prot · G80922 · 1984-12-31 00:00:00 — I förlängningen kan vi ocksåtänka oss att denna fråga blir en av de storaungdomsfrågorna. Vi stänger ute ungdomarna från arbetsmarknaden. Därför är enarbetstidsförkortning 1980-talets stora politiska fråga. 50KARIN () replik; säger att vi skall göra lagendispositiv för enskilda människor. Det vore enligt mitt sätt att se att lämnaut arbetstagarna helt oskyddade mot arbetsgivarna. hänvisar ocksåtill en del försök som har gjorts. Till detta vill jag säga att det migveterligt inte finns något fack som tackar nej till sex timmars arbetsdag medåtta timmars lön. Det är ju detta saken gäller. vill inte att vi skall passivt inväntautvecklingen, som han uttrycker sig. Jag anser inte att vi är passiva i detarbete som pågår inom DELFA. Jag anser inte heller att de tilläggsdirektiv somDELFA har fått innebär passivitet. Inte heller det översynsarbete som pågår ifråga om arbetsrättsliga frågor inom departementet är passivt. Jag tror attArne lugnt kan motse den utveckling som sker på detta område. ställde en hel del frågor till mig. a. hur vi socialdemokratiska kvinnor kan finna oss i attsextimmarsdagen inte ställs i förgrunden. Då vill jag erinra det beslut som fattades på den socialdemokratiska partikongressen i höstas.Såsom första punkt beslöts att det övergripande kravet på sex timmars arbetsdagligger fast. Ett första steg på vägen mot en kortare arbetsdag bör kunna tas på1980-talet. Dessutom bör arbetstidsförkortningen prioriteras för grupper medsärskilda behov och föräldraförsäkringen byggas ut. Det är självklart att vikommer att arbeta efter de här riktlinjerna. Så frågar hurlänge vi kan finna oss i att de ekonomiska förutsättningarna skall varaavgörande för takten i det här arbetet. är det så, , att deflesta beslut styrs av vilken ekonomi vi har. Behövde det inte tas hänsyn tillekonomiska ting, så skulle man kunna fatta många viktiga beslut. 51 (vpk) replik: Det senaste är ett ganska poänglöst argument,för det handlar väl i arbetarrörelsens historia om någonting som kallasomfördelning i samhället. Vad jag har frågat är: Skall dennaarbetstidsförkortning ske på kapitalets villkor? Jag har varit med här iriksdagen ganska länge och alltid fått samma svar: Det är arbetsmarknadensparter som skall avgöra detta via de standardhöjningar som skapas. Enligt vadjag kan förstå kommer det att fortsätta så framåt igen. Om man integriper in i ekonomin och omfördelar resurserna i samhället, kommer de socialamål och jämlikhetsmål som arbetarrörelsen står för att helt spelas över av denpolitik som f. n. driver. Jag skulle vilja se det skapas resurser när viredan har den typen av arbetsfider. Hur skall vi då skapa reda i det hela?Något inifiativ borde väl ändå arbetarrörelsen ta i det läget, någon fräschkraft borde den vara och inte bara anpassa sig till de ekonomiska lagar somkapitalet erbjuder. Arbetarrörelsens grundförutsättning var väl ändå att viskulle förändra samhället och inte anpassa oss till det. Sedan säger att när man blir erbjuden åttafimmars lön för sex timmars arbete är det inget problem. Nej, säkert inte. Detär det som människor vill ha, och då skall vi också skapa resurser genom attomfördela till detta ändamål. Det visar sig både i företag och inomförvaltningar att det redan kan löna sig att göra detta. Därför är jag ganskasäker på att det i samhällsekonomisk mening inte blir någon belastning, mendäremot sker det en omfördelning inom ekonomin, där kapital, förmögenheter ochrikefolk får träda tillbaka för att det stora folkflertalet skall få enarbetstidsförkortning. 52SONJA REMBO (m) replik: Jag förstår att det för en sann socialist kanvara en helt omöjlig, för att inte säga motbjudande tanke att människor skallfå lov att bestämma över sin egen tillvaro. De fackliga organisationerna iSverige organiserar mer än tre miljoner människor. En och en halv miljon människoroch gott och väl det har stat och kommun till arbetsgivare. Jag har svårt attförstå vilka förskräckliga krafter det är arbetstagarna enligt bli ufiämnade till. Låt folk bestämma över sig själva! Egentligen tror jag att socialdemokraterna har en syn somväldigt nära sammanfaller med vår när det gäller behovet av flexibilitet ifråga om arbetstidsuttaget. Uttalanden av arbetsmarknadsministern tyder på ganska grundligt har reviderat sin inställning i de här frågorna, men man vågar inte dra den logiska slutsats som vi drar, nämligen:Låt folk bestämma själva! Beträffande ledighetslagarna kan jag ansluta mig till vadArne sade om att det nu är fid att gå från ord till handling när detgäller att få till stånd en översyn och revidering. a. till att ledigheterna ligger på en stabil nivå. Men då bör man ocksåtala om, att det är helt omöjligt att säga hur mycket tid som går åt t.ex. för fackligt arbete. Också på andra områden är det svårt att få en klarstatistik över olika typer av ledigheter. Det är framför alltkorttidsledigheter som tas ut på arbetsplatserna. En sak är klar; nivån ärhög. Vi behöver en översyn som underlättar arbetet. Det är framför allt, somredan tidigare framhållits här, de små företagen som har problem på dettaområde. De behöver få till stånd en revision, och den behövs snabbt. 53 () replik: Jag har inte kritiserat DELFA för passivitet.Jag läser med största intresse dess rapporter. Det är ett intressant ochvärdefullt material som delegationen producerar. Däremot har jag uttalat mig omatt socialdemokraterna är passiva när det gäller översynen avledighetslagarna. Det kan jag göra mot bakgrund av att socialdemokraterna inteställt sig bakom vårt krav på en allmän översyn. Så några ord om flexibilitet när det gäller arbetstiden.Det är naturligtvis bra om man kan få en ökad flexibilitet, men den kan ocksåha sina begränsningar. Det är viktigt att man tar med detta i bedömningen närman diskuterar i vilken utsträckning man kan ha flexibilitet. 54 () replik: Till vill jag än en gångsäga att det beslut som är fattat på den socialdemokratiska kongressen är föross socialdemokrater förpliktande. Där står det klart och tydligt att detförsta steget på väg mot en kortare arbetsdag bör kunna tas . säger att hon förstår att jag inte kan finnamig i att arbetstagarna kan betraktas som individer. Det kan jag visst göra,men inte i det här sammanhanget, för jag vet att man är stark genom enorganisation. Det gäller också arbetsgivarna, . Såvitt jag vet harockså arbetsgivarna organiserat sig för att vara starka gentemot arbetstagarna. Både och om det översynsarbete som pågår. Jag vill bara än en gång hänvisa tillDELFA:s arbete när det gäller ledighetslagarna. Man måste ha förtroende förbåde en utredning och regeringen och inte kräva att innan utredningen är färdigoch regeringen tagit ställning få veta vilka beslut arbetet kommer att ledatill. 55ANN-CATHRINE (): har redan talat om den moderata reservation 2, där min och motion1983/84:706 tillstyrks. instämmeri allt som har sagt men vill lägga till några ytterligaresynpunkter på det som yrkas i motion 706, nämligen att arbetstidslagarna måsteförenklas i syfte att åstadkomma större frihet för parterna att sluta individuellaavtal om arbetstidens längd och förläggning. Syftet med motionens krav är att åstadkomma störreflexibilitet, större möjligheter att anpassa uttag och förläggning av arbetstidtill de olika behov människor har av livet, och då inte enbartunder småbarnsperioden. Föräldrars ansvar för barnens fostran och omvårdnad är engrundläggande skyldighet och rättighet. För att kunna ta detta ansvar måstefamiljen ha största möjliga valfrihet. Man måste få välja ett sätt att leva såatt man känner att man kan ta sitt föräldraansvar på bästa sätt. Ingen kanavgöra bättre än familjen själv hur man vill fördela och kombinera vårdansvarmed förvärvsarbete eller vilken barnomsorg man vill ha. Behoven växlar ocksåavsevärt under livets gång, och man vill kunna välja om när behoven växlar. Att forma ett samhälle med största möjliga valfrihet ochmed mångfald och alternativ är därför en viktig uppgift för oss polifiker. Attfå ett mer individuellt anpassat uttag av arbetstid och mer flexibelföriäggning av arbetstiden är delar av detta. Människor med små barn kan ha behov av kortare arbetstideller kanske av att helt avstå från förvärvsarbete utanför hemmet. Men det ärinte enbart barn kan behöva särskild omsorg, utan ävenandra perioder i barns liv kan ställa stora krav på föräldrarna. Vårdansvaretkan också gälla för en handikappad eller äldre anhörig. Det finns också mångaandra skäl till att en människa utan att ha vårdansvar vill förläggaarbetstiden på ett speciellt sätt. Under vissa perioder vill man arbeta mer, under andramindre, av olika skäl. Man behöver också kunna välja om. Att öka flexibilitetenpå arbetsmarknaden är därför viktigt. Det finns ett starkt behov av att kunnaanpassa arbetstidsuttaget till olika perioder i livscykeln. Detta är vikfigareän förkortad arbetstid för alla. För att en del människor behöver arbetakortare tid, t. ex. , skall inte alla behöva göra det. Många villdessutom arbeta ännu kortare fid än , medan andra vill arbeta avsevärtmer. Antalet deltidssysselsatta kvinnor ökade kraftigt under1970-talet. Ökningen är nära förknippad med ökningen av förvärvsintensitetenhos gifta kvinnor. Att arbeta deltid är således ett sätt att anpassaarbetstidsuttaget, likaså att förlägga arbetstiden individuellt där så ärmöjligt. Större möjligheter att träffa individuella avtal mellanarbetsgivare och arbetstagare om uttag och förläggning av arbetstiden skulleunderlätta möjligheterna att anpassa förvärvsarbetet till familjens eller denenskildes behov. Även om vissa arbetsfider kan förefalla obekväma, kan de förden enskilde passa mycket bra. Det är viktigt för människor att känna att de påett tryggt och bra sätt kan kombinera vårdarbete i hemmet med förvärvsarbete. Den tekniska utvecklingen, särskilt på datateknikensområde, bidrar till att öka möjligheterna till flexibilitet och variation. Enökad tjänste- och servicesektor ger möjligheter till decentralisering av arbeteoch boende och 5 protokoll 1984/85:22 kan göradet lättare att förena arbetsliv med familjeliv. Det är viktigt att ta tillvara dessa möjligheter. är det kvinnorna som utför merparten av arbetet ihemmen. Ett flexiblare system för uttag av arbetstid skulle underlätta förföräldrar att verkligen dela ansvaret för vård och arbete i hemmet. Båda föräldrarnakan då anpassa förvärvsarbetet efter vårdansvaret eller andra behov. Det är också kvinnorna som halkar efter i merit-, löne-och pensionshänseende, på grund av att de vill eller tvingas ta huvuddelen avansvaret för vård och arbete i hemmet. Många framför kravet på sex timmarsarbetsdag för alla för att stärka kvinnornas ställning. Men mer regleringstärker inte kvinnornas ställning; mer flexibilitet gör det. Om man får ökademöjligheter att träffa avtal med arbetsgivaren har den som vill ha huvuddelenav ansvaret för vård och arbete i hemmet lättare att finnas kvar påarbetsmarknaden. Flexibilitet och variation gagnar inte minst kvinnorna ochökar deras möjligheter på arbetsmarknaden. Utskottet avstyrker motion 706 med motiveringen att föräldraledighetslagentar sikte på att ge samma förbättrade förutsättningar att ta ansvar för vårdoch omsorg om familjen som de individuella avtalen och de anpassadearbetstiderna skulle ge. Det är riktigt att föräldraledighetslagen underlättar föranställda med vårdansvar för små barn - i viss utsträckning. Den ger emellertidinte tillräcklig flexibilitet. Vårdansvaret växlar ju, och starka behov av vårdoch omsorg kan finnas även hos äldre barn, t. ex. i tonåren. Vi är allamedvetna om hur viktig föräldrarnas kärlek, stöd och ledning är för barn ochungdom, inte minst för att förebygga missbruk, våld och kriminalitet. En störreflexibilitet underlättar för föräldrar att vissa perioder ägna mer tid åttonårsbarnens behov. Som jag tidigare nämnt kan man också vissa perioder avlivet ha ansvar för äldre anhöriga. Det finns också många andra skäl till vill minska eller öka sin arbetstid - ideellt, politiskt eller fackligtarbete, utbildning osv. Ökade möjligheter till varierat arbetstidsuttagunderlättar för människor att anpassa arbetstiden efter livets olika skeden ochbehov. Speciellt underlättar det för kvinnorna att stärka sin ställning påarbetsmarknaden. Jag yrkar därför bifall till reservation 2. 56STEN i (m); Vi i denna kammare blir ofta beskyllda föratt lägga oss i och stifta lagar kring frågor som berör den enskilda människan.Ibland är vi tvungna att göra det, men jag håller med dem som säger att detsker i alltför stor utsträckning. Ett exempel på detta ärarbetstidsregleringen. , herr talman, får man inte lov att jobba över mer än200 timmar på det företag där man är anställd. Däremot - och det är minst sagtinkonsekvent -får man jobba extra hur mycket man vill. Det tillåter vårlagstiftning. Jag har begärt ordet därför att jag har upplevt dessaproblem mycket nära. Jag tycker inte att arbetstidsreglering tillhör de sakervi i i första hand bör prioritera. , när jag var nygift, blev jag tvungen attöka min inkomst, men jag fick alltså inte lov att jobba över så mycket att minaönskningar kunde gå i uppfyllelse. Jag bodde i och jobbade tvåskift iLund, När jag blev nekad att jobba över fick jag jobba som nattvakt i Malmöunder den vecka då jag hade mitt första skift. Jag kan inte förstå varför vi i skall lägga ossi situationen för de människor som, kanske på grund av att de har en dåligutbildning, vill öka sin standard genom övertidsarbete. Varför skall vi gå inoch med olika medel försöka stoppa den möjligheten? Jag skall ge ett annat exempel, som också är självupplevt.Sedan 1969 har jag varit anställd på Mekaniska Verkstad i . 7 avdessa har jag varit facklig företrädare, hade jagoch min hustru bestämt att hon skulle vara hemma hos våra barn och att jagskulle jobba och försöka tjäna litet mer pengar. Det gick inte att ökaövertidsuttaget. Vad gjorde jag då? Jo, jag sökte och fick jobb somfidningsutdelare. Fr. o. m. , o. m. gick jag,vardag som helgdag, upp kl. 2 och delade ut tidningar, för att nåden standard som jag ville ha men på grund av dålig utbildning inte kunde få.Jag hade givetvis mycket hellre velat jobba över några fler timmar på ,men det var alltså förbjudet, medan den situation som jag här beskrivit ärtillåten. Med tanke på hur läget ser ut för Sverigefinns det viktigare frågor för oss i att syssla med än att i detaljförsöka styra den enskilde och hans arbetstider, framför allt med hänsyn tillde konsekvenser som uppstår och som jag här har redogjort för. Jag har litet svårt att se logiken i att enmänniska som har en dålig utbildning men som genom att jobba över villförbättra sin standard och därigenom glädja sig och sin familj skall hindrasfrån att göra detta, när det inte finns någonting som hindrar mig från attmånga timmar på min fritid syssla med politisk och facklig verksamhet. Låt den enskilde själv bestämma hur länge hanvill jobba. Det är ingenting som vi här i behöver lägga oss i. Vi harviktigare saker att syssla med. Överläggningenvar härmed avslutad. (Beslutet redovisas efter debatten om arbetsmarknadsutskottets betänkande 5.) Kammaren övergår nu till att debatteraarbetsmarknadsutskottets betänkande 5 om facklig verksamhet. 58 (): I arbetsmarknadsutskottets betänkande nr 5behandlas tre motioner som föreslår en utvidgning av förtroendemannalagen.Förslagen bygger på de gamla tankarna om s. k, regionala förtroendemän, somskulle verka på företrädesvis små arbetsplatser. En av motionärerna hänvisartill den ordning som gäller för regionala skyddsombud och anser att verksamhetenmed regionala förtroendemän till en början borde ha ungefär samma omfattning.Det skulle innebära en kostnad på 40 ä 42 milj. kr. Utskottet avstyrker motionerna med hänvisning tillregeringens program att fortsätta det arbetsrättsliga reformarbetet på grundvalav en systematisk genomgång av hela fältet och ett planmässigt val av de frågorsom är mest angelägna. Som exempel på aktuella reformfrågor som kan tas upp idetta sammanhang framhåller utskottet just behovet av bestämmelser som gerutrymme för en ordning med s. k. regionala förtroendemän. Som framgick av den tidigare debatten har vi frånmoderat håll en helt annan syn på hithörande frågor. Vi anser att förslaget omregionala förtroendemän går stick i stäv med medbestämmandelagens grundläggandesyfte att ge ökat inflytande åt de direkt berörda på arbetsplatserna. Deanställda i små företag skall inte undantas från denna grundläggande tanke. Deförändringar som behöver göras i lagstiftningen bör därför inriktas,mot att fåtill stånd en ordning med direkt inflytande och ansvar vid förhandlingar ochinformation åt de anställda även på de mindre arbetsplatser som saknarfackklubb eller facklig förtroendeman. I den mån de anställda önskar medverkanfrån utomstående facklig företrädare visar det sig, vilket också framgår avutskottets betänkande, att det går att lösa frågor angående tillträdesrätt tillarbetsplatsen osv. Om de fackliga organisationerna vill bygga utsin service till medlemmarna genom att utöka den lokala eller regionalaorganisationen, bör detta betraktas som en intern facklig angelägenhet sominte kräver statsmakternas medverkan. I betänkandet behandlas också en vpk-motion, vari föreslåsatt multinationella företag skulle bli skyldiga att bekosta de fackligaorganisationernas samarbete inom koncerner. Också denna motion avstyrker utskottet och hänvisar ävenhär till det arbetsrättsliga beredningsarbetet inom departementet. Vi har inte reserverat oss på denna punkt eftersom vianser att avstyrkandet är tämligen entydigt. Vi har emellertid i ett särskiltyttrande markerat att vi anser att sådana här frågor bör lösas avtalsvägen.Dessutom har vi klart velat ta avstånd från vpk-motionens inriktning när detgäller synen på internationellt företagande och svenska företagsutlandsetablering. Principen att ett företag måste arbeta på de villkor somgäller i det land i vilket företaget verkar måste slås fast. Herr talman!Jag yrkar bifall till reservation nr 1. 59ALEXANDER CHRISOPOULOS (vpk); kommunisterna har under enföljd av år kommit med förslag som innebär förbättringar av lagen om fackligförtroendemans ställning på arbetsplatsen. Lagen, som har tillämpats i ettdecennium, reglerar den fackliga verksamheten på arbetsplatserna och är tänktsom ett instrument för att underlätta förtroendemannens arbete. Lagen äremellertid utformad så att den enbart är tillämplig i förhållande fillförtroendeman som är anställd på den berörda arbetsplatsen. Lagen kan alltsåinte åberopas för att få tillträde till annan arbetsplats än den därförtroendemannen själv är anställd. Lagen gäller inte gentemot andraarbetsgivare eller på en annan arbetsplats, även om förtroendemannen skulle hafackliga uppdrag också på den arbetsplats som han inte får fillträde till. Problemet är de mindre arbetsplatserna som inte har enegen facklig organisation och egna förtroendevalda. Där har facket alltså intelaglig möjlighet att bedriva fackligt arbete, eftersom dess förtroendevaldainte har tillträde till en annan arbetsplats för fackligt arbete än dem där deär anställda. I likhet med vårt parfi medger utskottet att lagensnuvarande utformning uppenbarligen kan skapa problem för den fackligaverksamheten på de mindre arbetsplatserna. Och, som utskottet mycket rikfigtpåpekar, kan svårigheter även uppstå i branscher där förhållandena är sådanaatt facklig verksamhet inte kan knytas fill förtroendemän som utses bland deanställda på den enskilda arbetsplatsen utan måste bli en uppgift för i förstahand den närmast berörda lokala fackliga organisationen. Därför anser vi från vårt partis sida, i likhet med mångafackliga organisationer, att en förändring av lagen på den punkten är alldelesnödvändig, om man vill underlätta den fackliga verksamheten, som utan tvivel ären grundläggande demokratisk rättighet. Vi menar att även om förtroendemännens behov av att kommain på olika arbetsplatser för fackliga uppdrag normalt inte ifrågasätts, närden lagfästa tillträdesrätten saknas, så är det inte det saken gäller.Tillträdesrätten kan ifrågasättas med lagens nuvarande utformning och beror påarbetsgivarens godtycke och ensamrätt. Ända sedan förtroendemannalagens fillkomst har frånfackligt håll ställts krav på lagstiftning om regionala förtroendemän.Regeringen tillsatte då den nya arbetsrättskommittén med uppgift att bl. a.följa lagens tillämpning, komma med ändringsförslag och utarbeta förslag fillny förtroendemannalag. Förslag till ny förtroendemannalag har utarbetats, som bl.a. tillgodosåg önskemålet om s.k. regionala förtroendemän. Men de borgerligaregeringarna framlade aldrig något förslag till . Vi anser att det ärdags att ändra på det förhållandet . Dessutom anser vi attförtroendemannalagen bör förändras på en rad områden. Lagen bör omfatta möjligheter att ta fill varamedlemmarnas intressen i mer allmänna samhällsfrågor liksom i fråga om politiskverksamhet. Den fackliga organisationen skall ges rätten att bestämmaomfattningen av tidsåtgången för det fackliga uppdraget. Rättentill fackliga möten på betald arbetstid bör skrivas in i lagen. Den fackliga organisafionen skall ha rätt till tillträdefill de arbetsplatser där det finns medlemmar, och de fackliga experter som denfackliga organisationen anlitar skall ges samma rättighet. Facklig organisafion som företräder minst en femtedel avde anställda skall omfattas av lagen om facklig förtroendemans ställning. Till skillnad från utskottet anser vi att mycket har hänti samhällsutvecklingen som gör det angelägnare än någonsin med förbättringarav förtroendemannalagen enligt de riktlinjer som vårt parti har föreslagit.Ett annat område där den fackliga verksamheten bör förstärkas berör fackets möjligheteratt arbeta i multinafionella företag. Ett dominerande drag i den strukturomvandlingsom den svenska industrin f. n. genomgår är en ökad och accelereradmultinationali-sering. En av fördelarna med mulfinationaliseringen av industrinur företagens synpunkt är den s. k. riskspridningen, dvs. den ger företagenmöjlighet att motverka effekter av eventuella fackliga aktioner genom attflytta över produktion från det ena landet till det andra. Det ger företagenförutsättningar fill påtryckningar och övertag gentemot den fackliga rörelsengenom möjligheten att spela ut arbetarrörelsens företrädare i olika länder motvarandra. Det fattas ofta mycket viktiga beslut i utlandsägdaföretag utan att de anställda som berörs får möjhghet till insyn. De fackligaorganisationerna får svårt att skaffa sig en riktig bild av företagetsekonomiska situation på grund av de multinafionella företagens möjligheter attdölja vinsterna eller föra över dem till enheter i andra länder. Det är uppenbart att multinafionaliseringen av industrinställer mycket stora krav på det fackliga arbetet. Det bör därför vara ettsvenskt samhällsintresse att underlätta för våra fackliga organisationer attsamarbeta med facket i andra länder. Särskilt angeläget är detta med tanke påatt med stora resurser motarbetar en akfivarefacklig bevakning av de multinationella företagen. Med detta yrkar jag bifall fill samtligavpk-motioner som behandlas i föreliggande betänkande. 60LARS ULANDER (s); De mofioner som betänkande nr 5 behandlar harlänge varit föremål för diskussion. Frågan om tillträdesrätten för regionalaförtroendemän har också utretts av nya arbetsrättskommittén. Detsamma gällerfrågan om fackligt arbete i koncerner. Som framgår av betänkandet pågår ett beredningsarbete påarbetsmarknadsdepartementet. Också av den anledningen bör inte tanågra initiativ. Speciellt frågan om internationella koncerner innehåller juproblem som är särskilt svåra att lösa genom lagstiftning. NARK:s behandling avdenna fråga visar även att problemen är svårlösta. går inte oväntat emot alla tankar på att lösade frågor som motionerna av och tar upp.Moderaterna odlar ireservationen sin favoritmening, nämligen att det finns en uppdelning av denfackliga organisationen på arbetsplatsen, de lokala avdelningarna och dencentrala fackliga organisationen.