prot · G80938 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:38 1 § Justeradesprotokollet för den 20 innevarande månad. 2 § Föredrogs ochhänvisades Motionerna 1984/85:238-240fill försvarsutskottet 3 § Föredrogs men bordlades åter betänkande 1984/85:15 betänkanden /85:3 och 4 4 § Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Föredrogs finansutskottetsbetänkande /85:5 om vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m.m. (prop.1984/85:45 1984/85:14 om vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 1984/85:45 delvis). betänkande 5 och skatteutskottetsbetänkande 14 debatteras i ett sammanhang. 2 (); Föremålet för och orsaken till dagens debatt ärregeringens andra panikpaket . Trots de underverk som regeringen,enligt egen uppfattning, utfört med ekonomi ser den sig nödsakad attåter ta till plötsliga och drastiska ingrepp för att hindra att allt,fortfarande enligt egen uppfattning, går över styr. Nog är det konstigt attfinansministern alltid tecknar en så ljus bakgrund till de försämringar avhushållens ekonomiska Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Nr 38 villkor som han anser utvecklingenmotivera. Onsdaeen den Förra gången klippte regeringen till med bl. a. pris- och hyresstoppför att 28november 1984 hålla tillbaka löneutvecklingen och rädda inflationsmålet,det inflationsmål Det dröjde dock inte länge förrän avtalsröran blev Vissaekonomisk- fullständig och finansministern inte bara tog bort stoppen,utan t.o.m. politiska åtgärder förlade extra pris- och hyreshöjningartill 1984. m. m. Den här gången gäller det enligt regeringen och desslydiga eftersägare i finansutskottet att strama åt finanspolitiken för attförhindra en för stor ökning av den privata konsumtionen och en försämring avbytesbalansen . I det syftet föreslås skattehöjningar med 4 miljarderkronor, som till en del måste uppvägas med ytterligare medel tillarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Naturligtvis har varken vi moderater eller övrigaborgerliga ledamöter i finansutskottet något att invända mot en åtstramning avfinanspolitiken. Det förordade vi redan under budgetarbetet här i ivåras. Men vi anser förstås att skattehöjningar är fel metod. Att regeringenväljer att gå fram den vägen är så mycket mera anmärkningsvärt som densamtidigt ställer upp som riktlinjer för den ekonomiska politiken på längresikt att saneringen av statsfinanserna skall ske genom utgiftsnedskärningar ochgenom effektivisering av den offentliga verksamheten utan att skattetrycketskärps. Socialdemokraterna i finansutskottet säger att endastskattehöjningar kan få tillräckligt snabb effekt. Men det är givetvis ettsvepskäl, liksom hänvisningen till att överraskandeförutspått en kraftig ökning av utrymmet för privat konsumtion nästa år.Sanningen är att socialdemokraterna inte tror sig om att i praktiken kunna draner på utgiftssidan. Svårigheterna att övertyga den egnariksdagsgruppen om riktigheten av neddragningar i den offentliga verksamhetenvisar att den ideologiska blockeringen är svåröverkomlig. Då ligger det närmare till hands och känns ideologisktriktigare att höja skatterna. Det måste ha varit en nästan oemotståndligfrestelse att fylla ut den lucka som uppstått sedan den i skatteuppgörelsenfrån den underbara natten planerade höjningen av löneskatten blivit inställd.Talet om att varje marginalskattesänkning måstetotalfinansieras med höjning av andra skatter är dock numera borta, vilketgläder en gammal fritänkare som en gång blev hudflängd för den kätterskaåsikten att något tvingande samband av detta slag inte föreligger. Regeringens ekonomiska politik är full av motsättningaräven vid sidan av spänningsförhållandet mellan dess åtgärder på kort sikt ochriktlinjerna på . säger sig finansministern föraen kamp mot inflationen. Men hur kan man minska prisstegringen genom att höjaindirekta skatter, som driver upp priserna? Målet var som sagt att inflationen skullestanna vid . skall den sänkas ytterligare till . Allt tyder nupå att de kombinerade inflationsmålen för de två åren spräcks . Istället för blir prisstegringen . Och även är detenligt erfarna bedömare - nu senast ekonomer - realistiskt att räknamed en fördubbling från målsatta till . I arbetet på att hålla tillbaka prisutvecklingen fästerregeringen med rätta stor vikt vid att få ned lönehöjningarna på en låg nivå.Men återigen frågar man sig hur finansministern kan tro att man medskattehöjningar, som begränsar konsumtionsutrymmet, kan hålla tillbaka delöneyrkanden som syftar till att ge arbetstagarna ökad köpkraft. Skattepaketet vållade inte oväntat stor uppståndelse inomLO, som förbereder sig för nästa avtalsomgång. I sin höstrapport skriverLO-ekonomerna; "Vi finner det osannolikt att åtminstone de av LO:s gruppersom har marknadskrafterna i ryggen kommer att tycka att det är rimligt attbegränsa löneökningarna till med de prisförutsättningar som råder.Den signal som regeringen skickar ut genom sitt paket måste nästan uppfattassom att också regeringen tappat tilltron till begränsade löneökningar." Efter den här reaktionen har regeringen velat hindra attRosornas krig åter blossar upp och skickat ut talesmän som skyndat sig attförsäkra, att om det inte blir någon reallönehöjning , så skall manändå se till att det blir en sådan - under förutsättning att lönestegringenverkligen stannar vid . Men ett sådant löfte är ju, såvitt jag förstår,alldeles omöjligt att uppfylla. Med de kraftiga prishöjningar som regeringenförlagt till slutet av innevarande år blir överhänget vid beräkning av dengenomsnittliga prisutvecklingen . Om priserna sedanunder loppet av verkligen stiger med , blir - som LO-ekonomernapåpekar -genomslaget vid genomsnittsberäkningen , vilket alltsåsammantaget betyder en prishöjning med . Stiger då lönerna ,har man alltså reallönesänkningen klar. Regeringen anger som främsta mål för sin ekonomiskapolitik att bekämpa arbetslösheten. Men med sina skattehöjningar slår man utriktiga jobb i näringslivet för att i stället ordna till med konstladsysselsättning inom den offentliga sektorn. Som påpekas i den borgerliga reservationen är den öppnaarbetslösheten nu högre än i någon tidigare högkonjunktur. Den totalaarbetslösheten är dessutom högre än t. o. m. i tidigare lågkonjunkturer. Summanav antalet öppet arbetslösa och antalet sysselsatta genom AMS-ätgärder är nunästan 100 000 fler än när socialdemokraterna tog över . Om detta ärresultatet av den ekonomiska politiken under en konjunkturuppgång, finns detall anledning att frukta för vad som kan hända under den kommande avmattningen. Regeringen säger vidare att dess strävan är att stimuleraproduktionen inom industrin. Men hur kan man då ge sig till att höjaenergiskatterna, vilket naturligtvis försämrar de svenska företagenskostnadsläge och konkurrenskraft? Den höjda elskatten slår också snett från energipolitisksynpunkt. Drivkraften att övergå från importerad villaolja till inhemsktproducerad el hade redan minskat genom sänkta oljepriser tidigare i höst.Höjningen av elskatten motverkar nu direkt regeringens uttalade strävan attundvika en Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. försämring av bytesbalansen. Regeringens proposition och den socialdemokratiskautskottsminoritetens resonemang visar många prov på en närmast desperatsträvan att ställa upp kulisser som nödtorftigt skall dölja sakernas verkligatillstånd till efter valdagen . Tidigareläggningarna av prishöjningartill slutet av 1984 syftar till att förlänga den period dådet skall kunna sägas att inflationsmålet på ännu inte ter sig alldelesorealistiskt. Beslutet att inte lägga fram förslag om ATP-avgiftenför och att hälla den oförändrad är avsett attundvika en debatt om de stora påfrestningar på pensionssystemet som den svagaekonomiska tillväxten måste föra med sig. begränsar man medplaceringsplikt och nedreglerad ränta på prioriterade obligationer AP-fondensmöjligheter att med en marknadsmässig avkastning på sitt kapital tryggaåtagandena mot pensionärerna. Den nya fastighetsskatten skall visserligen avse1985 men inte tas ut från villaägarna därpå, när valet är över.Exemplen på sådana här manipulationer skulle kunna mångfaldigas. En liknande karaktär har den växande benägenheten attålägga företagen att göra avsättningar till olika slags konton i riksbanken.Förr försökte man länge att hålla den snabba utgiftsutvecklingen i den offentligasektorn stången med lika snabba skattehöjningar. När slog i skattetaketblev lösningen upplåning mot obligationer och andra skuldförbindelser - hemmaoch utomlands. Men sedan också denna finansieringsmetod fått svårt att räckatill, drar man in likviditet från näringslivet genom påtvungna fondavsättningartill låg eller ingen ränta. Förutom att man pä det sättet försöker styraanvändningen av vinstmedlen i företagen, vilket naturligtvis negativt påverkarinvesteringsviljan, kan man också klara sig undan med lägre ersättning fördenna form av upplåning eller - om man så vill - dessa tillfälliga skattemedel. Men detta nya grepp är av samma kortsiktiga natur somregeringens övriga åtgärder för att skjuta problemen . Så småningomskall ju de tvångsfonderade medlen släppas loss, och då blir det problem medbåde statsskuldfinansieringen och penningmängdens fillväxt. Moderata samlingspartietsäger nej till de planerade förnyelsefonderna liksom till höjningen avinbetalningskvoten vid avsättning till allmän investeringsfond. De borgerliga reservanterna i finansutskottetavvisar regeringens skattehöjningspolitik. Vi vill i stället minska denoffentliga sektorns resurstillväxt, som den enskilda sektorn gesstörre expansionsutrymme. Det första och viktigaste inslaget i en sådanpolitik är att dra ned de offentliga utgifterna. För det andra måste sådanaskattesänkningar genomföras som stimulerar enskilda människors vilja attarbeta, spara, investera och ta risker. För det tredje skall löntagarfondernaavskaffas. Och för det fjärde måste verksamheten inom den offentliga sektornförändras och näringslivet avregleras. Den borgerliga oppositionen står alltså för ett gemensamtprogram, som genom att stärka marknadsekonomin skulle angripa de underliggande strukturproblemeni svensk ekonomi. Den socialistiska riksdagsmajoriteten strävar - åtminstone isitt praktiska handlande - i annan riktning. Därför måste det tyvärr dröja ytterligarenågot år, innan kan besluta om verksamma åtgärder för att återföraSverige till ekonomisk balans och tillväxt. Med det anförda yrkar jag, herr talman, bifall tillreservation nr I i finansutskottets betänkande nr 5. 3 (): Den internationella högkonjunkturen under detvå har till stor del berott på den höga tillväxten i starka ställning har därtill lett till en kraftig amerikanskimportökning, som medfört ett fint exportuppsving för andra industriländer, bl.a. . har emellertid underskotten i den amerikanskabytesbalansen och budgeten ökat snabbt. När nu det amerikanska valet är klart finns anledning antaatt den amerikanska ekonomin kommer att stramas åt för att man skall kunnaminska underskotten i bytesbalans och budget. Detta förstärker de tidigareallmänna bedömningarna, att man kan förvänta sig en avmattning av denamerikanska konjunkturen . Man kan knappast förvänta sig attVästeuropa kommer att ta över ;s roll som motor i världsekonomin.Sammantaget måste man därför räkna med en svagare ökningstakt för världshandelnunder än . Slutsatsen för del blir alltså att vi under nästaår kan räkna med lika god internationell draghjälp som vi fått 1983och 1984. Det blir därför desto viktigare att vi anpassar vårkostnadsutveckling till omvärlden. Ett av huvudproblemen för den svenska ekonomin är att viunder haft en kraftigare kostnadsökning än vårakonkurrentländer. Därför håller de devalveringsfördelar vi gett oss självasuccessivt på att urholkas. Risken är påtaglig att en ny internationelllågkonjunktur börjar närma sig som devalveringseffekten ebbar ut pägrund av vår höga inflation. sjönk inflationenkraftigt i hela industrivärlden. Det gällde också . Vår inflationhalverades 1982. Efter regeringsskiftet vändeinflationskurvan för uppåt igen. I våra konkurrentländer däremotfortsatte inflationen att sjunka. Resultatet har blivit att vi under hela 1983och haft en i stort sett dubbelt så hög inflation som våraviktigaste konkurrenter på världsmarknaden. harinflationen i pendlat , medan den i legat kring , i och i . Visserligen har inflationstakten i sjunkit medungefär en procentenhet , men inflationen ligger fortfarandedubbelt så högt som regeringens inflationsmål på . Detta motsvarartyvärr rätt väl avvikelsen också . Finansministern hade då som mål5-6%, Onsdagenden 28 noveinber 1984 Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomisk-poUliska åtgärder, m. m. och inflationen blev 9,, Just hotar också nya prisstegringsvågor i formav skattehöjningar, hyreshöjningar, avgiftshöjningar och ytterligarelönepåslag. Regeringen tycks nu närmast vilja driva uppinflationstakten för att försöka komma i närheten av de som är målet förnästa år. Hyreshöjningar genomförs i stället för som i normalafall . Posten har fått order av regeringen att tidigareläggaportohöjningar. Av samma skäl föreslås de nu presenterade skattehöjningarnaträda i kraft . Denna typ av i det närmastemanipulatoriska åtgärder kan självfallet inte på något sätt lösa problemen medvår höga inflationstakt. Det finns inte några vattentäta skott mellan åretsprisstegringar och nästa års. Ökar kostnaderna för el, bensin, hyror m. m. iår, kommer detta självfallet att påverka prisstegringarna genom attinflationsförväntningarna stiger. Tyvärr kan vi också konstatera att den svenskalönekostnadstrenden f. n. pekar uppåt i stället för nedåt. Löneökningarna bliri är högre än 1983. I industrin beräknar konjunkturinstitutetatt lönerna ökar med . Det är mer än genomsnittet för vårakonkurrentländer och mer än för vårt viktigaste konkurrentlandVästtyskland. Omförhandlingar sker nu över hela den offentliga sektorn.Trots att regeringen trodde sig bereda marken för årets avtalsrörelse genominförande av kollektiva löntagarfonder och urholkad marginalskatteuppgörelse,blev som alla vet vårens avtalsförhandlingar ett fiasko. De första avtalenslöts för offentligsektorn. Att jublade i en talarstol samma kvällavtalet slutits visade bara att han inte förstått vad avtalet innebar. Detförstod däremot löneförhandlarna inom de offentliga fackförbunden. Deras kommentarertill uppgörelsen var "bingo" och "jack-pot". Inte nog medatt avtalen låg för högt, de innehöll dessutom just sådana följsamhets- ochlöneglidningsklausuler som regeringen själv fördömt. Just nu bevittnar vi resultatet av att regeringen i vårasgick med på alla dessa klausuler. Omförhandlingarna hotar inte bara att ytterligaredriva upp lönerna pä offentligsidan - fackförbund på den privata sidan harförklarat att om de stats- och kommunalanställda fär ytterligare påslag, kännerde sig för sin del inte bundna av att ta samhällsekonomiskt ansvar. Den svenska arbetsmarknaden är i klart behov av fastareansvarsgränser. Statens ansvar bör dels vara att för arbetsmarknadens parterange de allmänekonomiska förutsättningarna, dels att agera med fasthet i sinroll som arbetsgivare. Staten är ju en viktig part i den offentligaarbetsgivarkartellen . Ett första steg måste bli att få bort allehandaföljsamhetsklausuler ur de offentliga avtalen. Vådan av sådana åskådliggörstydligt just då fackförbunden på den offentliga sidan begärtomförhandlingar. I bedöms lönekostnadernanästa år komma att öka , dvs. mer än regeringens lönetak. Mot denbakgrunden tror institutet att devalveringarna under loppet av 1985 kommer attha urholkats så mycket att den svenska exporten åter börjat tappamarknadsandelar. Exportökningen väntas sjunka ner mot . andrasidan tror på en ökad import. Detta beror på att Nr38 den privata konsumtionen beräknas stica relativt kraftigt,som de , , fa b ö den privatainvesteringarna fortsätter att öka. Båda dessa komponenter i den ?«nnvemhpr 1084 inhemskaefterfrågan har stort importinnehåll. Med en klart långsammare uppgångför exporten och en snabbare ökningstakt för importen förutspår . m. m. konjunkturinstitutetatt bytesbalansen visar minussaldo på ca 6 -mrtkn °ior -1 miljarderkronor. Som en följd av den svagare exportefterfrågan väntarkonjunkturinstitutet också att BNP skall minska från till nästaår, samt att en viss ökning kan komma att ske av arbetslösheten. Konjunkturinstitutettror att konsumentprisökningen 1985 stannar vid , vilket klart överstigerregeringens mål på . Risken, herr talman, är enligt min mening stor attinflationen kommer att ligga betydligt högre än konjunkturinstitutetsantagande. Den privata konsumtionsökningen lär därför knappast bli så dramatisksom befarar. Regeringens ekonomiska politik karakteriseras av "låtgå-stopp"-model-len. Den åtstramning som de nu aktuella förslagen innebärvisar att oppositionens bedömningar var riktiga. Då ansåg vi fråncentern, och , vilket framgår av en gemensam reservationom den ekonomiska politikens inriktning, att besparingar om ca 10 miljarderkronor borde ske för /85, Eftersom regeringen då valde en annanväg, tvingas man nu komma med ett panikpaket. Det är inte bara så att förslagenkommer , utan det hela sker också på fel sätt. Åtstramningen borde ha åstadkommits genom en nedskärningav de offentliga utgifterna, inte genom skattehöjningar. Om de föreslagnaskattehöjningarna skulle genomföras, resulterar det enbart i att delångsiktiga problemen förvärras utan att någonting förbättras på kort sikt. Denpågående avtalsrörelsen försvåras, inflationen ökar, konkurrenskraftenförsämras och sysselsättningen inom den privata sektorn minskar, om skatternahöjs på det sätt som regeringen förordar. Utan en rejäl bantning av budgetunderskottet genomminskade statliga utgifter kommer alla försök att pressa ned inflationen tillhanterliga nivåer att misslyckas. Den som driver en sådan politik tar på sigett tungt ansvar. får gå utan att budgetunderskottet pressas ned,står vi illa rustade när det gäller att möta kommande svårigheter. Var skall vidå ta pengar, så att vi kan möta arbetslösheten när konjunkturen viker, om vifört en politik som medför svårigheter med lägre ökningstakti ekonomin? Enligt uppfattning finns det således bara enrealistisk väg att pressa ned statens underskott och återfå balans i ekonomin,och det är att spara på statens utgifter. Ökade inkomster genom höjda skatterär inte längre en framkomlig väg. Vi har lagt fram konkreta sparprogram, mensocialdemokraterna lyssnar varken på oss eller på sin egen riksbankschef. Det är obegripligt att regeringen inte förmått sig att takrafttag för att sanera ekonomin och pressa ned budgetunderskottet. Dennaregering har ju kunnat föra åtstramningspolitik i ett helt annat klimat änföregående regering kunde göra. Vissa ekonotnisk-politiska åtgärder, m. m. Skillnaden är att denna regeringhar att arbeta med en opposition som är beredd att ta ansvar och att ställa sigbakom svåra och impopulära beslut. Vi har lagt fram konkreta sparförslag medlångtgående effekt, men socialdemokraterna har avvisat dem här i riksdagen.Tyvärr har socialdemokraterna varit så insnärjda i oppositionsårens yvigalöftespolitik att de inte kunnat föra den politik som landets väl har krävt. Trots högkonjunkturen har regeringen även misslyckats medbekämpningen av arbetslösheten. Den öppna arbetslösheten är högre än inågon tidigare högkonjunktur och dessutom högre än den varit i tidigare lågkonjunkturer.Det totala antalet öppet arbetslösa och sysselsatta genomarbetsmarknadspolitiska insatser uppgick till 339 000 personer. Detinnebär av arbetskraften. Det är således en ökning med så mycketsom 82 000 personer . Svårigheterna på arbetsmarknaden gör det nödvändigt atttillskjuta ytterligare medel till AMS. De medlen bör som vanligt tas viafinansfullmakten. Regeringen presenterade tvåpropositioner - en om den ekonomiska politiken på medellång sikt och en omomedelbara ekonomisk-politiska åtgärder. I den första propositionen konstaterashelt riktigt att det inte finns något utrymme för ett ökat skattetryck. I denandra propositionen föreslås en höjning av skatterna med drygt 4 miljarderkronor. Tala om motsägelsefull politik! Socialdemokraterna bedriver en skattehöjningspolitik medstor frenesi. Låt mig nämna några av de skattehöjningar som regeringengenomfört sedan regeringsskiftet: - Man har höjt momsen,förmögenhetsskatten och arvs- och gåvoskatten - Man har slopatlättnaderna i aktiebeskattningen, infört en särskild omsättningsskatt ochskärpt realisationsvinstsbeskattningen på aktier - Man hargenomfört en kraftig skärpning av realisationsvinstsbeskattningen på bostäder - Man har införten särskild gödselskatt samt avgift på bekämpningsmedel - Man har höjtfordonsskatten och bilaccisen och genomför nu en försämring av bilavdragen - Man har införtvinstdelningsskatt - Och sist meninte minst har man urholkat skattereformen dels genom den uteblivnakompensationen för inflationen, dels genom särskilda förändringar avindexuppräkningen och skatteskalan. Totalt innebär dettaskatteskärpningar på . Men regeringen är uppenbarligen inte nöjd med detta. Vihar knappt hunnit starta höstsessionen förrän ni lägger fram ytterligareförslag om skattehöjningar. Det är förslaget att ingen indexuppräkning avskatteskalan skall ske inkomster och förslaget om statligfastighetsskatt och dessutom de skattehöjningar på ytterligare 4 miljarder somdebatteras . Räknar manfram summan bara av dessa förslag blir det 6,7 miljarder plus vadborttagandet av vad indexeringen av skatteskalan ger. Och det i sin tur berorpå inflationsutvecklingen - ju högre inflation, desto större skatteskärpning. Regeringen säger sig vilja underlätta avtalsrörelsen menväljer att försvåra den med skattehöjningar. Enligt min mening kanhöjningar av de indirekta skatterna riskera att höja lönekraven. Detta gäller isynnerhet när regeringen ställer ut reallönegarantier . Vi i tror inte att skattehöjningar är en möjligväg för att lösa problemen i den svenska ekonomin. Svenska folket i gemen ärhelt enkelt "utless" på de ständiga skattehöjningarna. Det framgårklarast genom att vi inte längre förmår finansiera våra offentliga utgifter.Men det märks också genom ökad skatteflykt och ökad utflyttning av kapital ochkunnande ur landet. Flykten av Volvos utländska experter var en varningssignal. Regeringens proposition om utländska forskare är ettdesperat försök att göra en punktinsats. Men vad som behövs är en helt annanskattepolitik, om vi inte undan för undan skall få se hur förstforskningsresurser, sedan kapital och slutligen ledningsfunktioner inomnäringslivet flyttas ut. Det aktuella arvsskattefallet, där av ett arv på311 milj. kr. allt gick till arvsskatt, visar hur horribel situationen blivit. måste få en skattepolitik som stimulerar fillarbete och egna initiativ. - Inför fulltinflationsskydd av skatteskalan. - Ta bortförmögenhetsskatten för arbetande kapital. - Sankarbetsgivaravgiften för de 15 först anställda i företagen. - Avvecklalöntagarfonderna och därmed vinstdelningsskatten. - Gör arvsbeskattningenrimlig. - Dra tillbakaförslaget om fastighetsskatt. - Avslå den nu aktuella propositionens förslag om höjd bensinskatt, kilometerskatt, elskattoch charterskatt. Jag ber att få yrkabifall till reservationerna 1 och 4 i finansutskottets betänkande nr 5. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. 4BJÖRN (): När vi här i i finansdebatten i vårasdiskuterade ekonomi uttryckte vi från oppositionen oro förinflationsutvecklingen. Vi menade att regeringen gjorde alldeles för litetkonkret för att kunna infria det mål på inflation som regeringenhade ställt upp för sig. Jag tillät mig säga att jag trodde, att om regeringeninte vidtog några åtgärder, skulle inflationen stanna på . Då gick finansministern upp i talarstolen och sade attoppositionen svartmålade. Vi svarade från oppositionens sida att vi innerligthoppades att regeringens inflationsmål skulle kunna förverkligas och attinflationen inte skulle överstiga - men att det inte räckte bara med ordoch fraser. Tyvärr kanvi konstatera att regeringens inflationsmål inte har hållit. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m.