prot · G80938 · 1984-12-31 00:00:00 — sade att socialdemokraterna har tagit vissa hänsyn ochkompenserar dem som är mest drabbade. Det är en sanning med mycket stormodifikation. När det gäller kompensafionen för glesbygdsbilisterna harutskottet gått ett steg längre än vad regeringen har gjort. Vpk anseremellertid inte att steget är fiUräckligt långt, och därför har vi yrkat bifallfill vårt yrkande, som återfinns i mofionen. Kompensationenför arbetsresor, , blir inte större än per mil iskattehänseende. Tittar man på hur det ser ut i landet upptäcker man att det ärvanligt även på andra orter än de inom det s. k. kompenserade stödområdet attexempelvis byggjobbare kör 2 eller mer meUan sin arbetsplats ochhemmet. Den ökade kostnad som de drabbas av Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. genom bensinskattehöjningen blir . Menenligt och regeringens förslag kompenseras de inte med mer änungefär , alltså bara till én fjärdedel. Detta kan väl, ,inte ses som speciellt mycket till kompensation, framför allt inte som enkompensationsnivå som det finns anledning att känna glädje över, vilket jagtyckte att gav uttryck för. Jag tror att det vore riktigare attstödja med en kompensation fullt ut för dem som har långa arbetsresor. Detförslaget återfinns i vpk:s yrkande. Jag anmodar även den socialdemokratiskagruppen att stödja det förslaget vid voteringen. 35 BOFORSLUND (s) replik: Jag vill förklara en sak för Sfig Josefson, säatt det inte uppstår några missförstånd. När jag sade att bensinskattehöjningenhade miljöpolitiska värden menade jag att höjningen hade betydelse förmiljöpolitiken som statens finanser stärktes. Förhoppningsvis får viockså en begränsning av oljeimporten. Dessa tre saker tillsammans tycker jagutgör en rätt bra argumentation. går in ytterligare på kompensationen. Vpk;syrkande gäller en fordonsskatteredukfion pä . Det bör åtminstone fillprotokollet antecknas att den lägsta fordonsskatten är . Om ett yrkandesom vpk:s om en kompensation på . skulle vinna bifall i , kanman säga att det inte skulle gälla bilar med fordonsskatt på , eftersomdet är den lägsta fordonsskatten. Hela denna diskussion visar att allt som har medkompensation att göra alltid är avvägningsfrågor. Ingen kan heller hittaformler för att påvisa någon direkt rättvisa. Det finns alltid problem när manutformar generella kompensationsregler. Det har inte minst vi i utskottet märktvid behandlingen av de mofioner som vi haft att ta ställning till. Jag vill, fru talman, bara säga att de borgerliga årenkostade landet i ökade ränteutgifter. Det är räntornapå de 400 miljarder som man lånade upp under de år man skröt med att man,enligt alla sina löften i valet, skulle sänka skatter och minska utgifterna. Viär på rätt väg med vår ekonomiska polifik, men, fru talman, det är ett mödosamtarbete. Förste vice talmannen anmälde attTommy och anhållit att fill protokollet få antecknatatt de inte ägde rätt fill ytterligare repliker. Oppositionen hävdar som den har gjortalltsedan den 8 oktober 1982 att regeringens ekonomiska politik är en katastrofför värt land. Den utmärks av en serie misslyckanden, av oavlåtliga och onödigaskattehöjningar och en närmast vildsint lust att reglera bort tillväxt ochförnyelse i näringslivet. Den här beskrivningen skulle i särskilt hög grad rättfärdigasav de förslag om vissa punktskattehöjningar som skall beslutaom. Inför de här attackerna är det nödvändigt att påminna omvissa fing. Den regering som tillträdde ställdes inför kravetatt finna en lösning pä inte mindre än fem svåra problem, som de tidigareregeringarna hade lämnat efter sig. Det första problemet var att sedan flera är hadeett underskott i sina affärer med omvärlden, som 1982 var över 20 miljardereller av vår bruttonationalprodukt. Det andra problemet var att den offentliga sektorn hadeett enormt finansiellt underskott, som 1982 motsvarade avbruttonafionalpro-dukten. Det tredje problemet var en snabbt växande arbetslöshet.På ett är hade arbetslösheten ökat , Det fjärde problemet var att svensk industri hade tappatsin växtkraft. Produktionen gick fillbaka, investeringarna rasade enbart under1982 med ytterligare , Det femte problemet var att inflationen under de sexborgerliga regeringsåren hade fastnat på nivån - noga räknat perår i genomsnitt. Det ohyggligt svåra var att alla de här fem problemenmåste lösas i stort sett om vi skulle kunna nå målet för vår politik,som kan sammanfattas i orden full sysselsättning och stigande välfärd. Var är vi då , ? Är på rätt väg,som vi socialdemokrater hävdar? För det första kommer våra utlandsaffärer att vara ibalans. För första gängen kan vi säga att svenska folket genom egetarbete klarar av inte bara att försörja sig utan också att betala de räntortill utlandet pä över 20 miljarder som vi har dragit på oss under tidigare är. För det andra har den offentliga sektorns finansiellaunderskott nästan halverats . Det har minskat från avbruttonationalprodukten till . För det tredje: Arbetslösheten tredje kvartalet 1982 var3,. var den , I absoluta tal har arbetslöshetensjunkit med 11 000 personer. har antalet sysselsatta stigit med60 000, Jag har observerat att i den borgerliga reservationen tillfinansutskottets betänkande hävdar man motsatsen, nämligen att sysselsättningenskulle ha sjunkit med 5 000 personer mellan tredje kvartalet 1982 och tredjekvartalet 1984, Jag finner det ganska uppseendeväckande, fru talman, att inteens utskottsbetänkanden är fria från den enklare agitafion som jagsedan har hört utvecklas från den här talarstolen, där samma lögn upprepades,nämligen att sysselsättningen skulle ha sjunkit och arbetslösheten stigit sedantredje kvartalet 1982, Och , fru talman, var månadernajuU, augusti och september- dvs, under den borgerligaregeringsepoken. För det fjärde; Industrins produktion har ökatmed , Exporten av svenska varor och tjänster har växt med uppemot20 %, I Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. år ökarför första gången industrins investeringar-antagligen med ungefär20%. Och industrins lönsamhet har fördubblats . För det femte: Den kraftiga devalveringen 1982 betyddeofrånkomligen att prisstegringstakten i skulle komma att stiga. Det varoundvikligt därför att syftet med en devalvering är att göra de importeradevarorna dyrare. Ändå har inflationstakten pressats ned under de somvi har levt med . Det är sant att vi inte nården låga inflationstakt på som regeringen ställde upp som mål, men ocksåhär är vi på rätt väg. Inflationstakten var men den blev trotsdevalveringen , och den sjunker fill , Och omenigheten kring inflafionsmålet står sig genom avtalsrörelsen,blir 1985 det år dä den långa perioden av hög inflafion i slutgiltigtbryts. Balans i utrikeshandeln, lägrebudgetunderskott, uppgång i industrin, lägre arbetslöshet och lägre inflationär alltså resultaten av en misslyckad ekonomisk politik. Då vill jag be de treborgerliga företrädarna att redovisa hur en lyckad ekonomisk politik skulle seut. skall ta ställning till höjningar avbensin-, el- och charterskatt och sprit- och tobaksskatt. Frågan är varför deborgerliga partierna säger nej till höjning av bensin-, el- och charterskatten.Uppenbarligen är det inte därför att man tycker att statsbudgeten är förstark, alt vi har för stora inkomster i förhållande till utgifterna. Tvärtom ärdet ju ett av våra misslyckanden enligt den borgerliga agitationen attbudgetunderskottet inte har sjunkit betydligt mycket mer. 20 miljarder iminskning av budgetunderskottet räcker inte, förkunnar man överallt för demsom vill höra på. Nej, felet är enligt de borgerliga att regeringen villhöja skatterna. I sin reservation till finansutskottets betänkande uttalar manå det allra bestämdaste att det bara finns en väg till bättre statsfinanser,nämligen att skära ner utgifterna. Dessa utgiftsnedskärningar skall dessutomvara så stora att de räcker till att inte bara ge ett lägre underskott än detregeringen nu redovisar utan också fill att sänka skatterna, vilket sägs varaden enda metoden att minska arbetslösheten. Sänkt skatt är det enda som gerlägre arbetslöshet i enligt borgerlig teori. Inför det här är ett antal frågor oundvikliga. Om man nuanser att budgetunderskottet är för stort och att något borde göras men attskatten icke får höjas, måste frågan ställas: Varför föreslår man inga somhelst utgiftsnedskärningar i de motioner och reservationer man nu har lagtfram? Den andra frågan riktar sig till ; jag vetinte om det är eller som skall svara. Centerpartiethar nu skrivit på -för vilken gång i ordningen vet jag inte - attutgiftsnedskärningar är nödvändiga och skattehöjningar omöjliga. Då frågar jagmig: Hur kan , som man gjorde i förrgår, utfästa sig att ökastatsutgifterna med 9 miljarder och höja skatterna med 4 miljarder? Det framgårav den redovisning som partiordföranden gjorde i förrgår. Ändå stodRolf Rämgård i denna talarstol och sade: Vi i centerpartiettror inte att skattehöjningar är möjliga. Varför lade ni då två dagar tidigarefram förslag som ni själva anser är omöjliga? Är inte det någonfing attbegrunda. herrarRämgård och Josefson? Jag har också en fråga till . Han säger nutillsammans med att en minskad offentlig sektor är nödvändig ochatt de största besparingarna måste göras i den kommunala sektorn. Hur kan däpartiordföranden med, vill jag påstå, ett visst känslomässigtengagemang lova varje åldring på våra vårdanstalter ett eget rum? Betyder intedet fler anställda i den offentliga sektorn? Betyder det inte möjligen ocksåfler rum, fler lokaler? Är inte det en utbyggnad av den offentliga sektorn?Eller skall det vara vårdhem utan personal och några imaginära lokaler,uppfunna i folkparfiets kansli? Och om ni vill minska den offentliga sektorn, varför slårni er då för bröstet och säger att ni inte bara är det enda parti som vill höjau-hjälpen till av bruttonationalprodukten, utan nuskall ni höja den till ? Det är 8 miljarder till i ökade statsutgifter,. Jag hörde inte ett pip på landsmöte om att ni skulleskära ner offentliga utgifter. Partiordföranden fick glada applåderför alla sin löften om ökade statsutgifter. Så måste man ju fråga : Ni har åtagit er attskära ner statsutgifterna med minst 20 miljarder. har ni skrivit ihop er medcentern och om detta. Men har ni då ingenting att säga om de häruppvisningarna i en enligt min mening fullständigt vettlös budgetpolitik somcentern och ägnar sig åt, i varje fall utanför den här kammaren? Jag kan inte dra någon annan slutsats än atttill alla dessa mysterier finns det bara en förklaring. Oppositionens tal omutgiftsnedskärningar och motstånd mot skattehöjningar är rena luftpastejerna -för att inte på ett enklare och något vulgärare språk säga ren bluff. I skatteutskottets betänkande sägs att om tillräckligtstora utgiftsnedskärningar hade genomförts , så hade vissa skatterkunnat sänkas under detta budgetår - dvs. ni hade inte bara kunnat avstå fränskattehöjningar, utan dessutom hade ni kunnat föreslå sänkningar av skatten.Jag vill endast erinra om att de bestående effekterna av era förslag från ivåras var att det moderata budgetalternativet skulle ha gett en positivsaidoeffekt på . Varför föreslår ni då inte en upprepning, såatt ni också kan förorda sänkning av skatterna? Men hade en negativsaidoeffekt pä 6 miljarder. Budgetunderskottet skulle ha blivit större enligtcenterns s. k. budgetalternativ, Saldot enligt förslag - det somvar den bestående effekten - var en ökning av underskottet med 5 miljarder. Det som hände i går var ytterst upplysande när det gällertillståndet i det borgerliga lägret. Vad jag syftar pä är det som sadesangående regeringens förslag att samma avgifter skall tas ut iförlossningsvården som vid annan sjukhusvistelse. De borgerliga partierna harju hävdat att avgifter är lösningen på den offentliga sektornsproblem. Det skall inte vara några skatter eller åtminstone lägre skatter, mendet skall vara avgifter. Jag behöver bara citera ur moderata samlingspartietshandlingsprogram. Det antogs , så det är väldigt färskt,och t, o, m, rriåste kunna erinra sig vad som står i programmet.Det heter: Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. "Avgiftsfinansiering bör i ökad utsträckning användasi stället för skattefinansiering. Genom avgiftsfinansiering får medborgarnainformation om vad den offentliga servicen kostar," Detta har partiordförande i otaliga varianterpredikat för SAF:s direktörer och alla han träffat pä. Detta är moderaternaslinje. Men , fru talman, räckte det med ett inslag i Morgonekotoch en rubrik på förstasida. Då hoppar ni av från alltihop. Jag fårsäga till ; Spara 20 miljarder i teorin kan ni, men när det gälleratt spara 19 miljoner i praktiken är det omöjligt. Jag måste säga att jag tycker att det här ärdirekt ynkligt. Det gäller principer som ni säger er ha slagits för länge, menbara för att det uppstår en massmedial bris, så välter hela skutan. Vem kanlängre tro på vad ni säger? Vem kan längre tro på att ni representerar någottrovärdigt alternativ till den politik vi driver? Den handlingskraft ni har visat i fråga om besparingar harhaft ett helt annat innehåll. Förslagen har riktats mot grupper som ni avpolitiska skäl bekämpar. Ni har velat införa - och vill fortfarande, såvitt jagvet -karensdagar enbart för industrins arbetare. Ni vill avskaffa rätten tillavdrag för fackföreningsavgifter, därför att det just nu passar - det ärtrendigt - att gå emot fackföreningar, och då är det bra att slå motfackföreningarnas medlemmar. Ni går emot de arbetslösa genom att försöka stoppaen vettig sysselsättningspolitik. Ni fifflar med pensionernas värdesäkring.Sådant håller ni på med. Egentligen är det enda substantiella i allt ert tal ombesparingar att ni vill ta pengar från kommunerna. Men det betyder i nio fallav fio, precis som det betydde under den borgerliga epoken, när ni höll på medsådant här, att socialdemokratiska kommunalmän får hålla i yxan. Det var de somfick ta de obehagliga besluten. De fick träda fram inför medborgarna och talaom, att här måste vi spara, här måste vi skära ner. Själva smet ni undan bakomkonfiskatoriska fiskala åtgärder, riktade mot kommunala skattemedel. Den skattehöjning som föreslås skall enligt deborgerliga reservanterna driva på inflationen, bl. a. genom att den driver upplönekraven. Jag skall återkomma till det. Det andra som är fel gäller att man inte skall beskattabilismen. Bilismen har aldrig haft så många vänner i denna kammare som ,såvitt jag förstår. Här har redan tagits upp detta märkliga att under denborgerliga regeringstiden höjdes bensinskatten med nästan . Jag hördeLars säga att den enda bensinskattehöjning som har varitmed om var de 6öre varmed skatten höjdes . har åtskilligtmer på sitt samvete. Det var någon som sade - jag vet inte i vilket av deborgerliga inläggen här -att nu när bensinpriserna faller är det fel att höjabensinskatten. Jag vill bara påminna om att energipolitiska beslutgick ut pä att vi skulle hälla uppe de reala energipriserna för att mofiverasparande och hålla tillbaka importen. Det förslag vi lägger fram är i enlighetdärmed. Motivetför skattehöjningarna är alltså att det reala bensinpriset har fallit och attbensinförbrukningen har ökat påtagligt, vilket har gett kraftiga effekter påvår import. Vi räknar med att vi har dragit på oss ökad import för ett parmiljarder genom den ökade bensinförbrukningen. Och som har påpekats fleragånger är även efter denna skattehöjning de svenska bensinpriserna lägre änbensinpriserna i nästan alla andra västeuropeiska länder. När det gäller höjningen av elskatten är det flera talaresom hävdar att den skulle försämra exportindustrins konkurrenskraft. För detförsta har även efter det här beslutet väridens lägsta elpriser. Fördet andra är exportindustrin garanterad att dess energiskatter aldrigöverstiger av omsättningen. Detta gör att dess konkurrenskraft rimligenbör bestå, eftersom det inte blir någon skattehöjning ovanför den nivån. Det tredje agumentet - vilket jag redan har berört - motdet här förslaget är att skatter över huvud taget inte skall höjas. Det sägsvara det borgerliga adelsmärket, eller hederstecknet, att borgerliga partieraldrig höjer skatter. Jag tror det var som här sade - och ävenBjörn upprepade det med en röst som han försökte få att darra av fasa ochvämjelse - att har den socialdemokratiska regeringen höjt 70 skattermed sammanlagt 30 miljarder. Detta, fru talman, är en ytterst bedrägligbeskrivning av vad som har hänt. Det är sant att vissa skatter har höjts, menvi genomför den största sänkningen av inkomstskatterna . Skall man mäta vad som har hänt med skattetrycket iSverige, så vill jag säga att vi i allmänhet har varit ense om ett mått på hurskattebördan förändras, nämligen den totala skatte- och avgiftssummans andel avbrutto-nafionalprodukten. Då tycker jag verkligen att det är av ett visstintresse att konstatera att 1975 - det sista hela socialdemokrafiskaregeringsåret före det borgerliga maktövertagandet 1976 - var skatteandelen avbruttonationalprodukten . 1981 - eller om man möjligen vill räkna på1982 - var samma andel . Dessa partier som sä hatar skattehöjningar hadealltså lyckats höja skatteandelen av bruttonationalprodukten med sjuprocentenheter. Det betyder i dagens penningvärde en skattehöjning på 50miljarder kronor netto för svenska folket. Jag tycker att våra insatserförbleknar inför dessa prestafioner när det gäller att höja skatterna. kommer inkomstskatten att sänkas med minst 4miljarder kronor. Det betyder att skattereform slutförs. Jag vill tafillfället i akt och bara konstatera att därmed kommer vi att ha högst 50 %marginalskatt upp till inkomster på . Företrädare för harkonstaterat att därmed får av löntagarna högst i marginalskatt. Detanser jag vara i full överensstämmelse med de mål som sattes upp av de trepartier som slöt denna uppgörelse, nämligen att huvudparten av deheltidsarbetande löntagarna skall ha högst i marginalskatt. Det bör vi nåmed god marginal. Den skattepoUfik vi bedriver är i hög grad ett uttryck föratt vi lägger om skattebördan från inkomster på arbete och sparande till skattpä konsumtion. Jag tycker att den borgerliga skattepolitiken egentligenbara innehåller ett element. De utfästelser som görs handlar om att sänkamarginalskatten, sänka förmögenhetsskatten, sänka vinstskatten, ta bortomsättningsskatten Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. på aktier och ta bort fastighetsskatten. Det finns ettenda genomgående drag: att ta från de fattiga och ge till de rika. Jag undrar hur länge centerparfiet skall kunna hälla isnöret när det borgerliga tåget drar i gång. har ännu en gångutfäst sig att fillsammans med genomföra en sänkning avmarginalskatterna. Det skall tydligen bli det stora vallöftet. Jag måste påminnaStig Josefson, som var med om våra skatteäventyr 1981 och 1982, om hur det gickförra gången när tillsammans med och , somdet var då, trädde fram med förslag om sänkt marginalskatt. Minns vad som hände i ? Hur snabbt man fick gå till reträtt ochförsöka hitta en skattereform som kunde accepteras även av centerpartietsväljare? Jag undrar om man så noga tänkt igenom vad löften om sänktamarginalskatter i detta läge innebär när det gäller att uppnå en rimligfördelning. har det för oss inte varit en lätt väg. Vi harunder tidigare årtionden kunna hävda att det skall vara rejäla vinster iindustrin, men också rejäla löner till dem som jobbar i industrin ochannorstädes. Genom det som hänt måste vi nu säga, attdet får bli rejäla vinster innan det kan bli rejäla löner. Men liksom undertidigare perioder ställer vi krav på företag och kapitalägare. De får inte baraett enkelt besked om att vinsterna får gä i höjden. Det ställs krav på dem somhanterar vinsterna att de används på ett sätt som gynnar ävenlöntagarkategorin. Av de totala vinsterna i industrin i är kommer ungefär 30miljarder att på ett eller annat sätt påverkas av samhällets åtgärder, och detgäller någonting sådant som två tredjedelar av det totala överskottet. De drasanfingen in till samhället, överförs till löntagarfonder i form avvinstdelningsskatt eller styrs till investeringar. Såvitt jag kan se påutveckUngen av investeringarna börjar denna politik att ge resultat. kommer förnyelsefonderna att börja verka. Detblir ytterligare en form för att se till att de betydande överskott som finns iföretagen används på ett sätt som gagnar fler än bara företagsägarna. Insatserna mot spekulationen har framför allt bestått iatt vi skärpt beskattningen vad gäller aktiemarknadens omsättning ochreavinster och begränsat avdragsrätten för underskott. Jag kommer slutligen till frågan om inflationen. Här sägsatt om vi 1984 har en prisstegringstakt på så är det ett allvarligtmisslyckande för , I och för sig är det en påtaglig nedgång avprisstegringstakten. De senaste siffrorna är att steg priserna mellanjanuari och oktober , har de stigit med 5,. Prisstegringstaktenhar alltså sjunkit . Men det är riktigt att jämfört med vår omvärld ärdessa siffror för höga - och vi har aldrig gjort någon hemlighet av det. I våraresonemang med bl. a. arbetsmarknadens parter har vi med viss styrka hävdat attvi måste ta oss ur den här situationen. För dem som förespråkar en helt annan ekonomisk politikvore det hedersamt om de, när de gör jämförelser med utlandet, ändå säger ettord om arbetslösheten i andra länder. Om man har 10, 15 eller 20 %arbetslöshet. som manhar i vissa andra länder, är naturligtvis den ekonomiska politiken i långthögre grad inriktad på ett enda mål; att bekämpa inflationen. Vi har däremottagit oss före att som vi ytterligare minskar arbetslösheten, somredan är lägst i , skall vi försöka fä ned inflationen till sammanivå som i de länder där arbetslösheten är tre fyra gånger sä hög. Attambitionsnivån är hög i vårt land beror på - och jag trodde också detta mål deladesav oppositionens partier - att vi inte kommer att tillåta att arbetslöshetenväxer igen. har vi ställt upp ett inflationsmål pä 3 %.Enligt oppositionspartierna omöjliggörs detta mål nu om beslutar atthöja de skatter vi nu talar om. Enligt min uppfattning är det tvärtom. Detbetyder att finans-och penningpolitiken kan föras med precis den stramhet somkrävs för att inflationen inte skall börja öka igen. Vi har dessutom en lågimporterad inflation. Vidare föreslår vi ingen höjning av arbetsgivaravgifternanästa år. Man skulle tro, fru talman, att åtminstone det förhållandet att viinte lägger på produktionen ytterligare kostnader skulle uppskattas av deborgerliga företrädarna. De har ju hävdat att ökningen av arbetsgivaravgifternahar varit en av de allvarligaste faktorerna bakom både inflationen ocharbetslösheten. Men fär jag höra av att detta är ytterligareen manipulation. Det är för att dölja påfrestningarna pä ATP-systemet som viinte föreslår höjda arbetsgivaravgifter. Det tyder på en nästan sjukligmisstänksamhet att inte kunna godta ett enda motiv sådant som det redovisas aven politisk motståndare. Det gör debatten onödigt trist. Vårt motiv är alltsåatt vi anser att ATP-systemet klarar sig gott och väl 1985 och flera årframöver med de höga realräntor som vi nu har. Dessutom ville vi inte spä påkostnadsökningen genom höjda arbetsgivaravgifter 1985. Det har hävdats att även om allt detta är sant, kommerskattehöjningarna att driva upp lönekraven. Det var särskilt ochnågra andra som uppehöll sig vid detta. Då kan jag bara konstatera att avtalenför 1985 är klara för hela den offentliga sektorn. De ligger påfemprocentsnivån, i vissa fall t. o. m. därunder. Hela det privatatjänstemannaområdet inom industrin har ett avtal på för 1985.Landsorganisationen och börjar i morgonförhandla inom femprocentsgränsen. Jag tror att vi tvärtom mycket snabbt är päväg att uppnå en av de väsentligaste förutsättningarna för att få bukt medinflationen, nämligen att regeringens mål beträffande kostnadsutvecklingenuppnås och att vi får avtal över hela arbetsmarknaden som ligger inom denramen. Vidare ingår också att marknadsräntorna sjunker tack varedet sjunkande budgetunderskottet.