prot · G80963 · 1984-12-31 00:00:00 — Det var vilja att genom en sådan diskussionförsöka utröna om det fanns möjligheter till en gemensam hållning. Det gickinte vid det tillfället, och det är att beklaga. Med detta vill jag bara visaatt den viljan har funnits hos oss . Jag tror att det är viktigt att energiministern resonerarjust så som hon gör i den sista meningen i interpellationssvaret och inte som itidningsintervjuerna. Jag blev nästan litet orolig vid tanken att BirgittaDahl behövde en extern slagpåse för att klara interna problem. Som BirgittaDahl förstår följer jag med intresse också interndebatten inomsocialdemokratin. Jag noterar självfallet att det också inom detsocialdemokratiska partiet finns sådana som hotat med att återigen ta uppdiskussionen om folkomröstningens resultat -t. ex. , som numeradessutom är VU-ledamot inom partiet. Jag utgår dock från att kanhantera det problemet. Kan tidningsintervjuerna vara till hjälp, är det alltidnågonfing gott - även om det i övrigt var dåligt ställt därvidlag. Men nog omdetta. Under den senaste tidens debatt har det klargjorts att treav partier - , vpk och socialdemokraterna - står fast vidfolkomröstningens resultat medan de två övriga riksdagsparfierna svävar påmålet, som energiministern uttrycker sig. Båda två vet vi att det utanför parlamentet finns grupperoch personer som ibland har ganska låga tankar om politiska beslut - och detgäller kanske i ännu större utsträckning politiker. Det förs resonemang avinnebörden att folkomröstningen bara var taktik, att den bara var ett sätt atträdda mesta möjliga när det gäller kärnkraften - ungefär så uttryckte sig HansBlix en gång. Kommer tid kommer råd, menar man inom dessa grupper. Eftersom densortens diskussion förekommer - ibland sticker man upp huvudet t.o.m. ibokform, exempelvis när det gäller den lobbybok som AB Svensk energiförsörjningtagit fram - är det viktigt att är på sin vakt. Det måstegälla över valperioderna. Det gäller relationen mellan väljare, partier ochvalda representanter. Det handlar om politikers trovärdighet. Frågan om kärnkraftens avveckling, eller det sätt påvilket vi hanterar den frågan, kan aldrig mera bli en ensidigt energipolitiskfråga. Det är i högsta 3 protokoll 1984/85:63-67 grad en demokratisk fråga. Kärnkraftens avveckling har alltså i realiteten genomfolkomröstningen och de förpliktande uttalanden som gjordes i det sammanhangetblivit en fråga av högre dignitet - att jämföra med en genom folkomröstningbeslutad grundlag. Då är det naturligtvis särskilt allvarligt när fattadebeslut ifrågasätts av de politiker som gett de förpliktande löftena och ävennär ansvariga tjänstemän i högt uppsatt ställning inom den statligaverksamheten torgför samma ifrågasättande. Det var av den anledningen som jag imin interpellation tog upp de aktuella problemen inom ledning.Energiministern har inte uttryckligen svarat därvidlag, och det kan jagförstå. Vi får dock inte från statsmakternas sida vara så flata och undfallandeatt vi inte är beredda att markera lojalitetens gränser och krav. Lojalitetenkräver, enligt min uppfattning, att man inte använder sin position som anställdför att genom opinionsbildning motverka uppdragsgivarnas - i det här falletsvenska folkets - beslut. Energiministern anser att vi inte skall ödsla kraft på attdiskutera en ändring av det beslut som fattat med anledning avfolkomröstningen - och gärna det. Men de som ifrågasätter beslutet måsterimligen inför medborgarna svara för sina eventuellt nya positioner. Som vi i ser det hela kan det här beslutet ändrasenbart av den som fattat beslutet, nämligen svenska folket. Därmed blir dettainte en fråga för en enda valperiod eller för någon aldrig så klåfingrigpotentiell regeringsbil-dare. svarar egentligen inte på min direkta fråga.Därför skall jag upprepa den: Anser regeringen att förändringar avfolkomröstningens utslag, så som det därefter uttolkats av ,förutsätter en ny folkomröstning? Sedannågra ord om en del andra formuleringar i interpellationssvaret. Jag konstaterar att det kommer en möjlighet för de partiersom svävar på målet att ta ställning, i och med att regeringen uppenbarligenavser att i den energipolitiska propositionen upprepa de tidigareställningstagandena. Det är bra att så sker, och jag hade i och för sig inteväntat mig något annat besked på den punkten. hänvisar till socialdemokratiska partimotionersom har lett till resultat i den här kammaren, men hon gör inte denhänvisningen när det gäller att ta fram en avveckUngsplan - där har jusocialdemokrafin svävat på målet, om jag skall uttrycka mig snällt ochförsikfigt. Men jag tänker inte ta en sakdebatt om innehållet iavvecklingsplanen . Jag tror nämligen att det är viktigt att avvakta denenergipolitiska propositionen och då ta debatten, på den sakliga grund som jagutgår från kommer att finnas i det aktstycket. Jag vill sedan se på några av de grundläggandeprinciperna, och då skulle jag vilja ställa frågan om propositionen kommer attfölja det ungefärliga mönster som finns i rapporten från linje 2 införfolkomröstningen. Där ges en ganska detaljerad redogörelse för de åtgärder sommåste vidtas vid de olika fidpunkter som det är fråga om. Där finns dessutom enganska hård låsning i tidtabellennär det gäller enskilda reaktorers avveckling, men jag är som sagt merintresserad av principen. Är det denna princip som regeringen också ifortsättningen vill verka för och som kallas strategi? Det finns en radvillkor som måste tillgodoses i det här sammanhanget. Avvecklingsplanenskall fullfölja folkomröstningens och riksdagsbeslutens innebörd - det ärsjälvklart. Planen måste geklara besked, så att marknadens aktörer vet vad de har att rätta sig efter.Däri ligger en del av trovärdigheten. Även om deplaner som diskuterats har byggt på bortre tidsgränser, måste vi slåvakt om en handlingsfrihet i det nära tidsperspekfivet. Jag vill inte spekulerai nya Harrisburg-olyckor eller liknande, men vi måste ha en beredskap. Dessutomvet vi att av kommersiellt använda kärnreaktorer i världen, vilka dessutomhunnit avvecklas, har ingen reaktor - i varje fall återfinns inte något sådanti den statistik som jag har fått - gått . Tiden pendlar i stället mellannågra få månader och . Därför krävs en beredskap. Det äravgörande att de system som påverkar marknadens aktörer med snabb verkan ställsin på att de medverkar till kärnkraftens avveckling. Det krävs attkonkreta åtgärder sätts in , dvs. eller senast under nästavalperiod, för att vi skall få fram detta budskap och få i gång processen. Vi har under de senaste veckornakunnat märka att om man går i fel riktning och t. ex. installerar en väldigmassa elvärme för uppvärmning av bostäder och dessutom får en ordentligt kallperiod, innebär detta en betydande påfrestning på vårt elsystem.Detta kan - utan att vi går in på några detaljer - utgöra en illustration avhur viktigt det är att inte låsa systemet. Låt mig börja med att uttala entillfredsställelse över det tonläge som här har anlagt. Jaghoppas att det kommer att hålla genom de diskussioner som vi skall föra härunder våren. Enligt vår uppfattning är det inte bara en grundläggandedemokratisk fråga utan också en moralisk fråga att vi håller fast vid de löftensom vi har gett. Jag vill bara säga att jag finner det fullständigt onödigt attens spekulera om formerna för att riva upp folkomröstningsbeslutet. Jag anserför det första att det är moraliskt och demokratiskt omöjligt att göra det, fördet andra att det inte finns någon som helst anledning - av praktiska, tekniskaeller andra skäl - att göra det. Tvärtom har utvecklingen efter folkomröstningenvisat, som jag framhöll i min inledning, att detta beslut kommer att kunnagenomföras så att vi kan känna större trygghet nu än vad vi då kunde göra. Det är riktigt, som sade, att det i EK 81fördes en diskussion mellan våra två partier om möjligheten att nå en gemensamskrivning. I sin interpellation har lagt skulden för att detinte varmöjligt på socialdemokraterna och ordföranden. Jag vill med förlov sagt hävdaatt detta inte är rikfigt. Vi vet att gick till sitt parti med enskrivning som han var överens med socialdemokraterna om och som i stort settöverensstämmer med de skrivningar som återfinns i EK 81. komtillbaka och hade fått nej från sitt parti till att gå med på en sådanuppgörelse. När det sedan gäller sättet att fullfölja folkomröstningsbeslutet,den konkreta frågan om vad en avveckUngsplan eller en strategi för avvecklingeninnebär och hur vi har levt upp till och avser att leva upp till de förslag ochlöften som vi från linje 2 och socialdemokratin ställde ut i samband medfolkomröstningen vill jag säga följande till . Vi står för en stegvis strategi, där vi steg för steg taross fram till de riktiga besluten. Det gladde mig att höra att talade för det - det gör inte allfid. Det var just på dennapunkt som inte fick tillåtelse av sitt parti att göra upp medsocialdemokraterna i EK 81. Jag har vid åtskilliga tillfällen, senast påmorgonen, i samband med att vi nu arbetar med propositionen gått igenom linje 2:savveckUngsplan. Jag har kunnat konstatera att vi nu befinner oss i ett läge därvi inte bara har genomfört punkter som vi hade tagit upp för perioden fram till1985 utan i själva verket håller på med och kan se resultat på områden som iplanen var förlagda till och t. o. m. in . Vikommer att redovisa detta i propositionen. Av skäl som välkänner till kan jag inte gå in i detalj på hur propositionen kommer att läggasupp. Jag vill avsluta detta inlägg med att ta upp den mycketallvarliga bakgrunden till de uttalanden som jag har gjort ochsom vid andra tillfällen och i interpellationen har kallatpartipolitiskt käbbel. Jag har aldrig ifrågasatt eller för den delen kdsegen ärliga vilja i kärnkraftsfrågan. Det som ger anledning till oro ärnågonting helt annat, nämligen att och kds detta år tänker ge sig in iett regeringssamarbete, om de vinner valet, med två partier, varav det ena öppet är emot att fullfölja folkomröstningsresultatet och det andra uttalartvivel. Detta oroar mig, inte bara på den traditionella grundenatt man kan se framför sig uppslitande strider, handlingsförlamning och enregering som präglas av detta på samma sätt som . Detär också så, trots att det finns en klar majoritet i för attfullfölja folkomröstningsbeslutet, att en sådan här regering inte kommer attkunna utnyttja det. Detta oroar mig, och därför måste jag ställa några frågortill på hela svenska folkets vägnar. Har och de övriga borgerliga partierna ettgemensamt program i energifrågan som innebär att folkomröstningsresultatetskall fullföljas? Varför har det i så fall inte offentliggjorts inför denrivstart som talar om? Och om något sådant program inte finns,kommer ett sådant att presenteras före valet, så att väljarna skall få veta vadsom kommer att gälla? Om vidareinte heller det kommer att ske måste jag fråga: Innebär det att och har lovat att slåss för enborgerlig valseger och en borgerlig regering utan att ha fått klara utfästelserfrån de andra partierna i den här frågan? Vilka villkor kommer attställa för att inträda i en borgerlig regering? Kommer det att gå som 1976, närThorbjörn med stor moralisk indignafion förklarade, att ingenstatsrådspost var så åtråvärd för honom att han skulle offra partiets och sinövertygelse i kärnkraftsfrågan, och därefter på alla punkter lade ned vapnenför de andra partierna? De här frågorna är särskilt befogade eftersom det nyaefter 1976 är dels att rrioderaterna och öppet talar för en annanlinje, dels att är den helt dominerande kraften i deborgerliga partierna. Detta, herr talman, är bakgrunden till de uttalanden jaghar gjort. Skulle det vara så att utan att ha fått klara garantier frånde andra partierna driver de här frågorna i valrörelsen på ett sådant sätt inbillar kärnkraftsmotståndare att en röst på är en röst påkärnkraftsavveckling, måste det dess värre kallas för bedrägeri. Jagväntar, herr talman, på klara och raka svar från . 55OLOF () replik; I interpellationsdebatter är det viriksdagsledamöter som har privilegiet att ställa frågorna och statsråden somsvarar. Men jag erkänner utan vidare att en av mina avsikter med dennainterpellationsdebatt var att ta ur en del villfarelser som honuppenbarligen har, såsom hon visade i den senare delen av sitt inlägg. Jag tycker att det är viktigt att klara ut att den härfrågan genom folkomröstningen har som jag sade i min kommentar tidigare, lyftsupp på en nivå där den inte kan hanteras på vilket sätt som helst iregeringsförhandlingar. Jag hade hoppats att skulle säga attförutsättningen för att man skall kunna ändra någonting i energipolitiken i dethär avseendet är en ny folkomröstning. Jag fick inget sådant besked, och dettycker jag är synd, för enligt vår uppfattning är så förhållandet. Därmed harvi också givit ett budskap till alla som vill lyssna, även vid andra politiskamajoritetsförhållanden i kammaren. Vidare vet mycket väl att vi inte läggerfram några gemensamma program. För det första har vi tre olika parfier på denicke-socialistiska sidan, och det tänker vi hålla på också i fortsättningen.Genom att energipolitiken också i det här avseendet nu kommer på bordet förevalet, med en deklaration om det gamla beslutet, fattat under enicke-socialistisk regering och med en icke-socialistisk majoritet, får vi fördet andra veta om de andra partierna har ändrat sig eller ej. Därmed bör detinte finnas några som helst oklarheter kvar i sakfrågan, varken hos BirgittaDahl eller hos någon annan. Det är därför detta är så vikfigt! Det är därför jaghar interpellerat - för att få en helt klarläggande diskussion, så att vi vetvilka spelreglerna är. Men det var synd att jag inte fick något beskedbeträffande regeringens och den övriga socialdemokratins syn på en eventuellförändring. T. o. m. har sagt att det behövs en nyfolkomröstning på den här punkten om man skall ändra ett beslut som svenska folket harfattat - med de förpUktande uttalanden som de politiska partierna gjorde i detsammanhanget. Det finns mycket att bemöta i den bild av vad som hände1976 som har gett. Det kan jag återkomma till. Men på den härpunkten kan det, , rimhgen inte finnas några oklarheter kvar. Efter senaste inlägg står detplötsligt klart för mig varför det är så viktigt för att få svarpå frågan om folkomröstning. klarar helt enkelt inte avregeringsförhandlingarna i denna fråga med de andra borgerliga partierna ochvill ha vår hjälp i den frågan. Den hjälpen tänker vi inte lämna! Och vi haringen anledning att göra det. Så länge vi har en socialdemokratisk regering harvi nämligen en regering som arbetar för att genomförafolkomröstningsresultatet, och som i det arbetet kan räkna med stöd från enmajoritet i samt är den enda garantin för att det arbetet skall kunnafullföljas med kraft och beslutsamhet. Jag vill också säga att inte kan friköpa sig genomatt säga att fattar beslut i vår. Det beslutet skall ju fullföljas -och fullföljas med kraft! Och hur skall det gå i en eventuell regering därendast en minoritet helhjärtat stöder det beslutet? Skall det vara nödvändigtför oss - såsom beträffande - att väcka motion i för attkunna utnyttja majoriteten? Hur skulle det vidare stämma med parlamentarismensregler om fattar majoritetsbeslut och energipolitiken sedan drivs på detsättet att en del av regeringsunderlaget röstar med oppositionen? Hur skall detgå? Sedan vill jag bara konstatera att det är rätt att OlofJohansson, som är den som frågar mig här , kan låta bli att svara på demycket allvarliga frågor jag ställde om vad ett borgerligt regeringsalternativinnebär på den här punkten. Men, herr talman, tystnaden är avslöjande nog! 57OLOF () replik: Uppriktigt sagt tycker jag att ur. Den här debatten var bra så länge hon höll sig till sakfrågan. Vi ärinte beroende av något stöd från er socialdemokrater utöver den position niredan har intagit. Såsom jag har anfört i min interpellation finns det enmajoritet, och en helt förändrad parlamentarisk situation i riksdag iförhållande till 1976-1978, då ni - för att skapa största möjliga förvirring-drev en linje mot den dåvarande regeringen och för största möjliga kärnkraftsutbyggnad. Det var den situationen jag hade att hantera somenergiminister. Den situationen har radikalt förändrats genom folkomröstningensresultat. Därför är det viktigt att få konfirmera än en gång attfolkomröstningsresultatet ligger fast - och att det gör det här i ivår. Jag hoppas att riksdagsbehandlingen fullständigt klart kommer att visa attdet finns en bred parlamentarisk majoritet för att fullföljakärnkraftsavvecklingen. Och därför kommer den majoriteten - såvitt på oss ankommer- att finnas också efter Därom kan vara fullständigtövertygad. Det är inte min uppgift att antecipera vare sigvalresultat eller eventuella därav följande regeringsprogram. Det är därför jaginte svarar på det slags frågor som ställer. Det är därför, intepå grund av att jag i något avseende skulle vara tveksam om vårt partishållning i den här frågan - vare sig före eller efter valdagen 1985. Vi har för det första stämmobeslut - jag skulle kunna dradet här. Vårt högsta beslutande organ beslutade att begära enavveckUngsplan. Självfallet kommer vi att fullfölja detta beslut. Stämmer inteden strategi som här tidigare talade om med vår ambitionsnivåkommer vi naturligtvis att, så långt ett oppositionsparti kan, utarbeta vårtalternativ. För det andra har vår riksdagsgrupp så sent som omedelbartefter det att EK 81 hade kommit ut gjort ett uttalande i den här frågan där vifullföljer partistämmans beslut. Det finns alltså inte någon som helst grund för BirgittaDahl att ifrågsätta vår strävan i det här fallet. Glöm som sagt inte bort attdet var ni som så förändrade er position i den här frågan att denparlamentariska majoriteten här i kammaren plötsligt blev för avveckling avkärnkraften och inte emot! Nej, , det har framgått av vadjag fidigare har sagt att jag inte ifrågasätter vare sig egeninställning eller det faktum att det finns en majoritet för att fullföljafolkomröstningsresultatet. Det som ger oss anledning till oro är någonting heltannat, nämligen att om vi skulle få en borgerlig regering skulle dennamajoritet inte kunna utnyttjas med mindre än att oppositionen slår sig ihop medett minoritetsparti i regeringen. Åtminstone är det vad man måste vara oroligför så länge vi inte har fått enständiga försäkringar om att alla de treborgerliga partierna står helhjärtat bakom folkomröstningsresultatet och deåtgärder som krävs för att fullfölja det. Och någon sådan försäkran existerarju inte! Tvärtom förekommer helt andra uttalanden från två andra borgerligapartier som tillsammans kan bestämma - i en borgerlig regering - att de intelängre anser det nödvändigt att hålla fast vid det beslutet. Det är det somoroar oss, jämte det faktum att mycketklart deklarerat att det inte blir något gemensamt borgerligt valprogram förevalet - det sade ju också; ni tänker ju vänta till efteråt. Detenda vi då har att rätta oss efter är erfarenheterna av hur det har gått tilltidigare. Det är ju faktiskt så - inte att nihar ändrat uppfattning men att ni har böjt er för de andra partierna för attkunna bilda regering; det var ju själva förutsättningen för att t. ex. denborgerliga regeringen skulle kunna komma till stånd. Därför, herr talman,är detta inte något enkelt partipolitiskt käbbel, utan den fråga som jagställde till och är en mycket allvarlig moralisk frågasom jag nu upprepar. Talmannen anmälde att anhåUit att tillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt till ytterligare replik. 59 (): Både energiministern och inledningsvis om den utfästelse som alla riksdagspartier gjorde ianslutning till folkomröstningen, nämligen att respektera folkomröstningensresultat, och fortsatte sedan med att säga att tre partier fortfarande ärberedda att stå fast vid denna utfästelse, medan däremot två partier svävar påmålet. När temperaturen steg i energiministerns anförande, gickhon vidare och påstod att ett parti var öppet emot ett fullföljande avfolkomröstningens resultat. Till slut var det visst två partier som var öppetemot. hade hon talat om att detta är en demokratifråga och enmoralisk fråga. Visst är det en moralisk fråga också hur man presenterarsituationen just . Såvitt jag kan förstå är läget det att allariksdagspartier fortfarande står fast vid utfästelsen att respekterafolkomröstningens resultat. Men efter folkomröstningen har det fattats en radriksdagsbeslut. försöker energiministern och även att vävaihop folkomröstningens resultat och de riksdagsbeslut som har fattats och fådetta till att några partier skulle sväva på målet eller svika givnautfästelser. Om inte vill tro på mig, kan hon läsa enpartimotion från moderata samlingspartiet, som har lämnats in och därman upprepar utfästelsen att respektera folkomröstningens resultat. Jag ärövertygad om att inget parti svävar på målet därvidlag. Däremot tycks vi inte alls vara överens om vad som ärfolkomröstningens resultat. Man talar mycket om riksdagsbeslut. Sådana ändrasofta som vi vet. Det väcks ett par tusen motioner i denna kammare , ochde flesta av dem innehåller förslag om ändring av tidigare riksdagsbeslut. Jag minns inte om det beträffande kärnkraftens avvecklingfinns några konkreta motionsyrkanden om ändring av tidigare riksdagsbeslut. Meni debatten har det framskymtat att vi från moderata samlingspartiet beträffandevissa detaljer har den uppfattningen att tidigare fattade riksdagsbeslut ärolyckliga liksom också formuleringar av motiveringar för avstyrkanden avmotioner. Tvisten gäller alltså egentligen bara detaljer, t. ex.kärnvärmereaktorn , som vi från moderat håll inte anser på något visingick i folkomröstningen. Vi har sagt att den bör få förekomma och att detvore lyckligt för land och folk. Även är tydligen heligt. Men det är inteheligare än andra riksdagsbeslut. Det beslutet fattades mot bakgrund av enuppgift i en proposition om att den tekniska livslängden för ett kärnkraftverkansågs vara . All expertis på området har sedan sagt oss att dennauppgift inte är korrekt. Den tekniska livslängden är sannolikt . Därförkan man fråga sig om ett riksdagsbeslut grundat på uppgiften om en teknisklivslängd möjligen är fattat på felaktiga premisser. Eller är det såheligt att det inte går att ändra ett sådant beslut? tycks energiministern ha rivit upp denna debatt för attpåvisa att och har olika uppfattningar i en deldetaljfrågor. Men uppenbarligen står båda partierna fast vid utfästelsen attrespektera Om de sedan har olikauppfattningar i någon detaljfråga, är detta en garanti för attpartierna vid en eventuell gemensam regeringsbildning inte kommer att föreslånågonting som strider mot folkomröstningens resultat. 60 (): Att jag går upp i den här debatten beror påatt energiministern gav en väl enkel beskrivning av de diskussioner som fördesmellan och socialdemokraterna i EK 81. Det var ju en lång process, därett antal olika saker diskuterades. På slutet - det var allra -hade jag för min del ett konkret bud förankrat och hade också ett visst gehörför det, men tyvärr nådde vi inte varandra. Om vi gjort det, hade debatten varit onödig. Men jag vill säga till att regeringen harchans att nu lägga fram ett förslag som får en bred majoritet vid vårriksdagenoch på det sättet bli historisk. Det är egentligen bara att följa upp allt vadjag hörde och andra företrädare för linje 2 diskutera under entid då inte var energiminister utan framträdande i linje 2. I boken av som berörde kanman läsa en intervju med Sydkraftchefen som säger så här - fritt återgivet: Viär inte rädda. Vi kommer att få behålla kärnkraften så länge man baradiskuterar datum för sista reaktorn. Med det menas att blir det inte en lång och stabilavvecklingsperiod, uppstår sådana bekymmer att då är de som fillhör kraftverksetablissemangetinte rädda. Det var just den delen det gällde på slutet av vår diskussion, närvi inte riktigt nådde varandra. Som sagt: har möjligheter , tycker jag,att lösa problemet på ett stabilt sätt, så som diskuterades närmastföre folkomröstningen.