prot · G809135 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:135 Förhandlingarnaleddes till en början av tredje vice talmannen, 1 § Justerades protokollen för , 2 § Föredrogs och hänvisades Propositionerna 1984/85:197 tilllagutskottet /85:205 till skatteutskottet 3 § Föredrogs och hänvisades Motionerna 1984/85:3187-3189 tillskatteutskottet 4 § Föredrogs justitieutskottets betänkanden 1984/85:28 om riktlinjerför arbetet mot ekonomisk brottslighet, m,m, (prop,1984/85:32) och 1984/85:29 om anslag till poHsväsendet, m, m, (prop,1984/85:100 delvis), Anf.1 TREDJE VICE TALMANNEN: Justitieutskottetsbetänkanden 28 och 29 kommer att debatteras i tur och ordning. Voteringarnaäger rum i ett sammanhang efter avslutad debatt. Förstupptas alltså justitieutskottets betänkande 28 om riktHnjer för arbetet motekonomisk brottslighet, m, m. Ekonomiskbrottslighet, m. m. Alla har vi en inneboende känsla för vad som är rättvist. Just dennakänsla har också präglat det senaste årtiondets debatt om den ekonomiskabrottsligheten. Ekonomiskbrottslighet, m. m. Ekonomisk brottslighet, m. m. I massmedia, i diskussionermänniskor emellan, har förbittringen länge varit stor över att ekonomiskabrottslingar kunnat leva gott utan någon egentlig rädsla för upptäckt ellerstraff. Redan vid tillträdet aviserade vi från densocialdemokratiska regeringens sida hårdare tag mot den här typen avbrottslighet. Vi tillsatte en särskild eko-brottskommission som efter drygt ettår - och efter att ha presenterat ett 30-tal olika förslag till åtgärder -avslutade sitt arbete. Det har att ta ställning till är detsamlade program, den principproposition, som regeringen utarbetat på grundvalav eko-kommissionens förslag. Regeringen har haft tre skäl för att hårt engagera sig ikampen mot den ekonomiska brottsligheten: Det första är att det ofta är fråga om grova ochomfattande brott, som alltför sällan upptäcks och bestraffas. Det andra är att den här typen av brott leder till att demarknadsmässiga förutsättningarna snedvrids. - ja, helabranscher - utsätts för en illojal konkurrens som hotar deras fortsattaexistens. Det tredje är att den, om den får verka helt ostört, tillslut hotar den osynliga moralkod - den solidaritetstanke - som bär upp allafria samhällen: tanken att vi gemensamt skall ta ansvar och betala för det vialla har nytta av. Hur omfattande är då den ekonomiska brottsligheten? Ja,enligt mycket försiktiga skattningar omsätter den varjeår. Det är nästan Hka mycket som försvaret eller samhällets stöd tillbarnfamiljerna kostar oss . Som en jämförelse kan jag nämnaatt den traditionella tillgreppsbrottsligheten, i huvudsak stölder och inbrott,inte kommer upp i mer än ca en tiondel av deri summan. Vad har vi haft att sätta in mot den här typen avbrottslighet? Enligt eko-kommissionen inte mer än av polisens ochrättsväsendets samlade resurser, fram till dess att vi från densocialdemokratiska regeringens sida började arbeta för en förändring: - Av landets ca 5000 kriminalpoliser fanns således, till , endast 240 vid de s, k,eko-rotlarna, - Av landets 625åklagare arbetade endast ca 50 med ekonomiska brott, - Av tullverketsca 4 000 anställda var det på samma vis endast ca 10 som till varavdelade för att kontrollera de särskilda uppgifter som exportörer är ålagdaatt lämna - något som kan ställas mot det faktum att exportörerna fårtillbaka mångmiljardbelopp i form av avdrag för ingående moms. På skatteområdet är det samma skevaförhållanden: kontrolleras varje enskild inkomsttagare. Sammanlagt rördet sig om 6,5 miljoner personliga deklarationer som behandlas avtaxeringsmyndigheterna. går det mellanskatterevisionerna av ett företag. Skall man sammanfatta, och då göra det med en god portionsjälvkritik, kan man säga att vi varit fullt upptagna med att silamygg och svälja kameler, något vi dessutom varit ganska ensamma om vid enjämförelse med andra länder. Vilka ärdet då som drabbas av den ekonomiska brottsHgheten? Vid exempelvis planerade konkurser eller andra utslag avoseriös närings- p j a verksamhet är det naturligtvis de anställda som får taförsta smällen, , moc * 3 maj1985 Leverantörer, kreditgivare och eventuella delägare råkar också illa ut. kund och konsument drabbas man av fuskvaror och fuskjobb, c-; -'il .. Iförlängningen snedvrids konkurrensförhållandena för framför allt småfö- ; i . " Itghet, m. m. retagare. Seriösa företagare slås ut när de försöker konkurrera med fifflare. Inom vissabranscher har de svårt att över huvud taget etablera sig. Enligt en SIFO-undersökning som genomförts på uppdrag avSHIO anser ungefär var tredje småföretagare inom handel, service, hantverk ochbyggnadsverksamhet att ekonomisk brottslighet är ett mycket stort eller ganskastort problem. Och för atf få bukt med den kräver de en kombination av bl, a,tvingande åtgärder och upplysning. Sådana krav formulerades även vidSAF-kongressen 1980, När vi skulle tillsätta eko-kommissionen gick viföljaktligen också igenom de motioner som innehöll krav på "åtgärder motsnedvridna konkurrensförhållanden", "effektivareuppbördssystem", "konkurrens på lika villkor" osv. Det som är speciellt med den ekonomiska brottsligheten äratt den har både synliga och osynliga offer. Som direkt drabbad av ekonomisktbedrägeri och oseriös affärsverksamhet anmäler jag naturligtvis brottet.Drabbad tillsammans med många andra - exempelvis i rollen som skattebetalare -kan jag däremot inte peka ut någon brottsling eller anmäla något brott. Trotsdetta avstår varje inkomsttagare i genomsnitt , till den lillamen kvalificerade grupp grova brottslingar som det i det här fallet handlar om. Det som därutöver gör eko-brotten något speciella är attde ofta kamoufleras inom annan, legal verksamhet - något som gör dem svåra attbåde upptäcka och utreda. Detta får dock inte leda till att vi ger upp ochförklarar uppgiften oss övermäkfig, I förlängningen skulle nämligen en sådanuppgivenhet bli förödande för människors rättsmedvetande - ja, för helarättssamhället. När grova brott inte bestraffas uppfattas det till slut som enlegifimering av både dessa och andra brott. Den som fifflar och fuskar, den som ägnar sig åtekonomiska brott, gör det ju på någon annans bekostnad. Vi somdrabbas'drabbas som enskilda arbetstagare, konsumenter eller något annat, somföretagare eller som skattebetalare. Och det vi drabbas av är ekonomiskaförluster, ökad skattebörda, sämre konkurrensvillkor, arbetslöshet, Iförlängningen sätts dessutom hela vår samhällsmoral och hela vårt rättssamhällei gungning. Vad bör då göras för att sådana här brott i högre gradskall upptäckas och beivras? Den kamp som tidigare förts mot eko-brotten har ju intekunnat vända utvecklingen. Visserligen har ett stort antal åtgärder satts in,men det samlade politiska greppet har saknats, I den proposition vi diskuterar har vi frånregeringens sida just därför valt att presentera ett samlat och samordnat program med åtgärder, som vi lägger fast ett antal vägledande principer för det fortsatta 5 Nr 135 arbetet. En hel del av de konkreta åtgärderna har redan förelagtsriksdagen i den särpropositioneroch omsätts nu i praktisk polifik; andra kommer att läggas Deprincipiella ståndpunkter som slås fast i propositionen är bl, a. ughet,m. m. q Eko-brott skall så långt det är möjligt bekämpasmed självsanerande åtgärderi stället för med lagstiftning och kontroll. o Generella kontrollåtgärder skallendast accepteras om det förekommer omfattandeoch allvarlig ekonomisk brottslighet, o Samhällets kontrollresurser skallinriktas på väsentligheter - inte detaljer, o Av största vikt är atteftersträva enkelhet både när det gäller det lagtekniska och när detgäller det administrativa, o Kraven på rättssäkerhet skall självfallettillgodoses även när det gäller den här typen av brottsHghet, Alla inser vi att en frivillig efterlevnad avregler är att föredra framför kontroller och sanktioner. När det gäller denekonomiska brottsligheten krävs dock - precis som vid all annan brottsligverksamhet - en kombination av frivillig självsanering, social kontroll ochtvingande insatser från samhällets sida. Eko-propositionen innehåller förslagsom stöder både den frivilliga och den tvingande handlingslinjen. Propositionensönderfaller också i ett antal konkreta förslag av vilka jag här endast skallnämna några; nämligen - att polisen får ökade resurser. Ytterligare 55poHsmän sätts in i kampen mot eko-brotten. Dämtöver får den även teknisk ochadministrativ förstärkning, - åklagarna blir fler, - domarna får utbildning på det här området, - tullens arbete intensifieras, - valutakontrollen skärps, - skattekontrollen av företagen effektiviseras. Dessutom skärps och kompletteras lagstiftningen iflera fall. Viktigt att betona är dock att det inte främst är nya lagar ochförbud som krävs i kampen mot den ekonomiska brottsligheten. Vad dethuvudsakligen handlar om är i stället att verka för att redan gällandelagstiftning respekteras och efterlevs. Avslutningsvisvill jag gäma säga några ord om reaktionerna på propositionen och på detarbete som föregick den. Underdet borgerHga regeringsinnehavet lade vi från socialdemokratiskt håU fram ettstort antal förslag som alla avsåg att hejda eko-brottsligheten. Förslagenavvisades regelmässigt av den borgerliga majoriteten i . Närvi socialdemokrater sedan återfick regeringsansvaret återkom vi i den härfrågan. Vår utgångspunkt var enkel: Den som begår ekonomiska brott, somstruntar i att göra rätt för sig och åsamkar andra människor ekonomisk skada,skall i fortsättningen tvingas räkna med att faktiskt också bli upptäckt ochstraffad. Redanpå ett tidigt stadium utsattes dock framför allt eko-kommissionen, mensjälvfallet också regeringen, för hårda angrepp från borgerligt håll för dennavår ambition. Kritikerna hävdade bl, a, - att kampen mot eko-brottsligheten skulle äventyramänniskors rättssäkerhet, - att kampen mot eko-brottsligheten skulle försvåraupptäckten och beivrandet av annan, traditionell brottslighet, - att vi från regeringens sida skulle högprioriterakampen mot ekobrottsligheten därför att den, enligt kritikerna, skulle varaatt betrakta som brott mot staten. Medan vi skulle lågprioritera allaandra brott, dvs, de brott kritikerna vill rubricera som brott mot enskilda. Om dessa minst sagt vilseledande påståenden skullemycket kunna sägas, jag skall dock fatta mig kort. Fördet första: Från regeringens sida har vi klart deklarerat att rättssäkerhetensjälvfallet inte skall sättas lägre för eko-brott än för andra brott. Så blirheller icke fallet med de förslag vi lagt och kommer att lägga fram. Onekligenär det dock i det här sammanhanget intressant att jämföra de borgerligapartiernas inställning till å ena sidan missbrukande och socialt utsattaungdomar, å andra sidan smarta eko-brottslingar. Ungdomarsom behöver vård och beslutsamma sociala insatser vill ni möta medkriminalisering och fängelsestraff- trots att bl, a, bevisproblemen enligt alljuridisk experfis skulle bli mycket stora. När det gäller denna grupp känner niingen som helst oro inför de uppenbara rättssäkerhetsproblemen.Manschettbrottslingarna - med ofta goda ekonomiska resurser, social status ochstora möjligheter att skaffa sig den allra bästa rättsliga expertis landet kanerbjuda - dessa vill ni däremot, i rättssäkerhetens namn, behandla med enomtanke och försiktighet som går långt utöver det vanliga. Fördet andra: För att klara kampen mot eko-brottsligheten vidtar vi nu en rad åtgärderför att åstadkomma en effektivare användning av de resurser vi redan har. Påflera områden har vi dessutom lyckats få fill stånd resursförstärkningar.Jämfört med vad vi har att sätta in i kampen mot den traditionellabrottsligheten handlar det dock fortfarande om begränsade resurser. Framförallt sker ökningen inte på bekostnad av någon annan brottsbekämpning. Att hävdanågot annat är att försöka slå blå dunster i ögonen på folk. Fördet tredje - och sista: Eko-brottslighetens offer är de människor jag talade omi början; de enskilda medborgare som drabbas i egenskap av anställda,konsumenter, skattebetalare, företagare osv. Brotten är dessutom ofta av ensådan art och omfattning att de drabbar många rfiänniskor. Detta vill deborgerliga krifikerna uppenbarligen räkna som en förmildrande omständighet. Detvill däremot inte regeringen. Ekonomiskbrottslighet, m. m. Anf.3 (): I anslutning till det inledande anförandet av statsrådet harvi anledning att med tillfredsställelse notera att det numera Ekonomiskbrottslighet, m. m. uppenbarligenfinns förutsättningar för att i ett någorlunda avspänt tonläge diskutera detsvåra och otvivelaktigt betydelsefulla problem som den ekonomiskabrottsligheten utgör. Det har uppriktigt sagt varit litet tröttsamt att i enlång rad offentliga debatter få ta emot beskyllningar för att vilja slå vakt omskattebrottslingar. har vi kommit in på det som diskussionen egentligengäller, nämligen vilka metoder som skall användas. Pånågra punkter är jag naturligtvis kritisk mot statsrådet urval avfakta. Jag skall återkomma fill det senare, men jag vill inledningsvis slå fastatt en sådan här riktlinjeproposition självfallet har både för- och nackdelar. Vihar från oppositionens sida faktiskt uttryckt oss förhållandevis uppskattandeom själva företeelsen i sig, men vi är medvetna om de problem som enriktlinjeproposition alltid för med sig. Den blir påfallande allmän. Deninnehåller ett stort antal formuleringar som är självklarheter- jagvill inte säga plattityder. Det väsentliga är ändå hur man i den praktiskalagstiftningen tolkar riktlinjerna, och det vet vi inte förrän dekonkreta förslagen föreligger, Allavill givetvis ha en snabbare och förenklad handläggning, och alla slår vakt omrättssäkerhetsvärdena. Men det fanns en ganska påfallande tendens i deyttranden från ett stort antal andra utskott som justitieutskottet, somhuvudhandläggare av ärendet, fick ta emot. Flera av utskotten sade attproposifionen var intressant men egentligen ger mycket litet konkret och attutskotten har att ta slutlig ställning till förslag som först så småningomläggs fram. Detbetyder i sin tur att de riktlinjer som är formulerade faktiskt kan tolkas påolika sätt. Så har skett i några av motionerna. Det är en del av förklaringenfill det förhållandevis stora antal reservationer som här föreligger med tankepå att oenigheten i själva verket är tämligen begränsad. Särskilt moderatasamlingspartiet, men även de övriga oppositionspartierna i utskottet, härförsäkerhets skull - velat friskriva sig genom att inte utan vidare godta allmäntformulerade principer som vi inte med bestämdhet kan bedöma hur de i praktikenkommer att omsättas. nämnde eko-kommissionens arbete. Det var en fascinerande uppgift attsitta som gisslan i denna kommission utan att egentligen ha möjlighet att läggafram några egna ståndpunkter. Kommissionen hade fått en konstruktion som jagtror är ytterst olämplig. Jag förmodar att detta är sista gången som vi fåranledning att i vart fall här i tala om eko-kommissionenssammansättning. Jag vill därför anmäla att det för oppositionens del är enorimlig konstruktion att - i varje form av utredningsarbete - sitta med i enreferensgrupp utan möjlighet att skriftHgen formulera avvikande ståndpunkter.Det blir ett slags "guilt by association", och det kan icke godtas.Andra, representanter för t, ex, arbetsmarknadens organisationer, kan välsitta i utredningars referensgrupper, men oppositionen och poHtiker i övrigtmåste i alla sådana här sammanhang ha möjlighet att skriftligen framföra sinaavvikande åsikter. Detvar naturligtvis inte ointressant att följa eko-kommissionens arbete, och detgav en viss information. Men det ledde också till att det i de uppemot 30betänkanden som kommissionen gav ut mycket ordentligt står angivet att Nr135 kommissionen har haft en referensgrupp bestående av ett visst antal Fredagenden omnämnda ledamöter, bl, a, några oppositionspolitiker. ingentingom huruvida dessa politiker ställer sig bakom de förslag som har framlagts.Det står heller inte att de inte ställer sig bakom förslagen, vilket Fknnnmikbrotts- hade varit det riktiga. Jag är övertygad om att vi efter motsättningarna på dennaformella punkt, som är viktig, inte kommer att konfronteras med den typen avreferensgrupper någon mer gång. gjorde på många sätt ett intressantkartläggningsarbete och en bra insats, om man tar i betraktande den ytterstbegränsade tid som man hade till sitt förfogande. Men det är inte heller någontillfällighet att brådskan föranledde att man fick lov att förbigå många svårafrågor. Remissbehandlingen av de olika förslagen har också i mycket storomfattning visat att förslagen, när de lades fram, inte var tillräckligtutredda. Sedan har de kompletterats under resans gång. Innehållet har vi juredan haft anledning att ta ställning till i en fyra fem fall här i ,och fler kommer. Från utskottets sida kan vi över partigränserna medtillfredsställelse konstatera att det beträffande en central riktlinje,nämligen den som rör rättssäkerheten, föreligger enighet i utskottetsskrivning. Enigheten har ett egenvärde i och för sig, och i det här falletinnebär den i praktiken att den oklarhet som skapades av eko-kommissionen genomdiverse formuleringar-av vilka jag skall ta mig friheten att läsa in en tillprotokollet - har stramats upp i propositionen. Städningsarbetet fullföljdesnär utskottet i sina formuleringar och i sina värderingar av riktlinjerna omrättssäkerheten .noterar att man nu åter menar detsamma med rättssäkerhet somman har gjort - det bekanta med förutsebarhet, likabehandling, osv.- medan däremot det som också är en viktig del i detta, nämligenrättstryggheten och skyddet för den enskilde i skilda konkreta hänseenden, fårgå under en annan term. Jag är ganska övertygad om att vi nu har uppnått enenighet på den här punkten, och den terminologiska enigheten är faktiskt ganskabetydelsefull. Börjar man genom diverse finter att lappa och laga i fråga ombegrepp vilkas innebörd egentligen är klar för alla, hamnar man till slut i etttotalt moras. Den formulering som eko-kommissionen har blivitherostratiskt ryktbar för kanske bör finnas med i riksdagsprotokollet, eftersomman får förutse att det kommer att ha något längre överlevandetid änslutbetänkandet från kommissionen. "Att en skyldig får gå fri och på det viset kan vållaytterligare skada kan vara lika olyckligt som att en oskyldig blir dömd." Det är denna terminologiska nyordning som i enighet haravvisats. Jag säger inte detta för att vrida om kniven i onödan utan för att notera att det offentliga samtalet i det här landet, trots att det är valår och trots att detpå många sätt råder en något upprörd stämning, ofta kan leda till att vi jämkar ihop våra ståndpunkter. I den skrivning som utskottet är enig om - även oppositionen har alltså biträtt skrivningen - finns det naturligtvis formuleringar som vi inte till fullo delar, men i den stora 9 Ekonomisk brottslighet, m.m. huvudfrågan har vi nått en tillfredsställande lösning. Jag skall inte gå in på den långa raden avreservationer. Det kommer att bli utrymme för det i den följande debatten. Menjag skall erinra om att en av de riktlinjer som förekommer imajoritetsyttrandet är av central betydelse. I detta avseende har vi ännu intefått regeringens slutgiltiga förslag - det gäller alltså eko-kommissionensursprungliga förslag om näringstillstånd. Det finns nu lovande tendenser ipropositionen och i de uttalanden som har gjorts från majoritetens -socialdemokraternas - sida av innebörden att man skall söka sig fram fill enlösning som mera leder till en effektivisering av konkurskarantänen, dvs.näringsförbudskonstruktionen. Den skall vidgas, och man skall beakta detspeciella utredningsarbete som är gjort. Där har vi alltså inte fått någotbesked, men man ser naturligtvis betydande svagheter i varjenäringstillståndskonstruktion. Jag kan på den punkten egentligen bara säga atti det antal tunga reservationer som är gemensamt borgerliga spelar just dettamoment en avgörande roll. Det kan redan nu från denna talarstol sägas att vidett regeringsskifte kommer en proposition som är baserad på näringstillståndoch införande av skråsamhället icke att bli slutgiltigt antagen av en nyriksdag. Däremot kan jag väl tänka mig att det finns ett utrymme för betydandeeffektivisering och utbyggnad av näringsförbudsinstitutet. De gemensamma reservationerna rör framför allt denallmänna attityden till de många förslag och synpunkter som skissas ipropositionen. Jag konstaterar således att under reservationen Utskottets allmännaöverväganden uttalar oppositionen som sin uppfattning sammanfattningsvis, attutskottet inte kan finna att vad som mera allmänt anförs i propositionen kanläggas till grund för det fortsatta reformarbetet. Det är ett ganska svepandeuttalande, som måste ses mot bakgrunden av att man ändå i realiteten måstereservera sitt ställningstagande till den tidpunkt då man får de konkretaförslagen, där jag redan har aviserat ett mycket påtagligt och beslutsamtmotstånd, för den händelse näringstillståndsfrågan kommer att föras fram i storstil på det sätt som eko-kommissionen önskade. Vi inom den borgerHga oppositionen har naturligtvis fåttuppbära visserligen i och för sig vänligt forinulerade men dock kritiskasynpunkter från statsrådet för att vara ointresserade av dessa frågor. Jag villdå bara erinra om att vi ingalunda är ointresserade av dem men att vi vi hade majoritet valde en annan lösning. Jag konstaterar att helasystemet med förstärkning på polissidan, med eko-rotlar osv,, var något somverkligen fungerade under de borgerliga sex åren. Ett hundratal nya tjänsterkom till, och organisationen anpassades. Däremot har man av statsfinansiella skäl -det är i och för sig lättbegripligt - inte ansett'sig ha samma möjligheter. Regeringenssatsning när det gäller polisresurserna på det här området har framför allttagit sikte på att omfördela. Det är kanske ändå litet djärvt av statsrådetCarlsson att utgå ifrån att folk skall tro att det går att omdisponerapolisresurser utan att det märks på de områden varifrån man tar resurserna. Tarman bort personal från utredningsverksamhet och övervakning, från trafikrotlarosv, och placerar om den till sådan här verksamhet, måste det märkas. Ettdilemma, klart uttryckt i propositionen, är ju att man i stort sett villprioritera allting av det som människorna i allmänhet anser vara viktigt. Detgår naturligtvis inte så lätt inom ramen för nära nog oförändrade resurser. Menhär har vi alltså de statsfinansiella realiteterna att ta hänsyn till. Jag måste konstatera att det som justitieministern ett inte alltför lyckHgt ögonblick kallade för bagatellbrott för de enskildamänniskorna ingalunda är några bagatellbrott. Det är väsentligt att resursernadärvidlag i vart fall inte försvagas. Den låga uppklarningsprocent påinbrottssidan som vi har är ganska anmärkningsvärd. Där kanske jag i anslutningtill vad statsrådet sade skall påpeka att kopplingen fillnarkotikabrottsligheten är så uppenbar, att det för oss är svårbegripligt inte kan ta det steg som vi förordat, nämligen att kriminalisera ävenbruket av narkotika. Vi är övertygade om att en väsentlig faktor när det gälleratt ändra på den besvärande brottslighetssituationen här i landet är att kommatill rätta med drogmissbruket, eftersom det initierar annan brottslighet, I övrigt vill jag säga att under den borgerliga periodeninfördes konkurskarantänen och åtskilligt annat. Därför avvisar jag blanktförebråelsen att inte något skulle ha skett. När det gäller de praktiska åtgärderna har vi olikauppfattning, I och för sig kan man säga att våra ståndpunkter ganska kraftigtavviker från varandra. Men det råder inget tvivel om att vi delar den centralabedömning som gjorts av majoriteten. Det framgår klart av utskottets skrivningatt den ekonomiska brottsligheten som sådan är ett allvarligt samhällsproblem.Vi finner dock den jämförelse som gjorts mellan ett par miljarder å ena sidanoch flera miljarder å den andra sidan vara irrelevant. För den enskilde är detju trots allt ett väsentligt krav i ett civiliserat samhälle att den personligarättstryggheten är någorlunda säkrad, och det är den icke .