prot · G80931 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:31 1 § Justerades protokollet för den 12 innevarande månad. 2 § Meddelande om val Jag får meddela att val av två ombudsmän kommeratt ske vid morgondagens sammanträde, 3 § Talmannen anmälde att Axel () denna dagåtertagit sin plats i , varigenom uppdrag som ersättare upphört. 4§ Svar på frågorna 1984/85:172,183,186 och 199 om den gynekologiskaläkarvården har mot bakgrund av den s. k.Dagmari-efor-men frågat mig om jag avser att vidta åtgärder så att enmedicinskt önskvärd läkarspecialisering säkerställs ute i primärvårdenalternativt säkerställs på annat sätt. har frågat mig om jag anser att det är enönskvärd utveckling att kvinnor med underUvsproblem i större utsträckning skalltas emot av allmänläkare och - om inte - om jag avser att vidta några åtgärderför att motverka denna utveckling. har frågat mig om jag anser attframtidens allmänläkare i primärvården kommer att kunna bjuda en bättrekompetens än vad gäller gynekologisk behandling och vilken roll jag anseratt specialiteten gynekologi skall spela . har frågat mig om jag mot bakgrund av denpågående debatten kan ge min syn på frågan om utbyggnad av gynekologin ilandet. Jag förutsätter att med sin fråga också menar vilken roll 12 protokoll 1984/85:28-31 Om den gynekologiska läkarvården specialiteten gynekologi skall ha . Jagbesvarar frågorna i ett sammanhang. har givit ut allmänna råd för den framtidahälso- och sjukvården för mödrar och barn inom primärvården (Allmänna råd frånsocialstyrelsen 1981:4). allmänna råd förutsätter att en stor delav hälso- och sjukvården för kvinnor och barn som inte kräver länssjukvårdensresurser successivt inordnas i primärvården. Detta förutsätter dock en närasamverkan med länssjukvården, t. ex. då det gäller diagnos och behandling avvissa komplikationer och övervakning av riskgraviditeter. När det gäller erforderlig medicinsk kompetens hosprimärvårdens personal bör den distriktsläkare som har anvaret för uppgifterinom hälso-och sjukvården för kvinnor vara antingen läkare med fullgjordvidareutbildning inom gynekologi/obstetrik eller läkare med vidareutbildninginom allmänmedicin med vidgad erfarenhet inom verksamhetsområdet. I vidareutbildningentill specialist i allmänmedicin ingår fyra månaders tjänstgöring inomkvinnosjukdomar och förlossningar. Tillgången på läkare med fullgjord vidareutbildning inomgynekologi/ obstetrik gör det möjligt för ett betydande antal av dem att arbetainom primärvården. Jag anser att det är angeläget att den resurs och kompetenssom gynekologerna representerar tillvaratas pä bästa sätt. De kvinnor som såönskar bör ha möjlighet att få konsultera en gynekolog utan att först behöva gåtill en allmänläkare. Jag räknar alltså med att erforderlig specialistkompetenskommer att finnas inom primärvården. Även jag avser att noga följa vad som sker och finner därföringen anledning att nu vidta någon åtgärd. 3MARGIT (): Tack för svaret, . Det,är bra att vi har någorlunda samma uppfattning.Patienten skall själv välja sin doktor, vare sig det är en specialist eller enallmänläkare. Kvinnor skall kunna konsultera en gynekolog utan omvägar via enallmänläkare. Allasakskäl finns på vår sida: Sjukvårdsresursernakommer att utnyttjas effektivare. Gynekologerna i öppen vård kan klara av deflesta gynekologiska problem direkt. Det kan i många av fallen inteallmänläkarna, utan de måste remittera patienterna vidare till specialister.Glöm inte att patienten mycket väl själv vet vart hon skall gå ifall hon råkarfå gynekologiska besvär. Det fordrasofta stort kunnande för att fastställa om en åkomma är banal eller inte. viktigt att underlivsinfektioner botas snabbt för att undvika framtidakomplikationer, bl. a. sterilitet. Det ärväsentligt med tidig diagnos när det gäller cancer. Specialister ger faktisktstörre trygghet. Fyra månaders gynekologi/obstetrik ger inte samma kunskapersom en specialistutbildning . Mödra- ochbarnavården har haft en föredömlig uppbyggnad i . Dettavittnar låga siffror gällande förlossningskomplikationer och spädbarnsdödlighetom. Gynekologerna har tillsammans med barnläkarna byggt upp den goda vården.Det är beklämmande om den skall äventyras. En gediget utbildad specialistläkarehar betydligt större möjligheter att både bota den specifika sjukdomen och medmänsklighet hjälpa patienten med eventuella samlevnadsproblem. En kortare ochmer splittrad utbildning ger faktiskt både sämre kunskaper inom en specialitetoch för helheten. Vetenskapliga belägg om den "samhällsorienterademedicinens" botande effekter saknas. Men det är landstingspolitikerna som bestämmer, intesjukvårdsministern, så har vi ju fått höra. Det finns en enkel utväg: låt sjukförsäkringen följapatienten precis som den gjorde före Dagmarreformen. Då hade patientenbeslutanderätt och valfrihet. Socialiseringen av våra sjukförsäkringar - de ärju numera skatter och inte försäkringar- har gett landstingspolitikerna alltförstora möjligheter att diktera pafienternas behov. får de möjligheteratt försämra kvaliteten på den medicinska vården. Så kommer t. ex. att ske iMalmö, där det inte skall finnas valfrihet och, enligt vad jag har hört, ocksåi . Det finns även många andra ställen där dettagäller. Kvalitetsförsämring hör faktiskt samman med politisering. Det har viredan sett på skolans område. Skall samma sak drabba sjuka? Om den gynekologiska läkarvården 4KERSTIN (): Jag tackar statsrådet för svaret. Det borde inte behövas så mycket livserfarenhet för att haklart för sig att förutsättningarna för god vård och rätt behandling inomsjukvården bygger på att vi har välutbildad personal att vända oss till och attvi som är vårdsökande känner förtroende för bl. a. de läkare vi besöker. Dessa grundläggande regler tycks dock ha gått en hel delpolitiker helt förbi, och detta faktum är anledningen till dagens debatt. Detär därför bra att anslaget i statsrådets svar är hoppingivande. Jag tror inte någon av oss som ställt frågor tillstatsrådet är negativ till allmänläkarna eller ifrågasätter deras kompetens ochderas möjlighet att ge patienterna en god behandling. Det är bara så attgynekologerna är bättre utbildade inom sitt område - de har erfarenhet, och dehar den lyhördhet som behövs. Det är därför vi kvinnor i så stor utsträckningsom möjligt väljer att söka en gynekolog vid underlivssjukdomar eller besvärsom vi kan ha som kvinnor, 200 kvinnor kommer fram till växeln var och en avde fem fimmar gynekologerna vid i hartelefonmottagning. Man kan allfid vifta bort sådana här siffror, men jag anseratt detta visar att det finns ett behov. De kvinnor som söker vet att hos denspecialutbildade läkaren finner man den lyhördhet och sakkunskap som är ettmåste för att kunna finna felen och ge den vård som behövs. Om vi inte tillbakavisar de idéer som finns i vissalandsting kommer vi att äventyra vården för många kvinnor. Det är tveksamt omden utveckling Om den gynekologiska läkarvården statsrådetredovisar i sitt svar är så mycket mer acceptabel. Förutsättningarna att sållaut riskgraviditeter blir mycket sämre. Vi vet att anledningen till många besvärsom kanske inte är direkt knutna till sjukdomstillstånd inte kommer att kunnaspåras och kartläggas. Det är dock bra att statsrådet inte menar att det skallbehövas remiss för att söka gynekolog, men hur blir det med möjligheterna attfå gynekolog om Dagmarförslaget slår igenom? Inte kan en allmänläkare, som skall syssla med helheten,som man så storstilat uttryckt det i debatten, fånga de små knepiga idéer somkan vara en del av bakgrunden till besvär eller sjukdom. Detta är ett stortområde, som omfattar allt från graviditeter, barnlöshet, sex- ochsamlevnadsproblem, problem vid menstruation och övergångsbesvär till olikasjukdomstillstånd. Det är ett kraftigt ställningstagande från statsrådet vimåste få här i kammaren . 5MARGARETA-WINBERG (s): Också jag tackar statsrådet för svaret. Med anledning av den offentliga diskussionen vill jag sägatill några av landets läkare; Sluta att använda människors rädsla för att uppnåskråmässiga fördelar! Sluta att med partsintressen som grund försöka styra denframtida sjukvårdspolitiska inriktningen - för det är vad som ursprungligenförorsakade denna debatt. gällde det barnläkarna. Jag misstänker attsnart följer långvård, öron, ögon osv. Sedan vill jag säga till oroliga kvinnor runt om i landet:Naturligtvis skall gynekologisk expertis finnas för varje kvinna som har behovav detta - också och utan remiss. Huvudtanken för det framtida stora hälso- ochsjukvårdsarbetet har sitt ursprung i HS-90. Dess grundläggande utgångspunkt äratt samhällsförhållanden och livsstil är grunden för ohälsa. Hälsoproblemmåste därför ses och åtgärdas utifrån ett bredare perspektiv än dettraditionella. Detta gäller inte minst kvinnosjukdomar som nära sammanhängermed kvinnors psykosociala omgivning. För att effektivt angripa dessa problemräcker inte de gamla specialiteterna till. Detta har både och utbildningsanordnare insettoch slagit fast. Den reformerade läkarutbildning som statsrådet nämner är ettpraktiskt exempel på detta. Denna nya utbildning, parad med fortbildning,kliniktjänstgöring och auskultation har naturligtvis ett syfte, nämligen attgöra allmänläkarna ännu bättre när det gäller att ta ett förstahandsansvarockså för kvinnors hälsa. I många regioner i landet fungerar detta -oftast alldeles utmärkt. Här är allmänläkaren den nödvändiga spjutspetsen fören förbättrad folkhälsa. Att då få höra i den allmänna debatten att kvinnorskroppar inte får bli offer för en flummig allmänläkaridé är ett hån mot dengrundtanke som framtidens hälso- och sjukvård vilar på. När vi i utskott och kammare senast diskuterade dennafråga var samtliga partier som finns representerade i debatten här i dagöverens om att inte låsa fast vissa specialiteter inom primärvården. Man kanställa sig frågan: Varifrånstammar den försåtliga kampanjen mot den reformerade hälso- och sjukvården? Somjag ser det härrör den bl. a. från konservativa intressen som vill riva uppDagmarreformen och från partsföreträdare som, vilket i och för sig ärbegripligt, värnar om sina arbeten. Men hälso- och sjukvården är för viktig för att styras avsådana trånga hänsyn. Kvinnors oro för sin hälsa skall mötas med kunskap ochsakargument. Jag är för min del övertygad om att en modern sjukvårdssyn sådanden kommer att förverkligas i den nya allmänläkarrollen i samverkan med dengynekologiska specialiteten är det som bäst kan ge oss kvinnor denuppmärksamhet vi så länge fått vänta på. Om den gynekologiska läkarvården 6GUNNEL JONÄNG (c): Vi kvinnor skall ha rätt att välja läkare.Vill vi gå till en gynekolog skall vi ha rätt och möjlighet till det. Jag ber att få tacka statsrådet för det positiva svar somhon har gett. Det var ett rejält och bra svar, och jag är glad att på kvinnorna och ställer upp för kvinnors behov och kvinnors rätt tillspecialistvård. När det finns tillgång till gynekologspecialister väljerkvinnorna själva rätt vårdnivå - det finns det undersökningar som visar.Valfrihet för kvinnorna när det gäller att välja läkare förutsätter att vi harmöjligheter att välja, dvs. att det finns tillgång till gynekologer iprimärvården. Då måste kravet ställas på landstingen att de inrättargynekologtjänster i den öppna vården. Det är landstingen som, det vet vi, planerar och beslutar- men det är viktigt att vi kvinnor ställer krav på landstingen. Detgrundläggande kravet är att landsfingen i sin sjukvårdsplanering skall följasocialstyrelsens anvisningar. Dessa anvisningar är klara och entydiga. Chefen för hälso- och sjukvårdsavdelning,docent , sade i en intervju: Om allmänläkarna står förmödravården kommer kvinnornas säkerhet att bli lidande. Detta fär naturligtvis inte ske. Det är nödvändigt attkvinnor får rätt vård och att vården sätts in i rätt tid. De sjukastepatienterna inom obstetrik-gynekologi har faktiskt oftast fått en avanceradsjukdom på grund av försenad diagnos. Det finns verkligen anledning attbegrunda detta. Det säger en hel del om behovet av specialistvård. En undersökning 1982 från norra sjukvårdsregionen visaratt ovarialcan-cer, som är den vanligaste gynekologiska cancern hos kvinnor,ger så okarakteristiska symtom att av de patienter som ingick iundersökningen först sökte allmänläkare eller liknande. Därmeddiagnosticerades sjukdomen på ett senare stadium än som hade varit fallet ompatienterna haft tillgång till specialist redan i det första skedet. Det finns anledning att understryka att detta inte innebärnågot som helst misstroende mot allmänläkarna. Jag är övertygad om att vikvinnor har stort förtroende för allmänläkarna. Vi upplever det tryggt att gåfill dem med olika krämpor. Många allmänläkare har också gjort goda insatserute i regionerna när det gällt speciella kvinnosjukdomar. De kvinnor som finnertrygghet i att Om den gynekologiska läkarvården gå till allmänläkarna skall naturligtvis få göra det, men landstingens planeringmåste utgå från anvisningar. vill jag be att få återkomma i debatten för attbemöta uttalande, Det tillåts inte eftersom detta är en frågestund. Debattenfår då föras bara mellan frågeställarna och statsrådet, Låt mig först säga att jag instämmer i detsom både och sade om betydelsen av den rollallmänläkarna spelar inom primärvården. De är oersättliga för primärvårdensutbyggnad. Det tycker jag vi kan vara överens om. Jag noterar också att alla debattörer tycks vara överensom att kvinnorna skall ha valfrihet och rätt att välja att gå till en gynekologom de så önskar. Både och tar uppDagmarpropositionen och dess förslag i det här sammanhanget, och det harjagsvårt att förstå. Hur landstingen organiserar läkarbesättningen på sinavårdcentraler har ju föga att göra med Dagmarpropositionen, Förslagen kanmöjligen diskuteras när landstingen skall förhandla med de fritidspraktiker somär gynekologer, säger att det inte finns någon valfrihet iMalmö, men mig veterligt har inget landsting ännu slutfört de förhandlingar somär en konsekvens av Dagmarpropositionen. Låt oss vänta tills förhandlingarna ärklara. Då får vi se hur man organiserar den här vården. Jagnoterar emellertid med tacksamhet att vi är överens i sakfrågan. 9 (): Förhandlingarna i är visserligen inteslutförda, men vi vet redan att en hel del fritidspraktiker och även mångapraktiker som har för lågt timantal kommer att försvinna. Vi vet också attmånga tiotusental vårdfimmar kommer att äventyras. har en klarpolitisk vilja uttryckts för att bygga primärvården på allmänläkare - jag ärfortfarande kommunalpolitiker i , så jag vet att det förhåller sig så. Jag kommer att bli något personlig. Jag tillhör dem somfått en livshotande sjukdom. Jag har nämligen haft cancer två gånger. Mot denbakgrunden skulle jag vilja säga att jag tycker att vi politiker skall varaytterst försiktiga när vi talar om konservatism, "flum", skråandaosv. När man blir svårt sjuk är det oerhört viktigt att man får välja vilkenläkare man vill gå till. Alla har kanske inte varit i den situationen, men jagskulle vilja säga: Tänk efter en gång till! Jag antar att det är bristandefantasi som är orsaken till att man gör alltför politiserade uttalanden omdjupt mänskliga problem. 10KERSTIN (): Även jag påpekade att det är viktigt att vihar skickliga allmänläkare, att de är en tillgång och att vi skall kännaförtroende för dem. Jag tror emellertid inte att man kan diskutera den härfrågan utan att komma in på Dagmarförslaget, som ju just inskränker valfrihetenoch möjligheterna för kvinnor att välja gynekologer, om de skulle vilja det. Den bild som skissas här i kammaren verkarunderbar, men jag tror att man måste ta med valfriheten i resonemanget. Man kaninte bara bestämma från statsmakternas sida att om vi har det på det här sättetså är vården god och hur människorna uppfattar den har ingen betydelse. Om den gynekologiska läkarvården 11MARGARETA (); Precis som statsrådet sade är vi överens omatt självfallet ingen kvinna skall tvingas till en vårdnivå som hon inte självaccepterar. Men min utgångspunkt är att med den satsning som vi nu gör ilandet, bl. a. på grundval av de politiska beslut som vi i mycket stor enighethar fattat i denna kammare, kommer en högre kompetens att finnas hos allmänläkarna.Det är min förhoppning och tro att kvinnorna då kommer att ha större förtroendeför allmänläkarna, så att de väljer att låta dem ta förstahandsansvar också förkvinnors hälsa. 12 (): Dagmarförslaget innebär, som jag ser det,bättre möjligheter för de sämst ställda regionerna att få tillgång även tillspecialisttjänster. Det innebär att landstingspolitikerna får pengar attprioritera med. Det har visat sig att behovet av läkarvård inom gynekologioch mödrahälsovård för kvinnor upp till är lika stort som behovet avvård inom alla övriga specialistområden tillsammans. Om det finns specialisteri primärvården som kvinnor kan vända sig till direkt, tycker jag att det ärett mer rationellt utnyttjande av vårdresurserna, än om man först skall gå allmänläkare och av denne remitteras till en gynekolog. Jag tycker att detär bra att gynekologerna har gått ut med denna information om risken för att viinte kommer att ha tillgång till gynekologisk vård . Det ärnaturligtvis väldigt angeläget att kvinnor nu också ställer upp och visar påbehoven och formulerar sina krav på landstingen och politikerna där, Jag vill bara kortfattat säga till MargitGennser, när hon så kategoriskt påstår att så och så många läkare i Malmökommer att försvinna, att några förhandlingar, såvitt jag vet, ännu inte harslutförts. Jag har uppvaktats av företrädare för läkarföreningarna iStockholm, och , De har uttryckt oro inför tidsperspektivet, attallt inte skall vara klart till . Men ännu föreligger alltså ingabeslut om några indragna läkartjänster, , Ominnehållet i landstingens dataregister 14 (): Jag sade inte att det fanns beslut. Jag sade att det fanns klarapolitiska indikationer på att man ville "strypa" fritidspraktikerna.Det är möjligt att den här debatten får effekt - det hoppas jag sannerligen,för det var därför jag ställde till med den - så att våra landstingspolitikeroch vad gäller våra kommunalpolitiker tänker om. I så fall har vi gjortnytta . Överläggningenvar härmed avslutad. 5 § Svar på fråga1984/85:187 om innehållet i landstingens dataregister har frågat mig om jag vill medverka till att personligauppgifter om patienters sociala och psykiska situation inte tas med idataregister hos landstingen. Bakgrunden till frågan är att ett landsting harutarbetat förslag om dataregistrering för planerings- och forskningsändamålrörande alla patienter som kontaktar öppna vård för psykiskabesvär. Låtmig inledningsvis konstatera att jag i kammaren lämnat enutförlig redogörelse för landstingens patientdatabaser framför allt ur integritetssynpunkt. Nuliksom då kan jag konstatera följande. Landstingen har fr. o. m. åtagitsig att inrätta s. k. pafientdatabaser med ett visst minimiinnehåll avseendeden slutna vården. Pafientdatabaserna är bl. a. avsedda att förbättraplaneringen av hälso- och sjukvården i landet. Patientdatabaserna- liksom andra individbaserade dataregister som landstingen inrättar - ärpersonregister enligt datalagens bestämmelser och därmed ställda underdatainspektionens fillsyn. Uppgifternai patientdatabaser inom hälso- och sjukvården omfattas av sekretesslagensbestämmelser på samma sätt som andra uppgifter inom detta område, t. ex.uppgifter i journaler. Sekretessen inom hälso- och sjukvården är sträng jämförtmed många andra områden. Den innebär att uppgifter om en patient i princip intefår lämnas ut om det inte står klart att det kan ske utan att patienten elleren nära anhörig lider men. Detankommer på de myndigheter som lämnar ut uppgifter om patienter eller sominrättar och för dataregister att se till att data- och sekretesslagstiftningensbestämmelser efterlevs. Jagvill här än en gång starkt understryka vikten av att skyddet för pafienternasintegritet säkerställs i de här sammanhangen. vill jag också betonabetydelsen av att landstingen - med beaktande av dessa hänsyn - kan få utnyttjade möjligheter som dataregistrering erbjuder för planering och utveckling avsåväl förebyggande som vårdande insatser. Jag kan avslutningsvisnämna att en statlig utredning - journalutredningen (S 1980:3)- till mig överlämnat ett betänkande med förslag till en samladlagreglering av frågor som rör patientjournaler. Lagens bestämmelser föreslåsgälla patientuppgifter oavsett om de står i konventionella journaler elleråterfinns i ett dataregister. Utredningens förslag syftar bl. a. till att påolika sätt stärka patienternas integritetsskydd, bl. a. genom att rutinerinförs i vården som underlättar tillämpningen av sekretesslagens bestämmelser.Betänkandet bereds f. n. inom . Avsikten är att en proposifioni bl. a. detta ämne skall överlämnas fill . Om innehållet i landstingens dataregister 16HUGO (): Jag tackar statsrådet för svaret. Bakgrunden till min fråga är att, precis somsjukvårdsministern har sagt, i låtit utarbetaförslag om upprättande av dataregister över öppenvårdens samtligapsykpatienters sociala och psykiska situation. Jag vill i detta sammanhangframhålla följande. Enligt delbeslut i landsfinget skall ett registerupprättas, med start . Syftet med registret är att få ett underlagför planeringen av den framtida psykvården, och man avser att användauppgifterna i sarribänd med olika forskningsprojekt. När det gäller själva sakfrågorna bör sjrrkvafdsministernoch jag kunna vara överens om att någon form av statistik behövs för att maripå ett någorlunda tillfredsställande sätt skall kunna planera vårdinsatsernaäven på detta område. Men enligt min uppfattning är frågan om hur detta underlagtas fram en mycket känslig fråga. Ytterst gäller det, som jag ser saken, hurpatienterna registreras och hur de skall kunna skyddas mot insyn som kan ansesvara obehörig. Förslaget om registrering av psykpatienter har mött skarpkritik, inte bara från patienter och deras anhöriga utan även från personaleninom sjukvården. Enligt många människors mening innebär ett register överöppenvårdens samtliga psykpatienters sociala och psykiska situation ettallvarligt ingrepp i den enskilda människans integritet. Frågan gälleregentligen: Hur långt är samhället och vi politiker beredda att gå när det gällerriskerna för att enskilda människors liv och leverne med den hypermodernateknikens hjälp kan redovisas på data? Var går gränsen för hur fri och oregistrerad den enskildemedborgaren kan ha rätt att känna sig? Det är vad frågan gäller, och i detavseendet vill jag ställa en följdfråga: Hur långt är vi politiker beredda attgå? Enhgt min mening bör dataregister av det slag och detinnehåll som det här är fråga om ge oss en allvarlig tankeställare. Sompolitiker bör vi ställa frågan: Är inte den enskilde individens integritet iallvarlig fara om vi accepterar lagring av känsliga uppgifter med motiveringenatt effektivitetssamhället kräver detta? Avslutningsvisvill jag till sjukvårdsministern också ställa följdfrågan: Är Nr 31 inte sjukvårdsministern alls oroligöver vart det kan bära hän med den Tisdaeen den enskilde pafientens personliga integritet vid ettregistreringsförfarande av 20 november1984 '8 »" "' diskuterar? Om innehållet i landstingens dataregister Jag har i mitt svar betonat att det ärviktigt att skyddet för patienternas integritet är säkerställt i sådana härsammanhang. Jag har också sagt att den journalutredning som avlämnat sittbetänkande har kommit med ett förslag till samlad lagreglering. Jag tycker attden här frågan är viktig oavsett om det gäller databaserade uppgifter eller omdet gäller de traditionella patientjournalerna. Vi glömmer egentligen bortibland att det även finns traditionella patientjournaler som kan komma påavvägar. Denna fråga är naturligtvis lika viktig oavsett vilketsystem vi har, och jag tror inte att farorna är större om vi harpatientdatabaser än om vi har konventionella journaler. Jag håller helt med om att det är viktigt att sekretessenär säkerställd då det gäller patienterna. 18 (): Om inte statsrådet är nämnvärt oroad överutvecklingen, är det andra som är det.