prot · G80925 · 1984-12-31 00:00:00 — Jag kanske ändå måstepåminna - vi var ju med om det här - om attdet s. k. inflafionsskyddet enligt träffad uppgörelse var maximerat tillungefär uppskrivning av den s. k. basenheten. Vi var helt medvetnaom att detta var en målsätt utveckling av basenheten. Det som sedan inträffade var att den nya regeringen ioktober 1982 - mitt i en brinnande valutakris - måste skriva ned den svenskakronans värde, vilket med nödvändighet ökade inflafionstakten i . Dettahar sedan tagit som utgångspunkt för att påstå att vi svekuppgörelsen. Att vi på grund av bl. a. egna åtgöranden vartvungna att ingripa för att rädda landet ur en svår ekonomisk kris, det harsedan beskrivits som att vi medvetet försökte slå sönder skattereformen. Jag har undvikit att gå in i så mycket polemik med minatidigare samarbetspartner på skatteområdet, men tryter även mitt tålamod. Omni inte erkänner att ekonomisk-politiska åtgärder ibland får konsekvenser sominte kan förutses 18 månader i förväg, är det inte mycket bevänt med insiktenom under vilka villkor som ekonomisk politik utformas. Att vi i allt väsentligt har genomfört skattereformenkommer att framgå genom att marginalskatten kommer att vara högst 50 %för inkomster . Det är vad jag förstår ett hyggligt resultati en mycket svår situation som vi haft att hantera. säger att vi bedriver fel finanspolifikigen. Jag vet inte riktigt hur vill analysera situationen, mentydligen är det så att vi skulle ha fört en starkare finanspolitik från början- jag antar att det gäller början av det här året - så att vi skulle ha sluppitinflafion, haft bättre sysselsättning osv. Jag bara frågar: Vilket alternativ skulle ha gett enstarkare finanspolitik? Om vi tar budgetunderskottet per kalenderår kan vi seatt det blev närmare 90 miljarder . var vi nere i 75 miljarder,och enligt den senaste rapporten från om det löpandeunderskottet på tolvmåna- Om åtgärder för att förbättra den svenska ekonomin Om åtgärder för att förbättra den svenska ekonomin dersbasisär vi nere i 64 miljarder. Det innebär en nedgång från 90 till omkring 65miljarder. För den som orkestrerade en budgetpohtik som ökadebudgetunderskottet med 10-15 miljarder, borde det ändå vara klädsamt attkonstatera att detta måste betyda att finanspolitiken nu förs med något störreskärpa än under de år då budgetunderskottet bara ökade. Jag kan inte heller underlåta att konstatera att när BengtWesterberg dök upp som chef för institutet , som skulle förnya denborgerliga ekonomiska politiken, var hans prestafion där att påståatt budgetunderskottet innevarande budgetår skulle bli minst 110 miljarder. Vihar nu en kalkyl på 65 miljarder. syn på finanspolitik är ganska svår atttränga igenom -det är svårt att veta vad han egentligen skulle kunna åstadkommasom alternativ till det vi faktiskt gör. Dessutom - bara för att sanningen skall fram - vill jagsäga: Det är inte så att vi bara har höjt skatterna, vilket opposifionenförsöker trumma in i svenska folket. Skattetrycket är i stort sett oförändratsedan 1982. Däremot har vi fått ner takten i utgiftsökningen mycket kraffigt.Vi hade fidigare en ökning realt sett av de offentliga utgifterna på riiellan 6och , är ökningen nere i en halv procent. Det visar att krafttaghar tagits också på utgiftssidan. 4BENGT () replik; Den jämförelse mellan arbetsmarknadssituationen1982 och 1984 som jag gjorde var helt föranledd av att finansministern självgör en sådan jämförelse i sitt svar. Det är inte jag som gjort jämförelsenursprungligen, utan det är finansministern som jämför situafionen hösten 1982med och konstaterar - jag förmodar med en viss stolthet - att detär färre personer i öppen arbetslöshet under de tre månaderna augusfi,än 1982, Då noterade jag att -som ärden mest intressanta och mest närliggande - är den öppna arbetslösheten högre iår än vad den var , vilket är ett ganska dåligt resultat i enmycket god konjunktur, som vi nu befinner oss i. Finansministern efterlyser alternafiv i finanspolitiken.Jag är mäkta förvånad över detta, för vet mycket väl attfolkpartiet i mofioner fill senast nu i vår har presenterat sådanaalternativ. Även finansutskottets och egna beräkningarvisar att vårt alternativ hade inneburit en stramare finanspolitik än den somregeringen har förordat. Det panikpaket som regeringen nu har gått ut medvisar också att regeringens bedömning av behovet av en stram finanspolitik ivåras var felaktig. Vi har däremot fått rätt i vår bedömning. Jag vill inte alls påstå att vi är några orakel som alltidhar rätt i våra bedömningar - det går att finna många exempel på motsatsen omvi går tillbaka i tiden - men i detta fall hade vi rätt. Hade finanspolifikenlagts upp på det sätt som vi förordade i våra motioner , hade man haften större chans att klara inflafionsmålet . Jag vidhåller att detta ärkorrekt. Jag förmodar att ett av skälen till att regeringen nustramar upp finanspolitiken är att den därmed räknar med att få större chansatt klara det inflationsmålsom har satts upp . Det är svårt att se vad dessa åtgärder annarsskulle vara motiverade av. Så till skattereformen, där finansministern och jag iolika roller har varit med från början och väl känner till förspelet och vadsom har inträffat. Vad som hände efter regeringsskiftet var attsocialdemokraterna bröt sig ur det tidigare samarbetet med folkparfiet ochcentern och bestämde sig för att på egen hand med kommunisternas hjälp här ikammaren justera skattereformen, bl. a. genom att införa en avdragsrätt förfackföreningsavgifter. Sedan har regeringen sänkt det redanlåga inflafionsskydd som fanns med i skattereformen i det ursprungligabeslutet, så att justeringen bara blir och ,som inflafionstakten är betydligt högre. Effekten av att regeringeninförde det sänkta inflationsskyddet är bl. a. att vi kommer att få högremarginalskatter och högre inkomstskatter än vi skulle ha fått ifallintenfionerna hade fullföljts. Finansministern påstår också att skulle halagt fram en rad utgiftskrävande förslag under det år som jag har varitpartiets ordförande, och han nämner två exempel. Han nämner biståndspolitiken,där vår linje har varit att man skall hålla fast vid enprocentsmålet, dvs. att1 % av de samlade inkomsterna i skall ges i bistånd till de fattigaländerna. Där har vi samma uppfattning som den socialdemokratiskapartikongressen. Jag förmodar att regeringen också på den punkten kommer attfölja kongressen, även om kongressbeslutet innebar att regeringen fick en rejälbakläxa. De 150 milj. kr. som vi har velat satsa utöver vadregeringen har satsat på biståndet har vi finansierat i vårt budgetalternafiv,som trots detta innebar en ca starkare budget än regeringens förslag. Det är riktigtatt vår bedömning är att barnfamiljerna är överbeskattade, att det vore mycketrimligt att minska beskattningen av barnfamiljerna och att detta får betalas avandra än barnfamiljer. Vi har också för den reform som partistyrelsenförelägger vårt landsmöte anvisat en fullständigfinansiering. Den familjepolitiska reformen betalas till sista kronan genom enomfördelning inom skattesystemets ram. Det finns alltså inget som helst underlag för Kjell-OlofFeldts påstående att vi skulle ha föreslagit väsentligt högre utgifter. Jag har haft ytterligare en diskussion medregeringsföreträdare om budgeten, och det gällde hur pengarna skall användas,om vi säger att det går att uppbåda några i budgeten föratt göra socialpolitiska insatser . i regeringen hävdar att pengarna skall satsas på att förbättraförmånerna i delpensionssystemet. Vi tycker att det är vikfigare att satsa dempå att ge gamla och handikappade människor möjhghet att få ett eget rum. Meninte heller i detta fall är det fråga om någon miljardrullning, som Kjell-OlofFeldt antyder, utan det är fråga om att använda precis samma pengar somregeringen har utlovat skall användas i den budget som enligt vad finansministernhar varit vänlig nog att upplysa kommer att läggas fram . Om åtgärder för att förbättra den svenska ekonomin Omåtgärder för att förbättra den svenska ekonomin Med risk för att och jag börjar uppfattas som tvåfidigare kontrahenter i ett brustet äktenskap, som inte kan låta bli attfortsätta gräla på varandra om det som ägt rum under förflutna år, måste jagprotestera mot det han sade på en punkt. Han säger att vi justeradeskattereformen genom att bevilja rätt fill avdrag för fackföreningsavgiften.Jag tycker att det är en fullständigt orimlig ståndpunkt. På samma sätt skullehan med det vanliga folkpartistiska språkbruket kunna säga att vi svekskattereformen genom att föreslå en höjning av bensinskatten eller en sänkningav avdragen för pensionsförsäkringen. Nog kan väl mer om vårtskattesystem än vad han visar genom att hävda att en avdragsrätt av det slagetinte har något att göra med hur vi utformar skatteskalor och det s. k.inflafionsskyddet. Menjag tycker att det säger om finanspolifik ärintressant. Han är mycket stolt över att han intar samma ståndpunkt som densocialdemokratiska partikongressen och vill stå fast vid enprocentsmålet närdet gäller u-hjälpen. Men det är finansierat, säger han. Han är också, antarjag, stolt över sina stora åtaganden när det gäller familjepolitiken. Men deär finansierade, säger , dvs. de ökar inte budgetunderskottet. Hantycker också att det är vikfigt, och det kan man hålla med om, att våraåldringar skall ha bättre vård. Men det är finansierat, säger right, anta att vi finansierar alla era reformlöften - det var ändå inte detBengt talade om i sitt första anförande. Där sade han att han vethur vi skall skära ned utgifterna så att de minskar budgetunderskottet. Detenda han kan stå här och tala om är att han inte ökar budgetunderskottet, menav mig kräver han att jag skall minska budgetunderskottet. Var finns deförslagen i folkparfiets nuvarande program? Detär bara på en enda punkt som ni, , och ,eventuellt skulle kunna ena er om någonting som Hknar finanspolitik, och det äratt ni vill ta mera pengar från kommunerna. Det var den punkt som i vårasutgjorde den egentliga skillnaden mellan regeringens politik och oppositionens.Man skulle alltså överföra mer inkomster från kommunerna till staten. Vad detinnebär för t, ex, arbetslösheten tycker jag är förtjänt av en närmare analys.Bengt kan i ena stunden stå och säga att regeringen inte klarar upparbetslösheten, i den andra kan han möjligen säga att den kommunala verksamhetendirekt måste skäras ner för att staten skall kunna ståta med ett lägrebudgetunderskott. Vi vet att kommunerna sparar och gnetar f. n., men vi vill sedet på det sättet att det ankommer på staten själv att klara sina egnabesparingar. Vi såg det som inte så förfärligt modigt av den tidigareriksdagsmajoriteten ätt på våra kommunalmän lasta över ansvaret för var detskulle skäras ner, vilka som skulle få sämre vård. Om vi plockar 5 miljarderfrån kommunerna, som vill, hur kan då garantera att detinte går ut över åldringsvården, att man inte packar in fler gamla människor pårummen, därför att eller vem det nu kan vara tar hand om deraspengar? Måste man inte ha litet konsekvens och samband i sin ekonomiskapolitik? Det måste vi kräva också av folkparfiet, även underBengt ledning. Jagblir kanske inte så tagen av krav på en skärpning avfinanspolitiken och att denna skulle ha kunnat föras på ett helt annat sättunder det gångna året. Jag tror nämligen att de borgerliga partierna fram tillvalet kommer att ha redovisat vallöften, sänkta skatter och ökade utgifter, sompå nytt skulle innebära en fullständig katastrof för den svenska samhällsekonomin.Precis som ni systemafiskt förstörde den mellan håller ni ,var och en för sig, på att manövrera er in i ett läge där ni kommer att ståfast inför väljarna med en fullständigt vanvettig finanspolitik. Omåtgärder för att förbättra den svenska ekonomin 6 () replik: Debatten har kommit att handla om många saker vid sidan om de frågorsom jag ställt. De frågor som inte har svarat på i sittinterpellafionssvar tänker han tydligen inte heller nu besvara. Till defrågorna hörde vilka planer regeringen har på fortsatta marginalskattesänkningarefter 1985, mot bakgrund av att progressionen i det svenska skattesystemet ärvårt kanske allvarligaste ekonomisk-politiska problem och att det därför äroerhört angeläget att minska denna. Det är förvånansvärt att kan ge något annat svar än en hänvisning till ett ställningstagande frånden socialdemokratiska partikongressen. Kjell-OlofFeldt är också krifisk mot att jag närdet gällde fackföreningsavgifternaanvände uttryckssättet "justera skattereformen". Jag har faktiskthämtat de orden från den av själv signerade proposifion därförslaget om avdragsrätten framfördes. Där talades det nämligen om att manskulle justera skattereformen på två sätt, dels genom att göra vissaförändringar i inkomstskatteskalan, dels genom att införa rätt fill avdrag förfackföreningsavgifter. Denna justering var motiverad av att inflationstaktenefter devalveringen beräknades bli mycket högre än de 5 1/som hadeangivits som en förutsättning när skattereformen beslutades. Då tyckte ocksåregeringen att skatteskärpningen skulle bli alltför stor om ingen justeringgjordes. Underde diskussioner i vilka både och jag deltog under hösten 1982framfördes från folkparfiet och även från sida att ökningen iinflationstakten borde mötas med ett starkare inflafionsskydd än vad som hadeförutsatts i beslutet . var själv inne på sammatanke när det gällde att möta dessa svårigheter, men han vek sig i slutändanför framför allt LO:s påtryckningar syftande fill att en annan lösning skulleväljas. Det är därför som vi med mycket gott samvete kan tala om att det varregeringen och socialdemokraterna som svek och centerni diskussionerna om skattereformen. Folkpartietsfinanspolitik har, som jag nämnde tidigare, redovisats utförligt i två motionerunder vårriksdagen, en med anledning av budgetpropositionen och en imaj med anledning av kompletteringsproposifionen. Av dem framgår alldelesklart att totala alternativ till regeringens biidget innebär enförstärkning för helår räknat på . Våra totalabesparingar summerar sig fill 14 miljarder, Omåtgärder för att förbättra den svenska ekonomin menav dessa använder vi 4 miljarder bl. a. till förbättringar för barnfamiljernaoch till den ökning av biståndet som jag tidigare talade om. Dettaborde känna fill, om han tog sig tid att läsa oppositionenseller åtminstone ekonomisk-politiska motioner i . Jag kanupplysa om att detta är en mycket läsvärd . Vi har f, ö,väckt ytterligare en motion, som jag kan rekommendera till läsning ochsom handlar om politiken på medellång sikt, Kjell-OlofFeldt säger vidare att den åtstramning som vi föreslog, innebärande bl, a,minskning av statsbidragen till motionerna, skulle ha gått ut över denkommunala sysselsättningen. Ja, det förefaller ju nu inte längre som om denstora oenigheten mellan regeringen och oppositionen gäller hur mycket avåtstramning som behövs i finanspolifiken. Vi förordade på ett tidigt stadiumatt man skulle strama åt finanspolitiken under /85 och att dettaborde ske genom minskning av offentliga utgifter, för att ge större utrymme fören sysselsättningsexpansion inom den privata sektorn, Kjell-OlofFeldt går ut med ett förslag om en åtstramning under detta budgetår i formav skattehöjningar, som enligt propositionen lär ge en effekt, räknat på helår,av . Detta är ju i praktiken ett erkännande frånregeringens sida, och jag tycker inte att man skall hyckla på den punkten. Detär utmärkt att regeringen har kommit fram till denna insikt, som alltså innebärett erkännande från regeringen av att den finanspolitik som den slog in på ivåras var för svag. Om man då hade lagt fram en budget som hade inneburit enstramare finanspolitik, skulle man inte ha behövt det panikpaket som man nuunder hösten rycker ut med. här propositionen säger regeringen uttryckligen, att skälet till att manväljer skattehöjningsvägen är att man har på sig för att kunna gåfram någon annan väg. Skattehöjningarna motiveras av den dåliga framförhållningenfrån regeringens sida. nu åtminstone efteråt går tillbaka och läser folkpartietsmotioner , skall han finna att vi påtalar denna risk att man hamnari en tvångssituation om man inte fattar beslut i tillräckligt god tid. Omregeringen och hade följt våra rekommendafioner , hade viredan uppnått den åtstramning av finanspolifiken som nu villåstadkomma genom skattehöjningar av olika slag. Jag tror att det skulle varanyttigt för regeringen om den tog del av de ekonomiskpolitiska analyser som vigör i våra mofioner. Det kan ju tänkas att det också från regeringens egnautgångspunkter finns ett och annat korn i dessa motioner. Omregeringen hade lagt upp finanspolitiken på ett annat sätt hademöjligheterna - jag vill upprepa det - att nå inflafionsmålet för i årvarit mycket bättre. Då hade vi också haft ett bättre sysselsättningsläge, ochdet hade inte varit motiverat med de arbetsmarknadspolitiska och övrigaåtgärder som regeringen nu föreslår. I så fall hade vi således sluppitregeringens andra panikpaket på mindre än . Låt mig bara helt kort konstatera att om jag någonsin har lyssnat tillnågon som gett uttryck åt eftertankens klokhet, alltså fill en person som kantitta i facit och som påstår att han redan tidigare visste precis hur saker ochting skulle göras, så var det i det här inlägget av . Anf.8 (): Anledningen till att vi har denna debatt , herr finansminister, äratt regeringen när startade avgav en utomordentligt ovanligregeringsförklaring. Den var anmärkningsvärd ur många olika synvinklar. Deninnehöll inte vad den borde ha innehållit, nämligen en avisering om vad somskulle komma , alltså skattepaketet eller panikpaketet, somBengt kallade det, vilket vi sedan fick kännedom om via ettpressmeddelande. Regeringsförklaringeninnehöll dessutom polemik, något som vi har diskuterat i annat sammanhang. Deninnehöll därtill, enhgt , en glättad beskrivning av denekonomiska verkligheten i vårt land - och jag tycker att det är en rikfigbeskrivning som har gjort i sin interpellafion. Eftersomregeringsförklaringar av naturliga skäl inte är föremål för debatt här ikammaren när de lämnas tycker jag att det är viktigt att vi tar upp dendebatten nu i stället. Det är anledningen till att jag har begärt att få varamed i den här diskussionen. debatt som har pågått ett tag har olika saker kommenterats. Jag skall heltkort instämma i vad har sagt när det gäller redogörelsen förarbetslöshetsstatistiken och de misslyckanden som regeringen har drabbats avnär den skall uppfylla regeringens egna mål för inflationsbekämpningen. Kjell-OlofFeldt framställde sig själv och sitt parti i en positiv dager. Man skulle inomdet socialdemokratiska partiet ha varit mycket mera samhälls-ansvarig när detgäller den ekonomiska utvecklingen än inom något annat parti - somhan uttryckte sig. Jagvill citera ur protokollet för , då yttradeföljande med anledning av förslag om skattesänkningar, som hade förts fram avden dåvarande regeringen: "Skälettill att vi föreslog ett uppskov med skatteåtgärderna fill hösten var att vivägrade att vara med om så lättsinniga åtgärder som att man sätter en reform påtvå tre miljarder i sjön utan att klara ut hur den skallbetalas," Viansåg också då att det fördes en alltför expansiv finanspolitik och att vi intekunde försämra budgetsituationen ytterligare. Det gav vi uttryck för närriksdagen hade sin slutdebatt om den ekonomiska politiken , Jagkan helt kort instämma i vad sade om att vi naturligtvis kändeoss svikna av socialdemokraterna när det gäller skatteuppgörelsen. Det är välingen nyhet. Det är egentligen ganskafrestande att jämföra den här debatten med den Omåtgärder för att förbättra den svenska ekonomin Omåtgärder för att förbättra den svenska ekonomin debatten som fördestidigare av bl. Jag råkar ha ett citat med mig fråntidningen , där vill ge intryck av attmittenpartierna hade avstått från strängt taget allt och att det var enutomordentlig skattereform. Citatet är oerhört belysande, bl. a. mot bakgrundav dagens debatt, och jag skall läsa upp det av det skälet. Det är omgivet avcitationstecken, så måste väl ha godkänt den här versionen.Jag citerar direkt ur tidningen nr 1981. "OlofPalme och vi övriga i den socialdemokratiska förhandlingsdelegationen går upptill partistyrelsen, som är samlad fill årsmöte i stora partilokalen. Det är enmärklig upplevelse att komma in i lokalen. Det finns en spänning i luften somgenast märks. Man undrar vad det är vi egentligen håller på med." Efter en mellanrubrikfortsätter arfikeln; "Menså snart redovisar vad som har hänt och vad vi har uppnått,förändras stämningen. De ärade ledamöterna börjar le, ja man kan höra ett ochannat skratt, och man börjar tala uppsluppet med varandra i bänkarna. Det är rätt få som yttrar sig, några frågorställs, i övrigt tycker man att det är ett fantastisktförhandlingsresultat." Denhär bilden som ni gav kan möjligen ha en viss del i förklaringen till dendebatt som sedan har förts, efter det att ni ändrade i överenskommelsen. Jagtycker att det är viktigt att vi ibland talar i klartext i sådana härsammanhang-att politiska överenskommelser i det här landet, efter deerfarenheter vi haft, har fått ett devalverat värde. Låtmig kommentera några av påståendena i interpellationssvaret till BengtWesterberg. När skall kommentera den glättade bilden tar hanupp vad han kallar tillväxtmönstret, främst att utrikessektorn i den svenskaekonomin har gett ett kraftigt bidrag till den totala efterfrågeökningen iekonomin . Detta ger naturligtvis en ofullständig bild av den svenskaekonomin; bilden blir både ensidig och felaktig. Även om det är riktigt att såhar skett, tycker jag att man för fullständighetens skull också skall nämna endel andra saker . Fördet första använder finansministern jämförelsetidpunkter som lämpar sig för attden egna bilden skall framstå som sannfärdig. Han jämför fillväxtmönstret heltkorrekt vid två likartade faser av de två senaste konjunkturerna, dvs. hanjämför med 1983-1984. När han däremot skall beskriva arbetslöshet ochsysselsättning jämför han den lägsta punkten i den förra konjunkturvågen medden sannolikt högsta punkten i den nuvarande konjunkturcykeln, dvs. Genom att utgå från dessa olika jämförelseperioder förarbetslöshetens utveckling och det s. k. tillväxtmönstret, bekräftarfinansministern att verkligheten när det gäller sysselsättningen ocharbetslösheten inte tål korrekta jämförelser. Det är mycket tydligt, och det ärmycket illustrativt. Fördet andra talar finansministern mycket litet om den snabba inflation söm följdemed politikomläggningen - som alltså var en följd av den stora devalveringen ioktober 1982 och som i sin tur lett till betydande fördelningspolitiskaorättvisor. Från socialdemokratisk sida har man försöktdölja att devalveringar har sådana effekter. Jag minns särskilt uttalanden avOlof . Det räcker med att hänvisa tillpensionernas utveckling, dvs. den värdesäkring som aldrig blev av, eftersomdevalveringen inte kompenserades för pensionärerna, samt de snabbakursstegringar som kom som ett brev på posten - ja, t. o. m. säkrare, nämligensom en omedelbar följd av devalveringen . Dessutom kan nämnas dehögre företagsvinsterna, som i sin tur blivit ett problem i avtalsrörelserna -vilket inte, som tanken var, undanröjts genom avgifterna till löntagarfonderna. nämner inte heller den dyrareutlandsskuld som blev' följden av politikomläggningen. Han följer så att sägaregeringsförklaringens i det här fallet dåliga föredöme och ger en ensidig,ofullständig bild - dvs. en glättad bild - av verkligheten. Eftersom man inte har klarat devalveringenseftervård har vi snart en situafion där vi är tillbaka i samma konkurrenslägesom devalveringen skulle hjälpa oss ur. Och den manövern går som bekant inteatt upprepa hur som helst. Jag antar att ni menade allvar när ni ifinansdepartementets pressmeddelande skrev följande: En aktiv kamp mot inflationen.Tidigare svenska devalveringar har inte åtföljts av en medvetenanfi-inflation,spolifik.