prot · G80959 · 1984-12-31 00:00:00 — Om i hadelyssnat på vad jag sade i min förra replik hade han hört att det gällde olikasaker. Det är en sak att - vilket jag själv och även HansPetersson har gjort -invända mot införande av ny vapenexport till något land,som . Den reglering som finns i lagstiftning och genom riktlinjer äringen nyhet efter vårt tillträde. Det är riktlinjer som är bekräftade genompropositioner och riksdagsbeslut och som funnits tidigare. Om det sedan finnskontrakt gäller andra regler för exempelvis reservdelsexport än derestriktioner som i övrigt gäller för vapenexport. Om man läser riktlinjer får man det klart försig. 60HANS i (vpk): Herr talman! Jo visst går det att läsariksdagens beslut, och jag har också varit med om en rad av dem, även om jagvarit kritisk till dem. som jagställde från början kvarstår: Är regeringen beredd att avbryta eller fortsättavapenexporten? På den frågan får jag inget annat svar än hänvisningar tillolika tolkningar av lagar och beträffande vad som kan vara följdleveransereller nya leveranser. Av svar har i varje fall framkommit såmycket att man gav tillstånd . Då finns det väl anledning att tänkasig att man kommer att göra det i fortsättningen också. Om bättre service hos Systembolaget Jag har svarat i Hallstahammarpå den frågan. För all vapenexport gäller att regeringen aldrig lämnar någrautfästelser på förhand om framtida exporttillstånd. Vi lämnar inte besked omatt man kommer att få eller inte få tillstånd. Vi tar ställning i varjesärskilt fall till de förhållanden som då råder. Och den tillståndsgivning somskett har - som jag också sagt i mitt svar - gällt ettfullföljande av tidigare leveranser, i enlighet med de riktlinjer som riksdagenhar beslutat om. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på fråga 1984/85:299 om bättre service hosSystembolaget har frågat mig om jag villmedverka till att Systembolaget ytterligare förbättrar sin service i vad gällerexempelvis avsmakning av viner, självbetjäning och trevligapresentförpackningar. Systembolaget anses av de flesta kunder ha en bra service.En undersökning visade att en stor majoritet av kunderna är nöjdamed såväl sortimentet som personalen. Successivt sker dessutom förbättringar avservicen. Butiksnätet byggs ut, och butikerna görs på olika sätt merändamålsenliga och "kundvänliga". De förbättringar som genomförs måste emellertid ske inomramen för alkoholpolitiska beslut om att totalkonsumtionen avalkoholdrycker skall minska. Förbättringar av servicen får således inte ske påsådant sätt att försäljningen stimuleras och skadorna av alkoholkonsumtionenökar. Alla förbättringar som inte motverkar beslut eller strider motstatens avtal med Systembolaget finns det däremot all anledning att bejaka. Jag vill i sammanhanget påminna omatt med anledning av propositionen (prop. 1984/85:44) om vissaändringar i lagen om handel med drycker beslutat att Systembolaget fr.o. m. får besluta om förlängt öppethållande under kvällstid. 63ALF WENNERFORS (m): Herr talman! Jag tackar statsrådet för svaret! För det första vill jag gärna säga, om det skulle vara såatt någon anställd i Systembolaget lyssnar eller kommer att läsa vad vi hartalat om, att servicen i Om bättre service hos Systembolaget dag är bra. Detta säger också statsrådet i sitt svar. Meningenting är så bra att det inte kan bli bättre. Ett led i servicen är öppethållande på kvällstid, eftersomvi har stängt . Detta påpekar också statsrådet. Jag tyckerdetsamma, men inom parentes sagt är det rätt märkligt att man inför kvällsöppetutan att meddela svenska folket detta genom information via annonser. Sedansäger man efteråt i referat i tidningarna att kvällsöppet inte.behövs eftersomdet inte kom några kunder. Det är möjligt att det har annonserats i någon tidning,men jag har frågat och jag har själv försökt se efter i tidningarna, och harinte funnit någon som helst information om kvällsöppet. Dessutom kan man frågasig hur man har gjort urvalet av dessa butiker. Alla butiker i skallvara med - inte en enda i , inte en enda utmed T-banan i osv.Men den här frågedebatten gäller inte dessa saker, så jag skall inte gå vidarei kvällsöppet-frågan. Egentligen är det genant att behöva ställa enfråga om servicen i våra systembutiker. Om vi hade fri konkurrens skulle ju ensådan här fråga inte behöva ställas. För min del tycker jag att vi skulle kunnasälja de här varorna i livsmedelbutikerna - i varje fall vin. Då skulle detinte behövas någon diskussion om servicen. Men eftersom vi har statligt monopoltvingas jag ställa den här frågan. är den en markering. Statsrådet svarar rent allmänt, och det kan jag ha viss förståelseför. Således får jag inget svar beträffande självbetjäningen, det blir ingetsvar beträffande avsmakningen och inget svar beträffande de trevliga presentförpackningarna.Jag får då å min sida säga att jag faktiskt tycker att man skulle kunna prövasjälvbetjäning - det här man gjort i åtminstone . Detta kan man prövahär också. En del människor säger att man inte kan lösa problemet medprovsmakningen. Det kan man visst! Det är lätt att ordna om man bara vill, ochom man verkligen vill förbättra servicen. Avslutningsvis förutsätter jag att statsrådet med sittsvar har velat säga att servicen är bra men att den säkert kan bli bättre. Jag påminde i mitt svar om det beslutriksdagen fattade 1977 när det gäller den alkoholpolitik som vi skall föra.Också moderata samlingspartiet stod bakom det beslutet. Det är naturligtvis fråga om en balansgångnär det gäller service då man skall leva upp till beslutatt minska totalkonsumtionen. Beträffande självbetjäning vill jag informera AlfWennerfors, om han inte känner till det redan, att det finns självbetjäning närdet gäller starköl i en butik i , där det visat sig slå väl ut. Det ärmöjligt att man kan fortsätta med detta. Presentförpackningar finns också, ochman överväger att öka denna verksamhet i en specialbutik i . Jag harsvårare att förstå frågan om provsmakning av viner. reglerna är sådana att bolaget skall avstå från en aktivmarknadsföring. Jag har väldigt svårt att förstå hur avsmakning skall kunnainrymmas i de riktlinjer för den svenska alkoholpolifiken som denna riksdagstår enig bakom. 65 (): Jag skall begränsa mig till att säga ett parord om provsmakningen. För det första är den mycket lättare att ordna än mångatror. Provsmakning förekommer redan på en del båtar, t. ex. mellan ochDanmark. För det andra skall naturligtvis kunden betala om kundenvill smaka. Provsmakning kan ske genom försäljning av små flaskor. För det tredje: Vilket är syftet med provsmakningen? Ja,det är inte alls att marknadsföra eller att plädera för att vi skall dricka meralkolhaltiga drycker. Syftet är att stimulera till att dricka kvalitativtgodare viner liksom till att fundera över vilka viner som passar till det enaoch det andra. Jag tror vi bör försöka få bort inställningen att vin ochsprit är berusnings-varor. I stället är de komplement till och en del av enmåltid. Det kan man bl. a. uppnå på det här sättet. Frågan kanske är litet för tidigt väckt, men jag tror intedet dröjer innan vi har provsmakning i våra systembutiker. Överläggningen var härmed avslutad. 11§ Svar på interpellationerna 1984/85:72 och 78 om Dagmaröverenskommelsen har frågat mig vilka åtgärderjag tänker vidta i syfte aft öka hänsynen till patienternas önskemål att även ifortsättningen få tillgodoräkna sig ersättning från sjukförsäkringen oberoendeav vilken läkare de anlitar. har, mot bakgrund av att vissa landstingännu inte skrivit avtal med läkarna i resp. område i enlighet med den s. k.Dagmaröverenskommelsen och att beslutat att inte slutaavtal med vissa fritidspraktiserande läkare utan i stället anställa ca 30läkare, ställt följande frågor till mig; att beslutet av ligger i linje medintentionerna för den s. k. Dagmaröverenskommelsen, som skulle medverka till enjämnare geografisk spridning av läkarresurserna i hela landet? Om så inte ärfallet, avser statsrådet att vidta några åtgärder för att det nya systemet förersättning till sjukvården inte skall få dessa,effekter för den geografiskafördelningen av läkarresurserna? 5 protokoll 1984/85:58-60 Kan statsrådet nu säga hur många läkare som tillkommerför glesbygden? Jagbesvarar interpellationerna i ett sammanhang. utgår i sin fråga från ett uttalande jaggjorde i anslutning till att Dagmaröverenskommelsen träffades. Där sade jag bl.a. att jag utgick ifrån att sjukvårdshuvudmännen känner sitt ansvar och kommeratt följa hälso- och sjukvårdslagen. Lagen innebär att huvudmännen skallerbjuda en god hälso- och sjukvård åt sina invånare och att de, om de skullevilja avskaffa verksamhet som fritidspraktiserande läkare bedriver, måste erbjudaannan vård i stället. Detta är fortfarande min uppfattning. För att kunna tillgodose kravet att hela befolkningenskall ha tillgång till en god hälso- och sjukvård måste huvudmännen i sinplanering kunna beräkna det totala vårdutbudet inom sitt område. Det krävsdärför en samordning av den verksamhet som de privatpraktiserande vårdgivarnabedriver och huvudmännens egen verksamhet. I propositionen (1983/84:190) omvissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m. m. sägs också att deprivatpraktiserande vårdgivarna är ett viktigt komplement till den offentligavården. påpekas emellertid att de är alltför koncentrerade tillstorstadsregionerna. De nya anslutningsreglerna har bl. a. tillkommit för attåstadkomma en bättre regional spridning av den privata vården. Jag vill också framhålla att de läkare som ärheltidsverksamma i privatpraktik automatiskt står kvar i försäkringssystemet.Alla de privatpraktiserande läkare som hade enverksamhet som svarade mot två niondelar av en heltidsverksamhet är garanteradefortsatt verksamhet enligt samma regler som förut. För nyetablering avprivatpraktik krävs dock att resp. sjukvårdshuvudman tillstyrker anslutningtill försäkringen för att läkarna skall föras upp på försäkringskassansförteckning. Tillstyrkan förutsätts normalt ske genom ett samverkansavtal. Detbetyder att den som enligt en bred riksdagsmajoritet har ansvar för attvårdbehoven tillgodoses - sjukvårdshuvudmannen - nu får möjlighet att bedöma omen nyetablering bör ske i en del av där läkartätheten redan är högeller om nyetableringar bör styras till de delar av landstingsområdet där det saknas läkare. Jag är övertygad om att detta kommer att leda mer rättfärdig fördelning av sjukvårdsresurserna inom och mellanlandstingen. Läkare som har fritidspraktik vid sidan omheltidsverksamhet hos offentlig sjukvårdshuvudman får fr. o. m. den 1 januari1985 inte längre vara anslutna till försäkringen. Om de vill fortsätta attarbeta på sin fritid inom den offentligt subventionerade sjukvårdens ram måstedetta ske efter avtal med sjukvårdshuvudmannen. har utfärdat vissa rekommendationerför upprättande av vårdavtal mellan sjukvårdshuvudmännen och privatavårdgivare. Enligt en uppföljning som förbundet gjorde novemberdecember 1984 räknar 15 sjukvårdshuvudmän med att haupprättat vårdavtal med fritidspraktiserande läkare inom sitt område . 10 sjukvårdshuvudmän räknar med en viss förlängning av rådandeförhållanden tills man hunnit träffa avtal. I några fall har preliminära avtalslutits. kan jagnämna City Akiiten i och City Akuten och sjukhuset i avtal täcker in ett stort antal nu verksamma fritidspraktiker. De nya läkarna, som planerar attanställa, kommer att användas dels för att förbättra möjligheterna förallmänläkarutbildning, dels för att förse de södra länsdelarna med flerläkare, eftersom de har väsentligt sämre tillgång på läkare än de norradelarna. De planerade åtgärderna syftar till att förbättra läkartillgången ibristområden och till att skapa en rättvisare fördelning inom landstingsområdet.Detta anser jag ligga i linje med intentionerna. Denna rekrytering skall ocksåses mot bakgrund av det årliga nytillskottet av läkare i landet. Särskilda regler gäller för nyetablering avheltidsverksamma privatpraktiserande läkare i stödområdena A, B och C underåren 1985 och 1986. Till dessa stödområden hör delar av inland ochpraktiskt taget hela . Sådan nyetablering kan ske till en taxa somöverstiger normaltaxan . På så sätt underlättas läkaretableringar iglesbygd. Hur många läkare som glesbygden kommer att få är svårt attange exakt. Den eftersträvade omfördelningen kan inte heller förväntas geomedelbara effekter, utan är en process på . I denna ligger inteenbart en omdisponering av nuvarande läkarkår, utan kanske framför allt ettändrat mönster när tillkommande läkare skall etablera sig. Sjukvårdshuvudmännen har enligt min mening de bästaförutsättningarna för att avgöra hur vårdresurserna bör användas inom det egnaområdet. De regionala behoven varierar, och det är därför rimligt att beslutenom hur sjukförsäkringens ersättningar för vården skall användas fattas av resp.sjukvårdshuvudman efter samråd med enskilda huvudmän och andra berörda. 67GÖTE (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret påinterpellationen. Det var emellertid inte särskilt klarläggande. Men jag harförståelse för att det i detta läge inte är lätt att lämna ett annat eller merklariäggande svar, om statsrådet fortfarande håller fast vid de principer somlåg till grund för riksdagsbeslutet beträffande Dagmarförslaget. När vi nu ser tillbaka litet grand kan vi konstatera atteffekterna av beslutet egentligen blev betydligt värre än vad många, bl. a. viifrån moderat sida, hade räknat med. Redan från början varnade vi för beslutetoch dess innehåll. Men inom praktiskt taget alla partier hade vi - medutgångspunkt i den diskussion som föregick beslutet - dock trott att man ute ide olika landstingen och sjukvårdshuvudmännen ändå skulle ta stor hänsyn tillde rådande förhållandena och, framför allt, till patienternas situation. Vi har sett att det inte alls har blivit på det viset.Snarare är uttrycket hela havet stormar det rätta när det gäller tillämpningenav Dagmarbeslutet. Det finns anledning att något studera denna situation motbakgrund av den utveckling som vi har haft påsjukvårdsområdet. Landstingen har i allt större utsträckning lagt under sigansvar, principer och genomförande av vården. Det har regelmässigt inneburit attvi har fått allt större koncentrerade enheter. Det har inneburit att vi harfått en betydligt mindre hemsjukvård. Vi har egentligen förlorat vårahusläkare. är man i någon mån tillbaka inom ramen för landstingensverksamhet när det gäller dessa tankegångar. Fritidspraktikerna kom, och de kom därför att det visadesig att det fanns ett behov av andra former av verksamhet, andra former avservice inom sjukvården. Det visar sig här att just på de områden där behovenfanns, men där struntade i eller inte hade resurser att klarabehoven, kunde fritidspraktikerna gå in. Vi fick en bättre möjlighet tillservice i vissa sammanhang. Vi fick hembesök. Vi fick utryckningsverksamhet avtyp Larmet går, som visat sig rädda liv. Men är också den verksamheten påväg att strypas nere i . Man kan då fråga sig: För vem verkar dessafritidspraktiserande läkare? I vulgärdebatten har det låtit som om det var förde rika och för de välsituerade. Men enligt besöksfrekvensen finns detmänniskor från alla kategorier hos de fritidspraktiserande läkarna. Här finnspensionärer, arbetare, tjänstemän, företagare och inte minst barnfamiljer. Detta är således en service som riktar sig till allagrupper i samhället och som också har visat sig ha en positiv effekt när detgäller vården som sådan. Vi vet också att som fritidspraktikerna komminskade tyvärr andelen heltidspraktiserande läkare. Vi har alltså inte haft,vilket också sagts i debatten, en explosionsartad utveckling när det gällerprivatpraktiserande verksamhet. Efter riksdagsbeslutet, som egentligen motiverades baramed att man skulle se till att glesbygden fick läkare i ökad utsträckning, fickde fritidspraktiserande läkarna, och även andra läkare, ett brev frånförsäkringskassan där de helt sonika blev uppsagda från kontraktenmed försäkringssystemet. Man hade inte på sig att klara sin situation.Här stod många läkare med anställda, med praktik, med skulder och med framförallt patienterna. Vart skulle patienterna ta vägen i detta sammanhang? 1983 hadede fritidspraktiserande läkarna ungefär 640 000 patientbesök. 1984 hadesäkerligen antalet ökat betydligt. Problemet när det gäller tillämpningen har visat sigvara att patienterna har hamnat i ett politikergodtycke, egentligen utanmotsvarighet i svensk sjukvårdshistoria. De olika landstingen och de olikasjukvårdshuvudmännen har börjat tillämpa och försöka tillämpaDagmaröverenskommelsen på många olika sätt. I de borgerligt styrda landstingenhar man varit betydligt mer posifiv. I vissa socialistiskt styrda landsting harman varit mycket restriktiv. Här finns således ingen som helst likhet trotsLandstingsförbundets rekommendationer. I och läns landstinghar det funnits en ganska stor generositet. Man kunde i samband med att utarbetadeett avtalsförslag se att målsättningen med detta avtalsförslag var en strypningav antalet privatpraktiserande läkare - en strypning av i första hand antaletfritidspraktiserande läkare men även en begränsning av antalet privatprakti- serande läkare i stort. 1 detta avtal sades det att avtalendast skall tecknas med juridiska personer. Man satte en minimigräns på 200besök och en maximigräns på 600 besök. Man visste redan från början att väldigtmånga skulle ramla mellan stolarna bara därför att man drog upp sådanaspeciella gränser för verksamheten som sådan. Faktum är att patienter ärpatienter. Oavsett om de går till en läkare som har 600 besök eller 150 besökom året bortsåg man från detta faktum i det här sammanhanget, eftersom det intestämde överens med majoritets politiska och ideologiskainställning när det gäller synen på sjukvården. Jag måste hänvisa till några exempel som ärgraverande men som tyvärr inte är några extremexempel. Det har nämligen visatsig att det är på det här sättet man hanterar frågan. Jag börjar med Uppsalaoch tittar då på hemläkarjourverksamheten. Det fanns tidigare tvåhemläkarjourbolag i : och . är ett handelsbolag, där läkarna är delägare. MEHAB, det mindrebolaget, drivs med anställda läkare. undertecknade * dvs.före Dagmaröverenskommelsen, ett samarbetsavtal med ,men man tecknade inget avtal med MEHAB. Avtalet innebar att landstingetsmottagningar kunde hänvisa patienter att ringa till . Deborgerliga partierna i hälso- och sjukvårdsdelegationen reserverade sig då motdenna olika behandling av de båda bolagen. 1 höstas gjorde landstingetpåtryckningar mot och krävde att bolaget även skulleansvara för hembésökspatienternas återbesök. Påtryckningarna skedde bl. a.genom att sjukhuset inte längre accepterade remisser utfärdade under hembesök.Hemläkarjourgruppen delade sig därför i två oUka specialistgrupper och bildadeäven . Det nya bolaget har hyrt lokaler i förca . i årshyra och har lagt ned ca . i utrustning och ombyggnad.Utrustningen köptes i och för sig billigt, men den uppfyller kvalitetskraven.Landsfinget försäkrade att ett samarbetsavtalskulle träffas. Därför sökte ingen av de engagerade fritidspraktikernaindividuellt tillstånd. före meddelade landstingetatt avtal ej skulle tecknas. Akademigruppen fortsätter nu som tidigare menutanför sjukförsäkringssystemet. Man har bl. a. annonserat i Nya Tidningoch meddelat patienterna att besöksavgifterna har höjts. Man har också sagt attlandstingsrådet gärna berättar varför det är på det här sättet,om man ringer upp honom under arbetsfid. Detta visar hur man hanterar läkarna. Och detta är ingetspeciellt, utan så har den här frågan hanterats också i andra landsfing. Mangår först ut och lovar samarbetsavtal, men när det kommer fill kritan säger mannej. Då står läkarna och framför allt patienterna där och vet inte hur de skallgöra. Så här går det innan man är framme vid stupstocken fördenna verksamhet. Jag måste ställa ett par frågor fill statsrådet när detgäller remissförfarandet. Från Akademigruppen remitterades en patient filllandstingets laboratorium. Pafienten fick sedan från laboratoriumen räkning på 300 kr., som vederbörande själv skulle betala. Enligt det härförslaget är det inte bara så att patienten får betala 200 ä . vidläkarbesöket, utan om den private enskilde läkaren på grund av att så ärnödvändigt remitterar patienten till en landstingsanläggning, så måstepatienten också betala kostnaden för den vård han får på grund av denna remiss.Detta är väl ändå ett horribelt förfarande! Anser verkligen statsrådet attdetta är riktigt? Skall det gå till på det sättet? Om vi tittar på , herr talman, finner vi attdet fanns där 77 fritidspraktiserande läkare. Manräknade med att under helår vår antalet besök drygt 21 000 och antalettelefonrådgivningar knappt 2 000. Efter Dagmarbeslutet visar det sig att det ärsex stycken fritidspraktiserande läkare som får fortsätta, och man räknar medungefär 3 000 besök. Här blir det således en väldigt markant åderlåtning närdet gäller den fritidspraktiserande verksamheten. Inte nog med det, utan iSörmlands län begränsar man också ganska kraftigt antalet privatpraktiserandeläkare som inte arbetar heltid men som inte är fritidsprakfiserande på grund avatt de inte uppnår minimigränsen för antalet patientbesök. I har mansåledes en mycket restriktiv syn på dessa frågor. I av patientbesöken via avtal.I första hand har man gått via juridiska personer när man slutitsamarbetsavtalen. Men hur blir det för de övriga ? Det ärbetecknande att innan den nya ordningen skulleträda i kraft fick läkarna besked om att det inte blir några nya avtal. Detvisar verkligen hur nonchalant läkare och framför allt patienter behandlas inomramen för den nya Dagmarre-formen. Jag vill citera ett litet avsnitt i en tidningsartikel.Sjukvårdsdirektör framför där vissa synpunkter medutgångspunkt i en Han säger: "Någon saklig grund för svartmålning Givetvis kan problem uppstå för enskilda patienter. Jag utgår frånatt fritidspraktiker som upphör med sin verksamhet på alla sätt bistår patientenatt få en ny läkarkontakt - privatpraktiserande, sjukhusmottagning ellervårdcentral." Detta säger alltså en ansvarig sjukvårdsdirektör tillläkare som vet att de inte längre får fortsätta med sinverksamhet enligt tidigare gängse principer. Är detta moral? Är detta uttryckför sans och måtta i relationerna mellan samhälle, enskilda läkare ochpatienter? Det åren fråga som verkligen har fog för sig. Jag vill ha ett beskedfrån statsrådet om hur hon ser på den frågan. Sedan fill ett annat beryktat fall. Det gäller en läkare iRamsberg i . Läkaren bor i glesbygd. Han har haft en patientgrupp somgivit honom en inkomst på . Vederbörande läkare är intespecialistkompetent. Men kommer han att ha specialistkompetens igynekologi. Från sida säger man nej till fortsatt verksamhet hemmai byn, en utpräglad glesbygd, därför att läkaren inte har specialistkompetens.Jag förmodar att vederbörande läkare , när han är specialist pågynekologi, får fortsätta sin verksamhet i hembyn inom ramen för allmänläkarverksamheten. , Detta är ytterligare ett exempel på hur horribelt dessafrågor hanteras. Man gör avsteg från majoritetens bärande huvudprincip, attDagmarrefor-men skulle genomföras för att ge läkarna möjlighet att arbeta iglesbygd. Om man inte följer de ideologiska principerna, får man tydligen inteheller arbeta i glesbygd. Vad jag här nämnt är ett typexempel på detta. Från ansvarigt politiskt håll säger man: Vi kan i och försig inte planera vår sjukvårdsverksamhet ufifrån det faktum att det bor enläkare i en by i glesbygd. Jag konstaterar således att man bortser frånpatienterna och deras behov. Ytterligare ett glesbygdsexempel, denna gånghämtat från mitt eget län. Det gäller en kvinnlig sjukgymnast som arbetat i ensocken utanför Veflanda, en utpräglad glesbygdssocken. Kvinnan är trebarnsmoroch har arbetat på deltid. Hon har haft en patientgrupp bestående av gravthandikappade och svårt sjuka som haft behov av hennes hjälp och stöd. Heltplötsligt får hon dock inte något nytt avtal med , därför att hennesverksamhet är av alldeles för begränsad omfattning. Vad innebär då detta?