prot · G80938 · 1984-12-31 00:00:00 — några som skall vara försiktiga när det gälleratt ge råd i ekonomisk-politiska sammanhang är det de som grundligtmisslyckades , misslyckades såväl ekonomiskt som politiskt-politiskt genom att dra in landet i två svåra regeringskriser ,ekonomiskt genom att statsfinanserna raserades. Prisutvecklingen jämfört medutlandet var förskräckande, beroende av utlandet närmade sigkatastrofala nivåer- säkrast illustrerat av de enorma behov av utlandsupplåningsom vi då fick, från att inte ha haft något betalningsbalansunderskott överhuvud taget till ett betalningsbalansunderskott på 23 000 milj, kr. Det som den socialdemokratiska regeringen nu främstanklagas för i den här debatten är att prisutvecklingen i inteallaredan nått den nivå som regeringen själv satt upp, nämligen för 1984och , Som det nu kan bedömas kommer prisökningarna att nä över7%, och om bedömningar slår in ökar priserna fördet året , Utskottsmajoriteten understryker vikten av, och det ärbetydelsefullt att också här framhålla, att regeringens prispolitik lyckasunder , Ytterst är det de ekonomiskt svaga som drabbas hårdast av eninflation som vore större än som kan accepteras för att Sverigesinternationella konkurrenskraft skall bibehållas. Urholkas konkurrenskraftenhotas det viktigaste målet för en progressiv ekonomisk politik,nämligen sysselsättningen. Av den anledningen har också regeringen haft regelbundnaunderhandlingar med arbetsmarknadens parter för att hålla lönekostnaderna nerevid , Lyckas man med den målsättningen finns det goda möjligheteratt prismälet om . Då säkras faktiskt också den reallönestegring somstatsministern vid skilda tillfällen nu lovat de fackliga organisationerna. Det är alltså fel att hävda, som de tre borgerligapartierna gör, att regeringen saknar en lönepolitisk strategi. Tvärtom har dennuvarande regeringen visat påtaglig handlingskraft och framgång i samarbetetmed de fackliga organisationerna - till hela landets bästa. Finns det någon som tror att regeringarna ochUllsten skulle ha kunnat övertyga de fackliga organisationerna omnödvändigheten av en återhållsam lönepolitik efter devalveringen 1982? Skälet till att de fackliga organisationerna tog sittansvar efter devalveringen var att de visste att en socialdemokratisk regeringaldrig för en politik som drabbar de sämst ställda - som regeringen att försämra för de sjuka genom förslaget om karensdagarna isjukförsäkringen, för barnfamiljerna genom det försämrade stödet tillkommunernas barnstugeutbyggnad och för dearbetslösa genom att försämra stödet till arbetslöshetsförsäkringen. Det förtroendekapital som den socialdemokrafiskaregeringen har inom fackföreningsrörelsen saknar ni borgerliga helt. Det berorpå den politik socialdemokratin står för och har stått för och den politik somni står för och uppenbarligen fortfarande står för. Arbetsmarknadspolitiken ochden sociala tryggheten är bara ett par exempel. Det är rikfigt att konstatera att regeringen inte lyckatsföra en sådan politik att prisstegringstakten redan nått ned till det mål somregeringen själv angett, I stället för en prisstegringstakt på kommerårsstegringen att bli , Det får ses i ljuset av det som skedde under de år som deborgerliga partierna regerade. var prisstegringstakten extremtkraftig. Jag läser in dessa data, herr talman, till protokoll; Underloppet av 1977 steg priserna över priserna 1976, Under 1978steg priserna , Under1979 steg priserna . Under 1980steg priserna , Under 1981steg priserna med 9,, Under 1982steg priserna med 9,, Taget fillsammans innebar det att priserna under deborgerliga sex åren steg med 81,mätt med konsumentprisindex. Det innebärockså att vi hade en prisstegringstakt i genomsnitt på 10,, sade i sitt inlägg att regeringen inte lyckatsdämpa inflationen frän de borgerliga åren. Socialdemokrater och folkpartisteranvänder tydligen arabiska siffror olika. Jag tycker nämligen, herr talman, attde borgerliga skall tala med mycket små bokstäver när de krifiserar densocialdemokratiska politiken för att klara prisstegringarna. Redan efter tvä århar regeringen närmast halverat prisstegringstakten i , Frågan är om detgår att göra förbättringar snabbare. Skulle det gå - varför fick vi då inteuppleva en sådan politik ? ekonomiska politik har i långa stycken varitlyckosam. Det hävdar vi i utskottsmajoriteten. Detta illustreras bl. a. genomutvecklingen av vår utrikeshandel. När den borgerliga ekonomi- ochbudgetministern lämnade sin taburett 1982 hade vi ettbetalningsbalansunderskott på 23 000 miljoner. 1983 - året efter - hade densiffran sjunkit till 7 000 miljoner, och gör rätt för sigigen. Det tyder inte på att svensk ekonomi nu vanskötts - tvärtom. Det harväckt uppmärksamhet utomlands hur snabbt kommit på fötter. Förhållandena kan belysas på många sätt. När finansutskotteti början av 1983 gjorde ett studiebesök på fick utskottethöra talas om de svårigheter som då rådde att ta upp lån i . Vårarepresentanter på hade fått höra av bankmän i att mandär började tveka att i fortsättningen ge lån till . "Där har viatt välja mellan inkompetenta regeringar och socialistiska regeringar.Ingetdera vill vi stödja." Så lär man ha sagt. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissaekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Devalveringenbetydde åtskilligt, den inhemska stabiliseringspo-Utiken likaså. Manhalverar inte prisstegringstakten . Man tar inte bort ett underskottpå 23 000 miljoner genom en inkompetent politik. Det gör man genom en välgenomtänkt polifik. De borgerliga partierna borde kunna vara så pass hederligaoch så pass generösa att de erkände det positiva som hänt efter deras sexmisslyckade år i kanslihuset. Detsom nu krävs är att statsbudgetens underskott kraftigt sänks och, självfallet,att arbetslöshetstalen halveras. Detta har ännu inte klarats. Vårt budgetunderskottligger på ca 70 000 miljoner. Omnågon vecka kommer kammaren att få tillfälle att debattera regeringenslångsiktiga ekonomisk-politiska strategi för att nå balans i ekonomin och fullsysselsättning - förutsättningarna för att vi återigen skall kunna föra enprogressiv politik, främst till de svaga gruppernas bästa. Vi kommer då att fåta ställning till regeringens beslut med anledning av den s, k, långtidsutredningen.Där presenteras en politik som för ner underskotten i statens budget till ennivå på mellan 40 och 50 miljarder. Klarar vi det är den konsolideradeoffentliga sektorn - dvs, staten, kommunerna, landstingen och socialförsäkringarnatillsammantagna - i balans igen. Klarar vi det skall vår bytesbalans medutlandet då visa ett överskott på uppemot 10 miljarder ocharbetslösheten skall vara nere vid , Iett sådant läge, herr talman, skulle ha återfått sin ekonomiskarörelsefrihet. Då skulle vi utan problem kunna "ösa på" när så behövsför att klara sysselsättningen utan att för den skull riskera ytterligareekonomisk upplåning i utlandet och utan kraftiga prisökningar. Värre är inteproblemen, men det tar alltså tid att komma fill rätta med de balansproblem somgrundlades 1976-1982. Jagtror inte att det svenska folket har råd att kosta på sig en borgerlig regeringen gång till. Det är säkert mångas slutsats. är sig liktigen, enligt långtidsutredningen. Allerfarenhet från möten runt om i landet säger mig att det fortfarande finns enstark medvetenhet hos folk om hur viktigt det är att ha en regering som ärhandlingskraftig nog att vidta åtgärder som pä sikt är bra för landet, och hurskadligt det var med dessa eviga trätor inom regeringen under den borgerligamajoritetens tid. Regeringensförslag i proposition nr 45, som behandlas i finansutskottets betänkande nr 5,är ett exempel på vad en handlingskraffig regering gör. Dess syfte är att geoss de bästa förutsättningarna för utvecklingen , såväl vadstatsbudgeten beträffar som vad beträffar landets betalningar med uflandet.Förslagen är samhällsekonomiskt väl motiverade. Detta understryks i utskottetsbetänkande, som jag yrkar bifall till i alla delar. Detbör noteras att centerparfiet avvisar regeringens samtliga förslag tillskattehöjningar utom dem som gäller sprit och tobak. Varttog intresse för energifrågorna och energisparandet vägen? Finns detöver huvud taget kvar längre? vill nu attmarknadsekonomin skall stärkas. Vad menar man med Skall vi avskaffajordbruksregleringarna och rusta av regionalpolitiken? Om det är några gruppersom har anledning att vara skrämda över alla kapitulationer förmoderaterna så är det jordbrukarna och folk i glesbygd. Vad skulle de göra omcenterns mofion om att stärka "marknadskrafterna" vunne riksdagensgehör? Centernvill att man skall öka avgiftsfinansieringen och se till att det blir ökadeinslag av privata lösningar som alternativ till de offentliga. Vilka skulle fånytta av en sådan politik? Knappast gamla människor i glesbygd, vars endaordentliga stöd ges om kommunerna har resurser nog för en åldringsvärd som integrundas pä betalningsförmågan utan på behovet av omsorg. Centernvill att marginalskatterna skall sänkas. Vem vinner på den politiken nu? De somendast lever på sin pension - eller de som har mycket höga inkomster? Är detsmåfolket som skall betala höginkomsttagarnas skatter? Det är ju det sägeri sin motion ! Börjarni inte komma alldeles fel , centerpartister? Tydligen kan det ha sina sidoratt ständigt följa i hans nu helt låsta och aggressivaattityd till landets löntagare. Men verkar det t, o, m, som om nicenterpartister helt lealöst följer också , Är det inte dags, fillsist, med en skärpning? Folkpartietanser att regeringens budgetpolifik är helt misslyckad. Allt beror naturligtvispå vad man har för sätt att se på verkligheten. Dennuvarande folkpartiledaren ansvarade som statssekreterare i budgetdepartementetunder de borgerliga regeringarna för en förändring från en i stort settbalanserad statsbudget fill en brist på 90 000 miljoner. Det kallar jag enmisslyckad politik. Ganska lyckad är däremot den som lyckats få nedunderskottet till 70 000 miljoner, och som tycks få ned underskottet ochskapa balans i den konsoliderade offenfiiga sektorn fram emot 1990, Menledande i den kritik som riktas mot regeringens politik är moderatasamlingspartiet, som helt och hållet avvisar regeringens politik. De resursersom nu ges AMS behövs inte enligt moderata samlingsparfiet. Det som i ställetbehövs är en kraftig bantning av kommunernas och hela den statliga sektornsutgifter, Vikfigast skulle vara att sänka marginalskatterna. Dethela är alldeles klart; det är inte alls ekonomisk politik som moderatasamlingsparfiet är ute efter att föra ens vid det här tillfället. Detsom kommuner och landsting svarar för är det som kort och gott kan kallas detsvenska trygghetssystemet. Det är vår sjukvård, det är vår skola och vårt stödtill barnfamiljerna. Där skall tydligen nedskärningarna ske. Det är det gamlaklassamhället som skall återuppstå. Visocialdemokrater beklagar att mittenpartierna så totalt kapitulerar för demoderata attackerna mot välfärden för folkets breda lager. Men ni gör givetvisera val som ni själva vill. Försocialdemokratin är svaret ett annat. Vi skall komma ur den här krisen på etträttvist sätt. Problemen skall lösas med gemensamma ansträngningar. Det finnsrättvisefrågor också när de ekonomiska förutsättningarna är så små Vissaekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissaekonomisk-politiska åtgärder, m. m. som de är . Vi skall arbeta och spara oss urkrisen. Vi skall inte, som de tre borgerliga partierna vill, lägga de tyngstabördorna på de sämst ställda. Regeringens proposition nr 45är ett av stegen på vägen mot målet att göra ekonomi sig lik igen efter det borgeriigaförfallet 1976-1982. betänkande nr 5 stödjer den politiken.Jag yrkar än en gång bifall tillutskottets hemställan. 7 LARSTOBISSON (m) replik: ordförande målade som vanligt upp en bild av ekonominsom ingen tänkande medborgare kan känna igen. Jagfinner det direkt utmanande att om de borgerliga partierna säga att vi har sattkortsiktiga partipolitiska synpunkter framför ansvaret för ekonomi.Det gör man inte genom att gä emot det bekväma devalveringsgreppet och istället föreslå utgiftsnedskärningar inom den offentliga sektorn, som ingalundakan vara särskilt populära bland människorna men som ändå är så nödvändiga. Dettaär en stor kontrast mot det uppträdande som socialdemokraterna visade när devar i opposifion, då de visserligen sköt skarptmot allt som rörde sig men ändåalltid var de som ville plussa på och öka på utgiftssidan, vilket alltså skulleundergräva förutsättningarna för framtiden. ArneGadd talar mycket om arvet från de borgerliga åren. När skall nisocialdemokrater erkänna att statsskulden, sedan ni tog över för drygt två årsedan, har ökat med 200 miljarder? Ni ökar nu statsskulden i en takt sommotsvarar 100 miljarder . Innan mandatperioden är slut kommer ni att haökat den med mer än de 250 miljarder som de borgerliga parfierna stod för underen period av . Det är alltså en ökningstakt som är dubbelt så hög. Talainte om arvet från de borgerliga åren! Etttema i anförande var att regeringen har en sådan handlingskraft. Ja,den har vi sett prov på! Först klipper man till med hyres-och prisstopp. Någramånader senare visar man handlingskraft och tar bort dem. Nuklipper man till med energiskattehöjningar. Ett sätt att visa handUngskraft äratt ta bort dem igen om ett tag. Då skulle man t. o. m, få ett större utrymmeför reallöneökningar. Det är kanske detta som planeras. Atttala om att det här förslaget skulle skapa nya arbetsfillfällen är ju att slåblå dunster i ögonen på folk. Det man gör är att ge pengar fill AMS förkonstlad sysselsättning inom den offentliga sektorn. Förklaringen till att mangår den vägen är att det är ett sätt att finansiera vad som egentligen är sistasteget i marginalskattereformen. Vi har hört av C.-H. om deöverläggningar som skett. Genom att presentera skattehöjningarna som någonfingsom skulle skapa jobb har man fått ihop en tankegång som är tillräckligtbesynnerlig för att falla i god jord ute på vänsterkanten. Sedan är det förståsockså så, att man behöver större AMS-insatser för att ta hand om dem som genomde här åtgärderna kommer att slås ut från sina riktiga jobb. 8ROLF RÄMGÅRD (c) replik: ordförande att tugga om den historiebeskrivning som han varje gång i tidigareekonomiska debatter gett av hur de borgerliga regeringarna misskött landetsekonomi. Men han glömmer att tala om att den nuvarande regeringen,innan den ens hunnit sätta sig pä taburetterna i kanslihuset, höjde statensutlandsskuld med ca genom den 16-procentiga devalveringen.Nog finns det skäl att återkomma till historien, , men jag tycker detär meningslöst, eftersom vi resonerar om den situation som vi befinneross i. påstår också att lönekraven, såsom regeringenantyder i sin proposition, kommer att stanna vid , Vad är det, ,som får er inom majoriteten av finansutskottet att tro något sådant? Jag kankonstatera att i sin tidning säger att omförhandlingendrar ut pä tiden och fortsätter: "Omförhandlingen på den statliga sidan pågår ochtycks fortsätta. Parterna har träffats , men man harinte nått någon uppgörelse, är det mycket som talar för att det kommer attta tid innan man når en lösning med anledning av omförhandlingsklausulen, somde offentligt anställda har i sin avtalsuppgörelse , Förväntningar från Rosenbadssamtalen om att parterna påden svenska arbetsmarknaden snabbt skulle komma överens om lönerna -tycks komma på skam. Parterna på den privata sidan har inte heller kommit framtill en lösning för hur löner ska se ut," Detta tycker jag talar sitt tydliga språk hur svårt detkommer att bli att hålla 5-procentsnivån, Allt talar för attkonjunkturinstitutets bedömning är riktig, nämligen att det blir ökning. Vi vet inte detta , men allt talar som sagt för attlöneuppgörelsen inte kommer att hålla sig inom den angivna marginalen. Sedan sade att alltmer glidit frän denpolitik som man haft genom historien. Låt mig påminna om attcenterpartiet alltid hålUt sig till den marknadsekonomiska sfären. Vi haralltid sagt att vi vill ha en socialt inriktad marknadsekonomi, att vi vill slåvakt om de svaga grupperna i samhället och att vi vill ha en omfördelning.Därmed inte sagt annat än att när av våra samlade produkter, dvs.BNP, hänför sig fill den offentliga sektorn, måste vi sätta oss ned och funderaöver om vi skall kunna göra en avvägning och få en annan inriktning mot denprivata sektorn. Den offentliga sektorn i vårt land är den ojämförligt störstai hela västvärlden. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. 9BJÖRN () replik: När finansutskottets ordförande finnerverkligheten alltför påträngande och därför har svårt att tala om dagensekonomiska situation flyr han med förkärlek tillbaka till åren 1976-1982 ochnämner några fantasisiffror. Han råkade nämna siffran 90 000 miljoner iunderskott Vissaekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. 1976/77, ordförande så gärna talar om den här perioden, skulle jagvilja ta fram några relevanta siffror från . Erfarenheterna frånmitten av har nämligen betydelse . Då lät det inhemskakostnadsläget raka i höjden långt mer än andra länder, och vi vet resultatet:högre relativpriser, försämrad konkurrensförmåga, förlorade marknadsandelar förvår export och ett stort underskott i vår handel med utlandet. Det ledde i sintur till utslagning av industrier, till ökad arbetslöshet och till behov avstatliga subventioner till enskilda företag. Lärdomenfrån är naturligtvis att det finns ett entydigt samband mellan å enasidan kostnadsutveckling och inflation och å andra sidan välstånd och sysselsättning. Ett litetutrikeshandelsberoende land som kan aldrig laga ihop en egen inflationoch lägga den ovanpå världsinflationen utan att det får verkningar påkonkurrensförmågan och på näringslivets möjligheter att överleva. Omvi skall kunna hålla arbetslösheten nere, måste den svenska industrinskostnadsutveckling anpassas till kostnadsutvecklingen i våra konkurrentländer.Detta är den viktiga lärdom vi kan dra av vad som hände , Riskenfinns att vi , , gör samma misstag. Det är nämligen så, attproduktionskostnaderna i stiger snabbare än de gör i andraindustriländer. Inflationsbekämpningen har misslyckats och trovärdigheten iregeringens anti-inflationspolitik har gått förlorad. Detta,, är den viktiga lärdom man drar, om man gör en jämförelse när detgäller utvecklingen , Det är nämligen så, , attinflationen och arbetslösheten är mycket värre . Jag vill heltkort göra några jämförelser. År1982, före regeringsskiftet, låg den svenska inflationen på ungefär samma nivåsom genomsnittsinflationen i de europeiska industriländerna, , är 1984,ligger inflationen långt över genomsnittet i industriländerna. Det ärnaturligtvis den jämförelsen som är relevant i detta sammanhang- om nukammarens tid skall tas i anspråk för historiska jämförelser. På samma sättförhåller det sig med arbetslösheten. - i en lågkonjunktur - lågarbetslösheten rent av på en lägre nivå än den gör då det är högkonjunktur. Denviktiga slutsatsen av detta, herr talman, är att inflationen ocharbetslösheten, i ett historiskt perspektiv, är högre än under deborgerliga regeringsåren. 10 CARL-HENRIKHERMANSSON (vpk) replik: Herr talman! Jag efterlyser fortfarande besked frånfinansutskottets socialdemokratiske talesman om hur man ser på möjligheternaatt sänka räntenivån i , I genomfördes en sänkning avdiskontot . LO-ekonomerna har i en nyligen presenterad konjunkturöversiktbetonat den stora betydelse som en räntesänkning har även när det gällerstatsskulden och budgetunderskottet. Med en statsskuld på 550 miljarder kronorbetyder en enda procents ränteskillnad 5,5 miljarder kronor iminskade statsutgifter. Det är mycket pengar, även om vi har inflafionen att tahänsyn fill. Naturligtvis dröjer det innan effekterna av enräntesänkning slår igenom. Men LO-ekonomerna räknar med att en ränteskillnad på1 % motsvarar i minskade statsutgifter redan efterett är. Hur ser då finansutskottets majoritet pä möjligheterna till enräntesänkning? Inte heller har jag fått något svar från de borgerligapartierna på min fråga om hur de tänker ställa sig till vpk-förslagen om bättrekompensation för bensinskattehöjningen. Det är en oerhört viktig fråga. Frånborgerligt håll bedriver man ju en våldsam agitation. Man talar om de negativaföljderna av bensinskattehöjningen. Men finns det en möjlighet att få borten del av dessa följder - genom att stödja vpk-förslagen. Hur kommer ni attgöra? Frågan om marginalskatterna - marginalskattesänkningen ochfinansieringen av denna - har dragits in i debatten. Det är ju de borgerligapartierna som kräver en fortsatt sänkning av marginalskatterna. Men en sådansänkning gynnar framför allt de högre inkomsttagarna. Vi i vpk har hela tidenvarit kritiska mot de sänkningar av marginalskatterna som redan företagits. Vinoterar därför med tillfredsställelse finansministerns förklaring i går att detnu skulle vara slut med marginalskattesänkningar. Vi tycker dock att regeringenskulle ha gått ett steg längre. Man borde ha inhiberat tredje steget i denmarginalskattesänkning som man kommit överens om med mittenpartierna. Slutligen: Det är mycket viktigt att också anläggaenergipolitiska synpunkter på de förslag som föreligger. Den el-rea sompågått har bidragit till att den svenska energiförsörjningen bundits vidkärnkrafts-el. Vidare har el-rean försvårat avvecklingen av kärnkraften. Vinoterar med viss förvåning att inte observerat detta samband ochatt man inte velat vidta åtgärder för att lösa upp det. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Anf.11 () replik: Först: C.-H. fråga beträffanderäntan kan man ge två sorters svar pä. diskuterar vi här i kammarenmetoder för att klara bytesbalansen gentemot andra länder, och då är inte detperspektiv som C.-H. anlägger det mest aktuella. Men det viktigaresvaret är att vi här i kammaren nog inte skall diskutera sådana frågor, utan vihar i enlighet med praxis och grundlagens bokstav överlämnat tillriksbanksfullmäktige att bestämma i dessa avseenden, för att förhindraspekulativa rörelser med valuta över landets gränser osv. - detta sagt som svarbeträffande att vi här i kammaren skulle diskutera räntefrågan. påpekade med rätt eller orätt - det har jagsvårt att bedöma -att jag talade om en brist i statsbudgeten på 90 000miljoner. Jag avsåg att säga att det gällde 1982/83, och jag beklagar om jagsade fel i detta sammanhang. Skälet till min historiebeskrivning är att det på någotsätt verkar som om ni inte vill minnas de obalanser som uppstod under deborgerliga åren. sätt att argumentera tycker jag är mycketcharmfullt. Vissaekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. skälet till att deborgerliga regeringarna misslyckades 1976-1982 är den socialdemokratiskapolitiken tidigare och att skälet till att socialdemokratin nu lyckas är denborgerliga misslyckade politiken. Om man envisas med att se livet utifrånfolkpartiets allt trängre kretsar kan man ju anlägga det perspektivet påverkligheten - men jag tror att det är litet grand långsökt, RolfRämgård förvånar mig mycket. Han lever i uppfattningen attbondeförbundet-centern alltid har varit för marknadsekonomin. Jag vill erinrahonom om jordbriiksregleringen. Det kan ju inte vara helt främmande för dagenscenterparfistiska riksdagsmän att jordbruket faktiskt är en av de mestreglerade sektorerna. Menar ni verkligen allvar med det ni säger nu? Jag kaninte tro det. Det skulle vara oerhört intressant att få ett förtydligande frånRolf Rämgård beträffande marknadsekonomin och jordbruksregleringarna. Ytterligarenågot som gäller : Kan säga något om centerparfietsinställning till energifrågan och energibeskattningen i detta sammanhang? Hardet skett någon förändring inom led? Det verkar ju nästan så. 12 LARSTOBISSON (m) replik: tog inte upp mina påpekanden - och det kan man förstå. Menhur kan han kalla den socialdemokratiska politiken "lyckad" närstatsskulden växer i en takt av 100 miljarder , som han talarom "förfall" då den trots allt inte steg med enshälften sä mycket? Jagskulle vilja fråga : Vad har ni socialdemokrater egenfligen emotbilister? Sedan regeringsskiftet har det beslutats om skattehöjningar påungefär 1 1/2 miljard för bilismen.