prot · G80986 · 1984-12-31 00:00:00 — Jag tycker därför det är synd att man, när man pekar på resursmöjligheter, förbigår den mycket viktiga resurs för ett gott abortförebyggande arbete i form av effektiv preventivmedels- och familje planeringsrådgivning som en väl utbyggd gynekologisk primärvård innebär. Det gör inte heller saken bättre om man tar bort de specialdestinerade statsbidragen till preventivmedelsrådgivning, som från början hade en avgörande effekt på det abortförebyggande arbetets effektivitet. Abortkom mittén uttalade sig enhälligt emot ett eventuellt avskaffande av dessa bidrag, just med tanke på att de utgick i relation till en prestation. Endast en vårdgivare som gjort en prestation fick ersättningen. Genorn Dagmarrefor- men försvinner nu preventivmedelsrådgivningen, i landstingens allmänna välvillighet när det gäller användningen av den klumpsumma av sjukförsäk ringspengar som de nu får disponera över. Svårigheterna för privata rådgivare, som är en mycket väsentlig del av den gynekologiska vården och därmed också preventivmedelsrådgivningen och det abortförebyggande 82 arbetet, ökar. Men jag har tidigarehaft långa debatter med statsrådet Sigurdseni denna fråga här i kammaren och skall inte återupprepa dem. Min ståndpunkt ärklar, och min rädsla för att många landsting skall fortsätta att visa ennegativ attityd då det gäller att främja en kompetent gynekologisk primärvård iegen eller privat regi ökar. Jag yrkar givetvis bifall till den moderata reservationennr 3, där dessa frågor tas upp. Men det är den andra delen av dagens debatt som jag villägna huvuddelen av mitt anförande. Utskottet konstaterar att den medicinska utvecklingen kanleda till att olika frågor kring abortförfarandet kan behöva diskuteras fråndelvis nya förutsättningar. Detta är ett mycket viktigt konstaterande, och vihar alla haft möjlighet att följa den oro och debatt som blossar upp kringfosterdiagnostiken och de omöjliga valsituationer som människor ställs i då dehar möjlighet att välja att låta bli att föda ett handikappat barn. De flestaav talarna här har också berört detta problemkomplex, vilket på ett mycketåskådligt sätt visar att abortdebatten har ändrat karaktär. Det är emellertid att angripa problemet i fel ände om manförsöker att hävda två oförenliga ståndpunkter . Man kan inte ha heltfri abort och försöka förbjuda abort, om fostret kan befaras varaeller är skadat. Och att försöka förbjuda fosterdiagnostiken är att börja i felände. Fosterdiagnostik är ett svåravgränsat område. Hela denförebyggande mödravården, med syfte att i så stor utsträckning som möjligt låtfriska mödrar föda friska barn , har arbetatmed olika metoder som kan kallas för fosterdiagnostik. Så länge diagnostikenockså ger möjlighet att ingripa och bota är den inte kontroversiell. Ingen harifrågasatt den rutinmässiga screening som görs i svenskmödravård för att utesluta syfilis hos väntande mödrar. Man hittar nästa aldrignågot fall , men ändå fortsätter man, därför att metoden är enkel och billigoch därför att den ger en god möjlighet att bota och förebygga att barn födsmed syfilis, en sjukdom som i början av detta sekel orsakade många svåramedfödda sjukdomstillstånd. När fosterdiagnostiken kan hjälpa till att finna rättförlossningstidpunkt och rätt behandling under graviditeten eller att skapahögsta beredskap att ta hand om defekter och sjukdom efter födelsenär den heller inte kontroversiell. Men fosterdiagnostiken befinner sig ien olycklig mellansituation. Man kan diagnostisera flera mer eller mindre svåradefekter, men man kan inte åtgärda dem. Den dag man också kan åtgärda en delav dem blir konflikten reducerad. Vi måste erkänna att kontroversen i stället har uppståttgenom att vi börjat dagtinga med människovärdet och tillåter abort. När mandagtingar med väsenthga principer råkar man ofta, förr eller senare, isvårigheter. Jag vill dock, herr talman, understryka att bittra erfarenheterger vid handen att vi av humanitära skäl måste ha en abortlagstiftning av den typsom vi har. Internationella och egna svenska erfarenheter visar att ingenprincipiell metod är bättre än att låta kvinnan själv bestämma om hon vill födabarn eller ej. Statsrådet har vältaligt givit exempel som stöderdenna uppfattning. arbete har visat att svenskakvinnor i stor utsträckning klarat av den här beslutssituationen. Det har ocksåvisat sig att det psykosociala stödet i vården ofta har varit bristfälligt, menatt en god vilja finns att göra förbättringar. Trycket på sjukhuspersonalen harockså otvivelaktigt minskat. Jag kan däremot inte längre finna någon anledningtill att ensamt i världen skall ha fri abort t. o. m. Isynnerhet fosterdiagnostikens utveckling, där man från12:e till och framåt kan diagnostisera flera mer eller mindre svårahandikapp och sjukdomar utan att kunna erbjuda någon bot, ställer enskilda människor i en fullständigt omöjlig beslutssituation. Man kangivetvis inte hävda rätten till fullt fri abort och samtidigtförsöka hävda att vissa uppgifter, kunskaper och farhågor inte skall få vägasin i beslutsunderlaget - inte så länge det är enskilda människor som fattarbesluten. Att förbjuda kunskapen är naturligtvis den medeltidautvecklingsfientlighetens modell - förbjuda farhågorna kan ingen göra.Människor vet själva om de tillhör en riskgrupp eller ej. Att ledamänniskor till ett abortbeslut, så att man offrar det friska barnet på blottamisstanken att det skulle vara sjukt, är inte bättre än att offra det sjukabarnet på grund av dess sjukdom. och har ifrågasatt samhällsmoral omsena aborter automatiskt beviljas vid handikapp. Det är naturligtvis möjligt.Men kan man då lägga beslutsbördan pä en enskild människa endast något tidigarei graviditeten? Utskottetspropå att bör göra en noggrann redovisning av hur man harbedömt de sena aborterna och vilka skäl man har stött sig på är något onödig.En mycket noggrann sådan redovisning har ju gjorts av och finnsredovisad i abortkommitténs betänkande. Detär riktigt, som sade, att abort har beviljats i samtliga fall därindikationen har varit fosterskada. Men det är inte alldeles riktigt, som mankunde höra "mellan raderna", att det i de flesta fall skulle ha rörtsig om mycket lindriga rubbningar. Tvärtom har det i det övervägande antaletfall rört sig om mycket svåra rubbningar. Jag håller med de tidigare talarna omatt man måste se närmare på detta och försöka ta ställning. Ävenantalet sena aborter som beviljas på grund av fosterskada ökar, men inte barapå grund av att man kan diagnostisera fler och fler fall. Det är också ettglädjande faktum att alla andra orsaker till sena aborter har minskat och attdet totala antalet har minskat, vilket vi skall hälsa med tillfredsställelse. av alla aborter sker före den . Detta är ett resultat intebara av abortlagstiftningen och kvinnans självbestämmanderätt utan i hög gradockså av skonsammare och enklare abortmetoder samt en tillräcklig insats aveffektiva vårdresurser. I så måtto har abortlagens intentioner atttidigarelägga abortingreppen i stor utsträckning uppnåtts. Man kan inte ta abortkommitténs arbete till intäkt för slutsatsen atttidsgränserna i abortlagstiftningen inte skall ifrågasättas. Abortkommitténfick inte diskutera tidsgränserna. Att en av experterna valde att i ettsärskilt yttrande ändå göra det och därvid uttrycka sin åsikt att det inteskulle finnas några tidsgränser alls och att vi skulle ha fri abort även efter18:e veckan borde egentligen förbigås med skonsam tystnad. Resten av kommitténrespekterade direktiven. Det finns inte längre någon anledning att tassa somkatten kring het gröt när det gäller dessa mycket svåra problem. Jag noteraratt tassar allt närmare problemets kärna, och det gör jag medtillfredsställelse. Jag har respekt för uppfattning i dessafrågor, och jag minns mycket väl det sammanträde i socialutskottetnär beslutet fattades om att göra en utvärdering av abortlagstiftningen. Detvar tack vare som det beslutet inte behövde fattas mot ensocialdemokratisk reservation. Det är glädjande att det kunde göras enhälligt,därför att resultatet av arbetet har blivit bra. I dagens proposition tas inte frågan upp, men isocialutskottets betänkande vidrörs svårigheterna. Min uppfattning är, eftermånga års erfarenhet av de mänskliga, praktiska, etiska, teoretiska ochpolitiska aspekterna på abortfrågan, att kvinnans självbestämmanderätt iabortsituationen är den mänskligaste, klokaste och bästa principen. Men minuppfattning är också, med utgångspunkt i samma erfarenheter, att tidsgränsernai vår nuvarande abortlagstiftning bör omprövas. Med användning av föreliggandebeslutsmaterial finner jag att detta närmast kan uppnås genom ett bifall tillGöte reservation. Jag skulle kanske inte själv ha formulerat den exaktpå samma sätt, men andemeningen är att någon utredning måste få möjlighet attbedöma utvecklingen inom gentekniken, fosterdiagnostiken, provrörsbefruktningen,forskningen på embryon och rättsskyddet för fostret i dessa sammanhang, ävenutifrån abortsituationen. Hur den till synes omöjliga frågan om rättsskydd förfostret som man hävdar fri abort skall kunna lösas omtalades redan avden moderata representanten abortutredning imycket välskrivna och kloka reservationer. Det finns möjligheter att användatidsgränserna på ett förnuftigt sätt. Diskussionen om nu gällande tidsgränserär en helt framkomlig väg. reservation kräver inga särskildaresultat, binder inte heller en eventuell utredning till att komma fram tillnågra förutfattade meningar och kräver inga bindande direktiv. Där finns baraönskemål om en förutsättningslös utredning. Jag tycker att det är dags för det nu och jagyrkar bifall till reservation nr 1 av . Överläggningen var härmed avslutad. Mom. 1 (utgångspunkterna för abortlagstiftningen m. Utskottets hemställan bifölls med238 röster mot 58 för reservation 1 av . Mom. 8 (sjukvårdspersonalens rättatt vägra medverka i abortverksamhet) Utskottets hemställan - som ställdes motmotionerna 1983/84:1629 av Nilssonoch samt 1984/85:153 av - bifölls medacklamation. Mom.9 (utbildningsmoment för barnmorskeelever) Utskottetshemställan - som ställdes mot motion 158 av m. fl. i motsvarandedel - bifölls med acklamation. Mom.II (samordningen av det abortförebyggande arbetet inomsocialstyrelsen) Utskottetshemställan - som ställdes mot reservation 2 av -bifölls medacklamation. Mom.12 (gynekologisk primärvård) Utskottetshemställan bifölls med 208 röster mot 78 för reservation 3 av m.fl. 10 ledamöter avstod från att rösta. Mom.13 (statsbidrag till abort- och preventivmedelsrådgivning) Utskottetshemställan bifölls med 279 röster mot 16 för reservation 4 av . Mom.14 (utbyggnaden av preventivmedelsrådgivningen) Utskottetshemställan bifölls med 276 röster mot 16 för reservation 5 av . Övriga moment Utskottets hemställan bifölls. 9§ Anmäldes och bordlades 1984/85:120 Riktlinjer förenergipolitiken 10§ Meddelande om interpellation Meddeladesatt följande interpellation framställts 1984/85:96 av JensEriksson (m) till försvarsministern om havsgränsen öster om : Stockholmsavdelningen av Föreningen och sjöförsvar anordnade en estraddebatt med rubrikenFiske i fredens hav. I sin inbjudan hade avdelningen anfört att Östersjöområdeti dag i många avseenden är ett orosområde. Hurpåverkar detta den för så viktiga fiskerinäringen? Håller fisken iÖstersjön på att ta slut? Vem får fiska var? Utgör "gråzonen" utanför , där fiskerätten är omstridd, enkonfliktanledning? Hur utvecklas fiskefartygsbeståndet? Är fiskevattnenövervakade i erforderlig utsträckning? Får svenska fiskare det skydd derimligen kan fordra? Dessa och många andra frågor inom detta högaktuella ämnebehöver ventileras och belysas. I estraddebatten deltog från fiskares riksförbundordföranden, riksdagsman , från ombudsman , från ombudsman , från departementsrådetStefan de och från marinen kommendör , expert påinternationell rätt. Vid denna estraddebatt hävdade marinens representant,kommendör , att det vore bättre att fick hela det omstriddaområdet öster om , den s. k. vita zonen. Denna ståndpunkt, som hansenare också vidhöll när han intervjuades i radion, väckte både förvåning ochbestörtning. Är det verkligen havsrättsexperternas uppfattning att tillett annat land skall överlämna ett område som enligt den praxis som tillämpastillhör ? Jag finner det angeläget att försvarsministern klargör vadsom är hans uppfattning och om det framförda påståendet har någon förankring iförsvarsdepartementet och regeringen. Då frågan är av mycket allvarlig art villjag till försvarsministern ställa följande frågor: Har detta påstående någonförankring i försvarsdepartementet? Ärförsvarsministern beredd att ta avstånd från den vid debatten och i radioframförda åsikten? 11 §Meddelande om fråga Meddeladesatt följande fråga framställts 1984/85:428 av () till arbetsmarknadsministernom arbetsmarknadspolitiska åtgärder i och : I Bergslagskommunerna ochHallstahammar har arbetsmarknadssituationen ytterligare hårdnat. aviserar nedläggning av varmvalsade bandverket,vilket kan betyda att 450 arbetstillfällen försvinner i . iHallstahammar har aviserat uppsägningar av ca 200 personer. Dessa orter hartidigare drabbats hårt av strukturomvandlingen inom industrin i Bergslagen. Medanledning härav vill jag ställa följande fråga: Vilka åtgärder kan vidtasarbetsmarknadspolitiskt för att stödja de hårt drabbade kommunerna? Nr 86 12 § Kammaren åtskildes .