prot · G80916 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:16 Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice talmannen. 8 § Allmänpolitisk debatt(forts, från prof, 15) AnL50 (); Jag skall börja med aff besvara en fråga som ställdetill mig tidigare . Han citerade vad jag sade 1982 angåendesysselsättningen och frågade om jag står fast vid samma uppfattning ,nämligen aft sysselsättningen är den viktigaste frågan för osssocialdemokrater. På def kan jag svara obetingat ja. Den absolut viktigastefrågan för oss socialdemokrater är fortfarande sysselsättningen för människornai def här landet. Vihar lyckats minska arbetslösheten. Det har också kommit ut många tusen nya påarbetsmarknaden. Men naturligtvis är vi inte nöjda. Den debatt som fördes föremiddagsuppehållet, där redogjorde för vilka åtgärderregeringen har vidtagit och ämnar vidta på sysselsättningens område gör aft jaginte behöver ägna mig åt den debatten. MenAlf Wennerfors sade andra saker också. Jag noterade aff han sade att vad def nugäller är aff minska budgetunderskottet och aff minska på lånen. Till det villjag bara säga: Tänk om ni hade tänkt på def i regeringsställning och inteskaffat oss en sä sfor börda aft bära på! Tänk om vi hade sluppit räntorna päde lån de borgerUga regeringarna skaffade oss! Då skulle budgetunderskottet havarit åtskilliga miljarder mindre. Dettalades också om "rikfiga jobb". Jag fick den uppfattningen att AlfWennerfors menar att speciellt de ungdomar som via ungdomslagen slussas in iden offentliga sektorn, som han sade, infe har riktiga jobb. Jag skulle nogvilja be att säga detta till dem som med liv och lust fullgörsina arbetsuppgifter i ungdomslagen inom den offenfliga sektorn. Jag tror afthan skulle få till svar av dessa ungdomar atf de tycker det är viktigt aft fågå i ungdomslag. De fär känna på arbetsmarknaden. De får ett ökat självförtroende.Väldigt många av de här ungdomarna har gått uf i den reguljära arbetsmarknaden, och väldigt många har också satt i gångmed en ordentlig utbildning. Jag skall nu övergå till def jag egentligenhade tänkt ägna mitt anförande åt. I den här kammardebatten - liksom i den politiska debattenöver huvud taget - har den offentliga sektorn varit ettcentralt tema. Det är utmärkt. Den offenfliga sektorn utgör en sfor och viktig del avvårt samhälle. Den skall i en demokrati som vår stå under fortlöpande debatt.Den skall granskas och nagelfaras. Dess brister skall belysas, men också dessstyrka och förtjänster. Det är i vart fall socialdemokraternas ambifion. Den fycks mig annorlunda än den som vägleder oppositionen.Där har def blivit högsta mode att tala illa om den offentliga sektorn.Moderaterna skötte länge skallet på egen hand. Men så är inte fallet längre.Den nya folkpartiledaren låter exempelvis till förvillelse lik engenomsniftsmoderaf, när han far fill orda om statens, landsfingens ochkommunernas verksamheter. Om den offenfliga sektorn sägs, gång på gång, i tal ochartiklar atf den är för stor, aft den ären tärande del av vår ekonomi, att den använder sina resurser ineffektivt, atfden är stelbent och byråkratisk, aft den producerar dålig service till för högtpris och att den är ett hot både mot friheten och mot demokratin i . Det äringen hejd pä uselheten. Det finns ingen gräns för svartmålningen. Jag har en fråga till alla dem som så lätt stämmer in iskallet mot den offentliga sektorn: Vad har ni för budskap till de människorsom arbetar och verkar där? Till vårdpersonal på våra sjukhus, fill spärrvakterhos SL, till skolbespisningspersonal, till professorer och docenter, tillbarnstugepersonal, till kanslister i statliga verk, fill brevbärare och tilllinjearbefare i feleverket, till hemvårdarinnor och till de många, många andrayrkesverksamma i statens, i landstingens och i kommunernas tjänst. För def ärju dessa som i hög grad är den offenfliga sektorn. Och vilketbudskap har ni fill dem som utnyttjar samhällets service. Jag har bakom mig en egen lång yrkeserfarenhet från dennasektor. Jag vet atf människor som verkar där känner sig orättvist värderade ochhanterade av de polifiker som använder dem och deras arbeten som spotfkopparoch slagfrän i den politiska debatten. Hur tror ni def känns för dem som varjedag gär hem från en långvårdsavdelning med dåligt samvete för aft de infehunnit med den personliga omvårdnad de velat ge, aft de infe hunnit läsatidningen för gamla tant , att de inte hunnit sätta sig ned och samtalamed eller att ha suttit och hållit en gammal farbror i handen föraff han skall känna trygghet? Hur tror ni def känns för dem att ständigt fåhöra hur ineffektiva de är och aft de skulle bli mycket effekfivare om degjorde samma jobb i en privatiserad "offenflig sektor". Jagförsfär fullt och helt reaktionen vid kommunaltjänsfemännens kon- gress, därman sade ifrån: Vi far illa av det sätt på vilket politikerna rackar ned pävåra insatser och våra uppgifter. I den offentliga sektorn arbetar över 1 miljon människor-yrkesskickliga, hedervärda, ambifiösa, uppoffrande och infe så sällan illalönade. Den sektorn har en mycket sfor betydelse påarbetsmarknaden. Den har dessutom stor betydelse för det privata näringslivet. Varför har infe borgerliga polifiker ettuppskattande ord, ett positivt omdöme fill övers för dem? Och jag upprepar minfräga: Vad har borgerligheten för budskap till dessa människor? Den offentliga sektorns verksamhet är en deli det svenska välfärdssamhället. Den är resultatet av människors efterfrågan påoch behov av värd, omsorg och service. En väl utvecklad offenflig sektor är - imina ögon - nödvändig för att tillfredsställa väsentliga mänskUga behov. Denger också möjlighet till en mér rättvis fördelning av våra gemensammafillgångar. Den skall garantera oss service och trygghet i livefs olika skeden.Alla skall kunna få bra utbildning, god sjukvård, social trygghet, osv. utanatt de har en tjock plånbok. Ofta mofiveras angreppen på den offenfliga sektorn med atfsamhället måste spara. Infe sällan är effekterna av sådana förslag aft de somhar det största behovet av våra solidariska insatser drabbas värst. Detta kanvi socialdemokrater infe acceptera. Inte minst i ekonomiskt svåra tider gäller def atf hållafast vid solidariteten, att se fill atf vi hjälps åt aft klara av problemen ochaft de med bäst förmåga -ekonomiskt och på annat sätt - bär den största bördan. I senaste numret av en arfikel med rubriken Där ställs frågan: Vad håller nu på att hända i ? Svaretutvecklar skrivaren så här: "Jo, de människor som befinner sig längst ner på värsociala rangskala, som är helt utlämnade åt våra godtyckliga värderingar, värkunskap och våra pengar, de skall 'i krisens ' dra ät svångremmen. De som infe ens nu lever i materiella omständigheter somnågon av oss frivilligt skulle finna sig i! De får mat. De får fak över huvudet. De byts på. De fårmedicin mot kramper och mot 'affektfillsfånd' (somliga orkar ju trots alltprotestera mot livslång tragik). Alltför sällan får de någon som helstaktivering, alltför sällan sjukgymnastik. Men det har börjat falas om en 'oanständigt högpersonaltäthet'. När man vet aff den enda anständiga personaltätheten för gravtflerhandikappade människor är 1:1. Vad jag infe kan förstå - vare sig som polifiker, forskareeller människa -är: Hur kan politiker på alla nivåer motivera sädananeddragningar med att 'vi har inte råd'? Hur mångahar förstått vilken sorts människor dessa miljöer skapar? 'Vi har infe råd.' - Det låter ihåligt i ett av världensbilfäfaste länder. I världens felefontäfasfe land. I eft av världensvideofäfaste länder." "Åtvem skall vi spara? ", fortsätter skrivaren. "Åt dem som har möjligheter aft påverka politiskt ochekonomiskt? dem somgenom sitt eget agerande kan påverka sin tillvaro? med sinavänner, berätta när de är hungriga, klia sig på ryggen när def kliar, stänga avradion när de själva vill, besöka toaletten när de har behov av det? Åt dem somhar en människovärdig tillvaro?" Artikeln är skriven av en moderat landstingspolitiker somheter . Jag skulle vilja varmt rekommendera, inte minst hennespartivänner här i , aff noga läsa och begrunda den. Även om man, som jag gör, konstaterar aft denoffenfliga sektorn behövs, både nu och , fär vi inte blunda för aftdär finns fel och brister. Visst kan def på sina håll finnas ineffektivitet ochbyråkrafi. Det är fel och brister som måste rätfas till. beror dessa felpå atf vi som fattar de politiska besluten skapar krångliga regler. När dettasker och upptäcks skall vi låta verkligheten vara vår läromästare och rättatill misstagen. Självkrifik och krifisk analys är viktiga inslag iansträngningarna att förbättra den offentliga servicen. Målet med utvecklingen av den offenfliga verksamheten ärinte bara en fråga om utbyggd eller ny verksamhet. Det är även en fråga om attöka det personliga ansvaret och delaktigheten i samhällsbyggandef. Det handlarom att minska detaljregleringen och byråkratin, att tillvarata kunskaper somfinns, infe minst bland de anställda. Den allmänpolifiska debatten , dvs. efterregeringsskiftet, bjöd inte särskilt många glimtar av vad de borgerligaparfierna hade aff erbjuda. Def mest bestående intrycket var de hårda angreppenpå socialdemokratin. Man gjorde tappra försök atf återuppliva den gamla vansfyresmy-fenfrån planhushållningsmofståndefs dagar på 1940- och 1950-falen". Som'krydda på allt anklagades vi för att - lagom till symbolåret 1984- vilja ändrasamhällssystem och med hjälp av löntagarfonderna göra slut på friheten ilandet. Vi var många - säkert infe bara socialdemokrater - somtrodde aff denna uppvisning i aggressivitet och oförsonlighef skulle utgörafinalen effervalsdebaff. Vi hoppades aft def polifiska arbetetdärefter skulle kunna inriktas på konstruktiva diskussioner om lösningar påkonkreta problem, problem som är hela landets och i grunden gemensamma för ossalla. Det tycks emellertid vara eft fåfängt hopp. För infe sålänge sedan fick jag under ögonen några dagboksanteckningar av en borgerligriksdagskollega, publicerade i en facklig tidskrift. Skrivaren noterade atf"egoismen breder uf sig" och att "den främjas av konfrontationenmellan höger och vänster". Det är tänkvärda ord. Jag kan infe låta bli attfundera över varför denna insikt infe märks i den polifiska debatten. Socialdemokrafin anklagas nu med förnyad styrka för attvilja inskränka den enskildes frihet och hota demokrafin. Vi sägs planera ensystemförändring. Jag mäste medge aft vi i propagandahänseende inte är säeffektiva som våra borgerliga motståndare. Samfidigt som man anklagar oss för atf vilja slå sönderrådande samhällssystem klarar man prestationen atf dölja aft den egnapolitiken syftar fill en kraftigare kursändring än vad vi upplevt under socialdemokratinshela regeringsperiod. Framför allt i och utanför SAF hävdar, i faloch artiklar, behovet av eft nytt politiskt-ekonomiskf system, där marknadskrafternasläpps helt fria och där de politiska organen passiviseras. Def senare ledet i resonemanget är som en parafras på denmarxistiska tesen om statsmaktens onödighef och borttynande i takt med detkommunistiska samhällets framväxt. SkiUnaden är bara den, aff här är detkapitalismens utbredning som skall göra samhällsorganens befattning med medborgarnasangelägenheter obehövlig. Jag ser aff min talefid tyvärr är slut. Jagavsåg aff bl. a. beröra anklagelserna mot fackföreningsrörelsen, men jag fåråterkomma fill detta . AnL 51KNUT (): Vi är snart , det år somenligt roman frän 1948 stär som en förebild för def hotfullakontrollsamhället. Under den gångna delen av året har samhället, oftamed benäget bistånd av socialdemokrafiska lagstiftare, ytterligare stärktgreppet över den enskilde. Det som troligtvis upprört svenska folket mest är fullensjätferazzia mot tusentals flygresenärer. Till yttermera visso var denkroppsvisitation som förefogs olaglig, och tullverkefs generaldirektör fick sigen rättmätig skrapa av JO. Vad gör regeringen i ett sådant fall? Beklagar mandef inträffade? Man föreslår i stället aff sådana masskonfroller avicke misstänkta människor skall göras lagliga. Som vanligt får berättigadeintegrifefsinfressen vika. Den som har renf samvete har ingenting aff frukta,brukar def som bekant heta. Tullen har också fått gehör för andra krav, nämligenkraven på skärpt export- och importkonfroll. I den i och för sig vällovligaambitionen aff komma åt den ekonomiska brottsligheten och även söka minskanarkotika-trafiken försvårar och fördyrar man viktiga svenska exportansfrängningar. Som en följdåfgärd kom naturligtvis ett förslag om ökadstraffpåföljd, framlagt i form av en proposifion om sankfionsavgifter vidöverträdelser av import- och exporfregleringar. har man sett aktiviteter frän myndigheternassida som avgjort varit kränkande för den enskilde, men som förefaller ha skettmed regeringens tysta medgivande. Skattemyndigheterna har velat veta var äktamakar tillbringat den s, k, dygnsvilan, och flygspaning har i fiskalt nitrikfats mot en del skroffirmor. På fullt allvar blev en damfrisörska ombedd atfförklara hur hon hade råd aft åka på en semesterresa utomlands, I ett annatfall räknade man antalet engängsöverkast fill en läkares undersökningsbrits föraff försöka leda i bevis atf han hade haft fler patienter än som uppgivifs. har vi fått en del förslag som ännu infe hunnitomsättas i lagsfiftning men som, om de genomförs, enligt min mening överskridergränsen för vad man kan acceptera i ett rättssamhälle. Ett sådant är att revisorer gentemot sina uppdragsgivare skall tvingas agerasom angivare ät skattemyndigheterna. Att tystnadsplikten luckras upp och attrisk uppstår aff revisorn kommer aff befraktas som en företrädare för statensintressen tar man tydligen lätt på, I samma linje ligger def tvivelaktiga uppdrag som är tänktaft åvila bankerna, nämligen aft tvingas anmäla de kunder som kunde misstänkasför valufabrott. En annan skyldighet som man tänker lägga på banker och andrapenninginrätfningar och som också är kränkande är att ränta och behållning påca 15 miljoner bankkonton vid varje årsslut via datan skall redovisas förriksskatteverket. Nästan alla de åtgärder som jag här redogjort för beror påvårt orimliga skattetryck och de krångliga och svårtolkadeskattereglerna. Den enskilda människans naturliga försök aft minimera sinskaft, för att över huvud taget kunna klara sig, föder nya förbudoch nya kontroller, Def mest skrämmande och mest olyckliga ärsocialdemokraternas totala oförståelse och ovilja när det gäller aft göra någotät skattetrycket. Försäkringar från socialdemokrafiskt håll att man nu infekan höja skattetrycket ytterligare har uppenbarligen blott varit en läpparnasbekännelse. Man höjer i stället redan existerande skatter och hittar med sforuppfinningsrikedom på nya. Tretton nya skatter har införts sedan socialdemokraternaåterkom fill kanslihuset för två är sedan. Vi har fått vatfenkraffs-skaff,videoskatt, omsättningsskatt på aktier, ufdelningsskatf, hyreshusavgift som nuskall ersättas med fastighetsskatt, för aff bara nämna några exempel. Sammanlagt har skatterna höjts med ca 26miljarder kronor, och lyckas nu regeringen med benägen hjälp frånvänsterpartiet kommunisterna också driva igenom de nya skattehöjningar sompresenterades i går på över 4 miljarder, kommer man upp i den aktningsvärdasumman av , I propositionen om dessa skaftehöjningar drämmerfinansministern fill med en bensinskatfehöjning på infe . Ettbegrepp om hur stor denna höjning är får man om man jämför med den höjning vifick - def var . Denna chockhöjning fördyrartransporterna, och tillsammans med elhöjningen ökar den naturligtvis företagenskostnader, Def skapar definifivt inga jobb i produktionen, herrfinansminister. Skattehöjningar pä 30 000 milj, kr, motsvarar ca ,per hushåll. Lyckas sedan socialdemokraterna också få igenom sin nyafastighetsskatt, medför denna skaft fullt utbyggd ytterligare påfrestningar påhushållens ekonomi med ännu en tusenlapp, Def blir alltså , per hushåll- i sanning ett skrämmande rekord, I den proposifion som framlades om basenhetenföreslås atf någon uppräkning med hänsyn fill inflationen inte automatisktskall ske inför taxeringsåret 1987,1 och med atf detta förslag lagts fram kanman konstatera att skatteuppgörelsen med mittenparfierna för tre oeh ett halvtår sedan definitivt är torpederad. Socialdemokraterna medger ju faktiskt ocksåaft def innebär eft avsteg från fidigare fattade beslut. äntUgen erkännerman aff man svikit uppgörelsen med mittenparfierna. När vi nusnart går in i 1985 kommer marginalskatterna aff vara avsevärt högre än med fullt inflafionsskydd. Genom defta urholkadeinflationsskydd och begränsningen av underskoftsavdragens skattemässiga värdehar i själva verket de två första stegen av marginalskaftesänkningen ätits upp. Det finns också anledning att ur flera synpunkterkrifisera förslaget till ny fastighetsskatt. Den formella handläggningen avärendet lämnar mycket övrigt att önska. Lagrådet har med rätta påtalat den bristfälligaremissbehandlingen, som ej följt vad grundlagen föreskriver. Den sedvanligaremissbehandlingen har ersatts med privata, ej protokollförda, samtal medföreträdare för en del intresseorganisationer. Den nya fastighetsskatten drabbar alla, oavsett boendeformoch bärkraft. Under de två socialdemokrafiska regeringsåren har boendetdrabbats av fyra nya skaftehöjningar om sammanlagt närmare 6 miljarder kronor.Vi har fått begränsningen av underskottsavdragens skattemässiga värden,skattehöjning på energi, skärpt reavinst på bostadsrätter samt denhyreshusavgift som skall ersättas med en mer omfattande skatt på allafastigheter. Som nämnts är def inte bara boendet som drabbas avfastighetsskatten. Hotell, restauranger och affärer måste ocksä betala. Hurblir det då med priserna? Marginalerna är sannerligen inte så stora atf dessayrkesgrupper klarar ytterligare pålagor utan aft tvingas höja priserna. Det är mycket glädjande aft företrädare för samtliga treborgerliga partier nu förbundit sig att vid eft maktskifte avskaffa inte baralöntagarfonderna utan också fastighetsskatten. Moderata samlingspartiet har under en lång följd av årförespråkat en annan politik med lägre skatter och därmed eft minskat behov avbidrag. Nya skatter leder inte bara till krav på ökade bidrag utan medför ocksåett ökat beroende av staten. Detta upplevs av många människor som förnedrande.En familj skall kunna, och vill självfallet, leva på sina arbetsinsatser utanden omfattande flora av bidrag som dessutom kosfar mycket stora belopp iadministration, ' Fler ochfler människor kan inte påverka sin levnadsstandard genom en ökad arbetsinsats.Det måste vara ett allvarligt fel när en allt större del av hushållens utgifterutgörs av skatter och mer och mer av inkomstsidan upptas av offenfliga bidrag, Def är också betänkligt aft beskattningen i värt land intetar hänsyn till hur mänga människor som skall leva på ett hushålls inkomst utanpä hur mänga som arbetat ihop den. Värst utsatta är barnfamiljerna, och det förslag tillbarnavdrag på kommunalskatten som moderata samlingspartiet kom med redan ivåras fick faktiskt ett posifivt bemötande även bland en del socialdemokrater. En av de allra viktigaste åtgärderna för aff få ordning påSveriges ekonomi är en ordentlig och bestående sänkning av marginalskatterna.Jag är övertygad om aft finansministern innerst inne delar den uppfattningen,även om ingen observant journalist fotografiskt lyckats dokumentera aff de högamarginalskatterna för framstår som jämförbara med löntagarfonder. AnL 52 (): Socialdemokraterna fortsätter sinskaffehöjningspolitik. som gått sedan regeringstillträdet påhösten 1982 har socialdemokraterna genomdrivit beslut i omskattehöjningar på över 25 miljarder. Vissa skatter har höjts två gånger pä , ochhöjningarna har skett på kapitalskaftesidan, med helärseffekf, när endast enmånad återstod av året i fråga. När svenska folket nu åter har drabbats avsocialdemokraternas skattespiral, måste frågan ställas: Finns det ingen begränsning- inget fak -för vad socialdemokraterna anser vara möjligt aff fa ut i skaft avsvenska folket? Jag försfär socialdemokraternas oro inför framtiden.Effekten av den 16-procenfiga devalveringen håller alltmer på aft tunnas ut,Inflafionen, som skulle hållas nere, ligger trots allt på nästan dubbelt så högnivå som i de länder som är våra största konkurrenter pä exportmarknaden. Redan nu märks den hårdnande konkurrensen. Lyckas inteSverige aff komma i balans med konkurrentländerna i fråga om inflafionen, ärrisken sfor att den positiva effekten av devalveringen helt går förlorad. Finansminister inflationsmål var ,men inflationen blev i verkligheten , var målet , men detblir förmodligen mer än dubbelt så mycket. Även om socialdemokraterna genom affslopa hyressfoppet och genom aff höja portot, bensinpriset,elskatfen m. m,, skulle kunna visa på en låg inflation under , kanman ändå klart konstatera aff de misslyckats när det gäller atf begränsainflafionen. Vad sedan omförhandlingar pä avtalsmarknaden kommer affleda fill vet vi infe . Men konsekvenserna av inflafionen kan bli än meranegativa, valrörelse använde man stora ord - man sade: Vi klararkrisen, vi skall stoppa inflafionen - men def blev något annat när man mötteverkligheten. Ja, säger man, men vi har ändå förbättrat handels- ochbytesbalansen. Ja, def skulle vara för bedrövligt om man efter en 16-procenfigdevalvering och med tanke på den högkonjunktur som rätt under 1983 och 1984infe skulle kunna förbättra handels- och bytesbalansen. Den vikfiga frågan ärju: Har vi förmått bevara devalveringseffekten eller har den ätits upp av enför stark inhemsk pris- och lönestegring? Som jag sade är risken mycketsfor aff den positiva effekten av devalveringen snart är uppäten, och då ekonomiska politiken i verkligheten misslyckats. För aff bemästra kostnadsutveckUngen fordras det en stramekonomisk politik, Mittenregeringen lyckades halvera inflationen från sommaren1981 , Om vi i skall komma ner fill samma lågainflationsnivåer som våra viktigaste konkurrentländer på exportmarknaden, krävsdet en medveten inflationsbekämpning på flera områden. Budgetunderskottet måste minskas genom utgiftsnedskärningar.Vi fär låta bU aff höja skatter och avgifter. Vi måste föra en fastlönepolifik. Den socialdemokratiska polifiken gär i stället ut på atfdra in alltmer från den enskilde i form av skatter och avgifter. Inte minstdenna höst har vi fått märka detta: en ny skatt på fasfigheter, som fulltutbyggd drar in 34 miljarder fill staten. Gårdagens paket, med en höjning av bensinpriset med 50 öreoch på elpriset med samt en del annat, drar in ca 4 miljarder. Infebegränsar detta inflafionen - tvärtom. Bilismen har blivit den verkligasfrykpojken i socialdemokratisk skattepolitik. För bilismen har nästan allaskatter och avgifter höjts sedan den socialdemokrafiska regeringen tillträdde1982, Fordonsskatten har höjts och bilaccisen , och kommeralltså en höjning av bensinpriset. De höjda bilskatterna utgör en betydande regionalpolitiskorättvisa. Den kompensafion som skall ges till biUsferna i inland ärhelt ofillräcklig. Den når inte heller alla som skulle vara i behov av den, Detfinns glesbygder infe bara i , Def finns liknande områden i prakfiskttaget hela landet, och i dessa är bilen ett nödvändigt forfskaffningsmedel. Därblir man inte på något sätt kompenserad genom det aktuella förslaget, I proposifionen sägs också aft skaften behöver höjas föratt oljeimporten skall begränsas samt av miljöpolitiska skäl. Det finns enbättre lösning som tillgodoser båda dessa önskemål utan aft medföra så kraffigafördyringar som regeringens skattehöjningsförslag. Man kan satsa påefanolinblandning i bränslet, Def medför att blyet i bensinen kan tas bort ochaft oljeförbrukningen kan minska, Def är också möjligt atf exempelvis förbussar i tätortstrafik använda enbart etanol. Man kan också sfimuleraanvändandet av katalytisk avgasrening, skattevägen eller på annat sätt. Det ärtvå konkreta förslag för aff minska bilens miljöskadliga effekter, ett parvärdefulla förslag som borde prövas. Jag tror atf många skulle hälsa sådana åtgärdermed tillfredsställelse. Vi måste utgå ifrån aff svenska folket behöver bilen.