prot · G80962 · 1984-12-31 00:00:00 — Som jag sade: Detta är ett exempel på att majoriteten egentligentycker som vi, men det är så svårt att bifalla en motion och gå emot vad somstår i proposifionen, att trots att man tycker att motionären har rättbestämmer man sig för ett avslagsyrkande. Det finns ingen anledning för oss atthålla till godo med den typen av krumbukter. Detsamma gäller frågan om studievägledare. Där tyckermajoriteten att man skall få inrätta tjänster som studievägledare i praktiken,dvs. tjänster med praktiskt taget helt och hållet studievägledande innehåll.Men eftersom det i propositionen har sagts att man inte skall få kallastudiévägledare för studievägledare, menar alltså majoriteten att man skallförbjuda högskolorna att kalla dessa människor för studievägledare, även omdet är vad de är. Vi kan inte heller här se någon anledning att gå med på ettförbud mot att kalla studievägledare för studievägledare bara för att görautskottsmajoriteten och regeringen glada. 55LARS () replik: Jag skall använda min repliktid till attbemöta och möjligen i någon mån , eftersom han togupp delvis samma saker som . Jag har inte sagt att de två ting somUllenhag tog upp i sin replik är petitesser. Låt migbörja med frågan om regionstyrelserna. Jag vet och förstår i och för sig att ni är motståndaretill regionstyrelserna och vill avskaffa dem. Man kan ha skilda meningar om deras fördelar och nackdelar. Men vad jag tycker är litet underligt är att ni är så intensiva i er vilja att avskaffa regionstyrelserna att ni i det här fallet inte kan accepteraen lösning som jag tycker borde vara bättre för även fakultets- och sektions nämnderna. De skulle få så att säga en pott att rangordna inom. Om det skulle gå ut till varje högskola inom en region, skulle fakultets- och sektionsnämnderna få inom sitt sakområde flera att rangordna inom. Det tycker jag vore en nackdel för dem. Därför tycker jag att det är underligt att ni på denna punkt är så intensiva motståndare till förslaget. Det beror närmast på låt mig säga en avfärgning av er allmänna aversion mot regionstyrelserna. Jag tycker att det är synd att det har fått styra just idenna fråga. Sedan kan man naturligtvis ha delade meningar om regionstyrelserna i övrigt.. ' När det gäller forskarutbildningens meritvärde hoppas jagatt ni förstår att vi inte på något sätt vill ha ett slags allmän slapphet såatt man i vilket läge som helst skall kunna ha andra meritvärderingar. Vi måstedock inse att det inom högskolan finns sakområden där det inte finns folk somhar en doktorsexamen, därför att man inom dessa ämnesområden ännu inte kommitså långt fram. I de fallen måste det vara rimligt att använda andrabefordringsgrunder än just doktorsexamen som tecken på vetenskaplig kompetens.På den punkten tycker jag att ni är för rigida, när ni inte kan erkänna dettautan bara driver frågan till varje pris. Någon av er uttryckte sig så att detoundgängligen skall vara just doktorsexamen som utgör beviset på vetenskapligkompetens. Nog kan det väl ändå vara så att även andra personer skulle kunnakomma i fråga, som inte har avlagt formell doktorsexamen men som har en högsaklig kompetens, som egentligen innebär en forskarkompetens därför att de harbörjat forska men inte har kommit så långit att de har doktorsexamen? Det är iden meningen jag tycker ni har gått för långt. Jag tycker inte det är ett steg tillbaka. Jämförelsen medvad utbildningsutskottet sade tycker jag inte är relevant i detta sammanhang.Det gällde ju allmänna förhållanden och inte just det här. Man kan mycket välgöra som vi föreslår - det tycker jag är vettigt. Ny arbets- och tjänsteorganisation för lärare i högskolan 56 JÖRGENULLENHAG (fp) replik; Hade vi från sida accepteratförslaget att man skall lägga ytterligare arbetsuppgifter på regionstyrelserna,är jag fullkomligt övertygad om att man på socialdemokratiskt håll skulle hasagt: Ni vill avskaffa regionstyrelserna, men se härj- ni är med och stärkerdem i prakfiken! Jag tror inte att just hade sagt så, men jagär övertygad om att vi hade fått detta som motreplik. är inte detta det avgörande för vårt ställningstagande,utan det avgörande är att vi tycker aft bedömningarna skall göras där det finnsvetenskaplig kompetens. Den vetenskapliga kompetensen finns garanterad ifakultets- och sektionsnämnd, men jag tror inte heller är 9 protokoll 1984/85:61-62 Ny arbets- och tjänsteorganisation för lärare i högskolan beredd attsäga att den vetenskapliga kompetensen finns garanterad i regionstyrelserna.Det avgörande för oss är att vetenskapliga bedömningar skall göras avvetenskapligt kompetenta personer. Det tror vi gagnar kvaliteten. När det gäller förslaget att slopa kravet på doktorsexamenvidhåller jag att detta är ett steg tillbaka, i den meningen att det föruniversitetslektorat krävs doktorsexamen eller motsvarande kompetens. Häröppnar man för andra än dem som avlagt doktorsexamen. I övrigt är strävandenade motsatta. Vi försöker hitta olika områden där det är befogat att krävadoktorsexamen. Det har skett i enighet, efter framstötar från vårt håll, närdet gäller gymnasielektoraten. Vi har sagt att det är viktigt att man fårlektoraten besatta med personer som har avlagt doktorsexamen. Jag tycker det ärväsentligt att hävda detta krav också när det gäller de viktigamellantjänsterna på universitetsområdet. Jag vill avsluta med att säga att jag tyckerdet är bra att vi på en rad avgörande punkter politiskt är överens om dennaviktiga reform på universitets- och högskoleområdet - för det är faktiskt enmycket viktig reform. 57 () replik: I min replik till vill jagliksom litet grand uppehålla mig vid behörighetskravet. sade: Vi vill inte ha allmän slapphet, men det finns områden där maninte har fått fram kompetens . Det håller jag med om, men vi tycker att detär viktigt att man har kravet på doktorsexamen, så att kompetensuppbyggnadensker så snabbt som möjligt på dessa områden. Om kravet inte finns där klart ochotvetydigt, är risken stor att denna kompetensuppbyggnad inte kommer att ske såsnabbt som vi önskar. Vad vi moderater tycker om regionstyrelserna är välingenting som vi närmare behöver diskutera. Det måste vara helt klart för LarsGustafssons del. Vi anser att fakultetsnämnden är den instans som har denvetenskapliga kompetensen och kan göra de avgöranden som behövs för att fördelapengarna på den rörliga resursen. Det hade varit trevligt om LarsGustafsson hade kommit tillbaka till det som jag uppehöll mig vid i den senaredelen av mitt huvudanförande, nämligen den stora risk som finns för att mansmetar ut de här pengarna jämnt över de olika befattningsinnehavarna. Som jagsade i mitt anförande vill jag ha en koncentration till vissa av dem, som harmöjligheter att utveckla sin forskning ytterligare. Jag tror att det är mycketviktigt att se till att denna uppdelning sker redan från början. 58LARS () replik: Enligt min mening är den risk som om - att man skall smeta ut pengarna jämnt - faktiskt större om man låterströmmarna gå ut till varje högskoleenhet. Jag talar nu om högskoleenheter utanfast forskningsresurs. Om man i stället gör som vi säger, låter pengarna gå tillregionstyrelsen, har alltså fakultets/sektionsnämnden en pott där man kangranska och rangordna. Då blir det ingen utsmetning. Det som vi föreslår stöderfaktiskt syftet att det inte skall bU någon utsmetning av pengar. säger att bedömningen skall göras där denvetenskapliga kompetensen finns. Ja, precis, det säger vi också. Det är jufakultets/ sektionsnämnderna som skall göra den bedömningen. Vi sägeruttryckligen i utskottsbetänkandet att det inte skall ske någon överprövningfrån sida av fakultets/sektionsnämndernas prioriteringar närdet gäller den vetenskapliga aspekten. Därvidlag är vi ju överens. Vi har sedan samma resonemang i fråga omhögskolestyrelserna. Jag tycker att ni går för långt när ni av allmänna skäl ärarga på regionstyrelserna och vill ha bort dem. O.K. - men i det här falletskulle ni ju kunna acceptera denna lösning. Ni behöver inte bli rädda för attanklagas för att ha dem kvar ändå. Men man kan ju på ett visst område ha enlösning där de fungerar. Jag menar att i det här fallet finns iutskottsbetänkandet en garanti för att bedömningarna görs där den vetenskapligakompetensen finns. Det tycker jag att vi har sett till - det är faktiskt ganskaklart skrivet. Och skrivningen i utskottsbetänkandet på den punkten i fråga omregionstyrelserna är precis en parallell till det som står omhögskolestyrelserna i andra sammanhang. Det kan alltså inte råda någon tvekanom vad vi avser. Ny arbets- och tjänsteorganisation för lärare i högskolan Tredje vice talmannen anmälde att och anhållit att till protokollet få antecknat att de inte ägde rätt fillytterligare repliker. 59BIRGER HAGÅRD (m): , Det finns ingen anledning för mig attytterligare diskutera reservationerna eller fortsätta det meningsutbyte som harförevarit här. Låt mig i stället bara anföra några reflexioner i det härsammanhanget. Det har alltså tagit att rätta till en av devärsta fadäserna i svensk utbildningspolitik, den uppdelning som skedde av deakademiska lärarna i två olika kategorier, en forskande - professorerna - ochen undervisande -universitetslektorerna. Det här var naturligtvis ett idiotisktpåhitt, och är också det enda land i den industrialiserade världen somöver huvud taget har gett sig in på någonting sådant. Mot denna bakgrund är självfallet alla överens om att enförändring nu är en förändring till det bättre. Därför sker ett lovprisande avpropositionen, åtminstone när det gäller dess huvudtankar, även om det när detgäller detaljerna finns anledning att konstatera att det föreligger en hel delskönhetsfläckar. Jag ser att utbildningsministern nu har lämnat kammaren.Hon måste ändå ha fått ett intryck av att hon har åstadkommit en riktigt braprodukt den här gången, och förvisso kan hon också vara! värd en del av delovord som har uttalats om propositionen . Men det finns kanske ändå anledning för mig att i någonmån vara en slav på triumfvagnen. berörde förut den kritik somhade tagits Ny arbets- och tjänsteorganisation för lärare i högskolan fram avWilly , LO:s nyutnämnde forskningschef. konstateradeockså att något avgrundsvrål, som efterlyst, inte hadeförekommit. Frågan är vad nu det beror på - om det beror på att man är så nöjdi de akademiska kretsarna, eller om det helt enkelt är så att det hör till godtakt och ton i dessa kretsar att man inte vrålar rakt ut utan på sin höjd nöjersig med en litet mer försiktig harkling eller något liknande. Vi kan i varje fall konstatera att inte är ensamom sina farhågor. Jag vill citera från , där IngemarLind, en av de mer framträdande representanterna för den akademiska världen iLinköping, konstaterar om den föreslagna reformen; "Den föreslagna reformen innehåller som vanligt inga'friska pengar'. Därför kan den bli till ett organisatoriskt illusionistnummermed på kort och medellång sikt få konsekvenser - i bästa fall. I sämsta fallfår man, som hävdat, redan på kort sikt en försämring för forskningeni och med att den lilla men strategiskt viktiga docentgruppen försvinner." Här kommer vi in på den viktiga resursfrågan. Den rörligaresursen åstadkommes, som har konstaterats förut, genom att man tar medel frånde arvodestjänster som stått till förfogande för universitetslektorer samt demedel som i övrigt utgått som lön till docenter. Man lägger samman dessa medeli en pott, som alltså skall vara den rörliga resursen. Det är givet att om det blir en "utsmetning" avde här pengarna, då kommer forskningen i det här landet att ligga illa till.Vad som behövs för att kunna realisera också de långsiktiga målsättningarna isamband med den förbättring som den nya lärartjänstorganisationen innebär äratt man satsar på forskningen. Men det finns ju inga pengar i det här landet.Det är ont om pengar. Där har vi moderater tidigare anvisat en utväg, nämligenatt inskränka sektorsforskningen och i stället satsa ordentligt på att byggaupp de universitet och högskolor vi har. Då kan vi få en kvalificeradforskning, och då kan vi också se framfiden an med större fillförsikt änannars. Ytterligare en synpunkt bör kanske framhållas. Det ärförvisso inte alla kategorier som har anledning att vara nöjda med det härförslaget. Professorerna berörs inte nämnvärt, och kanske inte hellerhögskoleadjunkterna. Däremot berörs universitetslektorerna, den kategori sombåde och jag tillhör. Vi är förvisso de stora förlorarna i dethär sammanhanget. Vi kan konstatera att universitetslektorerna mister singamla titel, universitetslektor, och blir högskolelektorer i stället.Ordinarieskapet tas bort - sade att det inte spelade någonstörre roll och att det inte hade någon praktisk betydelse. Men i så fall finnsdet kanske inte heller någon anledning att vara klåfingrig, som regeringen harvarit i det här avseendet. Universitetslektorerna får en ökad undervisningsskyldighet.Det rör sig inte om så mycket - - men det är i varje fall ingenförbättring. Dessutom skall universitetslektorerna i fortsättningen utnämnas avhögskolestyrelserna, och det blir alltså inte UHÄ som kommer in i bilden. Deförlorar vidare besvärsrätten. Regeringen har inte heller beaktat debefordringsmöjligheter som man tryckt på som önskvärda i sammanhanget. Det finns all anledning att hoppas att regeringen nu skallta ad notam vad utskottet har sagt och som väl också blir beslut,nämligen att regeringen skall komma tillbaka och ange befordringsmöjligheterför universitetslektorer. Det skulle bli åtminstone en morot, som kanske kangöra att man också bland universitetslektorerna kommer att se framtiden an medstörre tillförsikt. Huvudomdömet är ändå att det här förslaget, trots allt,inte är något dåligt förslag. Om skönhetsfläckarna tas bort, ger det anledningtill en positiv syn för universiteten och högskolorna här iSverige. Ny arbets-och tjänsteorganisation för lärare i högskolan 60 BOSÖDERSTEN (s); Vi har i vårt land fört enutbildningspolitik som i realiteten varit negativ mot forskning och högreundervisning. Den politiken har avspeglats på många områden. Vi har t. ex.under de senaste 10-15 åren fått en mycket kraftig byråkratisering av vårahögskolor utan att antalet lärare eller elever har ökat! Denna utveckling harlett till en utbildningspolitik som knappast har satt kunskap, kompetens ochforskning i högsätet. Det har funnits vällovliga syften bakom högskolepolitiken.Det har varit önskningar om att låta nya grupper få tillträde till högskolan, om att undanröja geografiska och ekonomiska hinder osv. visar det sig tyvärr i efterhand att framstegen i de här avseendena har varit mycket begränsade. Färska undersökningar tyder på att vi , , är tillbaka i den fördelning på socialgrupper som vi hade . Detta har i sin tur mycket att göra med den nedvärdering av kunskaper som i realiteten har ägt rum. Det har inte varit "fint" att forska, föratt citera ett uttryck som brukade använda. När så incitamenten till högre utbildning och forskning försvagats, är det inte särskilt förvånande att det just är personer från hem med svag studietradition som i första hand har kommit i kläm. Så har då alla de goda avsikternas politik till slut bititsig själv i svansen. Man har nått ett resultat som är motsatt det avsedda, justför att man inte riktigt betänkt vad forskning och högre utbildning egentligenhandlar om och just för att man i det beskäftiga flummeriets namn trott att maninte behövt ha en ordenfiig incitamentsstruktur. Man har menat att krav påkunskaper kan ersättas med allehanda andra erfarenheter och att tillträde fillutbildning lika väl kan fås genom lotteri som genom prov. Den proposition som behandlas här och som har fåttså många lovord fullföljer den här traditionen av brist på respekt för kravenpå att högskolan måste ha en rimlig struktur och korrekta incitament för attfungera någorlunda effektivt. Tar man bort detta,|kan man heller inte väntaannat än att det blir en förslumning av våra universitet, sedan må avsikternabakom de s. k. reformerna vara hur goda som helst. Som vi känner fill är vägentill helvetet ofta stenlagd med goda intentioner. Låt mig här göra en personlig reflexion. Jag har suttit iriksdagen . Innan jag kom hit hade jag bakom mig ett kvartssekelserfarenhet av att Ny arbets- och tjänsteorganisation för lärare i högskolan ha varitstuderande, doktorand och forskare och av att ha undervisat i ekonomi viduniversitet på alla nivåer - både här hemma och utomlands. har jagaldrig yttrat mig i någon debatt om en utbildningspolitisk fråga. Det har inteberott på att jag ansett att den utbildningspolifik som bedrivits har varitfelfri. Men vi känner alla till att vi som ledamöter måste specialisera oss.Tystnaden kan dock inte drivas hur långt som helst. När man ställs införåtgärder och en typ av politik som man på intet sätt kan stödja, då måste mantill slut ta bladet från munnen. Låt oss då se vad förslaget i proposition nr 9 egentligengår ut på. Vi har vid våra universitet haft tvåtyper av lärartjänster som legat parallellt. Den ena är universitetslektoraten.Den andra är karriärstegen forskarassistent-docent-professor.Universitetslektoraten är i första hand undervisningstjänster. Eftersomundervisningen varit omfattande har möjligheterna till egen forskning oftabegränsats. har tjänsterna vid många mycket viktiga institutionerkommit att både till antal och omfattning bli de dominerande tjänsterna. Inteminst har detta gällt samhällsvetenskapliga ämnen. Den forskning som ägt rumhar däremot främst utförts av forskarassistenter, docenter och professorer. Detär helt naturligt, eftersom detta är tjänster som varit sådana att man fått fidför forskning. Dessutom - och det är kanske det allra viktigaste - harrekryteringsgrunden för dessa tjänster varit vetenskaplig skicklighet. Bakom dagens förslag finns naturligtvis en god avsikt.Knappast något förslag kan vara så klent att det inte har en god avsikt bakomsig. I dagens proposition rör det sig om en önskan att geuniversitetslektorerna mer möjlighet till forskning. Det är ett utmärktförslag. Hade man fullföljt den tanken genom att ge högskolan merresurser, då hade det varit i högsta grad prisvärt. Men si, det gör man inte. Istället försöker man lösa problemet genom att slå sönder den forskningsorganisationsom trots allt finns. Man avskaffar helt enkelt nyckelposifionen:docenturerna. Ovanpå det kortas tiden för forskarassistenterna ned fill tvåplus två, dvs. i bästa fall . När vi genomfört den operationen, somskall beslutas , finns det helt enkelt ingen forskarkarriär kvar. De medelsom på så sätt frigörs får sedan alla dela på. Då kan också universitets- ellerhögskolelektorerna få sin släng av sleven . Den forskningsresurs som docenturerna representerarskall alltså för det första användas för s. k. frontlinjeforskning- man har härbörjat använda Orwellsk s. k. New-speak; vad som avses är såvitt jag förstårliktydigt med vad som normalt bara kallas forskning. Den skall för det andraanvändas för forskning som är bra för lektorernas personliga utveckling och fördet tredje fill forskning av betydelse för grundläggande utbildning. Den som inte inser vad det här kommer att betyda förstårenligt min mening inte mycket. Litet kort och drastiskt uttryckt innebär dethär att den internafionellt gångbara forskningens resurser kommer att drastisktminska, som lektorerna då och då kommer att få en sabbatstermin.Sannolikheten för att de under den termin eller de två terminer som de då kanfå skall kunna åstadkomma s. k. frontUnjeforskning är inte särskilt stor. Ändå är, enligt min mening, det här inte den allra värstaaspekten av den proposition som vi behandlar. ;Det värsta är dessbetydelse för incitamentsstrukturen. Vi har vid de flesta någorlundastora institutioner några forskarassistenter, ett par docenter och kanske ettpar professorer. Antalet varierar naturligtvis litet grand. De har allarekryterats efter vetenskapliga meriter, efter vad som i universitetsstadgankallas för vetenskaplig skicklighet. För lektorerna däremot är grundvillkoretenbart att de skall ha avlagt en doktorsexamen eller eventuelltlicentiatexamen. Sedan tillsätts de normalt efter andra kriterier, varvidregelmässigt pedagogisk erfarenhet (vilket i praktiken är liktydigt med hurmånga tjänsteår de har haft som lärare) får den utslagsgivande effekten. Att vihar haft en forskarkarriär med vetenskaplig skicklighet som rekryteringsgrundhar oerhörda turbulens på universitetsområdet haften utomordentlig betydelse. Det är enligt min mening det kravet påvetenskaplig skicklighet som rekryteringsgrund åtminstone på detta lilla områdesom har räddat åtskilliga institutioner från att vetenskapligt sett heltkollapsa. Ändrar vi nu på detta och säger att för så gott som allauniversitetstjänster skall i första hand annat än vetenskaplig skicklighet vararekryteringsgrund, undermineras också forskningen på ett mycket effektivt sätt.Vi skall inte inbilla oss att människor är dumma. Om de vet att man fåruniversitetstjänster genom att i första hand undervisa och administrera,kommer de naturligtvis att skaffa sig sådana meriter. Varför skulle en personägna sig åt eri forskning som är arbetsam och ofta synnerligen osäker och somman inte alls vet att det kommer att bli något resultat av på sluttampen?Varför skulle de ägna sig åt den, om de vet att det ändå inte leder någon vart?Nej, så korkade kommer inte våra ungdomar som söker sig till universitet ochhögskolor att vara. De kommer säkert att förvissa sig om på vilken sida avsmörgåsen som pålägget finns. Låt mig vidare säga några ord om inlägg.Ullenhag, som ju är fader fill tankarna i Lätu-utredningén, försvararsjälvfallet dessa tankar. Han är förvånad över att det inte har varit mera avdebatt, och det ligger en del i det. Han frågade exempelvis varför inte SACOhar sagt någonting om dessa tankar, om organisationen nu är skeptisk mot den. Ja, det är inte svårt att förstå. Det är ju trots allt enviss grupp som gynnas, nämUgen universitetslektorerna. De är i detta sammanhangden tunga gruppen inom . Det är klart att de bejakar detta förslag. Nej,det var länge sedan, , som var något värn för forskningen i vårtland. Vidare räknade upp personer som hade stöttförslaget. Men såvitt jag förstår är det personer som stött detta å ena sidanuniversitetslektorer, som får det bättre. 'Jag säger i och för sig inget ont omdem. Självfallet behöver de ha bättre möjligheter till forskning. Men det skallinte ske till priset av att man slår sönder den forskarkarriär som finns ochdrastiskt försämrar möjligheterna för forskning vid universiteten. Trots alltär naturligtvis dessa personer för förslaget. Och sedan är byråkraterna fördet, och det var dem som citerade, såvitt jag förstår. Ny arbets- och tjänsteorganisation för lärare i högskolan Ny arbets- och tjänsteorganisation för lärare i högskolan jag troratt vi får mycket svårt att hitta aktiva forskare som stödjer förslaget. Anledningen till att vi haft så litet av debatt och intehört mer från universitetshåll - även om det förekommit ganska rejälafrontalangrepp på det här förslaget, det går inte att komma ifrån - tror jag äratt just dessa kategorier har fått så mycket stryk under att de numeranästan är totalt demoraliserade. Vi vet också att många kvalificerade personer-om de har möjUgheter tiU det - lämnar universiteten numera. Den proposition som kommer attantas är ett led i en utbildnings- och forskarpolitik som inte kommer att föranågot gott med sig. Låt oss hoppas att vi snart så definitivt som möjligt kankomma bort från det stadium i svensk högskolepolitik som dagens propositionrepresenterar. Gör vi det kan vi också snart börja ta nya tag och utforma enhögskole- öch forskningspolitik som på nytt kan föra oss upp på deninternationella nivå där svensk forskning rätteligen hör hemma. Idetta anförande instämde i (m). 61JÖRGEN (): Jag var av två skäl litet tveksam till om jagskulle ta till orda för att polemisera mot . För det första hadedet kanske varit bäst om vi hade fått en intern socialdemokratisk debatt, som ioch för sig hade varit intressant. För det andra kunde jag faktiskt i långastycken hålla med .