prot · G80938 · 1984-12-31 00:00:00 — Denryckiga budget- och regleringspolitik som regeringen har fört har -som väntat, får man väl säga - inte lett till något positivt. Regeringen införde ett prisstopp, som den mycketsnart tvingades upphäva. Detta prisstopp ledde inte till att inflationen blevlägre. Det bekräftade vad alla vid det här laget vet, nämligen attprisregleringar inte är någon medicin mot inflationen. Genom att man bygger uppinflationsförväntningar bidrar sådana tvärtom till ökad inflation. Förslag om obligatoriska vinstavsättningar, som ingick ipaketet , har inte haft någon inflationdämpande effekt. Detsamma gällervinstskatten i löntagarfondssystemet. Sanningen är att vi kan konstatera att inflationenhar blivit långt högre än vad någon hade väntat sig. Den är dubbelt så hög somfinansministern förutsåg i budgetpropositionen, och den är också högre än vadvi från oppositionen fruktade i våra inlägg i finansdebatten . Det sernu ut som om inflationen under loppet av 1984 kommer att stanna vid , vilketär dubbelt så mycket som regeringen hade räknat med. Det är långt rrier ängenomsnittet i , dubbelt så mycket som i och och fyragånger så mycket som i och . Det säger sig självt att denna höga inflation i ilängden kommer att försvåra för svensk industri att klara sig i eninternationell konkurrens och att den höga inhemska inflationen därför på siktär ett hot mot sysselsättningen. Finansminister skröt vid ettseminarium på med att hans och den socialdemokratiska regeringenspolitik skulle ha gjort honom till världsmästare i inflations- ocharbetslöshetsbekämpning. Den skrytvalsen lät illa redan då - går den inteatt spela. Såväl inflation som arbetslöshet är i ett internationelltperspektiv högre än före valet . När det gäller arbetslösheten skall vi hålla i minnet attvi före regeringsskiftet befann oss i en lågkonjunktur. harsvensk exportindustri haft betydande draghjälp av en konjunkturuppgång ute ivärlden. Men detta har regeringen icke förmått att använda till att minska arbetslöshetenett enda dugg. Regeringen har alltså inte förmått utnyttja den internationellakonjunkturuppgången och den gynnsamma svenska exportkonjunkturen vare sig tillatt minska inflationen, minska arbetslösheten eller minska budgetunderskottetpå ett sätt som skulle ha gjort oss bättre rustade inför nästakonjunkturnedgång. Sanningen är alltså att vi , efter denrekordstora devalveringen, kan konstatera att den socialdemokratiskaregeringens ekonomiska politik på viktiga punkter har misslyckats. Efter att ha misslyckats med inflationsbekämpningen såvälför 1983 som försöker nu regeringen få oss att tro att den skalllyckas bättre . 1985 skall inflationen enligt stannavid . Det vore utomordenligt bra för vårt land om detta inflationsmål kundeuppnås. Men jag upprepar att inflationsbekämpningen inte kan enbart medfromma förhoppningar. Tyvärr måste vi konstatera att sannolikheten talarför att också 1985 blir ett förlorat år i fråga om inflationsbekämpningen ochatt inflationen även kan komma att bli dubbelt så högsom regeringen har planerat. I del västtyska konjunkturinstitutens gemensammahöstrapport räknar man liu med att inflationen i kommer attbli , vilket skulle innebära att får den näst högsta inflationenbland samtliga industriländer. Bara förnågra dagar sedan kom en konjunkturbedömning från , gjord av den anseddeekonomen , där man också förutser att inflationen i nästaår blir , Det säger sig självt att låter kostnaderna iSverige rusa i höjden mycket mer än i omvärlden, kommer det att få ödesdigrakonsekvenser för det svenska näringslivet och dess förmåga att bevara sininternationella konkurrenskraft. Om och de västtyskakonjunkturbedömarnas prognoser slår in kommer och den svenskaregeringen inte att bli världsmästare i inflationsbekämpning utan de kommer attbli Europamästare i inflation. Vilka trollkonster skall då de fackligaorganisationerna tillgripa för att med denna inflation i ryggen kunna skapareallönehöjningar för sina medlemmar ? Inte ens Landsorganisationenslojalitet och anpassningsförmåga lär räcka till för att förklara hur detkonststycket skall gå till. De ständiga skattehöjningarna gör inte sakenbättre. Tvärtom, de spär på inflationen och underbygger lönehöjningskraven.Regeringens skattepolitik motverkar alltså strävandena att dämpa lönehöjningskravenoch skapa lugna avtalsrörelser. Den aktuella bensinskattehöjningen är ett braexempel på det. Hur tror regeringen att löntagarna, kanske speciellt löntagarnai glesbygden, skall kunna motiveras att dämpa sina lönehöjningskrav om man ökarkostnaderna för dem, t, ex. när det gäller resor till arbetsplatserna? Enbensinskattehöjning leder till ökade kostnader för transporter, till höjdaåkeritaxor och därmed till högre produktionskostnader. Naturligtvis kan maninte, bara för att man förlägger denna bensinskattehöjning till den 1 december1984, undgå effekterna på inflationen . Tvärtom,bensinskattehöjningen är inflationspådrivande. Vi i motsätter oss regeringens skattehöjningspolitik.Det må gälla höjd bensinskatt, fastighetsskatt, tillfällig förmögenhetsskatteller urholkat inflationsskydd i skatteskalan. Den samlade effekten av de mångaskattehöjningsförslag som regeringen har lagt fram blir en ökad belastning påde enskilda medborgarna, med påföljande kompensationskrav i olika sammanhang. De nu aktuella skattehöjningarna, som skallbesluta , höjer prisnivån med , Skattepolitiken strider därmedmot regeringens målsättning att dämpa inflationen till den ökningstakt sområder i våra konkurrentländer. Om antar de av regeringenföreslagna skattehöjningarna kommer den socialdemokratiska majoriteten att ha höjt sammanlagt 74 olika skatter till ett belopp av 30miljarder kronor. Sedan regimskiftet har regeringen beslutat om skattehöjningarpå för bilismen, Bilaccisen har höjts, en särskild avgiftpå bensin har införts, bensinskatten har höjts tidigare en gång Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Nr 38 och från nästa århöjs fordonsskatten , Alla dessa Onsdaeenden ökade pålagor på bilismen drabbarhårt de människor som bor i glesbygd där 28november 1984 avstånden är långa till arbete och nödvändig samhällsserviceutan att man har tillgång till rimliga kollektivaresmöjligheter. säger nej till denna Vissa ekonomisk- skattehöjningspolifik. När det gäller budgetunderskottetfinns det inte så mycket ytterligare att fj2, ni. Regeringen är väl som bästsysselsatt med att upprätta ett budgetförslag Jag skall därför spara mina kommentarer rörande budgetunderskottet tilldess vi får se regeringens budgetförslag . Om regeringen hade fullföljtmarginalskattereformen, om regeringen hade avstått från de senaste två årensalla skattehöjningar, och om regeringen hade sparat mer på statsutgifterna hadeSverige stått bättre rustat för framtiden. Vi vet att en avmattning ikonjunkturen kommer. Den kan komma . n. i , och president ihåliga budgetpolitik är förvissoinget stöd för en stark inhemsk amerikansk ekonomi. Med det perspektivet för ögonen borde regeringen hautnyttjat den nu aktuella konjunkturuppgången till att konsolidera svenskekonomi och till att minska underskottet och skapa ett bättre konkurrenslägeför framtiden. Så har det inte blivit. Inflationen liggeri dag långthögre än i flertalet andra industriländer, och arbetslösheten ligger kvar påsamma höga nivå som under lågkonjunkturen . För detta bärden socialdemokratiska regeringen hela ansvaret. Lät mig, herr talman, avsluta mitt inlägg med att ställaen fråga till finansutskottets ordförande, som kommer att företräda majoritetensenare i debatten. I finansutskottets majoritetsutlåtande sägs på s. 15 att denpolitik som man här förordar ger utrymme för ökade realinkomster . Minfråga till och är: Hur skall det gå till? Är dettvåsiffriga procentuella lönehöjningar som ni har tänkt er, ellerhur bär ni er åt för att garantera att löntagarna skall få ökade realinkomsternästa år? 5 (vpk); Inom vpk är vi som bekant starkt kritiska mothuvudlinjen i regeringens ekonomiska politik. Den vill framför allt lösaproblemen genom att satsa på en exportledd tillväxt i svensk ekonomi. Vi trorinte på den linjen. Det finns också flera starkt negativa sidor i de senasteårens ekonomiska utveckling som vi tycker dominerar, även om det också harframträtt positiva sidor . De negativasidorna är framför allt följande: Även om arbetslösheten ligger betydligt högre i de flestaandra länder med kapitalistisk ekonomi, är arbetslösheten i av en sådanomfattning att den inte kan accepteras. Vi har dessutom denna höga arbetslösheti ett läge när alla väntar, , en ny nedgång i den ekonomiskautvecklingen. Det andra negativa fenomenet är den stora reallönesänkningför industri- 14 arbetare och lägre tjänstemän somhar ägt rum under de senaste sju-åtta Den började under den borgerliga regeringstiden menhar sedan fortsatt. För stora grupper har det varit en reallönesänkning medmellan 12 och . Det är ett slags rekord, åtminstone i europeiskasammanhang, och det är helt oacceptabelt. Det tredje negativa fenomenet är den ökade snedheten ifördelningen av inkomster och förmögenheter i landet. med den storareallönesänkningen finns det grupper, som har gjort sig stora förtjänster påinflation, spekulation och en ökad utsugning av de arbetande. Felet med den socialdemokratiska regeringens politik pådet ekonomiska området är att den ligger alltför nära en borgerlig politik. talar man om nödvändigheten av en åtstramning förlöntagarna. Vi anser detta vara en helt felaktig åtgärd. Vad som behövs är istället en reallöneökning för de stora grupperna av löntagare. En sådan ärnödvändig både ur fördelningspolitiska synpunkter och för att få en godutveckling av den svenska ekonomin. Vad bör man då göra i stället för att genomföraätstramningspaket? Vi har försökt att sammanställa ett program i sex punkterförarbete, rättvisa och en bättre miljö. Det innehåller bl. a. följande: För det första skall man upprätta ett nationelltindustriprogram i samhällelig regi med målet att skapa 100 000 nyaarbetstillfällen för bl. a. miljö-, energi- och transportteknik under entioårsperiod. För det andra vill vi få till stånd en planmässigutbyggnad av den offentliga sektorn i dess socialt och samhällsekonomisktviktiga delar. Vi vill bl. a. ha en ökad satsning pä och enstarkt förbättrad kollektivtrafik, och vi vill att man flyttar över tung trafikoch långväga transporter till järnvägen. För det tredje krävs en arbetsmarknadspolitik som iväsentligt högre grad än nu riktar in sig på att skapa beståendearbetstillfällen. För det fjärde krävs det åtgärder för att ställa viktigakapitalistiska maktcentra under folkets kontroll. skall snaraåtgärder vidtagas för att se till att vinster och förmögenheter fördelas på ettfördelningspolitiskt riktigt sätt. För det femte anser vi att en allmän arbetstidsförkortningomedelbart måste påbörjas. Detta är en socialpolitisk åtgärd som har betydelseockså för sysselsättningen. För det sjätte vill vi som alternativ till en exportleddtillväxt ställa ett program som ersätter onödig import med inhemsk produktion.Ett sådant program har en helt annan fördelningspolitisk innebörd än allmännas. k. åtstramningar för att minska exportefterfrågan. I proposition 45, som vi behandlar , föreslår juregeringen ökade insatser i kampen mot arbetslösheten. Vi anser att detta ärpositivt, och att huvudparten av de föreslagna åtgärderna kan accepteras somett led i kampen mot arbetslösheten. Vi har ställt krav på vissa förändringar,men jag tänker inte gå in på dem nu eftersom frågan om arbetsmarknadspolitikenkommer att debatteras . När detgäller finansieringen av detta program för ökade insatser mot Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, ni. arbetslösheten anser vi att det inte är bra urfördelningspolitisk synpunkt att genomföra den genom en höjning av olikapunktskatter. Vi föredrar i stället att man attackerar de höga bolagsvinsterna,de stora förmögenheterna och den utbredda spekulationen i den svenska ekonomin- det är vår huvudlinje. Genom överläggningar mellan regeringen och vänsterpartietkommunisterna har dock viktiga förbättringar åstadkommits både avfinansieringsförslagen i denna proposition och av fastighetsbeskattningen. Dethar blivit en lägre höjning av bensin- och elskatterna. En rad andra punkter har varit uppe till diskussion, ochockså där har vissa förbättringar vunnits. Vpk har krävt ett skydd för de sämstställda pensionärerna i samband med diskussionerna om fastighetsbeskattningen.Regeringen har utlovat, och också föreslagit, en lindring av inkomstprövningenvid beviljandet av kommunalt bostadstillägg så att fastighetstaxeringsvärdetreduceras . Vpk har också krävt åtgärder för att begränsahyreshöjningarna . Regeringen har svarat att dess ambition är att gekompensation för fastighetsskatten på ett sådant sätt att hyreshöjningarna för1985 kan begränsas till inemot . Om detta går att genomföra i praktiken,vilket vi anser borde vara möjligt, är det en stor fördel för majoriteten av desvenska hyresgästerna. inrapporteras emellertid från olika håll uppgifter omstörre hyreshöjningar än . Jag vill säga till regeringens representanteratt vi känner stor oro när det gäller möjligheterna för regeringen attgenomföra det man utlovat. Jag vill därför fråga finansministern hur han ser pådessa möjligheter. Vi anser det utomordentligt viktigt att förslaget just pådenna punkt kan genomföras i praktiken och menar att det vore bra med en mycketbestämd deklaration från regeringens sida härvidlag. I diskussionerna med regeringen har vi också tagit uppfrågan om en skärpning av omsättningsskatten på aktiehandeln. Den infördes ju iår, sammanlagt, och har redan gett betydande tillägg till statskassan.Vi menar att en höjning vore berättigad. Vi har inskränkt vårt förslag till enhöjning till , men regeringen har svarat att den vill vinna mera erfarenhetav skattens verkningar, innan den är beredd att ompröva skattens storlek. Vidare har vi i diskussionerna med regeringen tagit uppfrågan om en nödvändig räntesänkning. Räntans storlek har ju väsentligbetydelse både för den allmänna ekonomiska utvecklingen och speciellt förutvecklingen av hyrorna. Regeringen har svarat att de ekonomisk-politiskaförslag regeringen nu lägger fram bl. a. har syftet att skapa förutsättningarför lägre räntor . majoritet och även dess borgerligaledamöter anser att det f. n. icke finns något utrymme för en räntesänkning.Vpk har på den punkten en annan mening. Vi anser att det också med hänsyn tillden internationella utvecklingen finns ett utrymme för räntesänkning.Även om självfallet har ansvaret härvidlag, så menar vi attriksdagen borde komma med en opinionsyttring på denna punkt. Jag vill ställafrågan till finansutskottets representant, hur man från socialdemokratisk sidamotiverar att det f. n. icke skulle finnas något utrymme fören räntesänkning. Ytterligare en punkt som vi tagit upp i diskussionerna medregeringen gäller möjligheterna att få till stånd en beskattning av viss del avde ökade realräntorna i samband med bekämpningen av inflafionen. Som realräntabrukar man ju beteckna skillnaden mellan utgående diskonto och prisstegringarnaunder året. Om regeringen och lyckas i sin politik att minskainflationen och prisstegringen, medan räntorna är oförändrat höga,så innebär det ju att dessa realräntor kommer att öka kraftigt. Det innebär dåstarkt ökade inkomster för grupper och intressen som har stora ränteinkomster,dvs, stor mängd utlånat kapital. Det kan rimligen inte vara meningen medinflationsbekämpningen att fördelen därav i sådan utsträckning skall gå tillbegränsade kapitalgrupper i samhället. Vi har därför ställt frågan om man kundefölja det danska exemplet och få till stånd en beskattning av viss del av dessaökade realräntor, I har det införts en lag som innebär attrealavkastning som överstiger dras in som skatt till staten. Jag kannämna att man beräknar att det på det sättet kommer in betydande belopp tillstatskassan. beräknas intäkterna för staten uppgå till och till inte mindre än mellan 9 och 10 miljarder danskakronor. Det rör sig alltså om en mycket betydande skatteintäkt. Regeringen har svarat att man är beredd att utreda dennafråga. Jag vill fråga finansministern när regeringen blir färdig med en sådanutredning och kan lägga fram förslag om en beskattning av realräntorna. Slutligen har vi i diskussionerna med regeringen tagit uppfrågan om större lättnader för glesbygdslänen i samband med en höjning avbensinskatten. Regeringen har ju ställt visst förslag om sådana lättnader ipropositionen, men vi anser dem vara otillräckliga. blir det en något störrehöjning genom insatser av framför allt riksdagsmän från Norrlandslänen. Men vianser ändå den summa med vilken man sänker bilskatten som kompensation för deökade bensinutgifterna vara otillräcklig. Vi har föreslagit att kompen-safioneni fråga om bilskatten skall uppgå till . och vill dessutom ha ökademöjligheter fill avdrag för arbetsresor. Det blir intressant att se hur de borgerliga partiernaställer sig tiU dessa vpk-förslag. De har ju framträtt i debatten som storamotståndare till höjningen av bensinskatten och har också i debatten utmålat denegativa effekterna av en sådan höjning. Dessa effekter kan de i betydande månfå bort genom att stödja vpk-förslagen om bättre kompensation till Norrlandslänenoch för arbetsresor. Om de borgerliga partierna inte gör det i den följandevoteringen, så avslöjar det ju hela ihåligheten i deras argumentation. De borgerliga partierna har, såvitt jagförstår, en mera opfimisfisk syn på den ekonomiska utvecklingen än regeringen.Därför föreslår de inga som helst omedelbara åtgärder i.den ekonomiskapolitiken. De långsiktiga förslag de ställer om avreglering etc, verkar juförst . Innebörden i detta är att de borgerliga partierna intevill ta något som helst ansvar för den aktuella ekonomiska utvecklingen ilandet. Det ärSvenska arbetsgivareföreningens och ande sorn Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. 2 protokoll 1984/85:38-39 Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. svävar över alla de borgerliga motionerna. Det är ocksåintressant att såväl och som har lyckats finnaen helt gemensam ståndpunkt i finansutskottet, vilket framgår av den gemensammareservationen. Det är en reaktionär polifik som framgår av deras motioner, ochden är framför allt riktad mot fackföreningsrörelsen. När det gäller folkpartimotionen observerar man attVolvochefen idé om löneavtal i efterhand, som framförts som nyhet på SAF:s avhållna kongress, finns med redan i folkpartietsmotion. Man vill höja egenavgifterna till arbetslöshetsförsäkringen och serdetta som en avgörande åtgärd. Man tror alltså helt enkelt att löneavtalenskapar arbetslöshet. Detta är, herr talman, en befängd tanke, men väl utformadi arbetsköparnas intresse. Den moderata motionen går naturligtvis ännu ett steg. Därsäger man att arbetsmarknadens parter skall ha ansvaret för sysselsättningen ilandet. Så bekvämt för en eventuell borgerlig regering, om detta blev en erkändprincip! När folk klagar över hög arbetslöshet, då kan man säga att det är LOoch SAF som har ansvaret. Och säger somTobisson: lönerna, så minskar vi arbetslösheten! Det vill inte LO. Alltsåblir det LO;s fel att det är arbetslöshet - vilket skulle bevisas, som detheter hos den gamle . Den här teorin att det blir flera jobb om lönerna sänks,exempelvis för ungdomar, är helt falsk. Däremot ökar den kapitalistiskautsugningen, och det var naturligtvis det som var målet. Lika felaktigt är påståendet i den moderata motionen att"i stort sett varje samhällsproblem beror på de höga skatterna".Detta skulle alltså gälla t. ex. de ekonomiska kriser som har varit enföljeslagare till det kapitalistiska produktionssättet alltsedan dess födelse.Detta är en ny och fascinerande kristeori som helt revolutionerar denekonomiska vetenskapen. Höga skatter beror enligt moderatledaren på avundsjuka.Bota alltså avundsjukan, så har vi ordnat en krisfri utveckling inom dekapitalistiska ekonomierna, enligt uppfattning. Allvarligt talat;Finns det inte längre några samhällsvetare och ekonomer med ansvar inom det moderatasamlingspartiet? Jag yrkar bifall till de bägge vpk-reservationerna. 6ARNE GADD (s): I finansutskottets betänkande nr 5 behandlasregeringens proposition 1984/85:45 om vissa ekonomisk-politiska åtgärder.Syftet med åtgärderna är att stärka statsbudgeten och motverka attbytesbalansen gentemot utlandet försämras . Förslagen innebär isammanfattning dels att vissa skatter höjs, dels att ytterligare medel anvisasför att genomföra önskvärda arbetsmarknadspolitiska åtgärder. .De konkreta förslagen kommer att ventileras närmarefrämst i den del av debatten som skatteutskottets representanter svarar för. Tillsammantagna beräknas åtgärderna innebära att statensinkomster förbättras med ca 4 miljarder och att bytesbalansen mot utlandetförbättras med 2 miljarder. Båda syftena är avvägda så att effekternasnabbt kommer att märkas. Propositionen visar att den politik som förskarakteriseras av handlingskraft, och att de föreslagna åtgärderna riktas motområden som en bred majoritet i borde stödja. Dels får de omedelbartgenomslag, dels inriktas de mot vår energiförbrukning och dels används en delav resurserna till att skapa nya arbetsfillfällen. Kring vissa av åtgärderna har också bred enighet iutskottet kunnat nås. Det gäller höjningen av skatterna på tobak och sprit. Detär mycket bra. Bättre hade naturligtvis varit att vi också kunnat ena oss omresten, nämligen stödet till de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna ochskattehöjningarna på energi. Så är nu inte fallet. De tre borgerliga partierna har i två reservationer ställtsig utanför ett konstruktivt samarbete. De kortsiktiga partipolitiskasynpunkterna har fortfarande sitt grepp över dessa partier. De lättköptapolitiska vinsterna har fått väga tyngre än ansvaret för landets ekonomiskabästa. Detta är att beklaga. Däremot kan man med uppskattning notera att vänsterpartietkommunisterna inte värjt sig för att ta sitt ansvar. Utskottetsförslag skiljer sig i vissa stycken från vpk:s, men i väsentliga stycken harvpk kunnat stödja regeringens proposition. Varför vidtas då dessa åtgärder? Ett svar pä den frågankräver en kort rekapitulafion av det som hände , desex är då genomled fyra olika borgerliga regeringar, tvätrepartiregeringar under två resp, , en tväpartiregering ochen enparfiregering . de borgerliga partierna fick den politiskamakten hade av internationell expertis bedömts vara det land ivästvärlden som bäst skött sin ekonomiska politik - i varje fall om man fingetro länderöversik-ter 1976, Men borgerligt regerandelånade ungefär 23 000 miljoner för att klara sina betalningartill utlandet. Statens budget var i upplösning. Underskottet hade 1976/77 irealiteten nått upp till över 90 000 miljoner, även om den avgående regeringenförsökte dölja en del, mellan 10 000 miljoner och 20 000 miljoner i faktiskautgifter, genom att i kompletteringspropositionen officiellt ange underskottettill 75 000 miljoner. Detta var det arv som den socialdemokratiska regeringenfick 1982,1 arvet ingick också att arbetsösheten närmastfördubblats till 170 000 öppet arbetslösa. Utan tvivel berodde naturligtvis en del av svårigheternapå att hela den industriella delen av världen genomgick en svär depression, endepression som också värt land måste få känningar av. Men drabbadessvårare än praktiskt taget alla andra länder i världen. Att vi drabbades extrasvårt måste rimligtvis bero pä oss själva. Att det gick sämrehär än praktiskt taget någon annanstans, hävdar vi socialdemokrater, berodde päatt landet under dessa år saknade politisk ledning, saknade en handfastregeringspolitik. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m. m. Det är, herr talman, på sin plats att än en gång erinra omdetta, när de tre borgerliga partierna nu riktar en intensiv kritik mot densocialdemokratiska regeringens förslag till åtgärder. Det gällerstatsbudgetens underskott. Det gällervåra betalningar till utlandet.