prot · G809121 · 1984-12-31 00:00:00 — Jag yrkar därmed ocksåavslag på de reservationer, nr 3 och 4, som de borgerliga fogat tillbetänkandet. När det gäller reservation nr 5 om samordning av resurserna mot narkotikamissbruket vill jag peka på den debatt som fördesi anslutning till att antog narkotikapropositionen . Det ärhär fråga om en samordning av resurserna och ett utvidgat samarbete på lokalnivå. Det är kanske det viktigaste och det gäller exempelvis skola,socialtjänst, polis och kriminalvård. Men det är också fråga om samverkan påcentral nivå mellan myndigheterna men också inom . I har inrättats ett samordningsorgan somhar fått i uppdrag att verka för en effektivisering av samhällets insatser motnarkotika och att kontinuerligt föreslå regeringen åtgärder. På lokal nivå förekommer också och utvecklas ett alltmerintensivt samarbete mellan myndigheter. En effektiv samverkan är väldigtbetydelsefull. Som angavs i propositionen är det särskilt viktigt lokalt utarbetar handlingsprogram för att samordna och förstärka resursernamot narkotikamissbruk. De frågor som förs fram i reservation nr 5 är såledesföremål för uppmärksamhet, och inte heller här finns det någon anledning, menarjag, att biträda den borgerliga reservationen. Jag yrkar alltså avslag på den. På sammagrunder yrkar jag också avslag på reservation nr 6. Narkotikaproblemet är ett av vår tids störstasamhällsproblem. Därför ligger det också ett stort ansvar på oss politiker attföra en debatt om narkotikaproblemet på en saklig och lugn nivå. Ingen gynnasav osakliga påhopp, som kan skapa ett intryck av att samhället negligerarnarkotikaproblemen och inte är berett att ta itu med det missbruk som finns. Det råder en väldigt bred enighet om målet förnarkotikapolitiken - ett narkotikafritt samhälle. Vi har en synnerligenrestriktiv narkotikapolitik i , och det är på mycket goda grunder. Vihar hårdare lagar och mer skärpta tillämpningar än praktiskt taget alla andravästländer. Som grund för arbetet att nå målet måste solidariteten med denenskilda människan ligga. Det går att stoppa ett missbruk och rehabilitera ävenden tyngsta missbrukare. Det går att driva tillbaka narkotikan. Jag vill avslutningsvis yrka avslag på samtliga borgerligareservationer, om jag skulle ha glömt någon, och bifall till jusfitieutskottetshemställan. Å tgärder mot narkotikamissbruket 111BJÖRN KÖRLOF (m) replik: inledde sitt anförande medatt säga att socialdemokratin nu för en samordnad, fast och konsekvent politikpå narkotikaområdet. Det är väl just den här fasta och konsekventa polifikensom på några punkter enligt vår uppfattning inte visar sig vara helt fast ochkonsekvent. Jag delar i och för sig uppfattning, vilket jagockså framförde i debatten . Vi har aldrig trott eller menat attkriminalpolitiken och strafflagen är det allena saliggörande för att komma åtdetta problem. Men de punkter som det visade sig att vi var oeniga om hördejust till strafflagens och kriminalpolitikens områden, och det var naturligtatt debatten blev väldigt fixerad vid just detta. Jag har alltså annars precissamma uppfattning som , att bekämpningen måste föras på allasamhällets områden. Låt mig återgå till den fasta ochkonsekventa politiken. sade att det ickeär tillåtet att knarka i vårt land. Men debatten om kriminalisering avmissbruket är inte någonting som vi politiker på den borgerliga sidan harhittat på så här i debattens sista timmar. Debatten uppstod efter ett utslag ihögsta domstolen, där det konstaterades att det fanns en straffri zon.HD-utslaget skapade således en betydande debatt. I samband med remissvaren betänkande kom också från tingsrätter, hovrätter ochåklagare exakt samma synpunkt. Det kan således inte vara någon chimär som viborgerliga talar om. Det finns faktiskt en straffrättslig frizon, som ärbesvärande - för poliser, för domstolar och för åklagare. Man kommer alltsåinte åt det som man anser sig böra komma åt. Även om inte tror på mig kanske han ändåkan tro på remissinstanserna. Sedan är det en annan sak om man tycker att manskall ingripa mot den här straffrättsliga frizonen eller inte. Det kan manalltid diskutera. Men vi tycker att man skall göra det. sade att bevisprövningen kan bli en svårfråga, i händelse att man kriminaliserar missbruket. Jag erkänner det, och detsade jag också i debatten . Här måste vi ställa samma krav på säkerhetsom på alla andra områden där det krävs en hög grad av bevisning för att manskall kunna komma fram till en fällande dom. Det måste också leda till att ombeviskravet inte tillgodoses i tillräcklig utsträckning, skall detta medförafriande och inte någonting annat. Det gäller alltså samma sak där som på mångaandra områden. Jag tyckeralltså inte att ni är helt konsekventa i er argumentering. Vad slutligen gäller fastheten och narkofikaproblemen påanstalterna har vi diskuterat detta i justitieutskottet.Språkbruket har från utskottets sida blivit hårdare och hårdare i förhållandetill regeringen, och måste någonting komma till stånd. Kraven på ingripandenhar upprepats gång på gång. Det är oefterrättligt att människor som grips ochfängslas och sätts i anstalt av samhället inte skall kunna känna trygghet i denmiljön. 112ELVING () replik: Låt mig först instämma i det som Lars-ErikLövdén sade, att det inte enbart är genom kriminalpolitiska och polisiära åtgärdersom vi kan komma fill rätta med narkotikaproblemet. Det tror jag att vi är heltöverens om från samtliga partier. Det behövs ett arbete på många olika fält.Lars-Erik nämnde det socialpolitiska området. Det är ett viktigt område,men jag tror att det kanske allra viktigaste är det ideella arbete som utförs iföreningar och folkrörelser. De måste ha stöd för sitt arbete. Det ärdefinitivt det effektivaste arbete som kan uträttas för att motverka narkotikamissbruket. När det sedan gäller kriminalisering eller inte, sägerLars-Erik att den debatt som har förts om detta har gjort att det harblivit oklart vad som gäller. Det är inte debatten som har gjort att läget äroklart utan det är utslaget i högsta domstolen - där vi fick ett prejudikat,som säger att man kan använda narkotika utan att därför inneha den inarkotikastrafflagens mening. Det är således en lucka i lagen. Vi trodde väl alla - jag trodde det i alla fall - att dendel av lagen som talar om innehav var tillräcklig för att man skulle kunnakomma åt innehav och missbruk i alla dess delar. Men genom HD-domen upptäcktevi att det finns en liten bit som inte täcks in genom lagstiftningen. Det äralltså den lilla frizonen som vi nu vill täppa till. Vad sedan gäller påståendet att kriminalisering skullemotverka och försvåra det sociala arbetet - på grund av att ungdomar och andrainte frivilligt skulle söka vård - tror jag inte att det håller. För det förstaär det tyvärr mycket få missbrukare som frivilligt söker vård. För det andrafinns det ingen skyldighet för socialtjänst eller sjukvård att polisanmälavarje fall av missbruk. Tvärtom finns det inom både ochsjukvården sekretessregler, som skyddar den enskilde, och den sekretessen fårbrytas endast vid mycket grova brott. Dessutom finns det , för personerunder , möjlighet att få åtalsunderlåtelse för sitt brott i enlighet med 1§ i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. De kan i stället beredasvård för sitt missbruk. Å tgärder mot narkotikamissbruket 113LARS-ERIK () replik: Först till HD-domarna. De tar ju sikte på enmycket speciell situation, nämligen när någon har blivit bjuden på narkotika.Normalt sett föregås ju varje form av konsumtion av narkotika av ett innehav,och det är alltså brottsligt att befatta sig med narkotika. Varje slag avinnehav är således kriminaliserat. Sedan vill jag säga några ord till om dethär prejudikatet och vilka konsekvenser det har fått i den politiska debatten.Jag tror inte det är prejudikatet som ställt till trassel, utan jag tror det ärden osakliga diskussion som har förts som har ställt till trassel i denpolitiska debatten. Så sent som för någon dag sedan såg jag ett inslag iRapport, där reportern frågade folkpartiledaren om han menadeatt cannabis i fickan skulle vara straffbart, och ja på den frågan. Ja, men det är ju straffbart att ha några fågram cannabis i fickan! Den oklarhet som tycks råda är en följd av den osakligadebatt som har förts av en del debattörer på den borgerliga sidan. Jag tänkerexempelvis på den moderate partiledaren när han , när debatten stodsom hetast, sade att det är tillåtet att knarka i , att samhälletaccepterar missbruk. Så är det ju inte. Samhället accepterar inte missbruket.Det är bara så att samhället har valt att inte använda strafflagen för attkomma åt just missbrukarna. Samhället har valt att via sociala åtgärder ochsociallagstiftningen komma åt just missbrukaren när han har intagitpreparaten. Det är ett val som, tycker jag, är principiellt viktigt. Man skallinte straffa en människa som hamnat i ett bemsningstillstånd i just egenskapenav missbrukare; han skall inte straffas av den orsaken. Hanteringen avnarkotika skall man givetvis attackera med straffrättsliga metoder, men just iegenskap av missbrukareskall han ha vård och behandling. Då är det inte strafflagen utan vårdlagstiftningenoch sociallagstiftningen som skall tillämpas. Det är stödet, hjälpen, vårdensom behövs. Jagtycker att det är viktigt att slå fast att ungdomar inte börjar knarka därföratt konsumtionen inte omfattas av strafflagen. De slutar inte heller knarka föratt de får böter eller fängelse på grund av att de är berusade. Anf.114 () replik: medgav att det finns en lucka i lagstiftningen fördet fall man t. ex. blir bjuden på narkotika. Om man blir bjuden på den är detinte straffbart att befatta sig med den - det är ju det som HD-domen harklargjort. Omdet alltså råder oklarheter om vad lagen medger och inte medger, som Lars-ErikLövdén säger, kan vi ju mycket enkelt råda bot på det genom att se till attkriminalisera bruket av narkotika, genom att täppa till och ta bort den lillafrizon som finns kvar. Då kan det sedan inte råda några som helst oklarheter omvad lagen och lagstiftningen innebär. Detär helt riktigt att missbrukaren för sitt missbruk skall erbjudas vård ochbehandling och stöd av olika slag för att komma ur sitt missbruk. Om enmissbrukare råkar ha ett gram hasch på sig skall han alltså kunna straffas, menom han brukar narkofika men hunnit släppa eller lämna ifrån sig haschet vid tillfälletskall han inte kunna straffas. Det är en inkonsekvens i resonemanget. Jagtror att en kriminalisering faktiskt också har en ganska stor preventiv effekt.Vi har en växande grupp av narkotikamissbrukare som inte fillhör deutslagnas skara utan återfinns i bl. a. medel- och överklassensakademikerkretsar. a. för de grupperna tror jag att en kriminaliseringskulle ha en mycket stor preventiv effekt. 115 () replik: Som jag framhöll i mitt tidigare inlägg har man från lagstiftarens sidavalt att använda sociallagstiftning för att komma till rätta med problemet förden grupp som har ett berusningstillstånd. Utskottsmajoritetenskriver i betänkandet att det finns en liten straffri zon och hänvisar tillHD-domen. "Det är bara i speciella situationer som en konsumdon utan föregåendestraffbart innehav kan tänkas föreligga , t. ex. om någon blivitbjuden på narkotikadirekt ur en spruta eller en pipa." I alla andra fallföregås konsumfionen normalt av ett innehav, och då finns det också möjligheteratt ingripa med straffrättsliga instrument för att komma åt detta missbruk. Detär principiellt sett vikfigt om man skall kriminalisera självabemsnings-fillståndet eller inte. Om man kriminaliserar ett missbruk, hur gårdet då med den frivilliga vården, som ändå varit relafivt framgångsrik underdessa år? Mankan ställa detta i relation till krav på att i större tätortersamlokalisera och polisen. Tror att narkomanenfrivilligt söker sig till socialvården för att få hjälp i sin situation då han har hotetom straff hängande över sig? Den andra fråga som jag ställde i mitt anförande var:Varför negligerar ni helt och hållet bevisproblemen när det gällerkriminalisering av missbruket? Det finns uppenbarligen ett bevisproblem.Cannabis finns, som jag nämnde, kvar i kroppen mycket , vilket innebäratt ett urinprov som visar cannabis inte säkert beror på intagning som skettjust då, utan det kanske kan hänföras till ett gammalt tillfälle dåvederbörande redan blivit straffad just för intag av narkotika. Det finns alltså mycket svåra bevisproblem som jag tyckeratt man helt och hållet bortser ifrån. Att blåsa upp frågan om kriminalisering av missbruk avnarkotika är en skenmanöver, en flykt från verkligheten. Det är ett försök attav parfitaktiska skäl inför valrörelsen utnyttja en utsatt grupp. vice talmannen anmälde att anhållitatt till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligarereplik. 116JÖRN (vpk): Vissa borgerliga krafter är i rörelseför att inför valet spekulera i social reaktion. Offren för detta spel medprimitiva stämningar, social ångest och allmänna fördomar är de fattiga, deutslagna, människorna med missbruksproblem. Men redan börjar man i god30-talsstil också att dra in helt andra medborgargrupper i hetsen. Den senastevarianten av osmakligheter i denna bransch är moderatledarens utspel häromdagenmot homosexuella. Det är intressant att se hur de som brukar tala så mycketom frihet, i sådana här sammanhang ställer sig på ett helt annorlunda sätt tillfrågan om respekt för individen och de medborgerliga fri- och rättigheterna. Isådana här sammanhang talar de inte om frihet, utan bara om hot, tvång, kriminalisering,häktning, straff. Straffprincipen i samhället skall gälla vid skadligagärningar och förkastliga handlingar begångna mot andra människor eller mot detmänskliga kollektivet. Men man skall inte bestraffa människor för att de ärsjälvdestruktiva, därför att de hemfallit åt missbruk. Sådana människor skallha samhällets stöd att ta sig ur sin destruktiva situation. Särskilt allvarligt är om man sätter kriminalitetensstämpel på unga människor som är drogmissbrukare. Den stämpeln finns där sedan helalivet. Den svenska bygger på principen omdemokrati, solidaritet och mänsklig helhetssyn. Demokrati innebär att man skall respektera medborgerligafri- och rättigheter, att man skall stärka människans förmåga att ta hand omsitt eget liv och att man i vårdarbetet skall ge utrymme för medinflytande frånmänniskan själv. Solidaritet innebär att man skall komma ifrånöverhetsmetoder, så långt möjligt också tvångsåtgärder, och bygga sitt arbetemed människorna på förtroende. Helhetssyn innebär att man inte skall fixera sig viddrogen och missbruket som sådant utan se till och i arbetet utgå från människanssamlade situation. Kriminalisering av och straff för drogmissbruk som sådantstår i skarp motsättning till alla dessa grundprinciper. Det kan också allvarligt sättas i tvivélsmål om principenom kriminalisering av missbruk som sådant har någon verklig folklig förankring.Det finns visserligen en beställd Sifo-undersökning, där frågan om allbefattning med narkotika skulle vara straffbar möttes av ett överväldigande jaav de tillfrågade, troligen - eller man kan säga med stor säkerhet - därför attbegreppet befattning i den allmänna föreställningsvärlden inte omedelbartkopplas också till missbruk. gjorde på en klientorganisationsuppdrag en likadan enkätundersökning, där man ställde frågan så här: Skallmissbrukare ha vård eller straff? Då blev det ett överväldigande gensvar föratt missbrukaren skall ha vård. kommunisterna tog klarställning mot kriminalisering av missbruk och missbrukare när denna frågadiskuterades . gav ett kraftfullt stöd åtdenna linje. Konsekvensen av detta är för vår del ett klart bifall tillutskottets förslag. 117BJÖRN KÖRLOF (m): Jag vill bara mycket kort säga till JörnSvensson att inte har gjort något utspel om de homosexuella, utanhan har svarat på frågor i samband med en diskussion i City-kyrkan. En fråga var huruvida vi skall låta äktenskapetscivilrättsliga verkningar gälla också homosexuella, och han svarade för vårtpartis räkning att han tycker inte det. Men det hindrar ju inte atthomosexuella kan leva och bo ihop i stort sett som de vill och i övrigt slutavilka avtal de vill. Sedan tog han också ställning till adopfionsfrågan. Så någotutspel har det inte varit. Vad jag därutöver ville säga var att i den storanarkotikadebatt som vi hade ägnade jag faktiskt en mycket stor del imitt anförande åt att säga precis det som jag sade till ,att vi aldrig har trott och inte heller nu tror att det kriminalrättsligaingripandet är det väsentliga. Jag tror att det har en viktig normbildandeverkan, men det viktigaste i kampen mot knarket är den attityd som växer frambland ungdomar, i hem och familj och i kamratkretsen. Att man där kan få tillstånd en attitydbildning som bygger på trygghet, samarbete och samvaro i finaformer är det viktigaste ledet när det gäller att bekämpa narkotikabruket. Så jag förstår inte resonemang om att deborgerliga enbart skulle vara ute efter att skapa ett strafftänkande. Det ärinte detta det handlar om. Debatten har koncentrerats till frågan omkriminalisering enbart på den grunden att det är på den punkten som vi harblivit oense i utskottet. Det är då naturligt att det blir en koncentration pådetta i debatten. Överläggningen var härmed avslutad. Justitieutskottetsbetänkande 25 Nr 121 "''' 2 den Mom. 2(antalet nämndemän i tingsrätt m. Utskottets hemställan bifölls med 140 röster mot 132 förreservation 1 av m.fl. i motsvarande del. 14 ledamöter avstod frånatt rösta. Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 1 avKarin Söder m.fl. i motsvarande del - bifölls med acklamation. Mom. 3 (ersättning till nämndemän) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 2 avKarin Söder m. fl. - bifölls med acklamation. Övriga punkter och moment Utskottets hemställan bifölls. Mom. 1(kriminalisering av all icke-medicinsk befattning med narkofika) Utskottets hemställan bifölls med 153 röster mot 131 förreservation 1 av m. fl. 2 ledamöter avstod från att rösta. Mom. 2 (gärningsformer i narkotikastrafflagen) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 2 avKarin Söder m.fl. - bifölls med acklamation. Mom. 4 (åtgärdsprogram mot narkotika påkriminalvårdsanstalterna) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 3 avKarin Söder m.fl. ->bifölls med acklamation. Mom. 5 (samverkan polis-socialtjänst-kriminalvård m. Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 4 avKarin Söder m.fl. - bifölls med acklamation. Mom. 7 (samordning av resurser mot narkotikamissbruket) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 5 avKarin Söder m. fl. - bifölls med acklamation. Mom. 8 (samordning tull-polis) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 6 avKarin Söder m.fl. - bifölls med acklamation. Övriga moment Utskottets hemställanbifölls. 12 protokoll 1984/85:120-121 18 §Anslag till ungdomsorganisationer Föredrogs kulturutskottetsbetänkande /85:17 om anslag till ungdomsorganisationer (prop. 1984/85:100delvis). 118 (): Runt om i vårt land är hundratusentalsungdomar på sin fritid sysselsatta med idrotts- eller föreningsaktiviteter - istudiecirklar, träningspass och tävlingar. Det är en verksamhet som har stortvärde, och den förtjänar samhällets helhjärtade stöd och uppmuntran. Det råder över partigränserna enighet om attungdomsföreningar måste tillförsäkras en viss grundtrygghet för sin verksamhet,en trygghet som inte nödvändigtvis måste mätas i ett visst antal miljonerkronor. Upplåtelse av lokaler och idrottsanläggningar, hjälp med gemensammaplanerings- och administrationsuppgifter, borgen för egna åtagandenetc. kan vara värdefullt. I vilka former stödet i övrigt skall utgå, hur högtdet skall vara i reda pengar och var det skall sättas in kan diskuteras, likasåvilket ansvar stat, landsting och kommuner skall ta på sig. aviserade vid förra årets budgetbehandlingatt en översyn av bidragsreglerna skulle göras av . Någonsådan översyn har inte hörts av. I två tidigare utredningar däremot - Bidragtill folkrörelser (SOU 1979:60) samt Fritidspolitik och samhällsstöd (statensungdomsråd 1981) - har man slagit fast principen att statligt stöd bör ges tillriksorganisationer, landstingsbidrag till regionala organisationer ochkommunala bidrag till lokal verksamhet. skriver 1981: Vi anser att ett framtidabidragssystem bör leda till ökad samordning, avgränsning och målinriktning avsamhällets stöd inom och mellan stat, landsting och kommun. Den statligautredningen 1979:60 säger bl. a.: En princip för bidragsgivningen som böreftersträvas är att statliga bidrag inte mer än undantagsvis bör utgå tilllokal verksamhet. Från moderat håll har vi väckt motioner som behandlas iföreliggande betänkande 1984/85:17. I våra motioner drar vi konsekvenserna avde nämnda principerna och förordar en renodling av bidragen. Våra förslag berörfrämst statens bidrag till lokala ungdomsaktiviteter. Vi anser att kommunerna,som har de bästa möjligheterna att bedöma de lokala organisationernas samladebehov, bör svara för hela stödet till lokal verksamhet. Kommunerna tillämpar iregel en bidragsordning med samma konstruktion som staten. Som det nu fungerarhar föreningarna att rekvirera bidrag från två olika huvudmän, vilket innebären onödig och tidsödande pappershantering. Det är tid som borde kunna utnyttjasbättre enligt varje förenings syfte. Utskottsbetänkandet behandlar också de statliga bidragentill ferieverksamhet inom ungdomsorganisationerna samt de s. k.projektbidragen. Att vi från moderat sida yrkar avslag beträffande vissastatliga bidrag innebär inte -det förtjänar att påpekas - att vi menar attverksamheten skall minska i motsvarande grad, utan attkommunerna har att väga den mot andra kommunala åtaganden. Vadprojektbidragen beträffar förhåller det sig något annorlunda. Vi anser attdessa har en styrande effekt på föreningarnas verksamhet, kanske på bekostnadav basverksamheten, och att ett generellt stöd är att föredra. Också på denpunkten stämmer våra förslag väl överens med de synpunkter som organisationernasjälva fört fram i olika remissvar: det är önskvärt med en samordning avbidragen, eftersom bristen på överblick och de splittrade kriterier ochbedömningsgrunder som tillämpas gör det administrativa arbetet onödigt tungt. Och- med ett direkt citat från den utredning som jag tidigare refererat till:specialdestinerade bidrag bör successivt avvecklas till förmån för generella.Sedan detta konstaterats i en offentlig utredning har i stället ytterligare ettspecialdestinerat bidrag inrättats, nämligen det som gäller ferieverksamhetfrån 1981. Vi föreslår att dessa bidrag inte betalas över statsbudgeten utanfår beslutas av kommunerna, i den utsträckning.som dessa anser det lämpligteller nödvändigt. Enbestämmelse för statligt ungdomsstöd som kritiserats från olika håll är destrikt uppdragna åldersgränserna. Inom kommunerna har dessa mjukats upp, och vianser att också för det centrala stödet åldersgränserna bör kunna omprövas. Vihar föreslagit att gränsen dras vid i stället för vid och beräknardärvid en besparing på omkring 10 milj. kr. Av detta belopp vill vi föratillbaka 2 milj. kr. att användas till en förstärkning av ledarutbildningen.Enligt många ungdomsorganisationer finns det ett stort behov av medel för sådanutbildning. De många frivilliga och oftast obetalda ungdomsledarna gör enovärderlig insats och skall åtminstone inte själva behöva betala sinafortbildningskurser. Ettgenomförande av de förslag som jag redovisat innebär en radikal nedskärning avstatens ungdomsråds arbetsuppgifter. Återstående uppgifter bör föras över tillandra myndigheter och ungdomsrådet sålunda avvecklas. Vidareyrkar vi avslag på extra anslag till de politiska ungdomsorganisationerna förderas medverkan i valrörelsen . Kommentarer är kanske överflödiga. Är intevalarbetet en vital del av dessa organisationers reguljära verksamhet? Jag vill alltså yrka bifall fill reservationerna 1,2,6, 9,10 och 13. 119 (): Ungdomens situation i dagens samhälle har både ljusa och mörkaskiftningar.