prot · G80954 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:54 1 § Justeradesprotokollet för den 7 innevarande månad. 2 § Föredrogs menbordlades åter betänkanden /85:8 och 9 Skatteutskottetsbetänkande /85:9 betänkande 1984/85:12 Socialutskottetsbetänkanden /85:8 och 9 betänkande 1984/85:7Näringsutskottets betänkanden /85:11 och 13 3 § Artiflciella inseminationer Föredrogs lagutskottets betänkande1984/85:10 om artificiella inseminationer (prop. 1984/85:2). I de frågor som nu skall taställning till med anledning av regeringens proposition om artificiellainseminationer bryter sig olika meningar i spörsmål av juridisk, medicinsk,social och - inte minst -etisk natur. I propositionen, som bygger på ett omfattande utrednings-och remissarbete, har gjorts avvägningar mellan olika synpunkter ochintressen. En fast utgångspunkt för dessa avvägningar har varit attbarnets bästa måste tillgodoses. Jag menar att denna utgångspunkt är självklaroch att de olika lösningar som förordas i propositionen därmed i alltväsentligt är givna. Man kan till en början ställa sig frågan varför man överhuvud taget bör lagstifta om artificiell insemination - blir med denföreslagna lagen först i och om sådan lagstiftning. Det finnstvå skäl, båda i och för sig avgörande, för lagstiftning. För det första: Avsaknaden av regler leder till att barnsom har kommit till genom insemination riskerar att rättsligt stå utan far. Dettakan vi inte acceptera. För det andra: Den snabba vetenskapligautvecklingen gör att lagstiftaren rimligtvis måste redovisa sin syn.Inseminationsverksamheten är bara det första steget i en utveckling som innebäratt liv framkallas på konstlad väg. väntasinseminationsutredningen lämna sitt andra delbetänkande som behandlarprovrörsbefruktning och annan mer avancerad konstlad befruktning. Och genomgen-etikkommitténs arbete har vi fått kunskaper om hur avancerad och snabbutvecklingen är på genetikens område. Ofrivillig barnlöshet kan otvivelaktigt vara en stor sorgatt bära - ofta en tragedi - för dem som drabbas. Det är uppenbart att deartificiella inseminationerna fyller en funktion för de par som inte kan fåbarn på naturlig väg. I har artificiellainseminationer använts för att avhjälpa ofrivillig barnlöshet. Till en börjanvar inseminationsverksamheten av blygsam omfattning, men ökat successivt. Man räknar med att det numera föds minst 230 barn årligensom har kommit till genom givarinsemination, dvs. med sperma från någon annanman än kvinnans make eller sambo. Mot denna bakgrund skulle det vara i vart fallorealistiskt att nu förbjuda verksamheten. Samhället bör emellertid inte genominseminationer medverka till att ett barn kommer till världen utan att barnetsbästa så långt möjligt tillgodoses. Verksamheten bör därför få fortsätta, menbara under förutsättning att det blivande barnets intresse tas till vara påbästa sätt. I propositionen föreslås dels bestämmelser om deträttsliga faderskapet för barn som har kommit till genom insemination, delsviss lagreglering av verksamheten som sådan. När det gäller faderskapsfrågan innebär lagförslaget täpper till den lucka som f. n. finns i lagen och som innebär att barn somhar kommit till genom insemination riskerar att rättsligt stå faderlösa. Denman som har samtyckt till inseminationen, och som har varit beredd att ta påsig ansvaret som far, kommer i fortsättningen också juridiskt att anses sombarnets far. Mycket talar för att när vi nu går fram med lagregleringav inseminationsverksamheten detta inledningsvis bör ske med försiktighet. fall bör verksamheten f. n. begränsas till de fall som har medfört attmetoden har börjat användas, nämligen då en man och en kvinna tillsammans intekan få barn på naturlig väg. I propositionen föreslås därför att insemination ifortsättningen skall få utföras enbart på kvinnor som är gifta eller som bortillsammans med en man under äktenskapsliknande förhållanden, och detta underförutsättning dels att inseminationen är medicinskt motiverad, dels att det kanantas att barnet kommer att växa upp under goda förhållanden. En ytterligareförutsättning är givetvis att mannen tar på sig faderskapet för barnet. Attdessa förutsättningar föreligger skall prövas under överinseende av denansvarige läkaren, och det på ett allmänt sjukhus med dess tillgång tillpsykologisk och annan expertis. En sådan ordning bör ge goda förutsättningarför den helhetsbedömning som måste göras. Herr talman!Vid givarinsemination skall kvinnans make eller sambo självklartfullt ut fungera som barnets far. Att detta skulle underlättas av att man förbarnet förtiger den för barnet fundamentala kunskapen om hur det har kommittill är för mig mycket svårt att tro. Tvärtom löper man då risken att barnetändå förstår eller får reda på det rätta förhållandet, och i så fall får barnetdessutom klart för sig att man har ljugit eller dolt denna fundamentala kunskap. Allttalar för att barnet i de allra flesta fall bör få veta sanningen om sintillkomst - att den känsliga relation som byggs upp i den berörda familjen fårvila på sanning och öppenhet och inte på lögn eller illusion. Mendetta är inte en fråga som lagstiftaren skall lägga sig i med regler ochparagrafer; det föreslås inte heller i propositionen att så skall ske. Manbör kunna utgå ifrån att de flesta barn inte kommer att ha något intresse avatt forska efter vem givaren är. Ett barns upplevelse av sin identitet byggerju på så många andra faktorer än just detta. Men i fall där vetskapen om vemden biologiske fadern är är viktig för barnet vore det oklokt, och dessutomgrymt, om samhället, sedan det tagit ansvar för inseminationsverksamheten,skulle utestänga barnet från den information som barnet vet att samhället hartillgång till. Enförutsättning bör dock givetvis vara att barnet nått tillräcklig rriognad föratt självt ta del av denna information. Iförhållande till barnets föräldrar och andra personer bör däremot uppgifternaom givaren fortfarande vara sekretesskyddade. Jag är övertygad om att denföreslagna ordningen inte skall skapa oöverkomliga hinder eller problem förinseminationsverksamheten. Enligtregeringens förslag blir det den ansvarige gynekologens sak att välja lämpliggivare. Regeringen har inte ansett det nödvändigt att meddela några närmareföreskrifter i denna del. Den praxis som gäller f n. förefaller väl avvägd. a. att de blivande föräldrarna inte kan kräva att få en givare medalldeles speciella egenskaper. Ingen givare får heller genom insemination geupphov till mer än ett begränsat antal barn, normalt högst fyra-sex barn. Detfår ankomma på att följa utvecklingen och att meddela deallmänna råd som kan behövas. Jaghar redan antytt ett skäl för att koncentrera givarinseminationerna till någraav de allmänna sjukhusen. Med en sådan begränsning underlättas ocksåmöjligheterna för samhället att utöva tillsyn över verksamheten och att följautvecklingen. En koncentration till vissa allmänna sjukhus bör också underlättaangelägen forskning . Dettalagförslag här arbetats fram efter kontakter med de övriga nordiska länderna.Någon lagstiftning motsvarande den svenska är inte aktuell just nu i dessaländer. I anser man att den lagstiftning som redan finns där ärtillräcklig. Den omständigheten att det i har funnits ett omedelbartlagstiftningsbehov är dock inte något hinder för ett fortsatt nordiskt samarbetei frågan; därom har jag förvissat mig vid överläggningar med de nordiskakollegerna. Det finns tvärtom intresse i de andra nordiska länderna att kunnafölja den svenska utvecklingen. 2 (): Jag skall börja med att göra en kommentartill justitieministerns anförande. Han sade bl. a. att inget barn bör få kommatill världen utan att man ser till barnets bästa. Jag vill understryka införkammarens ledamöter att jag tror att alla ansvarskännande människor känner pådet viset och delar den uppfattningen. Däremot har man olika meningar om vadsom är till gagn och vad som är bäst för barnet. Det ärende som vi nu går att behandla har varit föremålför en intensiv debatt alltsedan inseminationsutredningen förraåret redovisade sitt betänkande Barn genom insemination. Meningarna har varitoch är delade. Framför allt gäller det förslaget om att barn, som tillkommitgenom givarinsemination, skall ha rätt att få veta detta och även få veta vemsom varit givare. har det varit förutsatt att givarens anonymitetskulle vara skyddad. Meningarna är delade också här i , och intressethar varit stort bland kammarens ledamöter för att under behandlingens gång ilagutskottet få reda på ställningstagandena. Propositionen föranledde väckandet av 12 motioner frånsamtliga partier här i . Av motionerna framgår att det i denna frågainte finns några partilinjer. Detta framgår också av lagutskottets betänkande,liksom av det yttrande som utskottet inhämtat från socialutskottet, vilketingår som bilaga i betänkandet. I lagutskottets betänkande finns det intemindre än 23 reservationer; vissa av dessa är dock följdreservationer. Jag skall i korthet försöka redovisahuvudlinjerna i betänkandet, eftersom det kan vara ganska svårt att få en klarbild av det. Majoriteten, bestående av utskottets socialdemokrater, tvåcenterpartister och i vissa delar även vpk:s representant, ansluter sig istort sett till propositionens förslag. Skälen därtill kommer andra attredovisa. Reservanternaär delade på tre linjer: En moderat ansluter sig ireservation nr 1 till de två motioner - en moderatmotion och encenterpartimotion - i vilka det föreslås att givarinsemination skall förbjudas. Den andra huvudlinjen - bakom denstår jag själv och ytterligare två moderater - följer upp moderatmotionen nr 26i vilken hävdas att insemination är en medicinsk behandling och att den ej börlagregleras. Samma reservanter samt en centerledamot reserverar sig motslopandet av skyddet för givarens anonymitet. Det finns en särskild reservation- nr 14 - om detta, och i denna följs yrkandena upp från ett flertal motioner. Det finns en tredje ståndpunkt.Vpk:s ledamot i utskottet anser bl. a. att givarinsemination skall kunna medgesäven ensamstående kvinnor och att sperma från en och samma givare får användasför högst fyra fall av insemination där denna leder till att ett barn föds. Vpkanser också att givaren bör underrättas om födseln. Jag är medveten om attjag redovisat dessa tre linjer ytterligt knapphändigt, kanske alltförknapphändigt, men jag utgår ifrån att reservan- ternaoch andra talare kommer att vidareutveckla sina synpunkter. Jagavser inte att polemisera mot någon. Jag har all respekt för att det här finnsolika meningar. Jag tänker bara helt kort redovisa några motiv för bl. a. mitteget ställningstagande. Hittillssynes inseminationsverksamheten inte ha vållat några större problem annat ännär det gäller tvister angående frågan om makes eller samboendes medgivandeverkligen lämnats. På den punkten anser jag- och det framgår av reservation 2 -att det inte räcker med ett muntligt medgivande utan att medgivandet skalllämnas skriftligt och att detta skall införas i 1 kap. 6 § . Dethar sagts i den allmänna debatten, att det inte är någon mänsklig rättighet attfå barn, och att barnlöshet kan avhjälpas genom adoption. Det sägs också i enmotion att det inte kan anses som någon "allmän mänskUg rättighet att fåtillgång till givarinsemination". Jagkänner mig faktiskt litet främmande för dessa tankegångar och även inkompetentatt avgöra vad ett par som absolut önskar få ett barn upplever som mänskligrättighet. Men jag vet att många önskar lösa tidigare barnlöshet genominsemination. Jag vet det bl. a. genom de många brev som jag fått från oroligaäkta makar, vilka upplever det framlagda lagförslaget som ett hot. Enbrevskrivare - eller rättare sagt två, eftersom det rör sig om äkta makar -skriver bl. a.: "Rösta inte bort våra chanser till ett meningsfullt livmed egna barn.". I ett annat brev heter det bl. a.: "Ge oss rättenatt få bilda familj. Hjälp oss i stället för att döma oss tillbarnlöshet." Ja,detta kan räcka som citat. Vad är då dessa makar rädda för i det föreliggandelagförslaget? Jo, det är i alla brev en rädsla för att lagförslaget omslopandet av spermagivarens anonymitetsskydd skall komma att innebära attverksamheten med givarinsemination helt skall upphöra. Jag skall villigterkänna att anledningen till att jag ställt mig bakom reservation nr 14 tilllagutskottets betänkande är att jag helt och fullt delar dessa oroligabrevskrivares uppfattning att ett slopande av anonymitetsskyddet i stort settvore detsamma som ett förbud mot givarinsemination. Jag kan faktiskt inteheller acceptera att barnet skall ha rätt att få veta sitt ursprung. Dettaskulle kunna orsaka problem i familjer, där problem måhändatidigare inte funnits. Jag har all respekt för barnets rätt, men föräldrarnas rättoch barnets rätt sammanfaller när det gäller att bevara lugn, harmoni ochtrygghet inom familjen. Vad gagnar det ett förut harmoniskt barn att få vetaatt den som barnet trott vara dess biologiske far inte är det? "utskottetvill inte utesluta att den nu förespråkade lagstiftningen rörande inseminationkan, såsom motionärerna hävdar, leda till att verksamheten --- till en börjanavtar." Ja, det är nog ett riktigt konstaterande. kommer verksamheten under medicinsktbetryggande former att avta. Risken är stor för att det skall uppstå en illegalverksamhet, eller att kvinnor söker sig utomlands; ett förfarande som i mångafall skulle kunna hjälpa dem som har ekonomiska förutsättningar därtill. Viskulle kunna få en situation, som påminner om den som vi hade före dennuvarande abortlagstiftningen. Fast då var problemen de rakt motsatta. Jag vill för kammarens ledamöter - framför allt för alladem som vill bevara skyddet av spermagivarnas anonymitet - påpeka att de kanrösta med reservation 14, oavsett uppfattning i andra frågor. Det är enreservation som jag tror bäst gagnar både barnets och föräldrarnas intressen. Om inseminationslagen antas, så anser jag - vilketframkommer i reservation 9 - att verksamheten inte får begränsas till allmännasjukhus. Många gynekologer i privat verksamhet har stor erfarenhet och bördärför efter tillstånd från medges rätt att bedriva verksamhetmed givarinsemination. Sedan jag anmälde mig till ett anförande på15 minuter har många talare tillkommit. Jag kan väl i stort sett räkna ut vadsom kommer att sägas - jag har ju tagit del av motionerna - och har därförkortat av mitt inlägg. Men jag vill ändå understryka - även om det också kommeratt framföras av andra - att problemen ined nya möjligheter att häva barnlöshetskapar förhållanden som noga måste följas upp. Vi måste undvika missbruk avökad medicinsk kunskap och nya tekniker. Det är nödvändigt - och dettaframhålls i motion nr 26 liksom i reservation 22 - att regeringen noga följerutvecklingen på detta område. Detta gäller också inom den familjerättsliga ochinom den arvsrättsliga lagstiftningen. Det är - jag vill också gärna ha det sagt - skönt att i enfråga som denna inte behöva vara annat än politiker och inte partipolitiker. Med detta yrkar jag bifall till reservationerna 2, 3, 4,9,12,14,17,18,19, 20, 21 och 22 i lagutskottets betänkande nr 10. 3 (): I lagutskottets betänkande och i bakomUggande propositionfinns förslag dels om en ny bestämmelse i som skall reglerafaderskapet till barn som har tillkommit genom insemination, dels förslag tillny lag som skall reglera inseminationsverksamheten som sådan. Detta är frågor som har engagerat många människor och därmeningarna har varit och är delade. Detta visade sig inte minst i de mångaremissyttranden som kom in över själva utredningen som propositionen byggerpå. Med anledning av propositionen väcktes sedan 12 motioner i ochunder utskottsbehandlingen 23 reservationer. När det gäller artificiella inseminationer handlar det omsvåra frågor och svåra ställningstaganden. Det har under arbetets gång käntssom att pröva sig själv i frågor av mycket djup innebörd. Ingen väg och ingenlösning var -åtminstone inte för mig - från början helt självklar. Så småningomkommer man ändå fram till ett ställningstagande. Det är nödvändigt; beslutskall fattas, först i utskott och sedan i . Vad gäller den första delen i lagförslaget, den ombestämmelse i som skall reglera faderskapet till barn som hartillkommit genom insemination, så ansluter jag mig till den. Det är viktigt attge inseminationsbarnen en så säker familjerättslig ställning som möjligt. Somdet är är rättsskyddet bristfälligt - framför allt för barn som harkommit tillgenom givarinsemination - och detta måste rättas till. Det sker genom den nuföreslagna ändringen i . Närdet sedan gäller de delar av förslaget till lag om insemination, som inte krävsför att uppnå målsättningen med ändringen i , bör de -som jag serdet - avslås. Detta har vi tagit upp i vår motion nr 19 med somförsta namn. Verksamhetmed givarinsemination bedrivs vid ett tiotal kvinnokliniker och av ettlitet antal privatpraktiserande gynekologer. Verksamheten handläggs enligt deregler som allmänt gäller enligt läkarinstruktionen och de författningar iövrigt som reglerar hälso- och sjukvård, t. ex. bestämmelserna om sekretess isekretesslagen. Några olägenheter när det gäller de former den nuvarandeverksamheten bedrivs under har inte framkommit. Inte heller har det framställtsnågot krav på lagreglering från dem som är direkt berörda. Jag kan därför intefinna att den reglering av verksamheten med givarinsemination som föreslås i 3§ behövs. Jag yrkar därför avslag på förslaget om särskilda regler omgivarinsemination och bifall till reservation nr 7. Under förutsättning avbifall till denna yrkar jag också bifall till reservation nr 8. Jaggår vidare till förslaget om ändring i sekretesslagen i den del som avser attöppna möjlighet att utlämna spermagivarens identitet. Jag anser att också den -det gäller då 4 och 5 §§ - bör avslås. Debarnlösa par som väljer givarinsemination som en lösning på sittbarnlöshetsproblem har säkerligen noga tänkt igenom sin situation och vägtolika alternativ mot varandra. Barnet som föds är således planerat. Med allsäkerhet är det också både efterlängtat och välkommet. Mänskligt att döma bördet ha de bästa förutsättningar att växa upp under goda förhållanden. Enligtförslaget i propositionen skall nu detta barn - när det uppnått tillräckligmognad - ha rätt att få uppgift om spermagivaren. Enligt departementschefen"är det föräldrarnas sak, när det är möjligt och lämpligt, att berätta förbarnet hur det kommit till". Uppgifterna skall finnas i den journalsjukhuset åläggs att föra och bevara, och socialnämnden är skyldig att biträdabarnet med att skaffa fram uppgiften. Detär, som jag ser det, angeläget att fundera över vad en bestärnmelse som denna -den finnsi4 §-kan komma att få för effekter för berörda parter. Ivår motion, som jag tidigare hänvisat till, har vi redovisat varför vi finnerdet angeläget att bevara anonymiteten för spermagivaren. Även om de viktigasteargumenten finns angivna i reservation nr 14 vill jag något redogöra förtankegångarna bakom reservationen och ställningstagandet i denna. Vimenar att föräldrasituafionen kan påverkas negafivt av att föräldrarna vet atten för dem helt okänd person, spermagivaren, kan komma in i deras liv. Det kaninnebära att den rättslige faderns engagemang för barnet inte blir likahelhjärtat som det eljest skulle ha blivit. Vidarekan det ifrågasättas om det är bra för barnet att kanske i tonårenfå veta att den som barnet under barndoms- och ungdomsåren reservationslöstuppfattat som sin far inte är den biologiske fadern. får manhelt plötsligt en ny far! Risken är stor att sådan kunskap leder till störningar i familjen och ifamiljegemenskapen. Spermagivarens situation måste också beaktas. Förslaget ipropositionen innebär att givaren tiotals år eftet spermadonationen kan sökasupp av för honom helt okända ungdomar som han inte har några som helstkänslomässiga relationer till. Då kanske även spermagivaren har egen familj.Hur skulle hans familj uppfatta en sådan situation? Jag menar således attröjandet av den biologiske faderns identitet - eller bara vissheten om attdenna kan röjas - kan medföra en konfliktsituation som inte är till gagn förnågon av de inblandade parterna. Att inte garantera spermadonatorer anonymitet kan ocksåinnebära att verksamheten med givarinseminationer upphör vid sjukhusen i bristpå . Barnlösa makars önskan att skaffa sig barn kommer dock, troligenär det så, att fortfara att vara lika stark. Det kan få till följd att verksamheten fortsätter, men iandra former än dem vi har . är verksamheten väl kontrollerad ochtydligen också uppskattad av alla inblandade parter. Dessutom kan den journalföring och den arkivering av journalernasom lagförslaget förutsätter innebära en risk för att information läcker ut ochnår andra än vad som är avsett. Även om antalet personer som formellt skall hatillgång till journalerna är begränsat, blir det ett betydande antal människorsom får insyn. Journalerna skall ju förvaras ! Som en sammanfattning av vad jag här framfört skulle jagvilja säga följande: Jag är långt ifrån säker på att den föreslagnalagstiftningen - som det heter - "så långt möjligt tar till vara barnetsintressen". Bestämmelsen kan i stället leda till oro och splittring.Dessutom finns det en risk för psykosociala störningar i familjerna i fråga. Precis som vi säger i vår reservation borde det bäst gagnabarnets intressen om den relation stöds som byggts upp mellan barnet och desssociala föräldrar - föräldrar som vill att barnen i alla avseenden skallbetraktas som deras egna. Med det anförda yrkar jag, herr talman, bifall också tillreservation nr 14 och, under förutsättning att denna bifalles, även tillreservationerna nr 15, 17, 20 och 21 samt i övrigt till utskottets hemställan. 4INGA (vpk): Det är otillfredsställande att den här fråganoch även andra frågor inom den medicinska vetenskapen fått utvecklas under långtid utan demokratisk kontroll och etiska ställningstaganden. Det är bra attinseminationsverksamheten nu skall regleras i lag. Men jag vill säga att baraför att de juridiska frågorna runt denna verksamhet löses, är därmed inte deetiska frågorna runt verksamheten lösta - långt därifrån! I kommunisterna intar vi principiellt mycket restriktiv hållning när det gäller olika metoder att manipuleramänniskans biologiska liv. Inom vpk är vi också ytterst tveksamma till enlegalisering av verksamheten med givarinsemination. När vi nu ändå står ibegrepp att legalisera den, får det inte ses som ett slutgiltigt accepterandeav givarinse- minationdärför att det finns för många obesvarade frågor och olösta problem i dettasammanhang. Hur länge dröjer det innan en varelse kan utvecklas ändafram till livsduglighet utanför mammans kropp? Har den människan någraföräldrar? Kommer forskarlaboratorier att kunna förse oss med föräldralösamänniskor - skapade av nedfrusna ägg och frusen sperma - som ingen gör anspråkpå? Kan vi i så fall tillåta detta? Om utvecklingen får fortsätta på samma sättsom den fått, kanske det som jag här skisserat inte alls blir sciencefiction utan en högst påtaglig verklighet. Kan sedan forskningen få fram enteknik för att dela celler i flera livsdugliga kopior och kombinera dentekniken med metoder så att liv kan fullt utvecklas utanför mammans kropp, dåär denna science fiction en mardrömsverklighet. är inseminationer och provrörsbefruktningarbehandlingsmetoder vid barnlöshet. Man experimenterar med nedfrysning avbefruktade ägg och med överföring av ägg från en kvinna till en annan. IAustralien håller man på att försöka framställa en konstgjord livmoder.Moderskapet kan i världshistorien manipuleras på många olikasätt. har ingen kunnat betvivla att den kvinna som föder fram ett barnverkligen är dess mor. Men vem är mor när ett befruktat ägg överförs frän någonkvinnas livmoder till någon annans? I har redan barn fötts som påembryostadiet flyttats från sin biologiska mor till en fostermor. Man har ocksåimplanterat provrörsbefruktade ägg från en kvinna i en annans livmoder. "Vi har fått praktiskt taget allting frånveterinärmedicinen", säger professor , som sysslat medprovrörsbefruktning.