prot · G80950 · 1984-12-31 00:00:00 — Föratt kunna göra en korrekt bedömning om en person av domstolen kan förväntas bliådömd villkorlig dom krävs det att åklagarna i princip har samma utredning omden misstänktes personliga förhållanden som domstolen låter inhämta.Domstolarnas material är därvid generellt mer omfattande än det materialåklagaren har fillgång till. Det skulle krävas ett inte oväsentligt merarbeteför åklagarna att komplettera sitt material så att det blir av samma klass somdomstolens. Vitror vidare att förslaget kan lägga grunden fill ett nytt slags processande,nämligen i frågan om åtal skall väckas. Den som har förutsättningar ser fillatt han får hjälp av en kompetent advokat. Därigenom kommer han att ha förstegnär det gäller att förmå åklagaren att underlåta att väcka åtal eller när detgäller att begära överprövning av åtalsbeslutet. Från folkparfiets sida kan vi inte tillstyrka propositionen.Visserligen anser vi det nödvändigt att samhället sparar, men besparingarna fårinte gå ut över rättssäkerheten eller leda till att allmänhetens förtroende Nr 50 för rättsväsendet sviktar. F. ö. är vi inteövertygade om att det blir några Om det eventuellt blir sådana, är de säkerligen margi- Med detta yrkar jag bifall till reservationen,vilket innebär avslag på Åtalsunderiåtelse regeringens proposition. 140BJÖRN KÖRLOF (m): Det ärende vi nu behandlar gäller alltså ivilken utsträckning som åklagare skall låta bli - "underlåta" heterdet på juristsvenska - att åtala någon som begått brott som hör under allmäntåtal. Jag tror att det då först kanske skall sägas några ord om åtalet somsådant. I , liksom i flertalet andra västliga rättsstater,gäller principen om absolut eller obligatorisk åtalsplikt. Den innebär attåklagaren skall vara skyldig att tala på brott som hör under allmänt åtal. Bakgrunden till det synsättet kan man finna i tankarna omrättsstatens bärande element, i det här fallet legalitetsprincipen.Rättsstatens legalitets-princip växte successivt fram under 1700- och1800-talet, då man satte sig till motvärn mot godtycke och rättsosäkerhet i detdå rådande systemet. Bit för bit trängdes detta godtycke fillbaka. Den som ärintresserad att läsa om sådant kan t. ex. ta del av intressantaböcker om svenska rättsfall . Legalitetsprincipen innebär att staten inte får straffanågon utan att denne gjort sig skyldig till ett i lag beskrivet brott. Menprincipen innebär också -och det är precis lika viktigt - att staten utanundantag också skall straffa den som gjort sig skyldig till brott. I annat fallråder inte likhet inför lagen. Det har och iRöstånga varit inne på. Åklagarnas åtalsplikt är därför ett nödvändigt element ilegaliteten - att alla skall behandlas lika. Man kan se åtalsplikten från ytterligare enrättssäkerhetssynpunkt. Att bli misstänkt för ett brott - kanske gripen ochanhållen och utsatt för polisförhör - och sedan bU fri, inte därför att man ärkonstaterad skuldfri utan därför att åklagaren underlåter att åtala, ärnaturligtvis en situafion som för den enskilde blir orimlig. Misstankenkvarstår, och vill den enskilde bli helt friad måste han eller hon driva ettenskilt åtal, inte i syfte att bli fälld utan för att bli helt friad frånskuld. Det är mot den här bakgrunden man skall seåtalsunderlåtel-sen. De regler om åtalsunderiåtelse som vi har ärundantag. Vi har regler omåtalsunderiåtelse, regler som alltså bryter igenom huvudprincipen. De nuvaranderegelsystemen i det här hänseendet är relativt långtgående vad det gällermöjligheterna att underlåta åtal. Bakgrunden till det ärende som vi behandlar är endiskussion som ägde rum här i landet , när dåvarandejustitieminister bl. a. förde ett resonemang, som väckte viss debatt, oms. Direktiven fill den kommitté som skrivit det betänkandesom ligger till grund för den proposition vi nu behandlar är intressanta attläsa. Jag skallcitera några rader från dessa direkfiv: "Som framgår av vad jag nu har anfört kan enomprövning av åtalsbestämmelserna komma att leda till en avsevärt vidgadanvändning av möjligheten att underlåta åtal. Utredningen bör med hänsynhärtill överväga om tillämpningsområdet för åtalsunderiåtelse liksom f. n. börhänföras till vissa typfall av undantagskaraktär eller om reglerna bör utformasmera allmänt. Utredningsarbetet kan sålunda komma att leda till att principenom absolut åtalsplikt överges och helt eller delvis ersätts med principen omrelativ åtalsplikt. Ett accepterande av den relafiva åtalsplikten kan, somnämnts, även sägas återspegla en ändrad grundsyn som innebär att socialavårdformer av olika slag i större utsträckning ersätter straffrättsligaingripanden." Detta ärett mycket långtgående uttalande. Jag skallcitera en bit till ur direktiven: "En särskild fråga i samband med åtalsunderiåtelse ärvilka krav som skall ställas på bevisningen för att åtal skall kunnaunderlåtas. Det kan visa sig att de nuvarande kraven på fullständig utredningvid beslut om åtalsunderiåtelse bör modifieras." Vidare: "Det börockså övervägas om åtalsunderiåtelse bör kunna kombineras med böter eller andrapåföljder, t. ex. fastställda i ett strafföreläggande." Man är alltsåberedd här att pröva möjligheten att underlåta åtal men ändå låta enstraffrättslig sanktion komma till stånd. Så långtgående var dessa direktiv. Den proposifion som vi nu behandlar innebär alltså attregeringen föreslår ytterligare utvidgning av dessa möjligheter, bl. a. motbakgrund av det kommittébetänkande ur vilket jag läste upp delar av direktiven.Vi från samfiiga borgeriiga partiers sida har inte kunnat ställa oss bakomförslaget. Motiven härför har redan berörts. Låt mig bara innan jag kommenterarvår reservafion säga något om bakgrunden kriminalpolitiskt. har brottsligheten i vårt land ökat för varjeår. Ökningarna har varit mycket stora. Ur den officiella statistiken kan vihämta t. ex. följande siffror. Det totala antalet anmälda brott motbrottsbalken har ökat och låg 1983 på 800 000 brott. Brott motperson, våldsbrotten, ökade med och var 61 1983. Stölder ochandra tillgreppsbrott ökade . Antalet sådana brott var 545000. Skadegörelsebrotten steg med inte mindre än 1 , dvs. med över 13gånger. anmäldes 68 000 sådana brott. arbetar det samladerättsmaskineriet under trycket av alltmer ansträngda och svårbemästradeförhållanden. Vad särskilt gäller kampen mot den växande brottsligheten harutvecklingen nu nått därhän att man på goda grunder kan tala om enkriminalpolifik i kris. Principen om hög frekvens och snabbhet i samhällsreaktionenparad med den förutsebarhet och rättssäkerhet som ligger i domstolsprocessenhar successivt urholkats på olika områden. Samhället har på olika sätt söktmöta den kraftiga tillströmningen av upptäckta brott genom att del för delavlägsna olika brottskategorier och individer från att dras genom hela detstraffrättsliga systemet. Ordningsbot, strafföreläggande, åtalsunderiåtelse ärexempel härpå. gallras med hjälp av dessa institut över 300 000 individerbort från straffprocessenpå ett tidigt stadium. Därtill kommer att det stora antal brott som begås avbarn överlämnas till de sociala myndigheterna. Prioriteringsproblem står vi alltid inför. Det som ingeroro är proportionerna. Ett mycket stort och ökande antal brottsanmälningaravskrivs redan på polisnivån av tids- och resursskäl. Ur allmänhetens ochallmänprevenfio-nens synvinkel är det här förhållandet djuptotillfredsställande. I stor utsträckning har allmänhetens anmälningar tillpolisen vid lägenhetsinbrott, cykelstölder, stölder av bilstereo, m. m. fåttkaraktären av rutin och hänger ofta samman med försäkringsvillkoren. Ävenanmälda misshandelsbrott har i oroväckande stor utsträckning börjat avskrivas.Uppluckringen av rättsnormerna är här mycket påtaglig. Detta undergrävertilltron till hela straffrättsväsendet. Genom systemen med varning,tillsägelse, rapporteftergift och ordningsbot får polisen ensam agera åklagareoch domstol. Genom ordnings-botssystem mönstras på tidigt stadium en stor mängdbrott av mindre allvarlig beskaffenhet bort från vidare handläggning inomrättssystemet. får ungefär 200 000 personer ordningsbot . strafföreläggande avses att beivra någotallvarligare gärningar än med ordningsbot. Allmänpreventivt harstrafföreläggandet högre verkningsgrad. De flesta uppfattar nog reaktionen somallvarlig från samhällets sida. Förfarandet har också vissa allmänpreventivafördelar. Det går förhållandevis snabbt, reaktionen är relativt schablonartadoch fyller kraven på förutsebarhet, proportionalitet och konsekvens. Från allmänpreventiv synpunkt finns också flera nackdelar.Ytterligare ett stort antal gärningar gallras bort på vägen till domstol.Gärningsmannen kan i stor utsträckning bevara sin anonymitet. Insfitutetinrymmer därtill också den mycket obehagliga aspekten att den tilltalade kanvara benägen att godta ett strafföreläggande trots att han tycker att det ärför strängt, just för att undgå att hamna inför domstol. Det förslag som för sedan antog om atthöja gränsen för åklagarnas rätt att utfärda strafförelägganden från 60 fill100 dagsböter inger från dessa utgångspunkter stark oro. utfärdas ungefär100 000 strafförelägganden här i landet . Antalet ökar mycket kraftigtmed det antagna förslaget. Ytterligare ett stort antal brott mycket näragränsen för fängelsepåföljd och av inbördes mycket olika beskaffenhet ochsvårighetsgrad dras bort från domstolarna. Anonymiteten ökar ytterligare.Åklagarna kommer säkert att försöka göra ett omdömesgillt arbete, menrättssäkerheten stärks inte av det outtalade men påtagliga hot som ligger i endomstolsprocess om man inte godtar föreläggandet. Åtalsunderiåtelse, slutligen, är ytterligare ett exempelpå en bortsortering av brottmål från den ordinarie processen. Även omåtalsunderlåtelserna minskat t. ex. vad gäller narkotikabrott, meddelas över 20000 personer åtalsunderiåtelse för olika brott . De enskilda fallen röroftast mindre allvarliga beteenden av ungdomar, men det är oroväckande attkonstatera att någon annan reakfion från samhällets sida oftast inte kommerfill stånd. Regeringen framlägger nu förslag om ytterligare vidgningav möjligheterna till åtalsunderiåtelse. Den överslätande toleransen ochlåt-gå-mentalite- tenupplevs av allt fler med förtvivlan och vanmakt. Det framstår som alltviktigare att vi bryter den tvehågsenhet och det motstridiga handlingsmönsterfrån myndigheternas sida som utvecklas, att vi bestämmer oss för vad vi somsamhällsmedlemmar tycker är rätt och fel i olika handlingar och vad vi tyckerär allvarligt och att vi reagerar därefter. Det måste erkännas att en svårhanterlig frågeställninguppkommer när rättsväsendet, liksom övriga samhällsområden, i ekonomiskt knappatider måste finna vägar till ökad och bättre hushållning med resurserna. Motkraven på besparingar och rationaliseringar står emellertid grundläggandeförpliktelser i ett demokratiskt rättssamhälle att slå vakt om de fundament sombär upp medborgarnas tilltro till och respekt för rättsordningens funktioner.Inom straff- och processrättsordningen gör sig dessa förpliktelser gällande medsärskild styrka. Vilkaelement skall man då bygga på? Förutsägbarhet tror jag både i sak och i form är denprincip som har bredast anslutning hos allmänheten. Principen innebär heltenkelt att på lika brott följer lika straff. Står man i begrepp att begå brott,skall man i princip i förväg kunna få klart för sig vilken reaktion samhällethar i beredskap för denna typ av brott, och detta oavsett vilken individ som ärgärningsman eller -kvinna. Proportionalitet är sannolikt också en princip som harbrett stöd hos allmänheten. Den principen innebär att allvarligare, farligarebrott ges en kraftigare, skarpare påföljd. Hög upptäcktsrisk och hög uppklarning av anmälda brott ärsannolikt starkt brottsförhindrande. Hög upptäcktsrisk ingår som ett väsenfiigtelement i allmänprevenfionstanken. Snabbhet och säkerhet i det rättsliga förfarandet ärlikaså viktiga element. Här måste stor hänsyn tas till rättssäkerhetskrav, mendet är förödande för normbildningen om påföljden för ett brott kommer förstmycket lång fid efter gärningen eller om det kanske inte blir någon påföljdalls. Förslaget om ytterligare vidgning avåtalsunderlåtelserna kan inte accepteras. Det utgör ett led i regeringenskriminalpolitik, som vi med större och större oro reagerar emot. Man väljerstrafförelägganden i ökad utsträckning. Man väljer åtalsunderlåtelser. Manväljer villkorlig frigivning. I stället för att möta brottslighetsvågen med en familjepolitiksom återupprättar familjens styrka och integritet, med en skolpolitik somåterger respekt för kunskap, ordning och reda, med en polifik motnarkotikabrottslighet som verkligen bryter det mönster vi har levt med ändasedan 1960-talet, väljer regeringen nu att söka få så många som möjligt sombegår brott bortgallrade från rättssystemet. Vi kan inte acceptera detsynsättet och den politiken. Jag yrkar bifall fill den borgerUga treparfireservationen. 141HANS (): tillsatte dåvarandejustitieministern en statlig utredning under ordförandeskap avjusfitierådet , med uppdrag att utreda frågan om underlåtandeav åtal. Åtalsrättskommitténlade fram sitt betänkande Färre brottmål med förslag till ökademöjligheter till åtalsunderiåtelse och förundersökningsbegränsning. Bakomförslaget stod bl. a. den borgerlige ledamoten, dåvarandefolkpartiriksdagsmannen . Som framgår av dagens borgerliga reservation tog det merän för dåvarande borgerliga regeringar att ta ställning tillutredningsförslaget. Den nu föreliggande propositionen grundar sig endast del på åtalsrättskommitténs förslag. I den mån kommittéförslaget ligger tillgrund för nu föreslagna lagändringar innehåller propositionen vissaförbättringar, bl. a. då det gäller decentralisering av vissa beslut iåtalsfrågan och beträffande registrering av åtalsunderiåtelse. Registreringskall inte ske i ökad omfattning i det av centralt förda polisregistret.Beslut om åtalsunderiåtelse skall också i vissa fall tillkännages den misstänktei sådana former att åtalsunderlåtelsens karaktär av varning understryks. Det citat av dåvarande justitieministern uttalande mot åtalsrättskommitténs förslag, vilket finns i denborgerliga reservationen, gäller söm helhet betraktat ett annat förslag än detvi har att ta ställning till. förslag gick betydligtlängre än vad propositionen gjorde, liksom också de direktiv som fanns fördenna kommitté. Det föreligger i dagens läge ett klart behov av attutvidga möjligheterna till åtalsunderiåtelse. Detta behov har inte minskat utani stället ökat . Anledningen till detta är denallvarliga brottslighetsutvecklingen, som ställer allt större krav pårättsväsendet. Det är framför allt narkotikabrottsligheten, den ekonomiskabrottsligheten och våldsbrottsligheten som fordrar en växande del avrättsväsendets resurser. Det är enligt utskottets mening en fördel i stort förrättsordningen att insatser kanaliseras till problemområden där storaansträngningar måste sättas in i kampen mot den särskilt samhällsfarligabrottsligheten. Ett vidare tillämpningsområde för institutet åtalsunderiåtelsemedför vissa behövliga lättnader för domstolarna, åklagarna och polisen. Det är framför allt förslagen i 20 kap.7 § punkterna 1 och 3 som kan få stor betydelse i detta avseende. Åklagare fårenligt dessa bestämmelser rätt att underlåta åtal för brott under förutsättningatt något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts 1. om det kanantas att brottet inte skulle föranleda annan påföljd än böter, 2. om denmisstänkte begått annat brott och det utöver påföljden för detta inte krävspåföljd med anledning av det föreliggande brottet. Då det gäller det grundlägganderekvisitet "väsentligt allmänt eller enskilt intresse" har enförändring skett. Ordet "viktigt" i propositionen utbyts mot"väsentligt". Därmed har beaktats vad som anförts från lagrådet, somi sak har godtagit förslagen. Vid bötesbrottslighet får f. n. åtalsunderiåtelse intemeddelas om den misstänktes lagföring krävs ur allmän synpunkt. Utrymmet föråtalsunderiåtelse vidgas således genom att endast hänsynen fill något väsentligtallmänt eller enskilt intresse skall hindra åtalsunderiåtelse. Åtalsunderiåtelse bör i fortsättningen vara möjlig ävenvid åtskilliga andra fall av mindre allvarliga förmögenhetsbrott än snatteri.Departementschefen anger mera lindriga fall av exempelvis egenmäktigtförfarande, bedrägligt beteende och olovligt förfogande. Utskottet vill emellertid - i linje med resonemangen i deborgerliga motionerna 27,28 och 30- betona att man inte bör underskattabetydelsen av att beivra även mindre allvarlig brottslighet. Som sägs ipropositionen kan allmänpreventiva synpunkter ibland tala för att ettdomstolsförfarande kommer till stånd även vid mycket lindriga brott, t. ex. föratt markera avståndstagande till en besvärande ökning av någon viss brottstyp.Det kan också ibland finnas ett stort allmänt intresse av att en vissrättsfråga kommer under domstolsbehandling. Att man intar denna ståndpunktinnebär inte att man, som har sagt, inför nya principer i svensklagstiftning. Möjligheterna i det andra fallet av brottskonkurrens, attunderlåta åtal för en del av brottsligheten när någon misstänks förflera brott, utvidgas avsevärt genom den angivna bestämmelsen. Utrymmet föråtalsunderiåtelse beträffande brott som upptäcks eller begås sedan denmisstänkte har dömts för andra brott innan han till fullo undergått påföljdblir också större. I propositionen anförs starka processekonomiska skäl förförslaget. Detta gäller särskilt i fråga om seriebrottslighet och andrasamtidighetsfall. Men även i den situationen att gamla brott upptäcks förstefter en meddelad dom, talar processekonomiska skäl för en utvidgad möjlighetatt underlåta åtal. Utöver de rent processekonomiska skälen kan framhållas attdet är ett starkt intresse både från allmän synpunkt och med hänsyn till denmisstänkte att en samhällsreaktion på den brottslighet som redan är utreddkommer till stånd inom rimlig tid och inte fördröjs av en utredning, varsresultat bara i mindre mån kan påverka påföljdsfrågan. Detta uttalardepartementschefen med rätta i propositionen. Då det gäller förslaget att meddela åtalsunderiåtelse somersättning för en villkorlig dom kan framhållas att detta endast är avsett attförekomma i undantagssituationer, när en lagföring inför domstol framstår somopåkallad. Det förutsätts enligt den föreslagna lagtexten dels att detallmänna grundrekvisitet om hänsynstagande till väsentliga allmänna ellerenskilda intressen är uppfyllt, dels att särskilda skäl för åtalsunderiåtelseföreligger. Endast en varsam användning av en regel som den aktuella kan därförförekomma. Vad därefter gäller förslaget om åtalsunderiåtelse förbrott som begåtts under inflytande av psykisk abnormitet utvidgas möjligheternadärtill på det sättet att det inte längre skall krävas att den misstänkte blirföremål för sluten psykiatrisk vård utan att det skall räcka med att öppen vårdkommer till stånd. Utvecklingen då det gäller psykiatrisk vård går alltmer iriktning mot öppna vårdformer. Det är därför naturligt att möjlighet tillåtalsunderiåtelse införs även vid mindre ingripande vård än sluten vård.Möjligheten till åtalsunderiåtelse i fall där öppen psykiatrisk vård kommer ifråga bör enligt departementschefen tillåtas med viss försiktighet. Då det gäller de fyra punkter som jag nu berört framförs iden borgerliga reservationen allmän principiell kritik, som jag strax skallåterkomma fill. Men beträffande förslaget om utvidgning av möjligheterna tillåtalsunderiåtelse för unga lagöverträdare görs i den borgerliga reservationenen särskild markering. Uteblivna reaktioner och sanktioner är särskiltförkastliga när det gäller ungdomar, enligt reservanterna. Förslaget begränsar sig till att gälla befogenhet attavstå från resp. lägga ned förundersökningen. En ny bestämmelse därom föreslåsi lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Den nya bestämmelsenskall tillämpas i den situationen att det, sedan åtalsunderiåtelse harmeddelats enligt LUL, upptäcks att ytterligare brott har begåtts av den ungeföre beslutet om åtalsunderiåtelse. Reglerna om förundersökningsbegränsning irättegångsbalken 23:4 medger inte att förundersökningen beträffande detnyupptäckta brottet läggs ner, trots att en ny åtalsunderiåtelse kan förutsesenligt LUL. Den nu aktuella bestämmelsen i 5 a§ LUL öppnar en sådan möjlighet.Förutsättningen härför är dock att något väsentligt allmänt eller enskiltintresse inte kräver att förundersökning äger rum. I övrigt föreslås ändring avdenna lag bara på det sättet att grundrekvisitet för åtalsunderiåtelse blirdetsamma som i . Att dessa mycket begränsade förslag till lagändringar kanföranleda en så kraftig reaktion av reservanterna som kommit till uttryck ireservationen är anmärkningsvärt. De borgerliga reservanterna, och talarna här , stårtomhänta då det gäller att komma med idéer och förslag som kan skapa lättnadför rättsväsendet i syfte att verkligen kunna koncentrera dess resurser påbekämpandet av allvarlig brottslighet. 1 reservationen ifrågasätts om inte enökad användning av institutet strafföreläggande i stället för domstolsförfarandeskulle kunna medföra en lättnad för rättsväsendet. har sagt att han ser med oro på denlagändring som 1982 gjordes beträffande strafföreläggande. Hur det går ihop medreservationen kan man verkligen fråga sig. Från åklagarhåll hävdas att möjligheterna att i ökadutsträckning använda strafföreläggande kan betraktas som uttömda. Dessutommedför tillämpningen av reglerna om strafföreläggande inte att man spararutredningsresurser. Det är just detta som är av så stor betydelse och fördelenmed regeringsförslaget. Propositionen kombinerar förslag om åtalsunderiåtelsemed förundersökningsbegränsningar. Som en följd av att möjligheterna tillåtalsunderiåtelse utvidgas ökas också möjligheterna enligt rättegångsbalkentill förundersökningsbegränsningar. När de borgerliga inte har något konstruktivt att kommamed ägnar de sig i stället åt att i svepande vändningar tala om attproposifionen allvarligt skulle skada rättssäkerheten och ställa centralastraffrättsliga principer som likheten inför lagen åt sidan. Man påstår att enmer eller mindre slumpmässig eller godtycklig straffrättskipning är oundvikligtill följd av förslaget och att detta inte kan botas ens med de mest ambitiösaföreskrifter från riksåklagarens sida och den noggrannaste tillsyn. I dennakritik bortser de borgerliga reservanternahelt ifrån att propositionen inte innebär någon principiell förändring av dethitfillsvarande systemet beträffande åtalsunderiåtelse. Vad gäller rättssäkerheten understryker utskottet, liksomdepartementschefen, vikten av att de föreslagna reglerna tillämpas på ettenhetligt sätt, så att inte tilltron till rättsväsendets förmåga att upprätthållalikhet inför lagen rubbas. Utskottet instämmer också i departementschefensuttalande att det i första hand får ankomma på riksåklagaren att främja enenhetlig praxis genom bl. a. allmänna råd och genom inspektionsverksamhet. Ävenriksåklagarens tillsyn i övrigt, främst vid överprövning av åklagares beslut,är av betydelse. Utskottet vill också framhålla värdet av att särskildautbildningsinsatser kommer till stånd. Tidpunkten för ikraftträdandet bördärför flyttas fram till . Utskottet framhåller också vikten av att utfallet avreformen noga följs och att ytterligare åtgärder vidtas som kan komma attbehövas för att upprätthålla en enhetlig rättstillämpning på området. Jag harvarit i förbindelse med riksåklagarämbetet och kan konstatera att arbetet redanär igångsatt för att man skall vara beredd att genomföra sina uppgifter ihändelse att utskottets hemställan bifalls av . Informationen jag fickbestyrker behovet och lämpligheten av att de föreslagna reglerna genomförs. Jagfick det bestämda intrycket att goda förutsättningar finns för att utfalletskall bli förhållandevis gynnsamt. Det ansågs också att man kunde sparaavsevärda utredningsresurser genom reformen, främst då det gälleråtalsunderiåtelse vid brottskonkurrens och särskilt i fråga om s. k.seriebrottslighet.