prot · G80917 · 1984-12-31 00:00:00 — Min taletid är slut. Jag vill bara konstateraatt frågorna om jordbruket i är viktiga. Vi måste ha en vidare syn pådem än att bara se till att produktion och konsumtion går jämnt upp i . 72ULF LÖNNQVIST (s) replik: säger att skälet till attcentern har motionerat om avslag på regeringens proposition, som skulle gemöjligheter till ingripanden mot miljöförstörelse i bl. a. Ringsjöbygden,skulle vara att den utpekar en grupp som särskilt skyldig och att detta icke ärbevisat. Propositionen utpekar, , ingen grupp som särskiltskyldig. Propositionen redovisar det som är oomtvistat, nämligen att denkraftiga överanvändningen av handelsgödselmedel på ett markant sätt bidrar tillatt förstöra . Det är för att få möjligheter att ingripa mot detta somregeringens förslag är framlagt. Man borde studera frågorna, säger . Nej,vi vet tillräckligt. Det gäller nu att gå från ord till handling, precis somLennart Brunander sade . Så ställ nu upp, , ochgå från ord till handling! Då kan vi samsas. Då blir det också någotmeningsfyllt med den hand som sträckte ut när han inbjödsocialdemokratin till samarbete i miljöfrågorna. Det andra som det finns anledning att något kommentera ärdet lättsinne visar när det gäller överskottsproblematiken påjordbrukets område. Nog måste det väl ändå väcka någon eftertanke också hosLennart Brunander när vi har överskott i den storleksordning som vi har . På spannmålssidan bedömer man att exportförlusterna dettaår .sammantaget kommer att överstiga 900 miljoner. För kött och fläsk ärexportförlusterna över 1 miljard. Dessa pengar skall ändå tas fram. Även omjordbruket i första vändan får betala förlusterna genom slaktdjursavgifternaoch ett något sänkt pris på spannmål, är det ytterst konsumenten som kommer attdrabbas. Det ärkring kostnaderna för överskotten, som vi har anledning att föra diskussionen. Än allvarligare är kanske att ochcentern så blundar för dessa problem att man uppenbarligen är beredd attåstadkomma stora besvärligheter för det svenska jordbruket. I längden orkarnämligen inte svenska jordbrukare med att betala slaktdjursavgifter av en sådanstorleksordning som krävs för att täcka exportförlusterna. 73LENNART BRUNANDER (c) replik: säger att det gäller att gå frånord till handling beträffande utsläppen och för att förbättra situationen vid iförsta hand . Jag vill göra uppmärksam på att det intehar funnits reningsanordningar särskilt länge för alla de 25 000 hushållen iområdet, och fortfarande går kvävet rakt ut. Man renar alltså inte kvävet, somär det som kanske framför allt upplevs som ett problem, även om också fosfornär det. Men fosforrening har man. Vi skall komma ihåg att är en uppdämd sjö, därdet inte finns fri genomströmning, utan de gamla synderna så att säga leverkvar i det slam som finns på botten. Det är kanske mot detta som vi måste vidtaåtgärder. Men det problemet löser man inte genom en plan som skulle varabesvärlig för jordbrukarna, utan förmodligen måste det vidtas andra åtgärder. Som jag sade i mitt anförande är inte människorna i områdetointresserade av att göra någonting. Tvärtom är de mycket intresserade. Men detgäller att samhället ställer upp, med rådgivning, med ekonomisk hjälp i densituation där det behövs och med finansiering av åtgärder som måste vidtas föratt förbättra läget. Det kallar jag handling. Att göra upp en plan för attsamhället skall kunna gå in och straffa människor om de inte gör som samhälletsäger är inte särskilt handlingskraftigt. Den här frågan kommer vi att få diskutera ytterligare,eftersom den snart återkommer till i samband med att propositionenskall behandlas. Beträffande överskottsproblemen säger att vibehandlar dem vårdslöst - eller hur han nu uttryckte det - och att vi inte harnågra tankar om hur överskotten skall hanteras. Men jag redovisade en hel deltankar om hur vi anser att problemen skall lösas. Vi menar att vi inte löserdem genom att avhända oss möjligheterna att producera, utan genom att på ettvettigt sätt använda den tillgång som vi anser att denna produktion utgör. Vibör använda den tillgången på ett sätt som kan vara positivt både för oss här iSverige och för andra. Vårt förslag när det gäller etanoltillverkningen är ocksåett exempel på hur vi vill lösa problemen. har ju för en tidsedan sagt att hon inte kan tänka sig att staten skall medverka genom att mantar bort skatten, vilket vi anser nödvändigt och också möjligt att genomföra.Jag tror emellertid att energiministern har börjat att tänka i något annorlundabanor, och jag hoppas att tankarna på en förändring fortskrider så att vi kanfå ett resultat också på den punkten. 74 () replik: Jag vill säga till attpropositionen ger möjligheter till ingripanden också när det gäller utsläppfrån hushållen. Det är ingen skillnad gentemot jordbruket i det avseendet. Jag förstår inte när han börjar ropa påekonomiskt stöd från samhällets sida. Vad det handlar om på detta område liksompå alla andra områden är att de som bidrar till niiljöförstörelsen naturligtvisskall vara med och betala. Det må sedan gälla en industri, en kommunalverksamhet eller något annat. Genom lagstiftning ställer samhället kraven och drar uppgränserna. Sedan har de som bedriver verksamheten att se till att kravenuppfylls. Det är inte fråga om att straffa någon, utan det är fråga om attvärna om vår gemensamma miljö. Beträffande överskottsproduktionen vill jag säga att detinte råder några delade uppfattningar mellan mig och när detgäller att söka alternativa möjligheter att använda t. ex, den somLennart Brunander talade om i samband med de exempel han gav. Att sökaalternativa användningsmöjligheter var ju en av de väsentligaste uppgifternaför livsmedelspolitiska utredningen. Det skall bli intressant att ta del av hurden löst det problemet. 75 () replik: säger att samhället inte skallgå in med ekonomiskt stöd, utan det är de som smutsar ner som skall betalaskadorna. Det kan naturligtvis vara riktigt ur den synpunkten att man på detsättet kan förhindra en fortsatt nedsmutsning. Men det finns här en hel delgamla synder, och man kan inte straffa dem som har verksamheter inom områdetför dessa. Man kan framför allt inte straffa jordbruket, eftersom det inte är klartbevisat att jordbruket har den väsentligaste delen av ansvaret i det härsammanhanget. Att jordbruket släpper ut kväve och att det har ett medansvar ärnaturligtvis helt klart. Men vi vet också att nedfallet av kväve från luften är så stort att det uppstår problem t.o. m. i skogsmarken. Att det blirproblem i en sjö med så stor yta och förhållandevis liten vattenmängd somRingsjön är naturligtvis också helt klart. Beträffande produktionsöverskotten säger attockså han är intresserad av alternativa lösningar. Han säger också att detskall bli intressant att se vad utredningen kommer fram till, och det kan jaghålla med om. Enligt skulle det därför vara möjligt för oss attbli överens om hur marken skall utnyttjas, Jag får väl vara nöjd med detta sälänge. Jag tar det som sagt som ett löfte om att han ställer uppoch gör någonting, så att det blir möjligt att pröva de här alternativen. 76BÖRJE (): Genom riksdagsbeslutet den 7 februari 1984fastställdes det övergripande målet för svensk livsmedelspolitik. livsmedelspolitik,och därmed också för jordbrukspolitiken, skall vara att trygga vårt landslivsmedelsförsörjning såväl i fredstid som under avspärrning och krig. Dettakan ske genom en långsiktig och planerad hushållning med de naturresurser somutnyttjas i jordbruket. måste detta utnyttjande ske med hänsyn tagentill naturmiljön. Under det här huvudmålet bör gälla, att konsumenterna fårtillgång till livsmedel av god kvalitet till rimliga priser och attjordbrukarna får en med andra jämförbara grupper likvärdig standard. Genomsärskilda förhandlingar skall detta mål uppnås. I det jordbrukspolitiska beslutet av 1977 fickinkomstmålet en mera framskjuten plats och konsumentintres.set försköts ikonsekvens därmed till en andrahandsplats. Detta förhållande gjordes till en av de storastridsfrågorna i den jordbrukspolitiska debatten. I ett tidigt skede hävdade vifolkpartister att denna olikformighet gagnade varken producenter ellerkonsumenter. Likställighet av producentintresset och konsumentintresset kanmotverka olyckliga låsningar i debatten, och vid förhandlingsbordet är det avvärde att ha undanröjt konstruerade motsättningar. Jordbruket är en hårt regleradnäring i vårt land. Motsvarande förhållande råder i praktiskt taget allaländer. Det innebär att nästan all livsmedelsproduktion och -konsumtion skerinom ramen för nationellt avgränsade system. Flertalet länder stöder sinjordbruksproduktion med hjälp av gränsskydd och olika slag av subventioner.Detta gäller samtliga , inkl. och . Så ärockså förhållandena i vårt land. Just det förhållandet att det är fråga om en starktreglerad näring gör att det är av stor betydelse att jordbrukspolitikens måloch riktlinjer har en bred politisk förankring. Finns denna grundläggandeförutsättning kan jord- och skogsbrukspolitiken få en nödvändig konsekvens ochstabilitet. Resursutnyttjandet i jord- och skogsbruk måste ses i ett mycketlångt perspektiv. Onekligen bär regering och riksdag ansvaret för att jord- ochskogsbruket utvecklas som en omistlig resurs. principiellainställning är i vart fall den. Kommer vår jordbruksmark att räcka ? Om åkrarnafortsätter att avkasta alltmer torde vi inte behöva ha mer än två tredjedelarav dagens åkerareal omkring . Men vi kan också behöva betydligt störreareal , kanske fyra miljoner hektar mot dagens knappt tremiljoner, säger statens planverk i en rapport. Vi måste ha en stor buffert motmiljöförstöring, mot gödsel- och kemikalieförbud och mot avspärrningar.Planverket bryr sig om åkerarealen, eftersom detta verk är satt att övervakahushållningen med mark och vatten inom ramen för den fortsatta fysiskariksplaneringen. Det finns en målkonflikt när det gäller jordbruketsframtida inriktning, anser planverket i rapporten. Tänker man på lågakonsumentpriser och en ökad intensitet i det konventionella jordbruket medökade hektarskördar, kan säkert åkerarealen minskas, men miljöpolifiska,beredskapsmässiga och resurspolitiska skäl talar i stället för en stor åkerareal.Försurning, förgiftning och sänktahumushalter minskar markens avkastningsförmåga. I ett sådant läge krävs störreareal, om det skall gå att producera lika mycket. På samma sätt verkareventuella förbud eller inskränkningar mot kemiekalie- ochhandelsgödselanvändningen. Ett totalförbud mot handelsgödsel kräver, enligtplanverket, en ökning till fem miljoner hektar åker. Vill vi vidare ersättaimporterat kraftfoder med inhemskt kraftfoder krävs ytterligare åkerareal.Osäkerheten gör att vi måste ha en ganska stor buffertareal.Det är farligt att låsa sig vid en kraftigt minskad areal, även om vi nu klararvår självförsörjning och därtill ibland har svårplacerade överskott. Om vi använder den åker vi inte behöver till mat för t.ex. energigrödeod-ling eller för att framställa etanol, blir det mindre problemom man vid behov åter skulle vilja använda åkern för odling av livsmedel. Mendet går inte lika lätt om vi planterar skog eller om vi bygger vägar, hus ochflygplatser på den åker som vi inte behöver till mat. Man kan dra slutsatsen avplanverkets rapport att det är angeläget att man är restriktiv när det gällerbebyggelse av jordbruksmark. slukade tätorterna ivårt sydligaste landskap ca högklassig åkerjord . Undersenare år har den siffran sjunkit till ca . I det här sammanhanget får vi inte glömma bort vårtglobala ansvar för livsmedelsförsörjningen, i förhållande till den pågåendegigantiska jordförstöringen på vår planet. Som tidigare nämnts lyssnade även jag på morgonentill radions nyhetssändning. Vi fick då ytterligare en bekräftelse på denobeskrivliga nöd som råder bland befolkningen i . 1 000 människor dörsvältdöden . kommer över 1 miljon människor att dö svältdöden,om inte åtgärder vidtas i syfte att ge fred och mat i området. Vårt landsregering måste göra mer för att söka lindra nöden när det gäller den härpågående katastrofen. Kyrkornas och även andra frivilliga organisationersräddningsinsatser måste underlättas. I morgonens nyheter meddelades t. ex. attStorbritanniens regering beslutat sända vete till det drabbadeområdet. Krigstillstånd gör det svårt att få fram hjälpen. Men det får inteutgöra ett skäl för att avstå från försök att få fram det katastrofbistånd vikan och bör ge. Från sida är engagemanget stort i denna ochliknande frågor. Vi torde få stöd från socialdemokraternas sida förenprocentsmålet när det gäller biståndet till de fattiga folken - även om detvarit tveksamt tidigare hur det skulle bli med den saken. Det här förhållandet ger oss en tankeställare. Samtidigtmed det som sker i och andra svältområden framställs överskotten påsvenska jordbruksprodukter som ett stort samhällsproblem. Det är t.o.m. så,att utövarna av jordbruksyrket ibland tycker sig vara stämplade för att hållapå med något slags besvärande, miljöstörande verksamhet. , anser jag,undervärderas de samhällsekonomiska fördelar och framtida goda förutsättningarsom det svenska jordbruket representerar. träffade jag här i enamerikansk kongressledamot som arbetar med jordbruksfrågor. Han var i Sverigeför att studera svenskt jordbruk och det regleringssystem som vihar här. Han menade att vårt system, i jämförelse med den organisation och detsubvenfioneringssystein som finns i , var förhållandevis bra. Det hindrarinte att vissa förbättringar kan ske. Det är möjligt att det kanbli resultatet av den livsmedelspolitska kommitténs arbete. Man kan inte komma ifrån att det nuvaranderegeringspartiet alltför länge ensidigt förespråkat ett teknokratiskt jordbrukmed orimlig rationaliserings-takt. Större brukningsenheter har pressats fram.Småbruk har slagits ut. Det är först under de icke-socialistiska regeringsårenfrån som verkligen har satsat påforskningsprojekt i åkermarkens ekologi. forskning hade som målsättning att ökahektarskördarna med hjälp av produktionsmedel. Forskningen kring alternativaodlingsformer är ännu i sin linda. Samarbetsgruppen för alternativ odling, sominom sina led rymmer biodynamiska odlare och andra odlare med varierandealternativa odlingar, söker nu samla intresserade till utbyte av kunskap ocherfarenheter med forskare på . a. skall gårdar som odlas konventionellt jämföras med gårdar somsedan lång tid brukas alternativt. Den undersökningen skall ge en bild av deskillnader som nya brukningsmetoder innebär för både jord och gröda. Förforskningen om alternativen är kontakten med odlarna oumbärlig. är dethos odlarna som kunskaperna och erfarenheterna finns samlade. Folkpartietstöder sådan verksamhet. har i program, i riksdagsmotioner och iregeringsarbetet sett det som utomordentligt viktigt att det i vårt landbedrivs ett miljövänligt och resursbevarande jordbruk. Detsamma gäller detsvenska skogsbruket. För dem som har sin yrkesutövning inom jord- ochskogsbruket är det av väsentlig betydelse att det kommande jordbruksbeslutetger dessa personer en ökad trygghet. 77RALF (): Jag skall i mitt anförande ta upp den någotihfekterade frågan om havsfiskelaboratoriets lokalisering, utan att därvid taupp de direkt regionalpolitiska aspekterna. Orsaken till att jag begärt ordet är att det har blivitmer och mer klart att samtliga instanser som lämnat remissvar pådepartementsskrivelsen DsJo 1984:7 har haft ett i väsentliga stycken felaktigtunderlag som grund. Detta gäller främst för lokaliseringsfrågan viktiga fakta.Jag hoppas att regeringen tar hänsyn till dessa felaktigheter när man läserremissyttrandena. I denna departementsskrivelse sägs bl. a.: "Detsvenska skaldjursfisket bedrivs uteslutande i och och utgörvärdemässigt drygt en tredjedel av det totala svenska fisket." Det behövsingen utredning för att visa att den uppgiften är helt felaktig. Vidare säger utredningen som lämnat dennadepartementsskrivelse att av den svenska sillen och torsken fångas iÖstersjön och i . Även denna uppgift är helt missvisande.Enligt en ledare i tidningen , signerad av den ärade ledamotenav denna kammare, tillika ordföranden i , JensEriksson, utgör av det totala konsumtionsfisket fångster i . Enligt en mycket noggrann och vederhäftig utredning somKarlskrona kommun slutfört , är relationerna i stället20-80, dvs. av torsken och sillen fångas i och iÖstersjön. Jag kan inte ta gift på att dessa uppgifter är heltoantastbara, men jag är övertygad om att de senaste uppgifterna är deriktigaste som man kan komma fram till. Man har från västkusthåll i debatter påstått attsillfångsterna börjar bli större i och att en förskjutning avsillfångsten snart kommer, till förmån. Verklighetenär helt visst en annan: kommer aldrig mer att få sina fiskevattenutvidgade i väster. Det tror jag att vi alla är förvissade om. Däremot är enytterligare utvidgning i öster mycket trolig. All internationell rättskänsla säger att den s. k. vitazonen öster om egentligen tillhör den svenska fiskezonen, och viförväntar oss alla en snar lösning av gränsfrågan här. Alla tänkbara lösningarav den frågan torde innebära en ganska stor utvidgning för det svenskanyttofisket. Det är alltså troligt att nyttofisket kommer att förskjutas ännumer i riktning mot österhaven. Enligt instruktionerna och intentionerna vid inrättandetav havsfiskelaboratoriet är laboratoriets huvudsakliga uppgift att serva ochstödja den svenska fiskenäringen. Därför är det naturligt att ett sådantlaboratorium skall vara beläget i anslutning till . Man har också frän västkusthåll hävdat att det iVästerhavet finns många andra fiskarter som havsfiskelaboratoriet måste forskaom. Det är riktigt att det i det saltare vattnet i finns många flerfiskarter än i österhaven. Men det är också riktigt att påstå att ingen av despeciella västkustarter som fiskas på svenskt fiskevatten har någon väsentligbetydelse för det svenska hushållet. En stor del av denna fångst fiskas i andra ländersfiskevatten, med stöd av den kvottilldelning man fått i utbyte mot kvoter somEG-fiskare fått i . På grund av den uppenbara överfiskning som svenska fiskarepåstås ha utfört i kommer det att bliytterligt svårt -kanske omöjligt - att få större kvottilldelning i . Är den påstådda överfiskningen en realitet - och svenskafiskare har ännu inte kunnat bevisa motsatsen - kan det betyda att ävenKarlskronas utredning är oförtjänt förmånlig för västkustfisket. De stora fiskerättsländerna i , Kattegatt ochNordsjön, och , har klara skyldigheter att forska om fisket idessa hav. Det är skyldigheter som dessa länder fullgör- förmodligen - tillfullo. Den forskning som behöver utföra i västerhaven kan med fördelöverlåtas till andra institutioner som finns på . Till den kategorinforskning kan hätiförasden historiskt intressanta forskningen i , Enligt statistik införd i den avlämnadeutredningen yrkesfiske, fångades exempelvis 1983 kolja, 1 200ton räkor och långa vid . Dessa siffror skall sättas irelation till fångad sill och torsk i alla svenskafiskevatten. , som helhjärtat har satsat på atthavsfiskelaboratoriet skall ligga kvar i , hade enartikel i tidningen där man refererade en stor uppvaktning som frånvästkusthåll har gjorts hos jordbruksministern. I artikeln refererades också på ett sakligt och riktigtsätt den sammanställning av fakta i havsfiskelaboratoriefrågan som Karlskronakommun gjort. Artikelförfattaren har tydligen blivit övertygad omäktheten i denna sammanställning. Han kommenterade inte siffermaterialet ochsakupplysningarna med ett enda ord. Det bör i detta sammanhang också anföras att det uddafisket efter gädda, abborre, ål och lax på östsidan förmodligen är ekonomisktlika betydelsefullt för folkhushållningen som det udda fisket i västerhaven. Sammanfattningsvis, fru talman! - förmodligen mer - avsvensk matfisk fångas i österhaven. av svenskt havsfiskevatten ligger iösterhaven. Den framtida utvecklingen kommer säkerligen att förskjutatyngdpunkten ännu mer mot det hållet, har en klar skyldighet att forska i de storavattenområdena i österhaven. Någon sådan klar skyldighet torde inte föreliggaför våra vatten i västerhaven. För svenskt nyttofiskes och svensk fiskeindustris framtidtorde det vara oundvikligt att förlägga havsfiskelaboratoriet i anslutning tillösterhaven. Det svenska fiskets framtid står och faller medfiskemöjligheterna i . 78GÖTE (): "Det bidde en tumme." Egentligen ärdet en saga som slutar på detta sätt. Men i dagens politiska situation är detingen saga, utan en krass verklighet för många barnfamiljer. Den som drar dennaslutsats är i , där hon klart harredovisat hur effekten blir för barnfamiljerna med anledning av den störstabarnbidragshöjningen i modern tid, enligt de pressmeddelanden som har gått utfrån . När vi satt i förhandlingar om familjepolitiken i vårasvar vi från klart medvetna om att om vi inte kunde få till stånd ensystemförändring då det gäller familjepolitiken skulle vi hamna i den här"tumsituationen" där svenska barnfamiljer nu sitter fast. Kontentanav detta blir att man inte kan lösa barnfamiljernas ekonomiska problem genomatt bygga vidare på ett felaktigt system som utgår från det socialistiskatänkandet att man skall höja skatter och bidrag och på så vis skapa ökadrundgång i svensk ekonomi. Sammantaget är det, enligt samma artikel, avbarnfamiljerna som inte får fullt utbyte av denna den största barnbidragshöj- ningen i modern tid. Att man sedan fill detta kan läggabostadsbidragsökningen löser i sig inte problemet när det gäller det felaktigasystem som socialdemokraterna använder sig av för att förbättra barnfamiljernassitua-fion. Det går inte att fortsätta att öka rundgången med ökade skatter ochbidrag som i sig ger en mycket liten positiv nettoeffekt för barnfamiljerna ochsom totalt sett tvärtom blir negativ för väldigt många av dem. Vi måste i stället, precis som vi från underflera år påpekat, gå in och angripa de verkliga problemen i familjepolitiken.Vi måste utgå från de skatteproblem som finns i , med det felaktigaskattesystem vi har. När man beräknar nettoeffekten för barnfamiljerna, avbarnbidragsökningarna och finansieringen av dessa har man inte utgått från denya skatter som aviserades . Om vi lägger tillskatteökningarna på mellan . för de flesta barnfamiljersom man beslutat om eller som man kommer att besluta om i enligt densocialistiska majoritetens avisering, kommer återigen barnfamiljerna att få enklart försämrad standard, trots löftena om en mycket väsentlig förbättringgenom de kraftigaste barnbidragshöjningarna i modern tid. Vi kan helt enkelt inte fortsätta på det härsättet. Vi måste i stället gå in och angripa problemen där de verkligen finns.Vi måste utgå ifrån familjerna och familjernas situation. Vi måste behandlavåra barnfamiljer såsom varande kompetenta att själva besluta om sin tillvaro.Vi måste bygga upp sociala trygghetssystem utifrån målet om valfrihet för deenskilda familjerna, där man tar hänsyn till vad föräldrarna själva vill närdet gäller frågan om hemarbete eller förvärvsarbete och när det gäller fråganom på vilket sätt man skall lösa barnomsorgen. Om vi skall klara detta måste vividta reella förändringar när det gäller bl. a. skattepolitiken. Vi har frånmoderat sida redovisat ett bra förslag som ger barnfamiljerna skatt efterbärkraft. Det är märkligt att man från socialdemokratiskt håll inte är bereddatt gå in och diskutera frågan på den nivån, i stället för att fortsätta på engammal, omöjlig väg. Vi har sagt att vi vill ha en vårdnadsersättning, för attpå så vis skapa litet grand rättvisa mellan de familjer som löserbarnomsorgsfrågan själva och de familjer som får ta del av den kommunalabarnomsorgen. Vi vill ha avdragsrätt för styrkta barnomsorgskostnader, för attockså öka rättvisan utifrån synen på självbestämmanderätten när det gällerbarnomsorgen som sådan. Valfrihet och respekt för familjen, som bäst vet hur manskall ta hand om sina barn, måste på nytt bli vägledande inom svenskfamiljepolitik. Vi måste arbeta för att komma ur det socialistiskafamiljepolitiska mönstret. Vi vet och vi har sett att det får katastrofalakonsekvenser för många av våra barnfamiljer.