prot · G809128 · 1984-12-31 00:00:00 — I ettsådant system skulle dessutom de sparade medlen stanna kvar i bankerna ochliksom bilda grunden för bankernas utlåning till bospararna. Härigenomskulle vidare en viktig koppling mellan sparande och bostadsanskaffning uppnås.Det skulle ha en allmänt positiv effekt. Sammanfattningsvis skulle den sparpolitik somjag här har redovisat och som föreslår innebära just den kraftigastimulans av det enskilda sparandet och engagemanget som behövs när det gällerbanksparandet, sparandet i aktier och sparandet till egen bostad. Jag yrkar bifall till reservationerna 4, 5och 6 i finansutskottets betänkande 25. Kammaren beslöt att förhandlingarna skulle fortsättas kl,19,30, 12 § Anmäldes och bordlades 1984/85:201Beslut fattade av internationella arbetskonferensen vid dess sjuttionde möte /85:207 Försöksverksamhet medförenklade regler om byggnadslov m, m, i vissa kommuner 13 §Anmäldes och bordlades 1984/85:3164av och Försörjningsberedskappå naturgasområdet (prop, 1984/85:172) 1984/85:3166 av m.fl. 1984/85:3167 av KmaWachtmeister m.fl. 1984/85:3168 av och /85:3169 av Nya bosättningsregler iskattelagstiftningen samt nya regler vid beskattning av lön vidutlandstjänstgöring (prop, 1984/85:175) 1984/85:3170 av och 1984/85:3171av . 1984/85:3172av m.fl. 1984/85:3173av m.fl. 1984/85:3174av m.fl. 1984/85:3175av m.fl. Förenkladsjälvdeklaration (prop. 1984/85:180) 1984/85:3176 av Hatts i /85:3177 avGunnar i /85:3178 av 1984/85:3179 av KarinIsraelsson 1984/85:3180 av 1984/85:3181 av m,m, (prop, 1984/85:189) 14 §Meddelande om interpellationer Meddeladesatt följande interpellationer framställts 1984/85:140 av (vpk) till statsrådet om åtgärder för att stimulera ungdomens idrottsutövning: Idrotten är en del av vår kultur,och miljontals svenskar idrottar i någon form. Idrottsrörelsen är en rörelse påmassbasis som engagerar hundratusentals ungdomar. Den har en betydelsefullsocial funktion. Den skapar möjligheter till samvaro, gemenskap och vänskap. Den organiserade tävlingsidrotten är ett viktigt inslag.Ur massrörelsen har högklassig tävlingsidrott vuxit fram. Denna harmassrörelsen som sin förutsättning, och tävlingsidrotten ger massrörelsen dessstimulans. Det finns ett klart samband mellan idrottsklubbarnas framgång ochderas förmåga att bedriva en bred verksamhet, inte minst bland barn och ungdom.Samhällets satsningar på idrotten är en satsning för människornas hälsa ochglädje. Kommersialiseringen av idrotten tilltar emellertid, ochden är mest utbredd inom elitidrotten. Många idrottsföreningar drivs nästan somkommersiella företag. Inte bara samhället satsar på idrotten. Företag läggerned stora pengar på idrotten, men gör det knappast i syfte att främjaidrottsrörelsen och ungdomens välbefinnande, utan för att höja det egnaföretagets anseende och genom reklam öka efterfrågan på dess produkter. Kommersialiseringen medför att de idrottsverksamheter somaktiverar många ungdomar, som betyder mest för folkhälsan och har den störstasociala funktionen får minst stöd. Exempel på sådana verksamheter som måste fåökat samhällsstöd är ungdoms-, skol-, handikapp- och kvinnoidrotten samtungdomsverksamhet i anslutning till idrotten. Många tusen människor sätter avstora delar av sin fritid på uppdrag som ledare inom idrottsrörelsen. Detgäller alla åldersgrupper, och här spelar unga idrottsledare en allt störreroll, De gör det av intresse för sin idrottsgren, men också av omtanke omungdomar och för att möjliggöra en aktiv fritidsverksamhet i samhället, som bl,a, har stor betydelse för att bekämpa droger av olika slag. De flesta ledarnaarbetar helt ideellt, och många får göra ekonomiska uppoffringar. Som fostrare av ungdom och idrottsutövare i allmänhetsynes elitidrotten nu vara på väg att spåra ur. Kommersialismens grepp överelitidrotten kan förvränga idrottens hela syfte och dess roll som endemokratisk massrörelse. Ungdomars rätt till en meningsfull fritid ochrekreation gäller även en allsidig idrottsutövning utan styrningar och villkorfrån andra än ungdoms- och idrottsrörelsen. Inte minst idrottens stora betydelse för barn och ungdomgör att man måste slå vakt om idrotten som en suverän folkrörelse.Idrottsrörelsen får inte bli en del av näringslivet och i huvudsak beroende avsponsring och reklampengar. Då försvinner mycket av dess betydelse och socialafunktion. Både för den allra , men framför allt pålängre sikt, måste olika åtgärder vidtas från statsmakternas sida i samråd medbl. a. och för att begränsa och stoppaden filltagande kommersialiseringen inom idrotten. Jag villfråga statsrådet : Vilka åtgärder är regeringen bereddatt vidta för att begränsa en tilltagande kommersialisering inomidrottsrörelsen och i stället stimulera och underlätta ungdomensidrottsutövning på en fri och självständig grund? 1984/85:141av (vpk) till statsrådet om ökade möjligheter förungdomar att få en egen bostad: , I stora delar av landet är bostadsbristen påtaglig. Förungdomar som vill skaffa eget bo är möjligheterna ytterst begränsade, och allttyder på att det bara blir värre. Någon vändning synes ej. Orsakerna till denuppkomna situationen är bl. a. följande: När det råder allmän bostadsbrist slår den hårdast motungdomen. En tredjedel av kommunerna har till anmält att dehar bostadsbrist. De bostäder som blir lediga ges som regel till andra som har'förtur', exempelvis barnfamiljer. Denna prioritering är i och för sig riktig,men bristen gör att ungdomar som inte har barn är näst intill chanslösa. Även i andra kommuner, där bostadsbristen inte är likapåtaglig, tillhör ungdomen den kategori som sist får egen bostad. Ofta utgörbristen på små och billiga lägenheter ett stort hinder. Ett ytterligare problem är sambandet arbete-bostad. Densom är arbetslös och söker ett arbete har svårare att erhålla ett jobb om haneller hon inte har bostadsfrågan löst. Å andra sidan får man ingen bostad utanarbete. Sambandet mellan arbetslöshet eller låga ungdomslöner ochhöga hyror utgör ett reellt ekonomiskt hinder i de fall då bostad kan ordnas. Dessa orsaker är exempel på reellahinder för ungdomen att skaffa egen bostad och bygga upp ett eget hem. Lösningar på dessa problem finns. Ett ökat bostadsbyggandeär nödvändigt. Det nuvarande låga antalet nybyggda lägenheter visar på enbostadspolitisk felsyn. De borgerliga regeringsårens medvetna nerdragning avbyggandet har fortsatt. Hyresnivåerna är dessutom så höga att detta i sigmotverkar vanliga hushålls möjlighet att få en bra, billig och rymlig bostad.Människor med behov av större lägenheter har i alltför många fall inte råd attta en större bostad om en sådan eventuellt kan erbjudas. Mindre lägenheter, somskulle passa ungdomen såväl storleks- som hyresmässigt bättre, blir därför intelediga i den utsträckning som borde vara möjligt. Problemenmåste lösas med nybyggnation och lägre hyror. Med anledning av det anförda vill jag ställa följandefråga till framtidsminister : Avser statsrådet att föreslååtgärder som påtagligt skulle förbättra framtiden för ungdomen vad avser rättentill en egen bostad? 1984/85:142av (vpk) till statsrådet omungdomsarbetslösheten: Ungdomens framtid påarbetsmarknaden är mycket osäker. - i en högkonjunktur - är ca 80 000ungdomar arbetslösa, befinner sig i ungdomslag eller har beredskapsarbete.Dessutom är många ungdomar i AMS-utbildning eller befinner sig på s. k.rekryteringsplatser. Det finns ett behov av ca 100 000 fasta jobb tillungdomen. Efter dagens högkonjunktur väntar man nu en lågkonjunktur.Ungdomen kan med berättigad oro ställa sig frågan: Finns det något fast arbeteåt oss och i så fall vad för slags verksamhet? har ungdomsarbetslösheten bara bemötts medtillfällighetslösningar, såsom beredskapsarbeten, ungdomslag ochrekryteringsplatser. För de ungdomar som inte har ett fast arbete finnsingen plats vare sig inom industrisektorn eller i den offentliga verksamheten. Regeringspolitiken ger heller inte ungdomen någraframtidshopp om fasta jobb med lön som det går att leva på. Utvecklingen avantalet industriarbeten är helt otillräcklig, och industriinvesteringarna äroroande stora utomlands, medan de har en alltför låg nivå i . Samtidigtstryps utvecklingen inom den offentliga verksamheten. Detta är ett resultat avregeringspolitikens inriktning på en "effektivare kapitalism". Dennaeftergiftspolifik ger fritt fram för högerns ideologiska offensiv om den"starkes rätt" och ett "klara-dig-själv"-budskap. I en socialistisk arbetarpolitik är rätten till arbete ensjälvklarhet - en mänsklig rättighet. Arbetet, med en lön som det går att levapå, är grunden för människors sociala liv. Arbetet skall vara meningsfullt, ochdet skall ge människor och i synnerhet ungdomar en social integration isamhället. Arbetet skall ge en egen identitet och en utveckling i gemenskap.För dem som ställs utanför arbetslivet är det en katastrof, och arbetslöshetenär en symbol för ofrihet. Alla behöver ett arbete, och allaskall ha rätt till ett arbete. För ungdomen betyder detta att industrisektorn måsteutvecklas i vårt land, att den offentliga verksamheten inte stryps och attsamhälleliga behov av vård, omsorg och service tillgodoses. Arbetsmarknadenkräver , för att ge alla ett jobb, att arbetstidengenerellt förkortas. kan en rad arbetsuppgifter som utförs somberedskapsarbete eller i ungdomslag omvandlas till fasta jobb. Enungdomsgaranti för alla bör införas och vuxenutbildningen kraftigtökas för att även ge utrymme för ungdomar att komma in som ersättare och prövapå riktiga jobb. Med hänvisning till det anförda vill jag ställa följandefrågor till statsrådet : När kan regeringen tillförsäkraalla ungdomar ett fast arbete med en lön som det går att leva på? 2, Inom vilka samhällssektorerkommer de nya ungdomsjobben att skapas och vilka åtgärder vidtar regeringen för att förverkliga detta? 1984/85:143av (vpk) till statsrådet om ökat stöd tillungdomens kulturaktiviteter: Bland ungdomarna i finns enbred kulturaktivitet. Tiotusentals ungdomar är engagerade i musik-, teater- ochdansgrupper. Denna kulturrörelse är i allt väsentligt en mycket positivtillgång för samhället. Den bidrar starkt till ungdomarnas insikter ochutveckling. Men det är en rörelse som på många håll i landet arbetarmed stora problem. De ekonomiska omständigheterna är för många ungdomar mycketknappa. Musikinstrument och andra kulturverktyg är ofta mycket dyra. Bristen pålokaler, framför allt för övning och repetitioner, är på många håll påfallande.Att hyra tid i inspelningsstudior- och liknande är mycket kostsamt. Ett problemsom torde hänga samman med brist på övningslokaler och dyra instrument är attmånga ungdomar efter genomgången musikskola hett upphör att spela. Även om mycket görs i kommuner och genom studieförbunden,finns närmast omättliga behov av stöd av samhällsinstitutioner till ungdomenskulturaktiviteter. Även om det mesta måste skötas kommunalt, kan på det statigaplanet insatser göras, som stöder och stimulerar kommunerna till ökade insatserför ungdomskulturen. Många idéer finns och bör prövas. Statliga lån ellerbidrag kan ges till kommunerna för att de skall ställa i ordning lokaler till"ungdomsteater och musikhus" eller till kommunala musikstugor, somkan låna ut instrument eller låta ungdoms- och amatörgrupper billigt få prövastudiomiljö, osv. Man kan också överväga om det inte borde inrättas särskildastipendier till unga kulturutövare och om det inte kunde inrättas särskildafonder ur vilka ungdoms- och amatörgrupper kan få lågräntelån till musikinstrumentoch andra kulturredskap. Vad som dessutom är nödvändigt ären ordentlig information i skolorna om olika samhällsstöd osv, som redan finns.Ungdomarna måste få ordentlig kännedom om rättigheter och möjligheter somfaktiskt finns. Ett är klart. Ungdomens egen kulturverksamhet måste uppmuntrasoch få ett ökat samhällsstöd. Därigenom skapas möjligheter till en än bredareoch än mer skapande kulturaktivitet bland de unga. Med hänvisning till ovanstående vill jag till statsrådetIngvar ställa följande frågor: 1, Avserregeringen att ta initiativ för att förbättra och utvidga samhällsstödet tillungdomens kulturaktiviteter? 2, Är regeringenberedd att med samhällsinsatser stimulera flera unga människor till ettfortsatt musikutövande efter genomgången musikskola? 1984/85:144av (vpk) till statsrådet om skolutbildningen: Samtliga riksdagspartier harförbundit sig att verka för ett enhetligt och likvärdigt skolsystem. Detbetyder att alla barn i har rätt till en enhetlig utbildning oavsettvar de bor i landet, om de är pojkar eller flickor och oberoende avföräldrarnas inkomst. Det här kravet på en enhetlig skola kan tyckassjälvklart, och enigheten i kan anses bekräfta detta -ändå hotasdenna grundläggande princip nu liksom tidigare, och orsakerna är främstekonomiska och politiska. Under en följd av år har man i kommunerna sparat, ochdessa besparingar har också drabbat skolan. Innebörden härav är bl, a, attenhetligheten i hotas. Neddragningar av anslagen för skolmålfider,läromedel m, m, drabbar främst arbetarklassens barn. De kommunalainbesparingarna på skolans område hotar inte bara enhetligheten. De kommunalabesparingarna på skolområdet missgynnar särskilt de ekonomiskt svagastegrupperna, gäller i principen att ju högre dengenomsnittliga inkomsten är i en kommun, desto lägre är kommunalskatten. Men iden "rika" kommunen med den "låga" kommunalskatten kan mansamtidigt satsa större summor per elev på t, ex, läromedel och skolmålfider äni den "fattiga" kommunen med den "höga" kommunalskatten. Principen om en likvärdig skola innebär att samhälleterkänner alla elevers rätt till bildning. Eleverna kommer till skolan med olikaförutsättningar. Det är kommunens skyldighet att tillse att de barn som behöverhjälp och stöd för att klara sig i skolan skall få sådan hjälp.Likvärdighetsprincipen innebär alltså att barnen har rätt att få den hjälp ochdet stöd de behöver av skolan för att kunna möta de krav skolan ställer, I praktiken blir detta inte minst en fråga om hur mankommunalt fördelar de medel som via stat och länsskolnämnd tilldelas skolan, dåenligt ett enhälligt riksdagsbeslut en del av resurserna inom kommunen fördelasefter behov. De elever som har störst problem och svårigheter i skolan har rätttill större resurser. Men olika undersökningar visar att kommunerna endast i begränsad mening följer de av beslutadefördelningsprinciperna. Detta innebär att förutsättningarna minskas när detgäller att uppfylla likvärdighetsmålet. Då kunskap i grunden är en fråga om demokrati måsteprinciperna om enhetlighet och likvärdighet försvaras mot de angrepp som deständigt utsätts för. Ytterligare försvagning av dessa principer innebär enförstärkning av klasstillhörighetens betydelse för tillgång till kunskap. Situationen för många ungdomar är minst av alltavundsvärd. Den allmänna skolplikten upphör , och vid ärden svenske medborgaren myndig. Men för det stora flertalet är möjligheternaatt skapa sig en självständig ekonomi obefintlig. Någon arbetsmarknad finnsinte för dessa åldersgrupper. Alternativet är antingen ungdomslag ellerfortsatt skolgång, och i inget fall ger det möjlighet till ekonomisktoberoende. Det är omöjligt för dessa ungdomar att skaffa sig egen bostad, och iövrigt tvingas de att vara ekonomiskt beroende av sina föräldrar. Det finns också siffror från som visar attbarn till låginkomsttagare väljer 2-åriga linjer, medan barn till föräldrar medgod ekonomi väljer 4-åriga teoretiska linjer. När det gäller gymnasieskolanborde alla linjer vara såväl studieförberedande som yrkesförberedande. I daggår många ungdomar ut gymnasieskolan utan något annat alternativ än ungdomslagen- en situation som har resulterat i en känsla av hopplöshet och utanförståendehos många ungdomar. Dessutom saknar de flesta av dessa ungdomar meningsfullfritidsverksamhet. Det här innebär i många fall att deras möjlighet att värjasig mot destruktiva inslag i den kommersiella kulturen som omger dem blirsvårare. Skolan skulle kunna ha en roll som fostrande och bildandei den meningen att den stimulerar ungdomarnas intresse för hur det samhälle somde själva lever i fungerar, varför deras egen situation ser ut som den gör ochvilka förändringar som krävs för att förbättra de egna villkoren. Det handlar om att skolan måste ta ansvar för att ge deunga impulser och kunskaper, som stimulerar ungdomarna till att bli aktivasamhällsmedborgare som deltar i och påverkar samhällets utveckling. Medhänvisning till det anförda vill jag fråga statsrådet : Vilka åtgärder kommer regeringenatt vidta för att motverka klasskillnaderna i skolsystemet? Vilka åtgärder kommer regeringenatt vidta för att ge eleverna i svenska skolor likvärdig utbildning ochskolsocial omvårdnad oavsett bosättningsort? Vilka åtgärder kommer regeringenatt vidta för att upprätta ett fruktbart samband mellan skola, arbetsliv,fritid och deltagande i samhällslivet för alla elever? 15 §Meddelande om frågor Meddeladesatt följande frågor framställts 1984/85:547 av () till statsministernom svensk kärnvapenforskning; Enligt tidningsuppgifter har mellan1957 och 1972 kärnvapenforskning bedrivits i Ursvik. Tio provsprängningar medsmå mängder plutonium skall ha ägt rum . Då det är nödvändigt att full klarhet bringas i denna sak,vill jag till statsminister ställa följande fråga: Har svensk kärnvapenforskningbedrivits i 1957, och har provsprängningarmed plutonium ägt rum i Ursvik? 1984/85:548 av () till statsrådetGertrud om "onödiga" operationer: En medicinsk fråga som tyvärralltför litet debatteras offentligt är frågan om de onödiga operationer somutförs i . Jag tänker främst på att 5 000 kvinnor får sinlivmoder bortopererad. Självfallet finns det tillstånd dåett borttagande är av nöden, men allt fler kvinnor får äggstock och livmoderborttagna "för säkerhets skull". Motbakgrund av detta vill jag fråga statsrådet : Finns det någonofficiell statistik på hur många "onödiga" operationer på äggstockaroch livmoder som utförs i landet? Vad ärstatsrådets uppfattning om denna typ av operationer? Är det möjligtatt via ge läkare riktlinjer, så att antalet"onödiga" operationer reduceras? 1984/85:549 av (c) till statsministern omsvensk kärnvapenforskning: I pressen har redovisats hurSverige i stor hemlighet utvecklade ett eget kärnvapenprogram under åren 1945till 1972-således även efter riksdagsbeslutet om att avbryta all satsningpå atomvapen. Eftersom det är nödvändigt att bringa klarhet i dennafråga ställer jag följande frågor till statsministern: Är statsministern beredd redogöraför den svenska forskningen och utvecklingsarbetet kring kärnvapen efterriksdagsbeslutet som uteslöt atomvapen som en möjlig väg för ? Nr 128 Ärstatsministern beredd att tillsätta en opartisk juristkommission för att Torsdagenden bringa klarhet i frågan? 16 §Kammaren åtskildes . frågor In f'dem