prot · G80986 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:86 Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice talmannen. 1 § Justerades protokollet för den 12 innevarande månad. 2 § Föredrogs och hänvisades Proposition 1984/85:119 tillkonstitutionsutskottet 3§ Förbud mot investeringar i och Föredrogs utrikesutskottets betänkande 1984/85:6 omförbud mot investeringar i och (prop. 1984/85:56). Anf.1 (): Dagens Sydafrikadebatt äger rum mot en mörk bakgrund. Rapporter om nyaoffer för apartheidpolitiken nådde oss så sent som i går. Apartheidpolitiken,som väcker avsky över hela världen, är ett klart brott mot de mänskligarättigheterna. Den står i strid med den i inskrivna respekten förmänniskan utan hänsyn till kön eller ras. har, liksom varje annanFN-medlem, rätt och plikt att reagera mot dessa förhållanden och efter förmågasöka bidra till att det omänskliga och ohållbara systemet avskaffas. Måletför den svenska Sydafrikapolitiken bör enligt moderat uppfattning vara att sålångt möjligt, med hänsynstagande till internationella förpliktelser, bidratill en fredlig demokratisering och ett avskaffande av apartheidsystemet. Dettabör ske genom en stark markering av det svenska avståndstagandet frånapartheidpolitiken. Vår inställning måste komma klart till uttryck såväl inom somutom . Vi skall bidra till en aktiv internationell opinionsbildning. Ett led i detta är deinsatser som kan göra inom Förenta Förbudmot investeringar i och Förbud mot investeringar i och Vårt arbete bör inriktas på att åstadkomma bindande beslut isäkerhetsrådet om gemensamma åtgärder, som kan innebära effektiva påtryckningarmot . skall markera sin beredskap att i enlighet medgrundläggande folkrättsliga principer delta i av beslutadeinternationella sanktioner. skall även mer än stödja och upprätthållakontakter med de grupper och enskilda i som arbetar för endemokratisk utveckling i landet. Lagen om förbud mot investeringar i och iNamibia beslutades av och trädde i kraft sammaår. hävdar, i enlighet med , dengrundläggande principen att det är säkerhetsrådet som äger fastställaförutsättningarna för och tillämpningen av tvångsåtgärder av detta slag.Sydafrikalagen strider mot denna princip. Krav på ensidiga svenska sanktionerhar i övrigt konsekvent avvisats av . Genom avsteget från vår grundläggande uppfattning i dettafall kan det hävdas att vi ur folkrättshg synpunkt indirekt erkänner deträttfärdiga i sanktioner som stormakter utan stöd i inför somett led i sin utrikespolitik. Sydafrikalagen strider också mot uppfattningen om attinternationella sanktioner måste vinna allmän anslutning för att ha en utsiktatt bli effektiva. I vad gäller sanktionsåtgärder mot heter det i enrapport från den expertgrupp, under ledning av ambassadör , somtillsattes av FN:s generalsekreterare efter en resolution i säkerhetsrådet: "Vår slutsats är att det endast är genom en FN-aktionsom sanktionsvapnet snabbt kan bli effektivt. Endast om aktionen äröverenskommen och total kan sanktionshotet nå sitt mål. Endast genom dessadrastiska metoder kan materiella förluster, störningar i handeln ochpåfrestningar för många oskyldiga människor, både i och annorstädesundvikas." Moderata samlingspartiet reserverade sig mot riksdagensbeslut om att införa Sydafrikalagen. Huvudmotivet var att lagstiftningen skullebryta mot huvudlinjen i svensk utrikespolitik om att sanktioner ochsanktionsliknande åtgärder skall föregås av beslut eller rekommendationer avsäkerhetsrådet. Vi ansåg det vidare olyckligt att införa lagen därför att detinte var realistiskt att tro att andra stater - framför allt inte Sydafrikasstora handelspartner - skulle komma att följa det svenska exemplet. Åtgärden skulledärför bli verkningslös men kunna komma att drabba de svenska företagen ochsysselsättningen såväl i som i . I har ocksåsysselsättningen i de svenska företagen sjunkit. Utvecklingen i har sedan lagen införts varitsplittrad. Inom vissa samhällssektorer, som inom arbetslivet, harapartheidpolitiken mildrats. I andra avseenden, t.ex. i fråga om den s.k.hemlandspolitiken, tvångsför-flyttningär och mihtäriseringen av detsydafrikanska samhället, har utvecklingen varit entydigt negativ. Erfarenheternavisar att den svenska lagen ej ökat trycket på den Detta var ej heller att vänta då investeringar som görs av svenskaföretags dotterföretag i svarar för en mycket ringa andel av deutländska investeringarna i . svarade de för knappt 2%c avbruttoinvesteringarna och av de utländska företagens produktion iSydafrika. , som lämnade sitt betänkande 1984,konstaterar också för sin del: "Att begränsningar av de svenskainvesteringarna skulle medföra en beaktansvärd skada för sydafrikansktnäringsliv var inte att förutsemed tanke på dessas mycket ringa andel--- av de totala investeringarna i landet".Lagen har ej heller bidragit till att isolera . Förhoppningen attlagen skulle tjäna som exempel och resultera i att en rad av Sydafrikasviktigaste handelspartner skulle införa en motsvarande lagstiftning har ejuppnåtts. "Härnästbör frågan beaktas om lagen, såsom avsetts, fått någon konkret efterföljd iandra länder med investeringar i . Så har inte hitintills blivitfallet". avslutar sin utvärdering med att konstatera:"En genomgång av de effekter som åstadkommits genom lagen ger sålunda vidhanden att det eftersträvade syftet med lagen hitintills endast i begränsad månkunnat uppnås. Man kan inte hävda att det väsentliga målet, alltså att påverkaden sydafrikanska vita regimen i riktning mot en avveckling avapartheidsystemet och att hjälpa de svarta till ett bättre liv, i nämnvärdutsträckning främjats." Sydafrikalagen har ej uppfyllt de uppsattamålsättningarna. Genom lagen har också debatten om vår Sydafrikapolitik de senareåren kommit att koncentreras kring lagen och dess tillämpning i stället förkring vilka övriga åtgärder som effektivt skulle kunna bidra till endemokratiseringsprocess. Det är enuppenbar risk att lagen kan komma att motverka sitt eget syfte. Erfarenheternaav den svenska lagstiftningen är inte sådana att de torde stimulera andraländer till ensidiga sanktionsåtgärder. Jag vill hänvisa till eninterdepartemental arbetsgrupp som publicerade en rapport i i , där man sade att bör icke införa ensidiga sanktionsåtgärder.Sverige har som liten nation ett alldeles särskilt intresse av att detinternationella regelsystemet fungerar i enlighet med . Detta harockså varit en framträdande linje i svensk utrikespoU-tik.Därigenom har de mindre staternas ställning i världen, åtminstone i dessahänseenden, successivt kunnat förbättras. När vidtar ensidiga åtgärder i det nu aktuellafallet, blir konsekvensen som tidigare nämnts att våra starka fördömanden avden blockad-och interventionspolitik som främst stormakterna från tid tillannan hemfaller åt försvagas. Detta är särskilt allvarligt i då vårtland utsätts för ökade svårigheter av detta slag. En illustration av hur viktigt det är för attrespektera och agera i enlighet med våra internationella förpliktelser är deninformation som kom Förbud mot investeringar i och Förbudmot investeringar i och utrikesutskottet tillhända i går. Vid ett arbetsgruppsmöte inom ramen för ställdes en lång rad frågor till densvenska delegationen med anledning av förslaget till ny Sydafrikalag. Flera avde deltagande nationerna ifrågasatte den svenska lagstiftningensöverensstämmelse med antagna OECD-regler till skydd motextra-territoriell lagstiftning. Dessa färska OECD-regler är tillkomna bl. a.som en följd av agerande i samband med byggandet av den ryskagasledningen, då europeiska dotterbolag till amerikanska företag förbjöds attleverera utrustning. Detär beklagligt och föga konstruktivt ur svensk handelspolitisk synpunkt att densvenska Sydafrikalagen nu blir ett testfall för de nya procedurreglerna. Sammanfattningsvishar det klarlagts att syftena med Sydafrikalagen inte har uppnåtts. Denstrider, som tidigare redovisats, mot grundläggande svenska principer för deltagandei internationella sanktionsåtgärder. Motden här redovisade bakgrunden yrkar vi i moderata samlingspartiet avslag på detföreliggande lagförslaget. Sydafrikaär ett i många hänseenden outvecklat land. De industrialiserade delarnautgör enbart mindre områden i ett i övrigt fattigt, underutvecklat land.Jordbruket bedrivs också i stor utsträckning mycket primitivt. Detta kombineratmed den svåra torkan har resulterat i en sjunkandelevnadsstandard och svält för delar av den svarta befolkningen. Sydafrikahar goda förutsättningar att omvandlas till ett modernt industrisamhälle, medett väl utvecklat jordbruk. En industrialisering av kommer att varapositiv för den svarta befolkningen. En industrialisering skapar nyaarbetstillfällen och kräver utbildad arbetskraft. De svartas betydelse ur bådeekonomisk och politisk synvinkel skulle därmed kunna öka. Det råder politiskenighet om att de svenska företagen skall fortsätta att verka i Sydafrika.Dessa bör därför, enligt vår uppfattning, kunna vara en positiv kraft iomvandlingen av det sydafrikanska samhället. () påpekar i sitt remissvar den positiva rollsom svenska företag kan spela i för att förbättra de svartas villkor: "SIFanser att vi bör utnyttja de möjligheter som finns att stödja en fredligutveckhng mot demokrati och rättvisa i . Detär därför viktigt att svenska företag kan fortsätta att verka i föratt ge oss möjligheten att genom de svenska företagen påverka villkoren för desvarta. Vid en avveckling frånhänder vi oss möjligheten att vara pådrivande idenna utveckling." Förutsättningarnaför denna strategi ökar genom att det sydafrikanska näringslivet sedan lång tidtillbaka har varit motståndare till apartheidsystemet. SACCOLA, samarbetsorganför de ledande arbetsgivarföreningarna i , utfärdade en egenuppförandekod för medlemsföretagen. I denna uppmanas dessa att sträva efter atti sin verksamhet eUminera diskriminering på grund av ras eller färg. Imotsats till förhållandena inom andra delar av det sydafrikanska samhället harreglerna för arbetslivet i betydandeutsträckning befriats från bestämmelser grundade på ras eller hudfärg. Dettahar resulterat i påtagliga förändringar på arbetsplatserna och en mycket snabbutveckling av den svarta fackföreningsrörelsen. De utländska företagen iSydafrika, inkl. de svenska, har varit pådrivande i denna utveckling. Ettmodernt industrisamhälle baserat på marknadsekonomi är i längden oförenligt medden rasdiskriminering och de brott mot de demokratiska och mänskliga fri- ochrättigheterna som äger rum i . Fortsatt ekonomisk utveckling iSydafrika kommer därför att undergräva den vita minoritetens maktposition ochutgöra en viktig hävstång för den svarta majoritetens krav på avskaffande avapartheid och tillgång till politiska och medborgerliga rättigheter. Utbytepå det kulturella och vetenskapliga planet i enlighet med Helsing-forsandan ärviktiga drivkrafter för påverkan. Ett avbrytande av dessa kontakter medSydafrika kommer att stärka den vita befolkningens uppslutning bakomapartheidsystemet. Närdet gäller svenska företags närvaro i anförs affärsmässiga skäl. sysselsätter dessa företag drygt 3 000 sydafrikaner. Totalt ca 20 000sydafrikaner kan därmed sägas vara helt beroende för sitt uppehälle av desvenskägda företagen. ISverige beräknas ca 1 000 personer ha arbete till följd av internleveransermellan moderföretag i och dotterföretag i . Den övrigaexporten till beräknas ge 2 000-3 000 arbetstillfällen i . Genomden svenska närvaron i bidrar vi till att skapa förutsättningarnaför en social och politisk omvandHng av samhället. Genom att erbjudaanställning och goda arbetsvillkor, utveckla människors självtillit samt ihandling acceptera de anställdas organisationer medverkar företagen tillförändring. Ettavskaffande av den s. k. Sydafrikalagen bör ske i samband med att det svenskanäringslivet, tillsammans med de fackliga organisationerna, utformar en nyCodex Ethicus för de svenska företagens verksamhet i . Denna nya CodexEthicus skall utgå från likställighet oavsett ras och bör bl. a. ta sikte påatt de svenska företagen skall stödja de svartas utbildning, respektera derasfackliga organisationer och förbättra deras anställningsvillkor. Den bör ocksåinnehålla förbud mot lån till sydafrikanska staten och dess myndigheter. Det svenska stödet tillsödra uppgår till, i runt tal, per budgetår. Det ärbiståndsmedel som går till de s. k. frontstaterna och till befrielserörelseroch flyktingar utanför . Enligt vår mening bör ett ökat stöd ges tillde grupper, organisationer och enskilda som inne i verkar för enfredlig omdaning av det sydafrikanska samhället. Det är vår tro att det ärmöjligt för att öka sina ansträngningar i detta hänseende. Stödet skallutgå i sådana former att det ej innebär att den sydafrikanska Förbudmot investeringar i och Förbud mot investeringar i och staten undgår kostnader. Den sydafrikanska regeringens ekonomiska anslag tillutbildning för den icke-vita befolkningen är begränsade. bör ekonomisktstödja högre utbildning. Detta stöd kan utgå t. ex. i form av stipendier förstudier vid sydafrikanska högskolor eller för studier utomlands - jag tyckeratt vi i det hänseendet skall kunna tänka oss som ett land ditsydafrikanska studenter kan få komma. Sverigebör självfallet fortsätta att ge bistånd till apartheidpolitikens offer. De svartas organisationer spelar en stor roll föromvandlingen av . bör öka stödet till dessa organisationer.Stödet bör utgå till medborgarrättsorganisationer, kyrkliga och fackligaorganisationer. driver en rad angelägna projekt i . Betydande delar av den svarta befolkningen lider avundernäring och brist på sjukvård. bör undersöka möjligheterna att viaenskilda organisationer ge medicinsk och humanitär hjälp åt den svartabefolkningen i . Situationen i är tragisk, hotandeoch komplicerad. Men den är inte fastlåst. Där finns en opposition som ställerregeringen till ansvar för dess övergrepp mot den svarta befolkningen. Därfinns en svart fackföreningsrörelse, som ökar sitt medlemsantal och sin styrka.Frigivning-en av diskuteras i andra tonlägen . Detinternationella opinionstrycket på ökar, nu senast i FörentaStaterna. En fredlig utveckling mot demokrati och medborgerliga fri-och rättigheter är fortfarande möjlig. Det är den utvecklingen måstesöka stödja på det sätt vi kan. En utveckling i våld är ett ohyggligtalternativ för alla grupper i . Med det anförda ber jag att få yrka bifall till demoderata reservationer som är fogade till utrikesutskottets betänkande. Anf.2 (): Den vedertagna ordningen mellan talare i sådana härdebatter har lett till en något egendomlig ordning. Från centerpartiethar vi i denna fråga varit angelägna om att markera en så stark enighet sommöjligt riksdagspartierna emellan. Den markeringen gjorde vi i den ursprungligaSydafrikakommittén, och när propositionen nu har lagts fram vill vi ocksåmarkera att helt står bakom propositionen. Jag vill emellertidinte nu gå in i någon polemik med ; det tror jag attutskottets ordförande kommer att göra . Jag kanske ändå får säga att alla är medvetna om att detfinns en problematik som vi inte löser med den här lagen - det finns problemsom kvarstår, och det kan vara problem i själva lagen. Det är därför som vi harsatt 1990 som en ny kontrollpunkt. Det är viktigt att understryka att det interäcker att tillsätta en utredning, utan att det ärangeläget att regeringen och tillsynsmyndigheten använder från nuoch fram till dess att på nytt skall ta ställning för att funderaigenom frågorna och liksomfölja problemen. Det är ju inte bara fråga om de svenska företagensinvesteringar. Lagen är ju en del i vår totala Sydafrikapolitik. Jagföreställer mig att den tid vi nu har på oss måste vi användaför att begrunda hela problematiken, där vi då skall sätta in denna speciellaSydafrikalag i sitt sammanhang. Det är för tidigt, menar jag, att nu ge något slagsanvisningar för hur den utredning skall arbeta som slutligt skall avlämna ettförslag . Vi måste ha på oss av förutsättningslöstfunderande, innan vi klart kan ta ställning till hur vi skall göra 1990. Mycketkan ju hända -förhoppningsvis framför allt positiva saker även iSydafrika. Det är också mot den bakgrunden viktigt att, som jag sade,regeringen men framför allt den tillsynsmyndighet som förutsätts i lagförslagetinte bara känner sig ha en kontrollfunktion och ett ansvar för den direktatillsynen av att lagen efterföljs utan också verkligen är aktiv i frågan, såatt det finns ett underlag för ett nytt ställningstagande . Jag tror att det lätt blir så - kanske också i en debatt - att vi betraktar de svenska företagen som något slags motsats till demsom strävar efter en aktiv Sydafrikapolitik. Det är enligt min mening enfelaktig grundinställning. är det viktigt att tillsynsmyndigheten förfortlöpande resonemang med de svenska företag och de svenska fackföreningar somspeciellt har varit - och är - engagerade i den här frågan. Jag föreställer migockså att det bör vara möjligt att föra resonemang med de svartafackföreningarna vid svenska företag i . Det har inte skett i sambandmed förberedelserna för det lagförslag som vi har att ta ställning till . Det kan förefalla egendomligt att vi har vår debatt kringden här lagen . Egentligen skulle vi ha haft den debatten . Vihar den i en situation där motsättningarna starkt skärps på nytt inom detsydafrikanska samhället. Det har förekommit frihetsberövanden, som ärallvarliga inte bara i den meningen att de utgör en direkt kränkning avmänskliga friheter och värdigheter, utan också på det sättet att de riskeraratt ytterligare försvåra den förändring av det sydafrikanska samhället sommåste komma för skull - och också för hela skull. Det är naturligt att man som denna nämner fruAlbertina Sisulu, ordförande i , Förenade demokratiska fronten. Vi har setthennes ansikte i TV . Hon och hennesmedarbetare är allvarligt engagerade för att skapa - icke ett nytt rasistisktsamhälle i med andra förtrycksrelationer, utan ett samhälle sometniska grupper verkligen kan forma tillsammans. Det är den typen av rörelsersom vi vid alla tillfällen måste stödja från svensk sida. Det som vivill ha är inte ett som först har slagits sönder av revolution ochnya typer av folkförföljelse utan ett som kan fortsätta denutveckling som bara omfattar en del av samhället och låta den omfattahela det sydafrikanska samhället. Ett så utformat samhälle i kan dåbli den kraft som södra behöver för att komma ur den mardrömssituationman nu befinner sig i. Därför är det, herr talman, också viktigt att vi servårt stöd för de alternativa krafterna i som en del av en total Förbud mot investeringar i och Förbudmot investeringar i och Afrikapohtik och att vi,som vi nu gör, i hög grad arbetar tillsammans med de övriga länderna i södraAfrika. EttAfrika där de vita fortsätter att uppfatta sig som en elitgrupp i förhållandetill det svarta samhället hör en gången tid till, och vi måste även arbeta föratt dagens sydafrikanska modell i dess helhet kommer atthöra en gången tid till. Meddetta, herr talman, ber jag att få yrka bifall till utskottets hemställan idess helhet. 3 (): De dagsfärska rapporterna från om apartheidregimensövergrepp på oppositionen med massarresteringar av folkledare och direktavåldsdåd mot den svarta befolkningen ger en ohygglig och tydlig relief tilldagens debatt. Denna fruktansvärda verklighet känns i högsta grad påträngandenär vi har att debattera lagen om förbud mot investeringar i ochNamibia. Jagvill teckna en kort bakgrund till lagens tillkomst. Den beslutades i juni 1979och ansågs vid tillkomsten vara en stor framgång för det folkligaopinionsarbetet mot apartheid. Kyrkoroch befrielserörelser i södra , alliansfria stater och solidaritetsgrupperi hela världen har kunnat åberopa den svenska förbudslagen som ettföredöme, en konkret aktionsmodell. Lagen har också gett tyngd åt de förslagtill internationella ekonomiska sanktioner som framfört i FN:sgeneralförsamling. De svenska folkrörelserna har också enigt slutit upp bakomden svenska Sydafrikalagen och starkt engagerat sig i opinionsarbetet motapartheidpolitiken i . Apartheidkan sammanfattas som de ojämlika villkor som råder för olika befolkningsgrupperi . Den är ett kallblodigt och cyniskt uttryck för denherrefolksmentalitet som får bestämma utvecklingen på livets alla områden iSydafrika - den mentalitet som får vita sydafrikaner att uppleva sig handlarätt när de godtyckhgt arresterar oliktänkande, när de bryter sönder svartafamiljer, när de tvångsförflyttar eller deporterar svarta till s.k. hemländermedan de själva lever i överflöd. Detta är avskyvärt sett mot bakgrunden attmajoriteten av befolkningen lider av svält, arbetslöshet, dålig hälsovård,undermåliga skolor och förnekade mänskliga rättigheter. Dessaföreteelser visar att apartheidpolitiken är moraliskt havererad ochperverterad. Apartheidregimen är dessutom mycket propagandistiskt inriktad ochutgör en smitthärd från vilket det onda som vi benämner rasism sprider sig. Apartheidregimeni är också skyldig till den olagliga ockupationen av och deständiga anfallen mot och raiderna in i grannländerna. En ständigt ökad ochaggressiv militarisering gör sammantaget att är det största hindretför en fredlig utveckling på den afrikanska kontinenten. Sydafrikahar varit föremål för internationella fördömanden ochbojkottaktioner av skilda slag. Som resultat av detta har också gradvisisolerats på olika områden, och det är f. n. det enda land mot vilket ett bindandeFN-beslut om sanktioner gäller, nämligen vapenembargot . Jagvill understryka just dessa uppgifter, som en kontrast mot att den svenska hållningen och de internationella insatserna motapartheid inte har haft någon verkan. Mensamtidigt kan man konstatera att sanktionskraven ständigt mött hårt motstånd,försenats och urvattnats. Starka krafter har i FN och i andra internationellaorganisationer ifrågasatt bojkottkraven och har i praktiken skyddat Sydafrikafrån effekterna av en alltför långtgående sanktionspolitik. Sverigehar på många områden varit ett föregångsland bland de västliga industristaternanär det gäller uttalanden och åtgärder till stöd för befrielsekampen samtvissa begränsningar i de ekonomiska förbindelserna med apartheidregimen. Det ärresultatet av ett långsiktigt och brett opinionsarbete av svenskafolkrörelser, trossamfund och solidaritetsgruppér. Det svenska stödet, via SIDAtill befrielserörelserna ANC och SWAPO - sammanlagt 80 milj. kr. - ochstödet till de s. k. frontstaternas regionala , är ettviktigt exempel på en samstämmighet mellan den officiella politiken och en bredfolkopinion. k. Sydafrikalagen om förbud mot investeringar i och är ettannat exempel på samspelet mellan kampen mot förtrycket i , densvenska folkopinionen och lagstiftningsprocessen. De brutala morden på svartaungdomar i upprörde en hel värld och bidrog till motioner iSveriges riksdag från flera partier där man begärde ensidiga sanktionsåtgärder,vilka senare har omsatts i praktisk lagstiftning. Lageninnebar en politisk framgång för den breda opinionen. Men tillämpningen av denhar också visat på brister och kryphål i själva investeringsförbudet, och detär dessa brister som det föreliggande lagförslaget skall täppa till. Det ärenligt min bedömning både moraliskt rättfärdigt och politiskt nödvändigt. Innanjag går in på en granskning av regeringens förslag och utskottets betänkandevill jag kort skildra under vilka villkor de svarta och färgade arbetarna iSydafrika lever. Uppgifterna är hämtade från tre internationella rapporter somnyligen har utgivits i . Den grupp som dessa rapporter gäller ärlantarbetarna, och då skall man betänka att de är en gynnad grupp i jämförelsemed t. ex. vissa industriarbetare. Detsydafrikanska exportinriktade jordbruket baseras på stora farmer, ägda avstorjordbrukare eller företag i jordbruksindustrin. Mekaniseringsgraden inomstorjordbruken i är fortfarande mycket låg, och det är ett bekymmerför den sydafrikanska regimen. Förklaringen ligger i tillgången på extremtlågavlönad icke-vit arbetskraft, främst svarta, som utför jobben. För de ca 1,3miljonerna lantarbetare i har reallönen och levnadsförhållandenaförsämrats .