prot · G809167 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:167 1 § Justerades protokollen för den 3 innevarande månad. 2 § Anmälan om ny departementschef Frånstatsministern hade inkommit följande skrivelse: Jaghar med verkan fr. o. m. enfledigat statsrådet och chefenför . Jaghar vidare förordnat statsrådet att med verkan fr. o. m. den 1juli 1985 vara chef för . den 4 juni 1985Olof Skrivelsenlades till handlingarna. 3 §Föredrogs och hänvisades Propositionerna 1984/85:215 till jusfitieutskottet /85:222 fill skatfeufskotfet 1984/85:225 till finansutskottet 4§ Den ekonomiska politiken Föredrogs finansutskottets betänkande 1984/85:30 omde allmänna rikflinjerna för den ekonomiska polifiken och för budgetregleringen m.m. (prop. 1984/85:150 delvis och 1984/85:217 1984/85:68 om höjning av bilaccisenoch stämpelskatten vid inteckning av fast egendom m. m. 1984/85:217delvis) samt 1984/85:44 om vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m, (prop. 1984/85:217 delvis). Beträffande finansutskottetsbetänkande 30 biföll kammaren utskottets framställning om atf ärendet skulleavgöras efter endast en bordläggning. betänkande 30, skafteufskoftetsbetänkande 68 och lagutskottets betänkande 44 debatteras i eft sammanhang ochyrkanden beträffande samfliga dessa betänkanden får framställas under den gemensammaöverläggningen. Inför debatten har med anledning av överenskommelse mellansocialdemokraterna och kommunisterna om bilaccisen och stämpelskattenpå aktier delats ut eft särskilt yrkande, som under debatten kommer attframläggas av och och som innefattar denlagtext som följer av överenskommelsen. 2 (): Årets komplefteringsproposition får ses- och var ocksåtänkt - som ett bokslut över den treåriga socialdemokrafiska regeringsperioden.Def är ingen upplyftande läsning. På resultatsidan är talen höga men illanderöda, och i balansräkningen växer den redan alltför stora skuldbördan. Ändå ärsiffrorna kraftigt friserade. Prognosen framstod redan när dengjordes som alldeles för optimistisk, och landets ledning redovisar ingetåtgärdsprogram för framfiden. Temat är atf är på rätt väg. Vältaligt skildrashur vi befinner oss på den smala tredje vägen mellan åtstramningens Skylla ochexpansionismens Karybdis. Den internationella konjunkturvinden har varitförlig, och devalveringen gav riksskufan ordentlig fart. Ändå harhon safts ur kurs, särskilt genom starka pris- och löneströmmar,råkat ut för grundkänningar och tvingats till häftiga undanmanövrer. Sedan det som var tänkt som den sista lägesrapporten hadeavlämnats, inträffade en riktig storsmäll. Den tunna haverianmälan iproposition 217 ger en förvirrad och uppenbart missvisande bild avhändelseförioppef. De motåtgärder som där redovisas är klart otillräckliga.Särskilt oroväckande är att def infe anges vart den nya kursen skall föra. Ejheller presenteras några idéer om hur vi på skall ta oss ur detfarliga grannskapet ut på lugnare vatten. Den enda säkra slutsats som kan drasär att inte har kommit rätt utan snett. De grundläggande felen i regeringens polifikunder de gångna tre åren är aft man infe utnyttjat det genom devalveringen ochden internationellakonjunkturuppgången uppkomna utrymmet för aff varaktigt råda bot på obalansernai ekonomi. Genom atf problemen skjutits har de förstärktsbåde i absolut och framför allt i relativ bemärkelse. Särskiltpåfallande är den snabba omsvängningen i våra utrikes affärer,vilket vittnar om atf vi där dras med ett besvärande strukturellt underskott.Under årets fyra första månader försämrades handelsbalansen med 10 miljarderkronor jämfört med . Trots detta skrev regeringen upp sin prognos förhela året till närmare 23 miljarder. Eftersom utfallet f,o,m, april stannadevid 1 miljard är den siffran lika obegriplig som ouppnåelig. Somen följd av oväntat hög import men även låg export har bytesbalansen hittillsgått back med ca 12 miljarder, Def skall jämföras med finansministernsupprepade förutsägelser att den skall förbli i stort sett i jämvikt 1985,är resultatet ett valutautflöde på drygt 8 miljarder. Det bör noterasaff den siffran är lägre än brisfen i bytesbalansen, varför de privatakapitalrörelserna gått i positiv riktning och alltså ingalunda kan göras tillsyndabock för aktuella obehagligheter som ränte- och skaftehöjningar och andrarestriktioner, Ifinansplanen ställdes det upp en norm för statensupplåning utomlands. Den föreskrev atf inga nya lån fick tas upp utöver vad sombehövdes för aft betala tillbaka gamla skulder. Men hitfills har statennettolånat nära 13 miljarder utomlands, och det planeras för ytterligare sådanaoperationer på något tiotal miljarder. Utsikterna atf alla dessa pengar skallbetalas tillbaka måste betecknas som obefintliga. Denhögtidligt proklamerade har därmed safts ur spel redan innan den börjatfillämpas. Dettamönster känner vi igen från inflationsbekämpningens område. Gång på gång hardär ställts upp ambitiösa mål, om vilka det välvilligt kan sägas att deuppnåtts än vad regeringen avsett. Den reella innebörden avdetta är dock atf exempelvis prisstegringen inte blev utan drygtdef dubbla. Närsocialdemokraterna överfog regeringsmakten var inflationstakten iSverige , vilket i stort sammanföll med genomsnittet i , socialdemokratisk kamp mot inflationen är prisstegringeni i årsfakt, medan den i OECD-området har fallit till och i vårt viktigaste konkurrentland till , För1985 sattes målet till , Trots prisstopp har det redan överskridits. Allttalar för atf resultatet blir mer än dubbelt upp mot vadregeringen lovat. Den genomsnitfliga prisnivån skulle då öka med , dvs,oförändrat mot , Def är mer än när kampen mot inflationen inleddes ochojämförligt mycket högre än vad som gäller i våra konkurrenfländer. Enviktig orsak till svårigheterna aft få bukt med prisutvecklingen är aft ocksålönerna envisas med att stiga långt snabbare än i vår omvärld. Åretsavtalsförhandlingar har i alldeles ovanligt hög grad präglats av statHg inblandning.Def började , då regeringen insåg atf def årets löneram på 6 %hade spräckts och aft 5-procenfsramen var i fara. Detföranledde panikpaketet med pris-, hyres- ochutdelningsstopp m, m. Men den största vikten fäste nog regeringen vidöverläggningarna på , Den trodde att arbetsgivarna infe skulle varasvåra att förmå till återhållsamhet på lönesidan och aft de fackliga ledarnaskulle göra sin plikt ett valår och inta samma ståndpunkt. Det misstag mangjorde var atf utgå från att hela lönebildningen bestäms i avtal mellan centralaorganisationer. Okunnigheten om förhållandena på lönemarknaden framgick ocksåav finansministerns krav aff avtalen skulle vara klara före riksmötetsstart . Förhandlingsarbetetfick i stället ett utdraget förlopp. Störst blev dramafiken på det offentHgaområdet, vilket är anmärkningsvärt med hänsyn till atf denna avtalssektortäcktes av ett tvåårsavtal. Den direkta orsaken blev den kompensationsklausulsom gav tjänsfemannaorganisafionerna rätt till omförhandlingar. Paradoxalt nogfanns denna med redan i den offenfliga arbetsgivarsidans avsiktsförklaring frånhösten 1983, När de fackliga organisationerna krävde att klausulen skulleinfrias, satsade regeringen på att vädja till deras socialdemokratiskalojalitet. Förhandlingschefen i TCO-S har i en intervju i strax förestrejkstarten vittnat om vilka politiska påtryckningar som dessförinnanförekom. Den ståtlige arbetsgivaren tycks också gång på gång ha överraskats avaft den egna taktiken inte fungerade. Det förklarar bl, a, att medlaretillsattes först dagen före konfliktsutbroffef. Närsatsningen på partisolidaritet infe höll streck, blev def nödvändigt aff köpasig fri från den politiska och ekonomiska belastning som konflikten innebar.Själva upplösningen blev stilenlig, eftersom den föregicks av en direktkontaktmellan den ena avtalsparten och statsminister , Vad den senare kallade förstatskonst gick ut på atf framställa sig själv som räddare av landet ur denknipa där det hamnat genom regeringens många fidigare klumpiga ingripanden iavtalsrörelsen. Det slutliga utfallet på den statliga sidan kanuppskattas till infe 5 utan , Men därtill kommer den kostnadshöjning somslår igenom först på 5 ä , Överhänget är alltså så stort aft redaninnan några förhandlingar över huvud taget påbörjats för det året, har den5-procentsram som enligt kompletteringsproposifionen borde gälla under minst detre kommande åren redan brutits igenom på statens eget område. Mycket talar föratt lönestegringen i den konkurrensufsatta industrin som vanligt blir uppemot10 % även . Samfidigt har inte minst regeringens inblandning i åretslöneförhandlingar bäddat för en mycket hård avtalsrörelse 1986, Lönekostnadernassnabba utveckHng har naturligtvis ett starkt samband med den storaarbetslösheten. Trots regeringens påståenden i kompletteringsproposifionen ärdet ett ofrånkomligt faktum att arbetslösheten nu på konjunkturfoppen infe ärlägre än , dvs, den tid då def var borgerlig majoritetoch därför enligt socialdemokrafisk mytbddning allmänt elände i landet. Antaletöppet arbetslösa var detsamma som . antalet personer iarbetsmarknadsåtgärder var ungefär 50 000 fler, har i praktiken den totalaarbetslösheten stigit, vilket vittnar om atf har en frendmässigtväxande strukturell arbetslöshet. Detta är mycket illavarslande inför denkonjunkturavmattning vi nu får räkna med. Bl,a, genom att lyfta ut tunga utgifter ur budgeten har eff intryck kunnat skapasav atf underskottet där visar en svagt fallande tendens. Men enligt denreviderade finansplanen ökar ändå det underliggande budgetunderskottet nästa årjämfört med . Och det allvarliga är att def läggs ett nytt stortunderskott till den redan enorma statsskulden. Som jag tidigare påpekat i dennakammare har den socialdemokratiska regeringen på mindre än två och ett halvt årsvarat för en lika stor skuldökning som den som inträffade under de sexborgerliga regeringsåren. Den fortsatta kraftiga upplåningen utomlands gör attden nuvarande regeringen kommer aft i stort settfördubbla landets skuld i främmande valutor. Talet om att gör rätt försig gentemot andra länder har tystnat. Från regeringens sida är det också tystom aft betalningsbördan på kommande generationer inte minskar utan ökar.Eftersom tesen i kompletteringspropositionen var aft är på rätt väg,gavs där inte anledning till och utrymme för mycket av korrigerande åtgärder.Det som föreslogs var Hkviditetsindragningar från företag och kommuner. Oavsettvilka motiv som anges är detta ett slags maskerad beskattning i syfte att påett billigt sätt finansiera budgetunderskot-fet. Mycket talar för atf justfrånvaron av åtgärder i förening med den överdrivna optimismen ikompletteringsproposifionen framkallade den oro på marknaden som föranledde detsenaste krispakefet . Här fanns det då mera av åtgärder, men eftersomden officiella motiveringen var att det gick alldeles för fort på den rättavägen, fick de fel inriktning, Ingenfing annat än möjligen valtaktiska skäl kantala för aft lägga huvudvikten vid penningpolitiken, när det är flödet avvaror och tjänster och inte flödet av kapital över gränserna som skaparproblem. Och def måste ligga ideologiska - för atf inte säga dogmatiska - skälbakom def förhållandet att de finanspolitiska åtgärderna ges formen infe avutgiftsminskningar, utan av skattehöjningar . Smått parodiskt blir hela ingripandet, när det lämnarorörd den skatterabatt som utan aft föreskrivna villkor uppfyllts delas ut fillvissa medborgare och som verkar i rakt motsatt riktning mot vad krispakefet äravsett atf göra. Vilkaverkningar kan då krispakefet vänfas få? Ja, det är alldeles klart att defförstärker rådande obalanser. Genomslaget på prisnivån blir en höjning medminst . Därmed kommer reallönen för en genomsnittlig löntagareaft falla med . Exporten påverkas först inte alls, men dämpas pålängre sikt till följd av sfigande kapitalkostnader. Importen minskar, men detgäller inte bara prylar för konsumtion utan även investeringsvaror, vilket infeär önskvärt med hänsyn till nödvändigheten att bygga ut landetsproduktionsapparat. Antalet arbetstillfällen påverkas negativt. Särskilt storblir utslagningen i de branscher som hårdast drabbats av den kreditpolitiskaåtstramningen, dvs. frähusindustrin samt företag som tillverkar varaktiga konsumtionsvaror,t. ex. bilar, och fritidsbå- tar.Räntorna på statsskulden sfiger med åtskilliga miljarder. Detär eft mått på hur snabbt ekonomi utvecklas i fel riktning, aft medanden svenska räntenivån låg över räntan påeurodollar, så är avståndet nu . Även med en realistiskprisprognos blir realräntan rekordhöga . Samtidigtär den genomförda åtstramningen eff vittnesbörd om atfsocialdemokraterna i första hand klämmer åt de enskilda medborgarna. Omräntehöjningen består, blir köpkraffsminskningen för hushållen ca 3 miljarderkronor , Ränte- och skattehöjningarna kostade alltså ett genomsnittligtsvenskt hushåll mer än , efter skatt. För många nyblivna småhusägaremed topplån till aktuell marknadsränta blir kostnadshöjningen flera tusenkronor efter skatt. Småföretagare och jordbrukare, som redan belastas av störakapitalkostnader, hamnar i en omöjlig situafion. Ändå är inte orsaken till våraproblem atf människor köper bilar och handlar med kontokort. Det är framför alltstaten som har för stora utgifter och som måste dra åt svångremmen. Förevalet beskärmade sig socialdemokraterna högljutt över aff den borgerligariksdagsmajoriteten använde bilismen som mjölkko för att skaffa inkomster tillstaten. Efter att själva ha höjt bensinskaften med och bilskatten vill de nu fördubbla bilaccisen och införakreditrestriktioner vid köp av bil. Vilka är det som drabbas? Ja, inte är detfolk med firmabilar som känner det värst, utan en grupp som redan är hårtklämd, nämligen barnfamiljerna. Nio av tio barnfamiljer måste ha bil för atfklara en någorlunda dräglig fillvaro. Def gäller både för jobbet, förfamiljelivet och för fritiden. Bilen är en livsviktig nödvändighetsvara förmiljoner svenskar . Men regeringens inställning tycks vara densamma somKolingens syn på tandborsten: atf den är en lyxartikel. Finansutskottetssocialdemokrater har naturligtvis ställt sig bakom innehållet och förslagen ide båda propositionerna. Def måste ändå ha varit litet svårt, eftersom deegentligen rymmer två vitt skilda polifiska program. Def problemet har manklarat sig förbi med hjälp av en ovanligt ordrik text, som verkar ha till syfteatt förebygga att utskjutande kantighefer slår i varandra alltför hårt. Denstörsta utskottsminorifeten medger visseriigen aff den ekonomiska utvecklingenpå snart sagt alla viktiga punkter blir mindre positiv än vad finansministerngjorde gällande i kompletteringspropositionen och sedan avstod från att berörai krispropositionen. Men man har inte lyckats samla sig till en revideradförsörjningsbalans på basis av nytillkomna uppgifter. Vi befinner oss därför iden smått unika situationen atf vi går in i ett nytt budgetår utan att ha enaktuell försörjningsbalans fill vägledning. Men det kanske inte spelar så storroH. Det är kanske som en av de socialdemokrafiska utskottsledamöfernauttryckte det: "I händelse av avvikelse mellan den reviderade finansplanenoch verkHgheten gäller den reviderade finansplanen." Jaganvände uttrycket "den största utskottsminorifeten". De socialdemokratiskautskottsledamöferna har nämligen inte lyckats skapa majoritet för aHaregeringens förslag. förljuds def att den socialdemokrafiska parfiledningen har träffaten uppgörelse utanför med kommunisterna, som innebär långtgåendeeftergifter för gamla kommunisfiska idéer. Bl, a, kommer stämpelskatten påaktier aft fördubblas, vilket försvårar den för industrins utbyggnad så nödvändigaförsörjningen med riskkapital. Vi får väl höra mera om detta senare i debatten,men jag vill redan nu ställa frågan till de socialdemokrafiska företrädarna:Hur känns def aft sitta i kommunistburen? Trotsaktuella påminnelser om rådande balansbrisfer i den svenska ekonomin och storaavvikelser från uppställda mål vidhåller socialdemokraterna i finansutskottetatt den kommande utvecklingen skall kunna förmås atf följa det s, k,balansalternativef i långtidsutredningen och regeringens treårskalkyler. De härräkneövningarna ter sig alltmer verklighetsfrämmande efter hand sominflationsmål, löneramar och uflandslånenormer spräcks. Men jag skall inte taupp fiden med aft närmare utveckla varför dessa beräkningar numera bara har ettteoretiskt intresse, Istället vill jag fa fasta på den slutsats som dras i majorifefsskrivningen pås, 62, nämligen atf regeringens mål för budgetpolitiken förutsätter budgetförstärkningarpå sammanlagt , Visserligen ärsiffrorna i freårskalkylerna 12 miljarder under mycket gynnsamma omständigheteroch upp till 40 miljarder, om utvecklingen på framför allt pris- och lönesidanfortsätter i samma banor som . Men låt oss säga 12 miljarder. Hurtänker sig finansutskottets ordförande att dessa skall skaffas fram,om socialdemokraterna får sitta kvar i regeringsställning ? Skall def ske genom skattehöjningar? Vilka skatter är def i såfall som anses för låga? Eller tänker ni socialdemokrater ta fasta på vadfinansministern så ofta har sagt, men lika ofta har brutit mot: aff man skallsluta med skaftehöjningarna och i stället börja med utgiffsnedskärningar? Skallalla miljarderna prutas på barnbidragen eller på bostadsbidragen? Eller blirdef liksom efter förra valet pensionärerna som får maka åt sig? gemensam reservafion konstaterar utskottets borgerliga ledamöter att dentredje vägens politik har misslyckats. Händelseutvecklingen den senaste tidenhar bekräftat riktigheten av vår fidigare kritik mot regeringen för att denrullar de grundläggande problemen framåt i tiden. Den finanspolitiskaåtstramning som vi förordat - nu senast under årets iarbetet på nästa års budget - skulle ha förebyggt den akuta krisen och långtfidigare återfört på en kurs mot balans och tillväxt. Det nuvarandeläget är inte hållbart . Den hårda kredifåtstramningen måsteavlösas av finanspolitiska åtgärder på budgetens utgiftssida, Ireservationen anges fem utgångspunkter för en politik som begränsar denoffenfliga sektorns resursanvändning, som den enskilda sektorn geseft större expansionsutrymme och de enskHda människorna får ökad valfrihet. Fördet första vill vi minska budgetunderskottet genom atf skära ned de offenfligautgifterna. Åtgärderna bör i första hand riktas mot den offenfliga konsumtionenoch transfereringarna, medan de offenfliga investeringarna i Den största enskilda posten är enminskad bidragsgivning till kommunerna. Men även med den föreslagnaneddragningen får kommunerna utrymme atf upprätthålla oförändrad standard föreft ökat antal äldre invånare. Minskningen av statsbidragen bör kombineras medmindre staflig detaljreglering av den kommunala verksamheten. Offentliga besparingar och skattesänkningar brukar avsocialdemokraterna betecknas som orättvis fördelningspolitik. Man jämför dåmed en situafion där inget alls görs åt budgefjjroblemen. Men erfarenhetenborde nu ha lärt oss att uteblivna utgiffsnedskärningar leder till högreinflation, högre skatter, större statsskuld och högre räntor med åtföljandenegafiva sociala verkningar. För det andra vill vi sänka särskilt de skatter som direkteller indirekt träffar arbete och sparande, Def gäller inkomstskaften, därmarginalskatterna måste sänkas och skafteskalan ges ett fullständigtinflationsskydd så aff lättnaderna får bestående verkan. Den pågående översynenav skatteufjämningssystemet bör ge oss förutsättningar att, samfidigt med aftden statliga inkomstskaften sänks, också minska skillnaderna i kommunalskatt.De borgerliga parfierna är vidare ense om att avskaffa förmögenhetsskaften påarbetande kapital i familjeföretag och aft genomföra en hel rad lindringar ibeskattningen av riskvilligt sparande i aktier. Den nya fastighetsskatten, somdrabbar alla landets småhusägare, skall slopas redan innan den börjat tas utför första gången. För det tredje måste den ekonomiska politiken inriktas påaft avreglera näringslivet och förändra den offenfliga sektorn. Det gäller attskapa större rörlighet på olika marknader, t, ex, arbetsmarknaden,kredifmarknaden och infe minst bostadsmarknaden. Förutom atf statligaaffärsföretag bör privatiseras är def angeläget aff införa mer konkurrens inomden offentliga sektorns nuvarande verksamhetsområde genom atf bryta uppexisterande monopol, Aft ersätta delar av den offenfliga verksamheten och skapaalternativ till denna genom privata marknadslösningar ger möjlighet inte barafill effektivisering och besparingar utan också till eft mer varierattjänsteutbud, Def stärker valfriheten för konsumenterna och för dem som arbetarinom verksamhetsområdet. För det fjärde måste lönebildningen fås att fungerabättre. Rätten atf fritt förhandla och sluta avtal är en frihet under ansvar.Statsmakterna skall i förväg ange ramen för förhandlingsarbetet, framför alltgenom aff presentera de förslag på skafteområdet - bl, a, inflationsskydd ochmarginalskattesänkningar - som är nödvändiga för atf klara löntagarnasköpkraft vid måttfulla lönehöjningar. Därefter får parterna själva svara föratt lönerna inte drivs i höjden på ett sätt som urholkar vår konkurrenskraftoch orsakar konkurser och frisfällningar, Def ankommer allfid på def allmännaaft dra försorg om dem som drabbas av följderna av för stora lönehöjningar, mendef får infe ske fill priset av att man lyfter av parterna deras ansvar medhjälp av devalveringar eller subvenfioner fill företag som blir olönsamma. Det är nödvändigt aft debatten om lönebildningen utgårfrån att denna äger rum på en marknad, där avtalsparterna har motståendeintressen. intemeningsfullt atf vädja till de fackliga organisationerna om att visasamhällsansvar. Det är inte deras uppgift att hålla igen på lönesidan - det ärarbetsgivarnas sak. Det gäller inte minst inom den offentliga sektorn, där detytterst är vi polifiker som - hur obekvämt def än kan synas somliga -företräderarbetsgivarintressef. För det femte är det angeläget aff snabbt avskaffa dekollektiva löntagarfonderna. Därmed ökar viljan och förmågan fillinvesteringar, risktagande och nyetableringar bland både små och stora företag.Men def räcker infe att bli av med fondsocialismen. måste denenskilda äganderätten förstärkas. Därför utnyttjar den gemensamma borgerliga planenför fondernas avveckling de tillgångar som hunnit samlas där som sparpremierför ett personligt sparande i aktier. Vi räknar med aff på def sättet engageradet stora flertalet medborgare i arbetet på atf ställa det riskkapital fHlförfogande som krävs för aft vårt näringsliv skall expandera i en takt sommöjliggör återupptagen och fortsatt välfärdstillväxt. Regeringens krispaket förlänar en realisfiskton åt skönmålningen i kompletteringsproposifionen. Av allt aft döma haderegeringen hoppats aff avslöjandet av den rätta bilden av ekonomiskasituation skulle dröja till efter valet. Inflationen skulle med hjälp avprisstoppet hållas under målet till efter valdagen, Lönekosfnadsökningenskulle till stor del ha förvandlats fill överhäng, som skulle ha framkommitförst . Obalansen i våra utrikesaffärer skulle döljas bakom en ökadstaflig net-foupplåning i utlandet. Sannolikt beklagar finansministern aff haninfe devalverade med tänkta , De extra procenten kanske kunde ha räddat denvackra fasaden ytterligare några månader. Men har sönderfallet börjatfidigare än vad som är alldeles lämpligt med hänsyn fill valet. Därefter vänfardrasfiska beslut för atf korrigera socialdemokraternas underiåtenhef under treår aft lägga om den ekonomisk-polifiska kursen. Vad vi moderater förordar är infe eft systemskifte, Def äri stället socialdemokraterna som vill byta system genom atf införafondsocialism, Def är socialdemokraterna som höjer skatter och beskärmänniskors frihet. Vi moderater vill tvärtom återupprätta denmarknadsekonomiska modell som varit en förufsätfning för vårt välstånd, och vivill ge större handlingsutrymme åt de enskilda medborgarna. Vi moderater vill aft hushållen skall klara sig på sinaegna inkomster med hjälp av lägre skatter och mindre bidrag. Nisocialdemokrater höjer skatterna och bidragen.