prot · G80996 · 1984-12-31 00:00:00 — När jag säger vi, , menar jag verkligen heladet svenska samhället. Det svenska näringslivet har på ett utomordentligtkraftfullt sätt agerat, utnyttjat devalveringarna. Jag kan se, genom de mångaresor jag gör tillsammans med näringslivsrepresentanter, med vilket engagemangoch med vilken god vilja näringslivet nu anstränger sig för att ordenfligtkunna öka den svenska exporten. Det gäller också löntagarorganisationerna, somhar medverkat i det ganska hårda omställningsprogram som är nödvändigt omsysselsättningen i skall kunna på lång sikt, Svensson.Såväl löntagarorganisafionerna som näringshvet har alltså bidragit till att denekonomiska politik som den nuvarande regeringen gick in med ganska snabbt eftervalet har gjort att vi när det gäller utrikeshandeln är på rätt väg. 17LENNART (): Avsikten med mitt inlägg i denhandelspolitiska debatten är att ta upp en del frågor som endast delvis harberörts i regeringens handelspohtiska deklaration. Vad gäller deklarafionen somsådan har jag självfallet inga invändningar. Det som utrikeshandelsministerHellström har fört fram understryker socialdemokratins frihandelsvänhgainställning. Denna inställning - i varje fall vad gäller handeln med varor ochtjänster - är också något som vi delar med flera andra partier här i . De borgerliga partierna har visserligen gjort försök att anklagasocialdemokrafin för att prata frihandel men praktisera protektionism. Jagantar att dessa försök ingår i det allmänna borgerhga opponerandet och intekräver något mer omfattande bemötande. Det finnsdock anledning att slå fast två intressanta sakförhållanden. För det första: Det stora genomreglerade och protekfionisfiskavaruområde som vi har kvar i är jordbruket. Och var går de politiskaskiljelinjerna där? Jo, där är det , och i viss månfolkpartiet som kraftigt motsätter sig alla försök till avreglering, marknadsekonomioch importkonkurrens. För det andra talade de borgerliga en del omatt utvidga frihandeln, men kan vi konstatera att det inte blev såmycket av det hela. Däremot tillsatte den socialdemokratiska regeringen ensärskild utrikeshandelsminister, som driver handelsfrågorna med kraft, inteminst när det gäller att jämna vägen för frihandel på tjänsteområdet, som ju ären stor och snabbt växande näringslivssektor. Självfallet finns det principiella skiljelinjer mellansocialdemokratin och de borgerliga partierna avseende handeln ochinternationaliseringen, men detta gäller förvisso inte vilka som är anhängareeller inte på vam- och tjänsteområdena. När däremot de borgerliga partierna,främst och , vill inkludera i frihandelsbegreppet skall ta bort alla nationella spärrar på valutaområdet och släppa frittföretagsförvärv, utländskt ägande av svenskt näringsliv osv., då finnsskiljelinjen där. Då säger vi socialdemokrater stopp och menar att just detfaktum att företagandet blir alltmermultinationellt fill sin karaktär gör det speciellt viktigt att det finns någranafionella kontrollmöjligheter kvar. Utan sådana nationella ekonomisk-politiskamaktmedel menar vi att inte har det minimum av påverkansmöjligheterkvar på det ekonomiska området som behövs för att vi skall kunna tillvaratamedborgarnas intressen i ett litet utrikeshandelsberoende land som . Vivill även fortsättningsvis kunna ha en dialog med våra stora svenskamultinationella företag - med all respekt för vad konkurrensförhållandenakräver - om avvägningen av deras sysselsättning i och utlandet och vardet svenska företagets nyckelfunktioner som huvudkontor, forsknings-och utvecklingsavdelningoch liknande bör ligga. Enannan fråga där det möjligen föreligger en skiljelinje mellan delar avborgerligheten och socialdemokratin är hur man skall se på den tendens somfinns hos vissa mäkfiga handelsnationer att via handelspolitiska åtgärderpressa på andra stater sin polifiska ideologi. Vi har sett flera exempel på hurvissa länder har hotat med att inte acceptera också tidsbegränsade statligaindustripolifiska åtgärder, trots att dessa klart syftat till att underlättastmkturrafionaliseringen inom en industribransch. Exempelvis har ju de svenskastatliga riskkapitalinsatserna inom stålindustrin kritiserats av , trots attsyftet har varit att kunna genomföra neddragningen i för orter och anställdasocialt någorlunda acceptabla former. Dennatyp av mänskligt hänsynstagande, menar jag, får vi inte släppa efter på. Och vimåste envist hävda att i ett litet land som med begränsade privatakapitalresurser måste staten ta på sig en finansieringsroll, som privataintressen möjligen har resurser att sköta i större stater som ochUSA, utan att detta för den skull betraktas som någon handelspolifiskt skadhgsubvenfionspolifik. Utrikeshandelsministernberörde i sitt tal nödvändigheten av att med kraft fortsätta arbetet att göraNorden till en reell hemmamarknad för företagen. Jag tycker att det finns allanledning att understryka detta. Vi har en unik samhörighetskänsla i Norden.Arbetet med att fullfölja slopandet av tullhindren genom att eliminera olikaadministrativa spärrar, att ha gemensamma standarder och och låta vamprovningi ett nordiskt land gälla i ett annat osv. - som statsrådet talar om - ärviktigt. Det är också glädjande att de nordiska finansministrarna, efter denbakläxa de fick vid förra session, nu har samlat sig tillförslag om mera långtgående gemensamma insatser än tidigare för att bekämpaarbetslösheten i . Dethär hindrar inte att det finns en utbredd känsla av att det nordiska samarbetetalltmer går på tomgång och att mycket mer borde kunna åstadkommas. Det är heltklart att de nordiska ländernas näringsliv måste samarbeta mer om vi skallkunna hävda oss på världsmarknaden. Företagen i är på många områdenalltför små jämfört med sina mäktiga konkurrenter. Jag tillhör de socialdemokratersom anser att tiden nu borde vara mogen att föra upp det nordiska samarbetettill en ny nivå vad gäller kapitalliberaliseringsområdet. Det är önskvärt meden gradvis kapitalliberalisering inom , gemensammakapitalmarknadsinsfitutioner, en ge- mensam nordisk aktiemarknad, fri etableringsrätt ochliknande. Detta skulle på ett helt annat sätt än tidigare lägga en stabil grundför samarbete och samhörighet och en fortsatt effektivisering av näringslivet iNorden. Det skulle också vara en vikfig signal till företagen om att nu påallvar komma loss på detta område. Det har sagts att de förpliktelser som vi ingått inomramen för industriländernas samarbetsorganisation - - skulle utgöra etthinder för att åstadkomma en kapitalliberalisering inom , om man intesamfidigt utvidgade kapitalliberaliseringen fill att också gälla samtligaOECD-staters företag. Och det är något som vi socialdemokrater, som jaginledningsvis redovisat, motsätter oss. Huruvida dessa krav förehgger på politiska plan hardock enhgt min mening inte fullt ut prövats. Däremot bestrider ingen att om dennordiska kapitalliberaliseringen sker inom ramen för något slags tullunion, såär det helt tillåtet enligt våra internafionella avtal. Jag menar därför att vidå ytterligare bör stärka den nordiska samhörigheten genom att skapa dennatullunion. Det borde vara en väsentligt lättare uppgift nu än när frågan varmycket nära sin lösning för ett femtontal år sedan. Genom att frihandeln förvaror nu är genomförd i är det ju bara gemensamma nordiska tullarför en mindre del av vår import som vi måste harmonisera. Och dessa tullar ärnu väsentligt lägre än de var då. Det är naturligtvis möjhgt att EG-samarbetetsätter gränser för i vilken utsträckning kan vara med. Men detta kaninte ständigt få bromsa den nödvändiga utvecklingen av samarbetet inom Norden.Det gäller i stället i så fall att hitta särskilda lösningar för del. Regeringen har i sin utrikespohfiskadeklarafion inte närmare berört det ökande tryck som nu utövar inom GATTför att få främst EG att gå med på minskat tullskydd och minskadeexportsubvenfioner när det gäller handeln med jordbruksprodukter. Det är en intressant utveckling, där harhukat sig i skydd av EG. Samfidigt är det helt klart att svenskt jordbruk påvissa områden borde ha goda konkurrensmöjligheter inom ramen för en friarehandel med mer eller mindre förädlade jordbruksvaror. Ingen vet vad utgången avdet ställningskrig som pågår mellan och EG kommer att bli. I vilket fallsom helst lär det bli en långdragen process, men sannolikt går utvecklingen iliberaliserande riktning. Jag anser att det skulle vara värdefullt om Sverigeinom ramen för EFTA-samarbetet aktualiserade frågan om att inom dennafrihandelsorganisation studera förutsättningarna för en ökad liberaliseringinom jordbruks- och fiskeområdena EFTA-länderna emellan, och vilka effekterdetta skulle få. Att kunna börja med en viss minskning avhandelsrestriktionerna mellan EFTA-staterna på detta område skulle sänkamatpriserna för konsumenterna och också längre fram vara till nytta för svensktjordbruk. Låt mig sluta mitt inlägg med att ta upp ensak som borde oroa många fler än nu tycks vara fallet - även om detta harberörts i den här debatten i större utsträckning än kanske den handelspolitiskadeklarationen Det gäller allt hårdare restriktioner mot export avhögteknologiprodukter. Tillsammans med sina NATO-allierade och utövar USAen allt hårdare kontroll över bl. a. elektronikkomponenter som ingår i mångasvenska företags produkter och som vi aldrig fullt ut kan ersätta med egentillverkning. Vi är alltså beroende av . Reaganadministrationen har steg för steg utvidgat mängdenkomponenter som inte får exporteras vidare till öststater och andra länder somanses vara motståndare till . Det gäller även sådana produkter som i allrimlighets namn måste betraktas som civila produkter. Man utövar också enhårdhänt kontroll över hur reglerna efterlevs. Finns det bara en litenUSA-komponent med, så är det stopp. Svenska företag som använder avancerad USA-teknik tvingasnu skriva på avtal som öppnar dörren för när detgäller att göra en detalj kontroll i företaget. De företag som till äventyrsinte skriver på får stora problem genom mycket långa ansökningstider - ellerfår inga tillstånd alls att köpa USA-elektronik. Allt detta ökar i hög gradosäkerheten för de svenska teknologiföretagens planering. Det föder ocksåmisstanken att vissa företag som är nära knutna till - i eller -får särskilda fördelar. Och än viktigare: Att på detta sätt steg för steg skära avhandeln mellan öst och väst kan inte tjäna en fredlig utveckling. kommeralltid att kunna skaffa sig den elektronik man behöver till prioriteradeområden- låt vara till högre kostnader. Kvar står en ökad avskärmning genom denminskade handeln, minskade mellanfolkliga kontakter och ett stärkande av deintressen som förespråkar konfrontation och fortsatt upprustning. Det är tragiskt att ett alliansfritt land som Sverige- låtvara passivt och mot sin vilja - också tvingas in i detta återfall i det kallakrigets politik. Ett visst hopp ligger i att den embargopolitik, somReaganadministrationen bedriver, ingalunda är oomtvistad bland övriga NATO-stater. Det borde därför finnas möjligheter för den aktivt söka motverka embargopolitiken, inte enbart genom isoleradedemarcher i -som utrikeshandelsministern här har redovisat - utanockså i samverkan med andra stater: neutrala stater som och Österrikesamt NATO-länder som och . 18CHRISTER EIREFELT (fp): Låt mig först till sägaatt vi för vår del ställer oss bakom kravet på en liberalisering av handeln medjordbruksprodukter. Vi är också övertygade om att det skulle vara tillfördel såväl för näringen som för konsumenterna. Jag skall i mitt anförande redovisa folkpartietsuppfattning i ett par aktuella handelspolitiska frågor. Det gäller delstekoproblemafiken, dels förslaget om vissa avgifter till . Men först,herr talman, några allmänna synpunkter på vår handelspolitik: Frihandeln är och har varit basen för ett litetutlandsberoende land som . För vår industri är det en absolutförutsättning att kunna sälja utomlands. Vi har valt denna öppna ekonomi av flera skäl -först och främst därför att den är en förutsättning för det svenska välståndet.Utan ett fritt utbyte av varor och tjänster skulle svenska folket ha detbetydligt sämre. Genom att våra företag har tillgång till världsmarknaden kande bygga upp en produktion som är effektiv och ger billigare varor. Förfolkpartiet är det självklart att även i fortsättningen skall ha enöppen ekonomi. Som hberaler är vi oroade över de inskränkningar ifrihandelssystemet som blir alltmer omfattande runt om i världen. Ävenom som nafion kan tyckas ha små möjligheter att påverka den härutvecklingen så måste vi göra allt som står i vår makt för att bevara ochutveckla frihandeln. I alla internafionella sammanhang måste verka fören fri, internationell handel. Och vi måste själva vara ytterst varsamma medåtgärder som kan starta handelskrig! Jagtror att regeringen och delar uppfattning om värdetav en fri handel - för svensk industri och svenska konsumenter men också förfred, frihet och utveckling i vår värld. Destomera anmärkningsvärt tycker jag att det är när regeringen på några områden för enpolitik som direkt motverkar en sådan strävan. Det är inte underligt om detupplevs som hyckleri när man i allmänna ordalag betygar sin tro på en utveckladvärldshandel, fri från de handelshinder som främst går ut över de fatfigafolken, samfidigt som man på hemmaplan idogt manövrerar för att tillgodose vadman inbillar sig vara intressen. har tre utredningar redovisats som bekräftar våruppfattning att importbegränsningar i fråga om tekovaror inte skyddarsvensk tekoindustri. Samma slutsatser kommer man till när man studerar aktuellaimportsiffror från kommerskollegium. Visserligenminskar vi importen av kläder från , men samfidigt blir den andel avtillförseln som utgörs av svenska kläder också mindre. Förklaringen är attklädimporten från EG- och EFTA-länderna ökar. Deuteblivna effekterna för svensk tekoindustri är egentligen skäl nog för attslopa importrestriktionerna. Ändå finns enligt min uppfattning två invändningarsom är viktigare. Vårtkrav på en liberal världshandel måste självfallet förenas med att u-ländernages möjligheter att bygga upp sina ekonomier. De måste få hjälp med att brytasig loss från sin ofta ensidiga roll som leverantör av råvaror. Skall de lyckasbredda sin produktion måste de veta att deras varor tas emot på ländernas marknader och inte stoppas vid gränsen, Idet här sammanhanget spelar textil- och konfektionsindustrin en viktig roll.Den kännetecknas av en relativt enkel teknik och är arbetsintensiv. För mångaav de framgångsrika - särskilt i - har tillverkning av textil-och konfektionsvaror blivit inkörsport till industrialiseringsprocessen. Jagmenar därför att restriktiva hållning när det gäller import avtekovaror från står i direkt strid med vår uttalade vilja attförbättra levnadsvillkoren för människorna i de fattigaste länderna. Aldrignågonsin har vi haft så omfattande begränsningar som vi har , harkommit att betraktas som ett av de mest restriktiva industriländerna i MFA, mulfifiberavtalet.Genom en speciell "nordisk klausul" har vi dessutom skaffat oss rättatt underskrida den ökningstakt i importen från som övriga i-länderförbundit sig att hålla. Denandra utgångspunkten för vår kritik mot importbegränsningarna är konsumentensberättigade krav på billiga och bra kläder. Det faktum att restriktionernaminskar möjligheten att köpa ufländska varor fill fördelakfi-ga priser beaktas,tycker vi, alltför sällan i debatten. Beräkningarpekar på att en oreglerad tekoimport skulle betyda att priserna sänktes med istorleksordningen . Barnfamiljer skulle vinna mest på en ökadu-landsimport, uppskattningsvis . Importbegränsningarinnebär ytterligare en nackdel för klädkonsumenten, dvs. för hela landetsbefolkning. Med det system vi fillämpat, alltså olika kvoter ochimporthcensförfaranden, är det nämligen mycket svårt att bilda sig enuppfattning om vad skyddet egentligen kostar. Sammantagna blir argumenten för att avskaffa handelsrestriktionerna påtekoområdet mycket starka. Det handlar om vårt ansvar för utveckhngen i defattigaste länderna och om svenska konsumenters rätt att köpa kläder så billigtsom möjligt. När det dessutom visat sig att begränsningarna inte skyddarsvensk tekoindustri och inte heller fungerar som medel för att nå ettberedskapsmål bör de avskaffas. föreslår attdetta sker successivt . Kammarens ledamöter kommer att få ta ställning till ettförslag som innebär inkomstförstärkningar för . Det handlar om fyraolika punkter, men merparten av beloppet kommer från en s. k.förrättningsavgift som tullen skall debitera vid arbete utanför norrnalkontorstid. Författningsenligt kan ta ut en sådan avgift , men som det fungerat är större delen av trafiken undantagen. Enligt vår uppfattning bördet här förslaget inte genomföras. Fördet första är det principiellt fel att införa ett system med avgifter påskatter, vilket det här i prakfiken blir fråga om. Fördet andra finns det viktiga näringspolitiska och handelspolitiska invändningar,redovisade bl, a, av kommerskollegium. Att införa en ny tullavgift, som intehar en direkt koppling fill en kostnad, skulle direkt strida mot t. ex.GATT-bestämmelserna och rimma dåligt med huvudprinciper inom såväl som EGoch EFTA, huvudprinciper som går ut på att minska tullar och avgifter. Med allsäkerhet skulle åtgärderna betraktas som en inskränkning i frihandelssystemet. Kritikenmot förslaget har alltså varit massiv. Det återstår att se om i första -hand desocialdemokratiska företrädarna i berörda utskott har tagit intryck avsynpunkterna från bl. a. kommerskollegium. Har man gjort det, kommer förslagetinte att genomföras, under alla omständigheter inte i sitt nuvarande skick. Enligt folkpartietsuppfattning bör det avslås i sin helhet. 4 protokoll 1984/85:96 När det gäller tullförrättningsavgifterna,som nu arbetar med i samråd med bl. a. kommerskollegium, så har denfrågan berörts tidigare i debatten, och jag har utförligt redovisat vår syn påden. Jag tar alltså inte upp den igen. Däremot tog upp några frågor omtekopolitiken som kanske ändå kunde kräva några kommentarer - förutom den attnär självt var i regeringsställning förde man en annan politik änden som nu talar för. Så sent som under handelsministertidlade man till nya länder- men det må vara en annan sak. Först till frågan om de fattigaste länderna och Sverigestrovärdighet. är det land i världen som importerar mest kläder percapita såväl från världen som helhet som från . Den svenska importenfrån uppgick till 43 US-doliar per capita. Motsvarande siffra förUSA är och för EG . Importen till av kläder från i-länderna har underen tioårsperiod fram fill 1983 legat på oförändrad nivå, vilket alltså talaremot det överflyttningsargument som Eirefelt använder, nämligen att om man harett multifiberavtal kommer vi att få motsvarande import från andra länder. Jag delar känsla för konsumenterna ochkonstaterar att av kostnaden för importerade kläder inte fillkommitutanför utan i . I genomsnitt är av kostnaden hänförligtill det exporterande landet, men här i tillkommer genom mellanhänder,påslag, distribution och i detaljhandelsledet osv. Är man verkligen intresseradav konsumentaspekten finns alla skäl att intressera sig för denna fråga-och jaghoppas intresserar sig för de påslag som görs i . Jagvill också bara notera att när , liksom många andra debattörer,tar upp barnfamiljernas klädkonto är detta självfallet en angelägen fråga. Manhar talat om att ha något slags restrikfioner på barnkläder. Det gjorde nu inteChrister Eirefelt när han tog upp barnfamiljerna. Vi har inga sådanarestriktioner. Importörerna kan avväga om de vill ha vuxenkläder ellerbarnkläder inom ramen för bestämda kvoter. Men det intressanta är alltså attdenna fråga framställs som om det vore ett specifikt' svenskt problem, som omdet vore en specifik svensk restriktion när det gäller barnfamiljerna. Så ärdet ju inte. Tvärtom pågår, vilket också är fullt legitimt och rimligt, eninternationell kampanj i denna fråga. a. ger importörintressen uttryck fördetta genom debatter i olika länder. I väldigt många västeuropeiska länderpågår just nu exakt samma artikelskrivande med exakt samma argument ombarnkläder och barnfamiljer osv. som också pågår i . Det är förvissoinget fel i detta. Det är inte fel att föra debatter på ett internationelltplan, men om man hämtar argument som förs fram i eller Englandeller i vilket annat land det nu kan vara, stämmer argumenten inte allfid medden svenska verkligheten. Det kanske man skulle tänka på i tekodebatten. Anf,20 (): När man tittar på överföringen av importen från u-land fill EG- ochEFTA-länderna, kan man absolut inte komma till någon annan slutsats än den jaghar kommit fram fill - dels om man läser de aktuella utredningar som MatsHellström säkert känner till, dels, och framför allt, om man tittar påkommerskollegiums siffror. På basis av detta kan man klart konstatera attimporten från minskar - inte mycket, men något. minskar ocksåden svenska andelen av klädtillförseln. Alltså måste det vara importen frånEG-länderna som ökar. Närdet sedan gäller vårt ansvar kan man efter läsning av samma utredningarkonstatera att beträffande andelen import av tillverkade varor från ärSveriges siffra erbarmhgt dålig. Om man tar alla länder utgör importen frånu-land . Från som helhet är importen , och siffran förSverige är . Jag tycker att det väsentliga är att de skäl som man hitfillshar anfört för begränsningar inte längre håller. Dettaär också skälet fill att man nu - med facit i hand - trots vad som hände underBjörn Molins tid kan kräva att importbegränsningarna avskaffas. Vi ser nu attde inte har de effekter som de var tänkta att ha. Det är klart att i ensituation där importbegränsningarna bara leder till att importen flyttas överfill länder där vi inte kan åstadkomma begränsningar är beredskapsmålet avintet värde. Frånfolkpartiets sida anser vi att det viktigaste av alla de skäl som finns för attta bort importbegränsningarna är vårt ansvar gentemot . Vi vet attdet för de fattigaste länderna är ett absolut måste att få avsättning för sinaindustrivaror. Vi vet också att det för de allra fattigaste länderna ärtekoindustrin och fillverkningen av tekovaror som är den första inkörsportenfill en industrialisering och fill bättre levnadsförhållanden i dessa länder. gör ett försök fill indirekt bevisföring beträffandeomflyttning av importen, men det finns inga klara och entydiga siffror somstyrker vad han säger. Det är belagt väl att importen från i huvudsakinte är någon lågprisimport. Där finns en klar skillnad. Närdet gäller vår allmänna u-landshandel menar , om jag förstårhonom rätt, att vi har en lägre andel import jämfört med andra länder - han gavnågra exempel. Härfinns det en statisfisk villa som man kanske skall tänka på. Små länder, somhar ett mycket stort allmänt utrikeshandelsberoende, får en lägre procentuellandel u-landsimport av det enkla skälet att det i större länder med störrehemmamarknad är mycket som produceras på närmarknaden inom det egna landet avmaskinutrustning o. d, och aldrig kommer med i handelsstatistiken. Men vi måstei ett land som importera från EG-och EFTA-området, och detsamma gälleralla små länder. Därför blir, rent procentuellt i förhållande till den totalahandeln, vår u-landsimport lägre. Det är alltså en statistisk villa. Om man istället jämför u-landsimporten med t.ex. den svenska bruttonationalprodukten och har det som mått, ser man att viinte på något sätt skulle ha en låg u-landsimport. Däremot är det vissa länder,framför allt de gamla kolonialmakterna, som har en högre andel u-landsimport.Men i övrigt skiljer ingalunda ut sig på det sätt som . Överläggningenvar härmed avslutad. 1984/85:17 ominternationell järnvägstrafik m. m. 1984/85:33 delvis) och1984/85:18 om viss ändring i lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare. Lagutskottetsbetänkanden 17 och 18 debatteras i tur och ordning. Voteringarna äger rum i ettsammanhang efter avslutad debatt. Förstupptas alltså lagutskottets betänkande 17 om internafionell järnvägstrafik. 23 (): står nu i begrepp att - med verkan för framtiden -förklaraatt lag i får stiftas på utländskt språk.