella övergrepp mot barn. Jag anser dock att det förden som följt utvecklingen, främst i , och som kan se samma tendens iSverige inte råder någon tvekan om att vi kommer att möta ett starkt ökat antalbarn som på olika sätt blivit föremål för sexuella övergrepp. Vi ser redan,efter den debatt som förts i massmedia , ett ökat antalanmälningar. Kunskapen om dessa brottstyper är fortfarande mycketbristfällig. Det gäller alla som kommer i en första kontakt med barn somutsatts för övergrepp, det gäller den personal som skall utreda brottet och detgäller dem som skall avkunna dom eller väcka åtal. Ett av de svåraste brott som svensk lagstiftning haft attta ställning fill genom tiderna har varit just incest. Först i 1864 årsstrafflag togs dödsstraffet härför bort och ersattes med frihetsstraff. Somockså påvisas i statsrådets svar har straffrätten nu under 1900-taletutvecklats, och det är vård och behandling som skall ersätta straffet. Men justi dessa fall där det ofta handlar om en hel familjs situation och kris finnsdet flera skäl att undersöka om man inte kan utveckla denna vård och behandlingett steg längre. Jag har i min interpellation uppehållit mig vid förövarensroll i sammanhanget. Det är bara en del i den problemsituation som måsteangripas när brott av denna typ upptäcks. Jag vill här kort citera vad treforskare med erfarenhet av arbete bland förövare av sexuella övergreppmot barn har kommit fram till: "Den som begår övergrepp mot barn är vanligen intenågon 'ful gubbe' eller något lastbart odjur. Övergreppen är snarare resultatav en allvarlig omognad i vissa avseenden. I övrigt kan förövaren vara enkompetent, laglydig och verksam människa i god social ställning.Föreställningen att de som förgriper sig på barn är ett särskilt slags illasinnade människor gör att 'välanpassade' förövare har lätt att övertyga sinomgivning, när de förnekar sina gärningar. Forskarna har allmänt sett intefunnit några speciella sociala eller andra karakterisfiska tecken som kanskilja ut förövare från andra människor.