prot · G80949 · 1984-12-31 00:00:00 — Men vi kan vara helt säkra på inte når framgång, om man bara sitter med armarna i kors på det sätt somregeringen och finansutskottets majoritet förordar. Därför ber jag att få yrkabifall till reservation 1 av m.fl. Den ekonomiska politiken på medellång sikt 5CARL-HENRIK (vpk): Detta är egentligen den viktigaste fråga somriksdagen har att behandla under det här året. Det gäller nämligen landetsekonomiska utveckling . Därför är det beklagligt, om deborgeriiga partierna förvandlar dagens debatt till en kopia av den debatt viförde . ställer de upp med ett huvudsakligen nytt,delvis oprövat lag, men spelföringen är faktiskt inte bättre än förra gången. Utgångsläget för 1980-talet är inte särskilt gynnsamt ochheller inte de utvecklingstendenser som kan iakttas i många andra länder.Arbetslösheten är fruktansvärt stor i hela den kapitalistiska världen. Enbart ide s. k. , dvs. i huvudsak , och ,finns över 30 miljoner arbetslösa. Det sannolika är en fortsatt ökning avarbetslöshetstalen, inte en minskning. Ännu mera fruktansvärd är massarbetslösheteni tredje världens länder, vilka också plågas av sin stora skuldsättning.Sverige har jämfört med många andra kapitalistiska länder lyckats hålla nerearbetslöshetstalen, men lönarbetarna har drabbats av en reallönesänkning likastor som under det år. Grundvalen för vår debatt är regeringens proposition, sombygger långtidsutredning. Jag skall börja med några synpunkter påmetodiken i denna utredning. När mandiskuterar ekonomiska långtidsförlopp är det vanliga kanske att Den ekonomiska politiken på medellång sikt göra dettai form av endera en prognos eller en plan. Prognos betyder då förutsägelse avsannolika utvecklingsförlopp på grundval av de tendenser man kan urskilja iredan pågående eller väntad utveckling. Plan kan ha olika betydelser, alltifrånstatliga ingrepp på avgränsade områden till en mera i detalj genomfördplanekonomisk hushållning. Långtidsutredningarna är ingetdera. Prognoser förutvecklingen på vad som kallas medellång sikt, dvs. , sägs ibetänkandet års långtidsutredning ha "blivit allt svårare ochmindre meningsfulla". Man pekar på de kraftiga oljeprishöjningarna under1970-talet och omläggningar av politiken i de dominerande kapitalistiskaländerna. Man kunde mera allmänt uttrycka långtidsutredarnas dilemma så här:Motsättningarna inom den kapitalistiska ekonomin har blivit så starka, attdet inte längre går att göra en meningsfull prognos för utvecklingen ens underde närmaste fem åren. I stället undersöker långtidsutredningen olika alternativför den ekonomiska utvecklingen, som har det gemensamt att de leder till uppnår vissa allmänna ekonomisk-politiska mål . Den betecknar sigsjälv som en kravanalys. Detta låter ju vetenskapligt-objektivt, men i självaverket görs analysen utifrån mycket bestämda politiska förutsättningar ochvärderingar. är dessa preciserade, som när man kallar öppenarbetslöshet för "full sysselsättning". Detta kan ju betyda, beroendepå omfattningen av arbetsmarknadspolitiska åtgärder, antalet partielltarbetslösa osv., att av den arbetsföra befolkningen ställs utanför detordinarie produktionslivet, helt eller delvis. är förutsättningarnaunderförstådda, som när långtidsutredningen utgår från att ingen utvidgningskall göras av den samhällsägda sektorn eller att inslaget av samhälleligplanering i produktionslivet inte skall ökas. Detta kan accepteras i en prognos som utgår frånoförändrade politiska förutsättningar, men det blir ur varje socialistisksynpunkt fatalt när samma statiska resonemang övertas av den socialdemokratiskaregeringen. Det lär nämligen inte gå att lösa de nuvarande ekonomiska problemenoch uppnå målsättningarna utbyggnad av den svenska industrin, arbete åt alla,osv. utan direkta samhälleliga insatser för att skapa nya industrijobb. Sådana insatserför att bygga nya industriarbetsplatser är också ett exempel på att det finnsandra vägar för den samhällsekonomiska utvecklingen än de båda somlångtidsutredningen beskriver - å ena sidan kapitalistisk marknadsekonomi, åandra sidan planekonomi av öststatstyp. Det finns verkligen en tredje väg, mendet är ju inte den som regeringen nu följer. Inför den starkt ideologiskavalrörelse, som faktist redan börjat och som kommer att kulminera , efterlyser även allt fler socialdemokrater socialistiskamålsättningar och lösningar från den regering vars finansminister hittillsförklarat att "socialdemokratin i sin praktiska politik har accepteratalla väsentliga element i kapitalismen och varken har möjlighet eller vilja attavskaffa systemet". presenterar en ekonomisk makroanalyspå det sätt som är vanligt i den borgerligt färgade teorin. av insfitutionellaförändringar och från besvärliga strukturella problem. Bland problem somutredningen inte alls eller otillräckligt beaktat är den tilltagandetransnationaliseringen av de kapitalistiska ekonomierna, de samhälleligaföljderna av mikroelektronikens genombrott och den tilltagande koncentrationenoch centralisafionen av kapital och makt. Dessa processer inverkar ju i höggrad på möjligheterna fill tillväxt, kapitalbildning och investeringar,prisbildning, marknadsstruktur och produkfionsinriktning. Långfidsutredningenabstraherar också från att vi lever i ett klassamhälle. Förändringar inomsamhällsklasserna och motsättningarna mellan samhällsklasserna finns knappastens antydda. Man gör analysen i termer som "hushåll" och"sparande" eller talar om "näringslivet" och"industrin" som enhetliga begrepp. Men en ekonomisk politik sombortser från klassmotsättningarna kan aldrig bli realisfisk. Utredningennoterar den kritik som förekommer mot bruttonationalprodukten (BNP) som måttpå utveckling och välfärd. Den hänvisar till de undersökningar som gjorts omförändringar i levnadsnivån. Men vad som krävs är ju inte bara att dessaaspekter - hälsa, utbildning, rekreationsmöjligheter, kultur, politiskaresurser osv. - beskrivs i särskilda undersökningar, utan att man beaktar ochräknar med dem när man diskuterar produktionsinriktning och resursanvändning.Detsamma gäller miljöfaktorerna. De är ju inte något som skall ligga utanföroch efter de ekonomiska besluten. Om produktionen är organiserad på ett sådantsätt att den bryter ner människorna och förgiftar naturen, så måste denomorganiseras och drivas på annat sätt - och det helt oavsett hur mycket denökat bruttonafionalprodukten. Ta lärdom av det transnationella amerikanskaföretagets mord på människor och miljö i ! Det är nödvändigt attformulera ett alternativ till den form av tillväxt som har framkallatmänniskoförödelse, ekologisk kris och rovdrift. Och detta måste komma tilluttryck även i det mått med vilket vi mäter utveckling, tillväxt och välfärd.Dessa avgörande frågor kan få sin slutliga lösning först när produktionen förprofit ersatts med produkfion för behov och social nytta. Men redan nu kan ochmåste denna aspekt beaktas vid utformningen av samhällets ekonomiska politik. Vimedger villigt att det inte är någon enkel uppgift att göra en prognos om densvenska kapitalismens utveckling ; ännu mindre omvärldskapitalismens utveckling. Detta ligger i kapitalismens natur - i dessanarkiska karaktär, dess utveckling utan en mera bestämd relation fill samhälleligamålsättningar. Dessa tendenser har ju accentuerats alltmera. Med de storatransnafionella företagens växande maktställning kommer ett subjekfivt ochirrationellt moment att spela en allt större roll. Lagbundenheten iutvecklingen kommer alltjämt att finnas, men den kommer fill uttryck i ochskapas av allt våldsammare svängningar och allt hårdare kamp om marknader ochprofiter. Detvisar sig ju också vid en jämförelse mellan kalkylerna i tidigarelångfidsutredningar och det fakfiska utfallet att man på avgörande punkter togfel. LU 84 skriver: "Av diagrammet framgår att samtliga utredningaröverskattade den kommande BNP-utvecklingen. I kalkylerna förutsågs inte Denekonomiska politiken på medellång sikt Den ekonomiska politiken på medellång sikt avsaktningenunder 1971 och 1972 samt den djupa konjunktursvackan 1975 och 1976. Inte hellerLU 80 förutsåg den avsevärt långsammare tillväxt som präglat utvecklingen ibörjan av innevarande decennium." Här kunde man inom parentes infoga dengamla göteborgska historien om mannen som skulle ringa ett samtal och måstekonstatera: "jävvlar, inte en seffra rätt!" Om man tittar litet närmare på kalkylerna i LU 80 ochutfallet av försörjningsbalansens utveckling, så finner man att såvälkonsumtion som bruttoinvesteringar ligger lägre än kalkylerna enligt båda deuppställda alternativen. Detsamma gäller importen, medan exportsiffran liggermellan de båda alternativen. Grundtanken i det första alternativet var att bådeprivat och offentlig konsumtion skall hållas tillbaka för att investeringarnaskall öka. I det andra alternativet skulle den inhemska konsumtionen fortsättaatt expandera. Ingetdera av alternativen har uppfyllts. Vi befinneross mitt i planeringsperioden. vill man i LU 84 liksom i regeringens förslagfölja ett alternativ 1 som innebär ökade investeringar och ökad privatkonsumfion men begränsat utrymme för den offentliga konsum-fionen. Är detstörre chanser att de nu uppställda målen kommer att uppnås? För vår del anser vi att syftet med den ekonomiskapolitiken måste vara att bana väg för ett samhälle som ger medborgarna ettekonomiskt och socialt tryggt liv, som utvecklar landets produktion, ger allarätt till arbete och skapar jämlika och rättfärdiga förhållanden. Denekonomiska politiken måste också skapa förutsättningar för att skallkunna bidra fill en internationell utjämning. För att dessa allmänna mål skallkunna uppfyllas krävs en politik som bidrar till en maktförskjutning frånstorfinansen och andra kapitalisfiska kretsar till de arbetande samt successivtökar graden av planmässighet och folkligt inflytande. Detta kan konkretiseras iföljande riktlinjer: Den ekonomiska politiken måste utformas så, att denmotverkar transna-tionalisering och industriutflyttning och skaparförutsättningar för en mera nafionellt oberoende och självständig utveckling. Den ekonomiska politiken måste bryta den lånsiktigatendensen till en växande reservarmé av arbetslösa med syfte att trygga allasrätt till arbete. Denna målsättning kommer att kräva att uppemot 750 000 nyaarbetstillfällen måste skapas fram . Detta kräver ett statligt industriprogramsom kan hejda och helst vända den nedåtgående trenden för industrisysselsättningen.Men huvuddelen av sysselsättningsökningen måste ske inom den offentligasektorn, som bör utvidgas med omkring 40 000 nya arbeten . Övergång till6-timmars arbetsdag bör påbörjas och vara genomförd omkring1990-talets början. Den ekonomiska polifiken måste också inriktas på att brytadet sneda fördelningsmönstret , som inneburit att dearbetande fått kraftigt minskade reallöner, medan en liten grupp i samhälletfått enorma förmögenhetsökningar. Reallönerna måste återställas fill i förstahand tidigare uppnådd nivå. Men detta bör i betydande grad ske genom enutbyggnad av de offentliga tjänsterna. Det finns alltså ingen motsättning mellanökade reallöner och ökad offentlig konsumtion. Men den statliga lönepolitikenriktad mot löneökningar måste upphöra. I stället bör inflationens verkligaorsaker angripas. Om man kortfattat vill framställa denna politik i punkterkan det göras på följande sätt: Omfördelning avinkomster från rika till fattiga länder. En nyinriktning av varuproduktion och utrikeshandel, som gör mindreekonomiskt beroende av kapitalismen i och . En utbyggd ochdemokratiserad offentlig sektor. En kraftigförkortning och utjämnande omfördelning av arbetstiderna. En strategi förbrytande av storfinansens makt, med bl. a. utbyggda och demokratiserade fonder. En sådan utveckling som vi vill arbeta för kannaturligtvis också preciseras i modeller och räkneexempel. Men dessa blirvidhäftade samma osäkerhet som jag förut anmält när det gällerlångtidsutredningen. En avgörande skillnad gentemot dennas alternativ 1, somregeringen ansluter sig till, är emellertid att vi vill ha en kraftig satsningpå utbyggnad av den offentliga konsumtionen, medan ökningen av den privatakonsumtionen hålls tillbaka. De borgerliga parfierna har tagitbehandlingen av långfidsutredningen och av proposifionen om den ekonomiskapolitiken på medellång sikt till intäkt för ett angrepp påfackföreningsrörelsen och på den offentliga sektorn. De vill ha en ökadavgiftsfinansiering av offentliga tjänster, vilket är detsamma som en ökadbelastning av grupperna med låga och medelhöga inkomster. De vill alltså ha enännu mera ojämn och orättvis fördelning än f. n. På fackföreningarna vill delägga ansvaret för att acceptera så låga löner att dessa inte enligt borgerligteori skapar arbetslöshet. Att få arbetsgivarna att gå med på denna regel börinte vara så svårt. När fackföreningsrörelsen däremot med rätta kommer attvägra att rätta in sig i denna borgerliga polifik för lägre löner och högre profiter,kan den göra det i den berätfigade förvissningen om att hela det teoretiskaunderlaget för denna borgerliga politik är falskt. Det är betydligt merberätfigat att framhålla att höga löner är förutsättningen för att en högsysselsättning skall kunna upprätthållas. Att går ut med denna fackföreningsfientligapolifik och detta allmänna krav på en ännu mera ojämn fördelning i samhälletförvånar ingen. Att och nu så helt sluter upp vidmoderaternas sida -som framgår av deras gemensamma reservation tillfinansutskottets betänkande - bör, hoppas jag, alltjämt förvåna en och annanav deras väljare. Jag yrkar bifall till vpk-reservationen. Den ekonomiska politiken på medellång sikt 6ARNE GADD (s): Först vill jag hälsa som suppleant i finansutskottet. Han har visserligen inte haftfillfälle än att visa sig i utskottet och ta del av dess arbete, men jag utgårfrån att det blir en annan praxis framöver. Det vore, herr talman, attunderlätta utskottsarbetet om partierna något så när kunde ange vilka som ärderas egentliga företrädare i Den ekonomiska politiken på medellång sikt I finansutskottets betänkande 6 till årets riksmötebehandlas regeringens proposition 40 om riktlinjerna för den ekonomiskapolitiken på medellång sikt. Propositionen utgår från den långtidsutredning sompublicerades . Efter sedvanlig remissomgång, bl. a. tillorganisationer och myndigheter, får nu tillfälle att ta ställningtill en ekonomisk-politisk strategi . brukadelångtidsutredningarna bifogas den s. k. kompletteringspropositionen. Denna gångbehandlar långtidsutredningen och en speciell proposition därregeringen öppet dragit de politiska slutsatserna av långtidsutredningens analyser.Det är positivt att regeringen valt att göra detta ekonomisk-politiskaställningstagande . Med undantag av vpk har alla partier i utskottet ansettdet värdefullt och av betydelse att får tillfälle att ta ställningtill den ekonomiska politiken i ett längre sammanhang än budgetåret, som juvarit den traditionella ekonomiska debattens riktmärke . Vi får hoppasatt proposition 40 är början på en tradition. I och för sig föreslår regeringeningenting annat än en princip för den ekonomiska politiken fram till 1990.Beslutet kan formellt inte binda i framtida ställningstaganden, varesig i fråga om statens budget eller tänkbara framtida stabiliseringspolitiskainsatser. Proposition 40 är inte mindre viktig för den skull, eftersom den gerriksdagen en möjlighet att diskutera grundläggande ekonomiska problem på ettsätt som borde tvinga fram konsekvens och fasthet när det gäller partiernasagerande. Det är att beklaga att kommunisterna dragitsig för att den här gången ta sitt ansvar. I sin reservation till utskottetsbetänkande anser vpk att långtidsutredningen och regeringens ställningstagandemer eller mindre saknar intresse, eftersom analysen - för att ta några exempel- skulle vara historielös, den skulle inte ta hänsyn till grundläggande socialaoch politiska fakta. För att ta ett citat direkt ur vpk-reservationen:"Utskottet" -dvs. vpk-reservanterna - "måste för sin del därförkonstatera att långfidsut-redningens uppläggning, som utan invändningaraccepteras i både propositionen och i motionerna 134 (m), 131 (c) och 132 (fp)omöjliggör att den kan utnyttjas som underlag till utformningen av en effektivoch framåtsyftande ekonomisk polifik". I stället tar reservanten upp den historiesyn sompropositionen bygger på och pekar bland mycket annat på den tilltagande"transnationaliseringen" av vår ekonomi. Man vill i reservationeninte acceptera - och jag citerar reservationen - sammanklumpningar som"hushåll" och "sparande" - ej heller "näringsliv"och "industri". Det heter: "Denna 'glömska' gör att man inte seratt ekonomin i är baserad på och alstrar klasskillnader och grunder försociala konflikter." Vad handlar då regeringens proposition om? Jo, den handlarom sju olika mål för vår ekonomi som man vill uppnå. Den handlar om olika vägaratt nå dessa mål. - god lönsamhet inäringslivet - en rättvisfördelning av våra resurser. Det är bara att beklaga att vpkalltså mer eller mindre avstår från att ha synpunkter på de mål som ges för denekonomiska politiken och på de vägar som väljs för att nå målen. Det är viktigt, vill jag hävda, detta med"transnationaliseringen" av vår ekonomi, som i urartade situationerverkligen kan leda till att ekonomiskt och politiskt förlorar sinsjälvständighet. Det är viktigt också med en historiesyn, och det är viktigtatt i sin ekonomiska analys hålla sig med rätta begrepp - tekniskt sett. Men att göra som vpk och inte alls ta upp defrågeställningarna tycker jag är någonting att beklaga. Vilken syn vi än hålleross med måste få rätsida på sina betalningar till utlandet. Vilken synvi än har på behovet av vårt näringslivs "transnationalisering" måstevi ha en stör och helst kraftigt ökande handel med andra länder- såväl med deekonomiskt utvecklade som med . Som det blivit framstår faktiskt moderatasamlingspartiet som mer intresserat av ekonomisk planering än vpk, och det ärinte moderata samlingspartiets fel, herr talman. Det kan konstateras att regeringens initiativ att behandlalångtidsutredningarna i en separat proposition mötts med uppskattning underriksdagsbehandlingen - med undantag för vpk. Uppfattningarna om propositionenvarierar kraftigt mellan de borgerliga partierna å ena sidan och socialdemokraternaå den andra, men att den lagts på bord har ansetts som positivt. Vi får hoppas att den här tekniken är början på entradition. Efter hand, när vi i blir litet mer tränade i teknikernabakom långtidsbudgetarna, borde den ekonomisk-politiska debatten bli merintressant . I själva verket är det frågeställningar av det slag somlångtidsutredningen och proposition nr 40 tar upp som borde dominera kammarensekonomiskpolitiska debatter. Enbart detta tycker jag räcker för att yrkabifall till hemställan i finansutskottets betänkande nr 6. Vi har vid åtskilliga tillfällen diskuterat bakgrundentill den ekonomiska situation som befann sig i vid regeringsskiftet1982. Den svenska utlandsskulden växte rekordsnabbt och vårtbytesbalansunderskott var mer än 23 miljarder . Den svenska statsbudgeten hade ett faktiskt underskott somklart översteg 90 miljarder. Existerande långfidsbudgetar visar att dessaunderskott kunde Den ekonomiska politiken på medellång sikt Den ekonomiska politiken på medellång sikt växa uppemot nivån 140 miljarder, om inget gjordes åtutvecklingen. 170 000 personer registrerades som öppet arbetslösa. Den genomsnittlige svensken hade förlorat drygt enmånadslön i köpkraft under de borgerliga åren. Detta är bakgrunden. har analyserat förutsättningarnaför att skall återvinna sin ekonomiskt starka ställning. Utredningenhar arbetat med vissa restriktioner eller mål för sin analys, och de har varit I att den öppetregistrerade arbetslösheten 1990 skall ha sänkts till högst ; II att vi skall haett stabilt penningvärde, dvs. att prisstegringstakten inte överstiger omåret; III att vårbytesbalans med utlandet visar ett årligt överskott på uppemot 10 miljarder -då har vi möjlighet att föra en självständig och framgångsrikstabiliseringspolitik; IV att vi nåttbalans i den s. k. konsoliderade offentliga sektorn, dvs. staten, kommunerna, landstigen och socialförsäkringssek torn. Det skulle innebära att statsbudgeten hade ett underskott på mellan 40 och 50 miljarder; V att näringslivet har en godlönsamhet, dvs. att avkastningen på materiellt kapital i industrin före skatt överstiger avkastningen på statsobligationer . Regeringen har till dessa mål lagt de polifiskt betingade,nämligen: VI att vi skall haen rättvis fördelning av inkomster och förmögenheter och VII att vi skall haen regional balans. I den borgerliga reservationen somfogats till utskottets betänkande accepteras i stort sett den teknik somlångtidsutredningen använt för att analysera begreppet samhällsekonomiskbalans. Också detta noteras med uppskattning, eftersom vi därmedfortsättningsvis kan diskutera ekonomin utifrån en gemensam referensram. Redan inledningsvis kan konstateras att moderatasamlingspartiet i sin partimotion inte alls tar upp frågan om en rättvisfördelning av våra resurser. I stället har som målsättning"ett spritt ägande". Innebörden av det begreppet känner vi till. Detmärkliga är dock att den formuleringen valts före begreppet "rättvisfördelning", som man inte vill använda. Förutom att det råder enighet om att långtidsutredningenbör behandlas i en separat proposition och om själva analysens tekniskauppbyggnad, har enighet kunnat nås också i bedömningen av de internafionellaförutsättningarna för ekonomi . Hela analysenbygger på följande - och jag citerar den borgerliga reservationen: "Ett litet land som måste i huvudsak ta deninternationella utvecklingen och den ekonomiska politiken i de dominerandeindustriländerna som givna. I propositionen framhålls att det är svårt att troatt världsekonomins återhämtning blir så stark som vore önskvärt. Därför börman, som långtidsutredningen gör, som utgångspunkt för analysen av den svenskaekonomin välja en försiktig bedömning av den internationella tillväxten underresten av . Utskottet" - dvs. reservanterna -"delar dennauppfattning." Det kan väl vara ett litet stöd för finansministern attveta, att borgerliga opposition i varje fall delar hansuppfattning om de ekonomiska möjligheterna i ett internationellt perspektiv. Enligt långtidsutredningen och proposifionen finns det tvåvägar att gå för att nå de mål som satts upp, nämligen dels det som kallas alternativ 1,vars innebörd är att den privata konsumtionen tillåts stiga med 1,realtvarje år och den kommunala konsumfionen med I % under samma fid,under det att den stathga konsumtionen skall sjunka framtill 1990, dels det som kallas alternativ 2, varsinnebörd är att den privata konsumtionen skulle stiga obetydligt - 0,, denkommunala relativt kraftigt, nämligen , och den statliga - liksom ialternafiv 1 - sänkas, även den . Regeringens förslag är attriksdagen ställer sig bakom en politik som ger en utveckling enligt alternafiv1. Till detta yrkar alltså finansutskottet bifall, och jagföreslår att bifaller förslaget. Sedan ett par kommentarer. Den ena gäller betoningen avden privata konsumtionen som sätts före den offentliga sektorns konsumfion, denandra själva budgettekniken. För en socialdemokrat är det naturligt att koncentrerasitt intresse på att få fill stånd ett starkt samhälle med resurser som iförsta hand ges till de ekonomiskt svaga. När då den kommunala konsumfionenskulle få sfiga med , kan det tyckas bli svårt att förverkligacentrala mål för politiken. Som exempel kan nämnas att den socialdemokratiskapartikongressen 1984 bestämt uttalade sig för att barnomsorgen skulle vara utbyggdtill full behovstäckning 1990. Är dettamöjligt med denna ekonomiska politik? Är det också möjligt att klara det för arbetarrörelsencentrala målet om full sysselsättning med en politik enligt alternativ 1? Svaretpå båda frågorna är ja. Enligt Kommunförbundets beräkningar skulle den kommunalakonsumfionen enligt nu existerande planer förväntas stiga med perår . Alternativ 1 förutsätter alltså att kommunernafaktiskt "drar i gång" en smula igen.