prot · G80957 · 1984-12-31 00:00:00 — Detfinns nämligen inslag i den här reformen som vore förtjänta av en annan typ av diskussion. För det första finns det en mänsklig, humanitär, aspekt påde problem som förnyelsefonderna är avsedda att lösa. Vi utgår från deintressen som industriarbetarna och industritjänstemännen har av att kunna mötade ständigt stegrade kraven i arbetslivet. Det är krav som kommer från nyteknik, krav som kommer från en ständigt pågående strukturförändring inomindustrin. Detta kan betyda att de skall byta jobb, de skall byta arbetsuppgifter,de skall möta en sig ständigt förändrande verklighet. Vi har i en generation industriarbetare, och förden delen också industritjänstemän, som har folkskola. De fick intevara med om utbildningsrevolutionen . Det intressanta är att idén om förnyelsefonder inte harkommit från någon statlig utredning eller någon stadig myndighet utan just frånindustriarbetarnas fackliga organisafioner. Det är i deras verklighet somtanken har fötts. Förnyelsefonder, m. m. Bakgrunden har berört. Läget är att vi , efteren mycket kraftig uppgång av industrins vinster, kan se fram mot ytterligareåtminstone med hög vinstnivå i industrin. Man kan fråga sig: Varför skulle, de fackligaorganisationer som ser dessa vinster uppstå kräva att få en del av vinsten iform av utbildning? Alla dessa ombudsmän som både älskar ochhatar på samma gång, varför kräver de inte att vinsten skall utgå iform av höjd lön? Det borde ju ur deras medlemmars synpunkt vara den enklastelösningen på problemet. Varför har de föreslagit att vinsterna skall användasför utbildning? Har de gjort det med utgångspunkten att de vill förstöraföretagens möjligheter att leva vidare och utvecklas? Har de gjort det utifrånnågon allmän känsla av att det är klasskampen som man skall föra genom att medförnyelsefonder höja utbildningsnivån? Med andra ord: Det besked som vi har fått från de fackligaorganisationerna är att man inte vill ha ut dessa vinster som höjd lön, utanman vill att en tiondel av vinsterna skall stå till förfogande förmedlemmarnas utbildning. Det är ganska enkelt att förstå varför, om man ärberedd att se det hela ur deras synvinkel. Man vill att de som inte fick chansenskall få den. Det gäller chansen att kunna ta de nya jobb som kommer, att kunnakonkurrera bättre med dagens välutbildade ungdomar och kunna få hyggligarevillkor genom att få vara med när nya arbetsuppgifter dyker upp som bygger påden nya tekniken. Är det så omänskligt, ? Är det ettuttryck för ombudsmännens makthunger? Jag kan ställa frågan till också. Förblindas ni inte ibland av ert fackföreningshat,genom att gå emot varje förslag som kommer från fackligt håll? Om jag förstodBjörn rätt är det största felet med förslaget att förslaget faktisktkommer från fackföreningsrörelsen. Tror inte att de som leder dennarörelse ändå har någon upplevelse av vad deras medlemmar tycker är viktigt? Idet här läget tycker de faktiskt det är viktigare att resurser avsätts förderas utbildning än för att höja deras löner. säger företrädarna för den borgerliga oppositionen attdetta inte behövs - företagen genomför all den utbildning som behövs. Det finnstydligen inte en anställd i det här landet som inte - om man går fillarbetsgivaren - får den utbildning som han eller hon vill ha. Med förlov sagt,fru talman: Jag kan inte förstå att detta prat är någonting annat än ett försökatt skyla över den ganska brutala verklighet som finns ute i vår industri . Man har upplevt två saker. Företagen satsar inte påutbildning i fillräcklig omfattning. Och framför allt; Man fördelar inte deresurser som ställs till förfogande för utbildning på ett någorlunda jämliktsätt. Det finns en sky av vittnen. Om ni brydde er om att fråga vad de somjobbar i industrin säger, skulle ni få reda på hur det förhåller sig, istället för att stå här och vara så tvärsäkra på att det bara är någraombudsmän som har hittat på någonting och att det är ett uttryck för en obändigmakthunger och aggressivitet från arbetarrörelsens sida. Det ärdjupt beklagligt, fru talman, att denna i och för sig inte alltför överväldigandemen ändå ganska vikfiga reform skall behöva debatteras i från såprimitiva och känslomässiga utgångspunkter, på det sätt som borgerligheten gör. Jag kan förstå om ni säger att ni inte tror på att denna utbildning ärtill någon nytta, att svenska industriarbetare och tjänstemän är välutbildadeoch skall vara - om de inte är det - nöjda med sin lott. Men när man viftarundan denna reform som ett uttryck för enbart konstiga fackliga maktkrav harman en ganska orimlig inställning. Det finns ytterligare en fråga som hade varit värd enbelysning. Är det ur näringslivets synpunkt enbart negativt med dennaavsättning ur vinster? önskade sig en borgerlig regering somför en företagsvänlig politik. Han skall tydligen tillbringa tiden fram tillnyårsafton med att formulera denna önskan på ett slagkraftigt sätt. Den industri som vi fick ta hand om 1982 var inte i ettsärskilt gott skick. Man hade varit tvungen att göra sig av med ca 100 000anställda . Vinsterna var i botten. Avkastningen påarbetande kapital i industrin var 1981, när bara räntan på företagens lånvar . Investeringarna och utvecklingsarbetet hade kraffigt gått ned. Det är möjligt att bransch inte var såkänslig ens för en borgerlig ekonomisk politik. Var det i detta klimat och i denna miljö som de borgeriigabevisade att de -genom att köra svensk ekonomi i botten och tappa kontrollenöver den ekonomiska balansen, prisutvecklingen m.m. - skapar en företagsvänligpolifik? Min uppfattning är att de fackliga organisationerna medsina krav, som otvivelakfigt ligger bakom detta förslag, visar en betydligtstörre insikt än gör om vad som krävs för att svensk industriskall återfå sin konkurrenskraft och sin styrka. Ni får säga vad ni vill, menfackföreningsrörelsen har stäUt upp på en mycket återhållsam linje i vadgäller löneutvecklingen och har accepterat ett tak för lönekostnaderna på 5 %under 1985.1 rådande vinstläge visar detta otvivelaktigt en betydande insikt omvari nödvändigheten av hygglig lönsamhet består. Det finns också en insikt om att våra möjligheter attbibehålla ett gott konkurrensläge inte bara är beroende av kostnader ochinvesteringar, i meningen fysisk produktionsutrustning, utan också av för detförsta en väl utbildad och kunnig arbetskraft, för det andra att vi måste hållaforsknings-och utveckUngsinsatserna på en mycket hög nivå. Skall vi kunna hålla levnadsstandard i denabsoluta fronten av världens länder, får vi utgå från att vi skall kunnakonkurrera med de mest avancerade industriländerna. Vi måste också i vad gällerteknisk utveckling och avancerade produkter med högt förädlingsvärde ligga påsamma nivå som de mest framgångsrika industriländerna. Det är därför de här fonderna inte bara handlar omresurser för utbildning, utan också om resurser för forsknings- ochutvecklingsarbete. Jag tror, att när de svenska företagen ställs införavgörandet om hur de här pengarna skall användas, kommer man att upptäcka att deger företagen nya möjligheter att Förnyelsefonder, m. m. Förnyelsefonder, m. m. främjanäringslivets uveckling, eftersom de här pengarna, med de skatteförmåner deger, kan användas också för att betala forskning utanför företaget. Man kangöra intressanta kombinationer av grundforskning, fillämpad forskning ochutvecklingsarbete. I den meningen kan man på det här sättet skapa en förnyelsei samarbete mellan näringsliv och forskning. Vi har föreslagit att en fiondel av vinstermedvetet skall styras i den här riktningen. Det har lämnats ett utomordentligtstort utrymme åt företagen och de anställda att besluta om hur pengarna skallanvändas. Tillämpningen av lagstiftningen kommer att ske med ett minimum avbyråkrati. Har man väl kommit överens ute på företagen om hur pengarna skallanvändas kommer fondmedlen att frigöras. Jämfört med en stor och allmänhuggsexa om nästa års vinster borde det här förslaget, om det blir föremål fören saklig prövning, ses som en utsträckt hand till samarbete om en förnuftiglösning på ett annars mycket svårlöst fördelningspolitiskt problem. Jag begriper att har man sagt nej till ettslag av fonder måste man säga nej till alla andra slag av fonder. Det politiskabudskapet kan bli lite fransigt i kanten om man accepterar någon fond överhuvud taget. Men det här förslaget ligger faktiskt mycket väl i linje med hurvi traditionellt hanterar beskattning, lönepolitik och användning av vinster,och vi tror att förslaget faktiskt skall representera ett viktigt steg framåtbeträffande lösningen på våra samhällsekonomiska problem, både i vad gällersysselsättningen och fillväxten. Jag vill ställa en fråga till . Såvitt jagförstår har det i finansutskottet förts en diskussion om huruvida regeringensproposition borde gå till lagrådet eller icke. tog själv upp denfrågan i sitt anförande. Jag blev inte klok på vad han själv anser på denpunkten. Är den uteblivna lagrådsprövningen en stor och allvarlig sak isammanhanget? Jag har nämligen tittat på de särskilda yttranden som är fogadetill finansutskottets betänkande. De är undertecknade av de moderata ochcenterpartistiska ledmöterna i utskottet; jag återfinner dock icke där. Kan det möjligen bero på att har en viss erfarenhet avstatsvetenskapliga och statsrättsliga frågor och inser, att om man användersig av lagrådet för att omintetgöra beslut i denna riksdag, missbrukar man detinstrumentet. Såvitt jag förstår hade det funnits gott om utrymme förrepresentanterna i finansutskottet att kräva en prövning av lagrådet,som då hade kunnat äga rum, och som vi gärna hade sett äga rum. Men som manhanterade frågan blev en lagrådsprövning detsamma som att detta beslut överhuvud taget icke kunde fattas med avseende vinster. Jag skullevilja veta var egentligen står i denna fråga, eftersom det så ofta,tycker jag mig se, i det parlamentariska arbetet just nu handlar om att medolika finter och knep få riksdagsarbetet att bli så svårt och knöligt sommöjligt. Jag måste säga till oppositionens företrädare: Jag tror inte att nitjänar på detta i längden. 99 () replik: Jag uppskattar att finansministern reageradepå mitt inlägg. Om man deltar i en politisk debatt och inte får någon reaktion,hänger man liksom i luften. Av den anledningen uppskattar jag finansministernsinlägg. Om jag förstod finansministern rätt menade han att jagskulle ha haft det svårt under de borgerliga regeringsåren. Rent spontantskulle jag vilja säga att det kan ha berott på att den regeringen höll folk vidliv längre. Men jag tror att orsakerna till att regeringen hade det besvärligtvar den lönekostnadsutveckling som skedde och som fickkonsekvenser in på de borgerliga regeringsåren. Finansministern började sitt inlägg med att säga att manhade företagens väl för ögonen när man lade fram detta förslag. Det är icke detverkliga skälet enligt den uppfattning vi har i det parti jag företräder. Detverkliga skälet är att man vill få fram en finansieringskälla för att minskabudgetunderskottet. Regeringens omtanke om företagen och deras utveckling gerjag inte mycket för. Facket har jag ingenting emot. Men jag tror inte att detblir ett dugg bättre med facklig vetorätt när det gäller att åstadkomma förnyelseoch utveckling inom företagen. Allra sist, fru talman! Jag behöver inte någon längre tid-14 dagar eller vad det kan vara - för att på nyårsnatten formulera minnyårsönskan. Den formulerade jag här . Jag hoppasverkligen att vi får ett regeringsskifte . Det är min nyårsönskan,och jag tror, fru talman, att min nyårsönskan skall bli uppfylld. Förnyelsefonder, m. m. 100ROLF RÄMGÅRD (c) replik: Jag tyckte att finansministern hade ensympatisk framtoning när han redogjorde för förnyelsefonderna och deras arbeteför att försöka få de anställda i företagen att utveckla sig i samklang med denförnyelse som måste till i svensk industri. Han berörde de humanitära insatsersom är nödvändiga för att ge möjligheter för de människor som bara gått i envanlig folkskola att förnya sig. Det sympafiserar jag naturligtvis med. Men, herrfinansminister, innebär det utvecklingsavtal som de fackliga organisationernaträffat med SAF ingenting i det här avseendet? Det konstateras där klart attföretagen är skyldiga att utveckla och utbilda sina medarbetare i industrin ochi näringslivet i övrigt för att de skall kunna hänga med i den process sompågår. Det innebär att som man förnyar sig inom forskningen och tarfram nya processer och ny teknik på maskinsidan, måste man låta de anställda iföretagen utveckla sig för att kunna hänga med på data- och teknikområdet. Dåmåste företagen bekosta detta, och jag trodde i min enfald att det ingick idetta avtal. När vi hade en hearing med frågade jagföreträdare för finansutskottet om inte avtalet har fungerat. Då sade man visserligen hade träffat ett avtal så att det inte hade hunnitfungera i full utsträckning men att man skulle komma att utveckla detytterligare. Förnyelsefonder, m. m. frågar jag finansministern: detta avtal ingeninverkan, utan måste man ytterligare genom lagstiftning i gå utöverde avtalsslutande parterna för att sätta tryck på dem? Jag tycker att det är enmärklig omgång. Företagarna måste ju själv känna att det är viktigt att få igång denna verksamhet. 101 () replik: Både av och av här framgår nu att huvudmotivet för förnyelsefonderna är att det skallbli lättare att förmå löntagarna att acceptera uteblivna reallönehöjningar även1985. Jag är inte säker på att löntagarna själva accepterar detta argument.Argumentet användes också när man ville införa löntagarfonderna, men det gavinte önskat resultat. Jag vet inte om de fackliga ombudsmän som finansministernhar samrått med verkligen är representativa för löntagarna, när dessa ombudsmänsäger att löntagarna i landet är beredda att avstå från lönehöjningar, omsådana här förnyelsefonder införs. Däremot är det bra med utbildningsinsatser inom företagen,särskilt om de är knutna till företagens egen verksamhet. I mitt anförandeströk jag under att det inte minst inom de svenska exportföretagen är väldigtviktigt att ha ett ekonomiskt utrymme för utbildning, forskning ochutvecklingsarbete. Varför är då företagen själva kritiska mot detta förslag?Jag tror att det finns två skäl till att företagen oroas över denna metod attfå fram utbildnings- och forskningsinsatser inom företagen. Det ena skälet äratt metoden innehåller ett tvångselement. I långa skrivelse,som jag inte skall gå in på så mycket, påpekar man t. ex. att de mångasmåföretagen har mycket svårt att anordna meningsfull utbildning - för att intetala om forskning, som ju inte gärna kan ske i de små företagen. Då kommer detföreslagna systemet för sådana företag att innebär att de tvingas bekostaverksamheter, som inte har något värde för företagens utveckling. Det är detena skälet till att företagen är kritiska. Det andra skälet är naturligtvis att förslaget innebär enekonomisk belastning på företagen, framför allt på företagens likviditet. Ändasedan socialdemokraterna tog överhar de infört skatter, avgifter,fondavsättningar och annat, som starkt begränsar företagens möjligheter attsjälva disponera över sina likvida medel. berörde det särskilda yttrande som finnsbeträffande lagrådsgranskning. Jag instämmer i det mesta av det som står idetta särskilda yttrande men inte i allt. Om hade lästreservafion 1, hade han funnit att det där står att regeringen innanpropositionen lades borde ha remitterat ärendet till lagrådet för yttrande. Denreservationen bär mitt namn. Jag skulle vilja fråga finansministern: regeringen inte det? - nu gör jag honom glad engång till - sade sig ha upptäckt det verkliga skälet för löntagarfonderna,nämligen att de skulle förstärkabudgeten och hjälpa till att finansiera budgetunderskottet. är det ju tvärtom. Att företagen skall göraavsättningar till förnyelsefonderna innebär att skatteunderlaget minskar ochatt staten får mindre i skatt från företagen. Förnyelsefonderna fungerar precissom investeringsfonderna, ur skattemässig synpunkt. Så jag skall försökaförklara för att om jag verkligen vore ordentligt sugen påföretagens pengar, då skulle jag försöka att avskaffa investeringsfonder ochförnyelsefonder, alla slag av skattefria fondavsättningar, för att göraskatteunderlaget så stort som möjligt och för att skatteintäkterna skulle bliså stora som möjligt. Det här gör att när företagen inte längre utsätts för denpolitiska bearbetning som f. n. pågår kommer de naturligtvis att upptäcka attdet var ganska lyckat att man på det här viset kunde konsolidera företagenytteriigare. frågade mig om jag inte tror attutvecklingsavtalet betyder någonfing för utbildning och forsknings- ochutvecklingsarbete och om inte det var viktigt att de anställda kunde medverkadär. Förvisso tror jag det och hoppas, liksom tydligen gjorde, attföretagen ställer upp och försöker förverkliga utvecklingsavtalets innehåll. Men problemet är att för utbildning, kanske framför alltför den, behövs det pengar. Som utbildningsavtalet är konstruerat kan man sittaoch resonera väldigt länge om utbildning, men om företagsledningen till slutsäger att för detta avsätts det inga pengar, då blir det ingen utbildning. Dethjälper inte med allt samförstånd i världen, om inte företaget ställer upp medpengar. Ur löntagarnas synpunkt är poängen med förnyelsefondernaatt där finns det pengar avsatta. Diskussionerna om utbildningsinsatser i företagenkan föras från en helt annan utgångspunkt i och med att den avsättningen hargjorts. sade att näringslivets kritiska inställningtill det här förslaget skulle framför allt bero på att de små företagen kännersig illa behandlade. De tvingas göra avsättningar - i den mån de har vinsteröver en halv miljon -men de har svårt att anordna utbildning. Ja, men det är just ett av de problem som urlöntagarsynspunkt ter sig särskilt allvarligt. Om utbildningen är sämre i demindre och medelstora företagen, halkar deras anställda och därmed företagenefter i utvecklingen. Möjligheten att gå från ett litet företag, om det skulleråka ut för svårigheter, in på en ny arbetsmarknad är då sämre, därför att detär de stora företagen som anordnar utbildning. Vi tror att den konstruktion vi har givitförnyelsefonderna kommer att öka intresset hos de mindre företagen att försökaförbättra sina anställdas utbildningsvillkor. Med, som jag sade, liberalatolkningar i fråga om hur man skall använda pengarna bör man också kunna hittaformerna för det. Även ur dessa företags synpunkt måste det vara enklar fördel om utbildningsnivån, kunnandet, ligger på samma nivå oberoende avföretagets storlek. Det vore ju mycket allvarligt för framtid om detär företagets storlek som avgör om de anställda får hänga med i den tekniskaoch allmänt industriella utvecklingen. Förnyelsefonder, m. m. Förnyelsefonder, m. m. Det är riktigt att vi har vidtagitett antal åtgärder för att hålla tillbaka likviditetsutvecklingen i samhälletoch gjort ett antal ingrepp i dispositionen av vinster, i den meningen att vivia likviditetskonton, exportdepositioner och också förnyelsefonder påverkathur vinsterna används. Det lär vi aldrig bli ense om, hur länge vi än står häroch diskuterar, men det är vår fasta övertygelse att enda chansen för svensktnäringsliv att behålla en hög och stabil lönsamhet, vilket vi alla är ense ombehövs, är att en stor och bred opinion bland löntagarna övertygas om attvinsterna används på ett sätt som gynnar också dem. Vi har upplevt alltför att näringslivet troratt det går att med olika slag av brutalt och hårt språk tvinga löntagarna attgå med på att företagen själva alldeles exklusivt avgör hur vinsterna används.Ger vi inte löntagarna något annat inflytande över vinsterna tar de ut dem iform av högre löner. Därmed bestämmer de hur vinsterna används genom att dehamnar i deras egna plånböcker. Det är ett rakt och brutalt språk somfackföreningsrörelsen i vissa skeden tvingas föra. Vår uppfattning är att i det ansträngda och svåra läge därSverige och många andra industriländer befinner sig måste vi hitta nyalösningar. Vi har arbetat med de nya lösningarna. Vi har framlagt förslag ochär på väg att genomföra dem. Jag tror att kommer det att visa sig varaav allra största gagn inte bara för löntagare utan också för Sverigesnäringsliv. Anf.103 () replik: Mitt påstående att det verkliga skälet tillförnyelsefondernas införande är att man vill finansiera budgetunderskottet -det är riktigt fortfarande och det håller jag fast vid. Finansministern säger att man får mindre i skatt genomförnyelsefonderna. Det är riktigt. Bolagsskatten är hälften av vinsten. Mengenom dessa fonder kan finansministern disponera alla pengarna när de sätts inpå konton i . Finansministern slipper gå ut och låna på öppnamarknaden. Det är ett faktum som gäller förnyelsefonderna. För investeringsfonderna har avsättningsprocenttalet ökatfrån 50 till 75. Det är samma sak där. Detta är mitt sista inlägg och jag vill baraslå fast: Det verkliga skälet till förnyelsefonderna är finansiering avbudgetunderskottet. 104 () replik: Finansministern säger att det är bra att manupprättat ett utvecklingsavtal mellan företagen och de anställda för atttillgodose ett visst behov av utbildning, forskning osv., men att det intehjälper för det saknas pengar. Jag trodde att när man förband sig avtalsmässigt medarbetstagarparten så ingick i samma andetag också att man skulle finansiera dennautbildningsverksamhet. Det måste ju ligga i sakens natur, för det måste ocksåligga i företagens egen vision att så sker. Företagen är ju beroende av detta. Men hittar man på alla möjliga likviditetspåverkandeåtgärder som begränsar möjligheterna att finansiera, så blir det naturligtvissvårare. har man satt in allmännainvesteringskonton, särskilda investeringskonton, likviditetskonton,exportdispositioner, vinstdelningsskatt, utdelningsskatt, slopatinvesteringsavdrag, snabbare skatteuppbörd osv. Det är klart att dettaförsvårar möjligheten att fullfölja ett sådant här avtal. Vitsen ärju att företagen av egen inneboende kraft skall kunna svara för dessa frågor.Det är ju den naturliga utvecklingen både när det gäller företagets framfid ochnär det gäller arbetstagarna. Då är det naturligt att företagen själva skall fådisponera medlen. Förnyelsefonder, m. m. 105 () replik: När jag nämnde den negativa situation som kanuppkomma i de mindre företagen i samband med att förnyelsefonderna genomförsgjorde jag det därför att jag tror att det är svårare för de små företagen attfinna meningsfull utbildnings- och forskningsverksamhet. De stora exportföretagenhar både en kraftigare vilja till och ett större behov av sådana insatser. Degör dem i ganska hög grad själva. Invändningen från de små företagens sida äratt de tvingas till motsvarande insatser, som inte har någon direkt relevansför deras verksamhet. Det är ändå inte meningen att den utbildning som kankomma till stånd till följd av förnyelsefonderna skall ersätta reguljärautbildnings- och forskningsinsatser. Ett annat skäl till att man frånnäringslivets sida är så kritisk mot detta är naturligtvis att företagen genomen serie åtgärder har fått förfoga över allt mindre del av sina vinstmedel.Löntagarfonderna, ökad beskattning, de obligatoriska avsättningar som manbeslutade om och i form av avsättning tillförnyelsefond är förklaringen till att finansministern inte får något stödfrån näringslivets sida för dessa åtgärder, även om finansministern, som hanuttryckte det, försökt att sträcka ut handen till näringslivet. Jag tror attskillnaden här är att vi från vår sida tror rätt mycket på näringslivets egenförmåga att bedöma vilken typ av insatser som behövs, medan man frånsocialdemokratins sida i mycket hög grad vill styra det hela. Där tror jag attden stora skillnaden finns. Jag har bara två kommentarer som båda gällerBjörn Molins inlägg. Först beträffande näringslivets kritik. Att man från näringslivets sida är så kritisk mot dettaberor på att man inte vill ha någon inblandning i sina beslut om hur pengarnaanvänds. Jag kan i och för sig ha förståelse för en sådan inställning, men jagtycker ändå att den är kortsynt och oklok.