prot · G809105 · 1984-12-31 00:00:00 — De som har ekonomiska vinstintressen har struntat i sinaarbetares hälsa och har utsatt dem för den livsfarliga asbesten i deras dagligaarbete. Man kan inte låta bli, herr talman, att uppröras över den nonchalans,den cynism som har funnits i vårt samhälle då det gäller de här frågorna. Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret på minfråga. Av det framgår bl, a, att man kommer att vidta åtgärder för att alla sombehöver det eller anser sig vilja ha det skall få ordentliga undersökningar.Det är glädjande att notera att man åtminstone har kommit så långt att man nuär beredd att vidta den åtgärden, I likhet med min partikamrat jag ändå avvakta hur pass effektivt och hur pass bestämt de häranvisningarna kommer att utformas innan jag bedömer dem. Egentligen råder det inte så storameningsskiljaktigheter beträffande behovet och nödvändigheten av att snabbt taitu med detta problem och att få ett förbud till stånd, ett förbud motasbestanvändning över huvud taget - var och på vilka områden den än finns ivårt samhälle. Den debatt som har förts har varit viktig.Debatten har förts i pressen, och inte minst har på ett föredömligtsätt tagit upp och belyst de här frågorna. Det är också glädjande att regeringen i det härsammanhanget redovisar några konkreta åtgärder och förslag. Men som Lars-OveHagberg redan har sagt - och det menar också jag - så är de alltför vaga. De äralltför obestämda i sin utformning när det gäller att kunna stilla den storaoro som finns bland tiotusentals, ja hundratusentals arbetare i det här landetvilka har blivit exponerade i olika sammanhang av asbest. Av illustrationen som arbetsmarknadsministern visadebeträffande nedgången av asbestimporten kan man möjligen få uppfattningen attriskerna med den livsfarliga asbesten skulle ha reducerats lika mycket somimporten har reducerats. De uppskattningsvis , dvs. en halv miljonton, asbest som har importerats är emellertid inte borta.Asbesten finns kvar till största delen. Den finns i byggnadsmaterial, i bilar,bussar, tåg och fartyg. Den finns i ångpannor, värmepannor och ledningar, iventilationstrummor och ventilationsanläggningar. Den finns kvar i snart sagthela vår miljö - på arbetsplatser, i bostäder, samlingslokaler ochidrottsanläggningar. Asbesten finns kvar vid rivningar, om- och tillbyggnader.Det finns massor av inbyggd asbest i våra byggnader, i golv, ventilationsanläggningar,isoleringar och fasader. Därför måste, som vpk föreslagit, en inventering göras avbefintlig asbest. Inventeringen skall följas av ett program för avveckling ochutbyte till annat material i de fall där betydande risker finns förasbestskador och också för luftföroreningar från asbest. Ett sådant program börkopplas till och rymmas inom det tioåriga bostadsförbättringsprogrammets, dets. k. ROT-program-mets, ram. När husenskall rivas eller byggas om måste arbetarna skydda sig Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter för hur arbetarna skallskyddas är ganska rigorösa. Men problemet är att det finns rivningsföretag sominte följer bestämmelserna, och det är svårt att beivra detta. Att bryta motbestämmelserna är olagligt, men något straff utmäts inte. Det är, som någon harsagt, som att gå mot rött ljus - det är inte tillåtet, men det bestraffas inte.Här behövs, som såväl som vpk har påpekat och krävt,både straff och en auktorisation av dem som skall få göra asbestsaneringar. Vi vet att nära 4 000 svenska arbetare har skadats avasbest, och det kommer nya larmrapporter nästan . Flera tusenmänniskor hotas av asbestos, cancer och andra lungsjukdomar. Mindre nogräknade byggnadsentreprenörer och rörfirmor seren svällande och lönsam marknad i samband med ROT-programmet, Fastighetsägareoch villaägare som skall byta ut gamla pannor och rör struntar i att de ärisolerade med asbest och därför extremt farliga att riva i. De låter sinaanställda jobba utan att anmäla till yrkesinspektionen att det handlar omasbestjobb, utan att lyda skyddsreglerna och utan att ens tala om för de anställdavad det är fråga om. Det här är ett problem, och arbetsmarknadsministern hartagit upp det i interpellations- och frågesvaret. Det är fråga om det intesnabbt måste komma ett konkret förslag som innebär krav på auktorisation av defirmor som skall få jobba med asbest. De måste ha ordentlig utrustning för sinaarbetare, ordentliga maskiner och materiel för utsugning samt ordentligutbildning för dem som skall jobba. Det blir dyrt - i många fall mycket dyrt,eftersom man måste gå så försiktigt fram när det gäller asbestsanering. Men detär självfallet nödvändigt, och det kan aldrig bli för dyrt, att skyddamänniskors hälsa mot det fruktansvärda som asbestsjukdomen innebär. anser sig kommuner och statliga institufioner oftasttvingade att anta de lägsta anbuoen i samband med de saneringar och om- ochtillbyggnader som omfattar asbestarbete. Det gör att mindre nogräknade företaganlitas, s, k, skuttar, som ofta river ut asbestmaterialet utan att ta någrasom helst hänsyn vare sig till dem som jobbar, till dem som vistas i lokalerintill, eller över huvud taget till några människor, med tanke på de faror somdetta arbete är förenat med. De kan naturligtvis göra detta arbete till ettmycket lägre pris. Det är bl, a, mot den bakgrunden som jag menar att någotinitiativ måste tas från regeringens sida för att få slut på detta förhållande,som innebär att mindre nogräknade företag vid anbudsgivning kan lämna anbud somligger cirka en tiondel lägre än anbuden från de seriösa företagen, som kangöra en ordentlig sanering. Jag ville, herr talman, med detta försöka ge ett bidragtill denna diskussion också då det gäller mera konkreta, aktuella åtgärder. Eninventering behövs, och den bör kunna utföras av resp, kommun på det sätt sombl, a, har påbörjats av fastighetsförvaltningarna i och Göteborgskommuner. Men det räcker inte att göra en sådan inventering, utan den måsteföljas upp med att man möjligt tar itu med att byta ut den asbest somfinns och att man successivt ersätter den med annat, ofarligt material. Det här kommer att kosta pengar, och kanhända blir detockså nödvändigt att se över de bidrags- och lånebestämmelser som finns då detgäller de s. k. ROT-lånen - lån för om- och tillbyggnader samt reparationer avvårt bostadsbestånd. Men jag menar att det även här måste gälla att man intefår av ekonomiska skäl dra sig för att vidta sådana här åtgärder och genomförasådana här beslut. Till det är detta alltför viktigt, alltför betydelsefullt. Jag vill också gärna göra en kommentar tilldet som arbetsmarknadsministern har sagt alldeles i slutet avinterpellafionssvaret beträffande att asbestfrågan kommer att behandlas i deninternationella arbetsorganisationen i i sommar.Sverige kommer vid det mötet att mycket starkt driva frågan om förbud motasbest och asbesthaltiga material. Det är bra. Men har vi imassmedia, , kunnat ta del av uppgifter från just ochfrån , som är arbetsmiljöchef på . Han har till att vi måste leva med asbest. Det är inte aktuellt med något förbud. Vivet också att arbetsgivarna vid det första expertmöte man hade, 1981, hävdadeatt man kunde ifrågasätta om asbest över huvud taget skulle betraktas som etthälsofarligt ämne. Det var först efter förhandlingar som parterna då kunde enasig om att asbest verkligen är farligt. Jag nämner detta för att uppmärksamma att man inte skalllita på åtgärder från internationella arbetsorganisationer, i det här falletfrån sida. Det är en uppgift för vårt land med utgångspunkt i det vikänner till. Vi känner till fillräckligt mycket för att nu snabbt, konsekventoch ordentligt ta itu med och driva de här frågorna och för att ta itu meddenna skandal. För det är egentligen skandal att detta har fått fortgå så längei vårt svenska samhälle, med tanke på de resurser och de upplysningar som finnspå det här området. Efter alla de varningssignaler och undersökningar som harkommit är det nu dags att sätta stopp för dennaskandal. Det är dags att göra slut på denna livsfarliga produkt, för de svenskaarbetarna, i våra hem, i våra bostäder, på våra arbetsplatser och i hela vårmiljö. Får jag börja med det internationellaperspektivet, som tog upp i slutet av sitt inlägg. Jag håller heltmed honom om att detta är en uppgift för vårt land. Vi kan inte lita till attfå stöd från andra länder i någon särskilt stor omfattning. Jag ser det däremotsom en viktig uppgift för att driva frågorna om förbud mot asbest ochasbesthaltiga material. Om man ser ut över världen kan man konstatera attsituationen i skiljer sig väldigt mycket från den i många andra länder.I har vi haft en kraftig nedgång av användningen av asbest. Det har manhaft även på andra håll i världen. Så är fallet i en del länder i och iNordamerika. I däremot fortsätter man precis som om det inte vorefarligt att öka användningen av asbest. Man har tiodubblat användningen underden senaste tioårsperioden. Det är självklart nödvändigt att vi i inte räknarmed att i ILO-sammanhang få stöd från de länder som producerar asbest. När det gäller gränsvärdena har det lägstagränsvärdet - en halv fiber per milliliter luft. Gränsvärdet sänktes till dennanivå . ligger på två fibrer per milliliter luft. Norgehar en fiber, och man planerar där att sänka gränsen till en halv fiber.Danmark ligger på samma nivå som vi. räknar på ett annat sätt.Beroende på asbesthalten har man mellan 2 och 70 fibrer per milliliter luft.Också dessa uppgifter visar att internationellt sett ligger långtframme. Som framgått av debatten ärSverige också det första land som notificerar om ett förbud motasbesthaltiga bromsbelägg i personbilar och motorcyklar. Jag håller alltså med om att vi känner tilltillräckligt mycket om de skadeverkningar som asbest har för att själva fattavåra beslut. Men det är också nödvändigt för oss att vi driver på detta arbeteinternationellt. Det är självfallet nödvändigt för oss att vi följer deöverenskommelser när det gäller och annat som vi bundit oss för. Sverigeär ett land som bekänner sig fill frihandelii. Därför skall vi följa dessaöverenskommelser. Det står också mycket klart i GATT-stadgan att om det är faraför arbetares liv och hälsa, kan man göra undantag från de internationellafrihandelsreglerna. Vi anser att när det gäller asbest finns det en sådanfara. Därför kommer vi att driva dessa förbudsfrågor väldigt hårt. Jag visade dessa diagram över nedgången i konsumtioneninte därför att jag vill påstå att problemen är ur världen. Det är så, somframgått av debatten och av mitt svar, att vi har asbest på många håll ochkanter i samhället - i många byggnader där vi inte vet att den finns, på mångafartyg, osv. Det blir en viktig uppgift för denna kommission att finna vägarför att göra en inventering av alla de områden i samhället där asbest finns.Det är en första förutsättning för att vi sedan skall kunna få fram effektivaåtgärder vid sanering och i andra sammanhang. De frågor som tagitupp om auktorisation och eventuella straff för saneringsföretag är sådant somfår diskuteras i denna kommission. Får jag sedan gå över till de mer speciella frågor somOswald tog upp om de värnpliktiga och asbestproblemen på marinensfartyg. ställde ett par direkta frågor. På denförsta frågan vill jag svara att det inte ges några dispenser förnyinstallation av asbest på marinens fartyg. På den andra frågan vill jag svaraatt enligt uppgift så sker en sanering av asbesten vid större reparafioner påfartyg. Däremot går man inte in och rör asbesten om den är skyddad. Frågan som gällde situationen om värnpliktiga om 15-20 årupptäcker att de har skador fill följd av att de har utsatts för asbest är detnaturligtvis omöjligt för mig att ge något svar på. Självfallet vet vi inte vilka värnpliktiga det kan vara, eftersom vi inte ens vet i vilkafartyg asbesten finns. De här frågorna måste naturligtvis också beröras i denkommission som snart skall börja sitt arbete. Det är faktiskt inte på det sättet att vi i regeringen harförhalat eller avser att förhala de här frågorna. Jag tar mycket allvarligt påden oro som finns hos många människor, och jag liksom andra vet att det finnsstora risker för skadorframöver som vi inte kan överblicka. Som sade fattade i slutet avmaj efter en diskussion i socialutskottet beslut när det gälldeasbest. a. gav man regeringen i uppdrag att utreda frågan om förbud motasbesthaltiga bromsbelägg när det gällde lättare fordon; man ville också hasynpunkter och förslag när det gällde frågan om hälsokontroller. Omedelbartefter semestrarna gav regeringen i sin tur arbetarskyddsstyrelsen i uppdragatt se över båda dessa frågor. Styrelsen har arbetat med de här frågorna tillsammans medde många andra myndigheter på området som är inblandade. Vi fick förslagen tillregeringskansliet i två olika omgångar. Det första fick vi . Detgällde frågan om hälsokontroller. Men inte förrän fick viutredningen som arbetarskyddsstyrelsen gjort beträffande möjligheter att införaförbud mot bromsbelägg med asbest på lätta fordon och motorcyklar. Inte mer än20 dagar efter det att vi hade fått den skrivelsen från arbetarskyddsstyrelsenfattade regeringen sitt beslut. Kommissionen skall inte fördröja något arbete. Men när detgäller de många frågor som rör de tunga fordonen, asbest i packningar, asbest ibyggnader och asbest i fartyg har det inte varit möjligt för oss att på tidenfram till nu skaffa oss ett underlag för vad vi skall göra. Vi behöver fem sexmånader på oss för att ta fram just de konkreta besked som har efterlysts om hurvi skall hantera de här frågorna och för att göra bedömningar av när man kansätta in förbud mot asbesthalfiga bromsbelägg också på de tunga fordonen. Detär självfallet regeringens avsikt att vi skall komma dithän. Men jag kan i daginte ange någon tidpunkt. Vi behöver ytterligare något antal månader för att fåfram fakta. berörde speciellt tolkningar av punkt 5 itrafiksäkerhetsverkets förordningar. Jag sade fidigare atttrafiksäkerhetsverket och arbetarskyddsstyrelsen numera är överens om hurpunkten skall tolkas. Men precis som sade i sitt inlägg räckerdet inte att man är överens om tolkningen. Man måste också komma fram till enpraktisk hantering. En av de första uppgifter som kommissionen måste ta på sigblir att finna ett system där man gör det möjhgt för en komponenttillverkareatt på ett prakfiskt lätt sätt styrka att hans eller hennes bromsbelägg harminst samma tekniska prestanda som ett asbestbelägg har. Över huvud taget är just frågan om knytningen fill producentennågot av en kärnfråga när det gäller bromsbeläggen. Vi måste alltså hitta enannan ordning för att få bromsbeläggen godkända, så att man inte blir såberoende som man är av tillverkarna. Med detta är min taletid slut. Jag får kanske tid att återkommaom en del andra resonemang som jag inte hann ta upp . Anf.21 (vpk): Man blir ganska beklämd över attarbetsmarknadsministerns argumentation inte är särskilt kraftfull - den är lamnär det gäller att avskaffa asbesten. Vi skall naturligtvis arbetainternationellt för detta. nadsministernförsvarar gränsvärdena genom att säga att andra länder har högre gränsvärden,som en nästan samlad världsexpertis säger att det inte finns någotförsvarbart gränsvärde - egentligen skall värdet vara noll, om man inte skallvärdera asbesten i liv eller skador. Därför måste vi arbeta i den riktningen.Men man fortsätter att jämföra gränsvärden med andra länders. Men detär helt klart att värdet måste vara noll. Arbetsmarknadsministern tycks emellertid inte ha tagitnågot som helst intryck av den långa debatt som pågått om detta. Det stod juklart hur det förhöll sig. Arbetsmarknadsministern säger att man inte skall förhalafrågan. Men vad händer om man inte bestämmer sig för en tidpunkt då det skallvara stopp för användningen av asbest? debatt har regeringen ochmyndigheterna inte ens beredskap för detta. Ordet skandal tas i mångas mun,men det är verkligen en skandal att man inte har bestämt tidpunkt för ettstopp. Regeringen måste ta initiativ , men den tycks inte veta vad som händer-detta framkommer av arbetsmarknadsministerns inlägg här . Arbetsmarknadsministernsäger att man inte har kunnat vidta några åtgärder tidigare, eftersom man intehar fått den här rapporten. Men har inte självtnågon initiativkraft? Den kritik som kommer från vanligt folk som arbetar meddessa frågor innebär att man uttrycker sitt starka missnöje medarbetarskyddsstyrelsens och den socialdemokratiska regeringens handläggning avde här frågorna. Man är oroad över att ingenting hänt arbete meddessa frågor. Den linje som fastlades 1975 med anvisningar utan press påföretag och användare av asbest har lett till att man har kunnat förhala närdet gäller åtgärderna. Den linjen skall man tydligen fortsätta att driva ikommissionen. Kommer arbetarskyddsstyrelsens roll att vara densamma somtidigare? Jag vill återigen illustrera regeringens handfallenhet.Riksdagen avslog förslaget om en kommission av denna typ - det bordeemellertid finnas någon kontakt mellan departement och socialdemokrater isocialutskottet. Detta förslag var framlagt av Metalls vice ordförande . T.o.m. detta nonchalerar regeringen. Jag kan inte annat än fördömadet sätt på vilket man handlagt denna oerhört viktiga fråga. visar det sig att de som jobbar i bromsbandsfabrikervill ha omedelbara åtgärder, de är trötta på förhalningen. Samma sak gäller fördem som jobbar inom SL, SJ och Metall, Men vad har regeringen att komma med?När kommer själva poängen? Kommer det verkligen att bli ett stopp? I den skrivelse regeringen har fått från järnbruksklubbeni Domnarvet säger man ganska klart att man vill ha ett löfte om ett bestämtdatum då det blir ett stopp för användningen av asbest. Om ni då säger att vi återigen måste göra utredningar,kommer jag tillbaka till frågorna: Var finns kunskapen? Var finns tankarnakring detta? Har ni inte tänkt avveckla användandet av asbest ?Sådana frågor blir konsekvensen, trots att det 1975 klart sades att användandetav asbest skulle avvecklas. Detta har jag hört i interpellationssvar 1976,1978och 1981, får man höra det också 1985, Det ärklart att man misstror både regering och myndigheter när Nr 105 användandetav asbest fortfarande inte är avvecklat och när man ser att de Måndapen den företagsom använder asbest och de som gör vinster på det fortfarande sitter i orubbatbo, får bestämma takten på avvecklingen och också får bestämma _ överarbetarnas hälsa och liv. Det är egentligen detta det handlar om, q ashpstriskprnn 22OSWALD (vpk): Det är ju tillfredsställande att det inteförekommer någon nyproduktion - om man får använda det uttrycket - när detgäller asbestinstallationer i marinens fartyg. Detta är den allra första börjantill att få det här området fritt från asbest. Jag vill, lika väl som Lars-OveHagberg, naturligtvis trycka på att detta måste vara det absoluta målet. Vi kanöver huvud taget inte acceptera några fler förhalningar utöver vad som redanskett. Det är också bra att man vid reparationer och liknandeförsöker byta ut asbestinstallationerna i de fartygen. Men fortfarandestår vi inför det faktum att asbest kommer att finnaskvar. Man hamnar här, precis som sade, i en fråga omvärderingar. Det kostar naturligtvis pengar att byta ut asbestisoleringen, mendetta får man då helt enkelt väga mot hur många som kommer att bli sjuka ellerdö en för tidig död på gmnd av att de blir tvungna att handskas med dessainstallafioner. Jag vill säga ett par saker till när det gäller devärnpliktiga. Det är här fråga om en speciell situation och en stor gruppmänniskor som inte förut har uppmärksammats i asbestdebatten; mot detta finnsdet ingenting i arbetsmarknadsministerns svar eller i debatten i övrigt somtalar. Dessa människor är på ett speciellt sätt utlämnade. De har ingaskyddsombud. De har ingen organisation bakom sig som direkt kan försvara derasintressen, utan de är på många sätt utlämnade då de gör sinvärnpliktstjänstgöring, repetitionsövning eller liknande. Det är här fråga om stora grupper av människor. Häravlöser nämligen grupp efter grupp, årsklass efter årsklass varandra. Det karialltså under de år som gått redan ha passerat tusentals eller kansketiotusentals värnpliktiga som blivit utsatta för detta. Det här måsteuppmärksammas. Jag begär naturligtvis inte av arbetsmarknadsministern att hon skall kunna lämna - vilket hon helt riktigt sade - något besked om hur detkommer att se ut , när dessa skador kanske manifesterar sig. Vad som ärviktigt och som jag vill lägga som ett krav på arbetsmarknadsministern äremellertid att man inom regeringen i samarbete med försvarsdepartementet ocharbetsmarknadsdepartementet verkligen - när vi nu vet att asbesten finns pådessa platser - går in för att det sker en registrering, att det görs enordentlig uppföljning när det gäller de olika människor som tjänstgör på dessabåtar, så att man kan plocka fram uppgifterna och klart visa att deunder blev utsatta för detta material, I annat fall är jag, medden erfarenhet jag har, rädd för att vi kommer att få ersättningsmål där mansäger: Bevisa att ni fått skadan under denna tjänstgöring! Detta tycker jag ärmycket viktigt, eftersom det inte har uppmärksammats tidigare.Här är alltså en ny grupp som helt plötsligt blivit uppmärksammad -mycket tackvare det civila facket. , som har påpekat detta och somockså tagit upp de värnpliktigas situation. Jag ställde ytterligare en fråga, som jag vill upprepa.Arbetsmarknadsministern kunde antagligen av tidsskäl inte besvara den. Frågangäller det som sägs i interpellafionssvaret om arbete med syfteatt göra arbetarskyddsstyrelsens krav i föreskrifter om asbest och hygieniskagränsvärden tillämpliga också på örlogsfartygen. Vad innebär den passus därdet står att man skall göra detta "i tillämpliga delar"? Det måsteväl betyda att det inte är arbetarskyddsstyrelsens hela krav som skallöverflyttas till de här fartygen genom försorg, utan detär någonting som skall förändras. Varför kan man inte direkt tillämpaarbetarskyddsstyrelsens krav på dessa installationer? Varför skall detbara göras "i tillämpliga delar"? Det är en fråga som jag gärnaskulle vilja ha svar på. 23 (): Såvitt jag förstår finns det inga möjligheter attbyta till asbestfria belägg och köra helt lagligt utan någon nyregistreringsbesiktning. Jag får nu förutsätta att resurser ställs tillförfogande så att tester ur trafiksäkerhetssynpunkt kan genomföras. Det fårinte bli så att bilindustrin styr detta genom att dröja med fillverkningen avasbestfria reservdelar. Ett byte fill asbestfria belägg måste ske , även idet gamla fordonsbeståndet. Fortsätter man att vid byte sätta in asbestbelägg,får bilmekanikerna i ytterligare utsättas för asbestdamm i verkstäderna. Jag förutsätter att kommissionentar upp dessa frågor och att vi får konkreta förslag . 24TORE (vpk): Jag har noterat att arbetsmarknadsministernoch jag på flera punkter är överens. Jag hade inte heller utgått från någotannat, men det känns ändå bra att få det bekräftat på det sätt som skedde iarbetsmarknadsministerns andra inlägg. I fråga om internafionella konferenser har jag noterat atthur obenägen man än i sådana sammanhang kan vara i en sammanslutning att följavissa föreskrifter, så finns dessa undantag när det gäller arbetares liv ochhälsa. Sedan, herr talman, skall jag bara ställa två frågor, somjag hoppas att arbetsmarknadsministern kan svara på, även om hon var inne pådem något i sitt inlägg. Den första frågan är: Tycker att det ärriktigt att statliga och kommunala myndigheter anser sig tvungna att följaupphandlingsförordningen och ta lägsta anbud i samband med asbestsaneringar?Det måste väl arbetsmarknadsministern ha en uppfattning om, och det skulle varaskönt att få ett besked. Det kunde vara mycket nyttigt, bl. a. ute i dekommuner som har detta problem. Den andrafrågan är: Anser inte arbetsmarknadsministern att man redan nu, utan att avvakta någonkommissions förslag, borde kräva en inventering och särskilda åtgärder isamband med reparafion, om- och tillbyggnad av äldre fastigheter - och attdetta skall kopplas till och inordnas i ROT-programmet?