prot · G80977 · 1984-12-31 00:00:00 — Skogen skall vårdas, inte bara avekonomiska skäl, utan därför alt den är en hela folkets källa tillskönhelsupplevelser, friluftsliv och rekreation. Miljöproblemen i samband med luftföroreningarna haralltmer knutils lill bilsamhället. Bilavgaserna innehåller tusentals olikakemiska ämnen, främst kolväten, koloxider, kväveoxider, blyföreningar ochsotpartiklar. Koncentrationen av aromatiska kolväten i visade sigvara jämförbar med den i , enligt en Chalmersundersökning. Näramarkytan och i kylig luft är koncentrationen myckel skadlig särskilt för barn.Det är motiverat med övergång till blyfri bensin, en sänkning av hallencancerogena kolväten och en utveckling av etanolinblandning i bränslet. Den allra svåraste miljöfrågan är troligen försurningen avmark och vatten. Vi har rikligt med sjöar och vattendrag som tjänar oss bådelill nytta och nöje. Och nog behöver vi vatten alltid, och person är förbrukningen. I vatten utvecklas livet. Men en försurad sjö, ulanväxter och djur, kan inte alstra något liv. Kalkningen, som vårsocialdemokratiska regering så målmedvetet salsal på, är mycket angelägen.Samtidigt måste regeringen sälta press på de europeiska länder som så påtagligtbidrar -till försurningen hos oss i . Våra miljölagar är ramlagar, som får prövas och tolkas ivarje särskilt fall och av olika myndigheter. Dessa tolkningar kan påverkas avskilda omständigheter. I miljöskyddslagen utgår man från att miljöstörningarinte kan undvikas, men att de skall förebyggas och åtgärdas så långt sommöjligt. Genom ett målmedvetet miljöarbete kan vi hindra försurningen ochminska användningen av bekämpningsmedel och handelsgödsel, och genom ettinternationellt samarbete kan vi ge hög prioritet åt luftvårdsarbelet. Delövergripande målet för socialdemokratisk miljöpolitik är att trygga allamänniskors rätt till en god livsmiljö nu och i framliden. Vi får bäst nytta avmiljöpolitiken, om vi inte har murar mellan varandra utan bärkraftiga broar. 119OSWALD (vpk) replik; Det var elt mycket sympatiskt anförande somBarbro i höll, och jag kan hålla med om i stort sett alllvad hon sade. De påpekanden som gjordes är alldeles rikliga. Men, , en politik där det samhälle som härskisserades blir verklighet kan inte genomföras i samarbete med ochstorfinan- I stället får man la kamp mot dem. Då måsteman gå in för en annan samhällsstruktur. Man måste skaffa sig kontroll överkapitalismen -åtminstone i någon rimlig omfattning. Del är sant att vi har bra miljölagar, och de harinstiftats av socialdemokrafiska regeringar. Del var myckel föredömligt, ochvi var myckel tidigt ute med dessa miljölagar. Men vi vet allihop hur svårt delhar varit all med dessa lagars hjälp driva igenom en bättre miljö. Vi vet hurförelag som åläggs reningskrav mycket ofta kommer med motargumentet: Då läggervi ned driften och skapar arbetslöshet. Vi kan också ta upp den andra delen av miljöfrågorna, somvi inte har talat så mycket om, arbetsmiljön. fickvi ell nytt asbestlarm. Del visade sig att den livsfarliga asbesten sprutasrakt in i en fabrikslokal, där svenska arbetare slår och producerar. Där måsteman ta itu med problemen. Sedan kan vi tycka och säga vackra saker. Men om viinte är beredda att ta kamp om dessa saker precis som i alla andra fall när detgäller kampen mellan arbete och kapital, kommer vi inte heller att lyckas. 120 i (s) replik: Det är fint av att ge migden elogen alt jag har en god syn på det miljöpolitiska arbetet. Det har viinom socialdemokratin. Men det har visat sig under den senaste mandatperiodenatt man vid upprepade tillfällen via interpellationer har velat attackera vårmiljöminister, jordbruksministern, därför att insatserna har skett alltförlångsamt. När man befinner sig i opposition - och även i OswaldSöderqvists ställning - kan man komma med avsevärda krav ulan att själv behövata ansvar för dem fill . Man kan ställa ul löften till . Del kommersäkert alt fortsätta med. Det sätt på vilket vi har behandlatde stora miljöfrågorna som har gått vittnar om vår storainsikt och vilja att åstadkomma miljöförbättringar. Del var faktisktsocialdemokraterna som under tidigare regeringsinnehav på 1940-lalel utformadeen arbelsmiljölagstiflning, som har blivit vägledande för hela det svenskaarbetslivet och även för verksamheter långt utanför vårt land. Den enskildamänniskans ansvar i vårt miljöarbete betyder väldigt mycket. Här kan vi såsompolitiska partier medverka lill ökad insikt och vilja att åstadkommamiljöförbättringar. 121OSWALD (vpk) replik: Som jag sade tidigare ärdet många vackra ord.Jag upprepar gärna alt socialdemokratin har gjort väldigt mycket påmiljölagstiftningens område. Men när det har kommit till praktisk tillämpninghar ni svikit. i säger att det är lättatt kräva saker när man befinner sig i opposition. Men socialdemokratin harfaktiskt haft en myckel stor makt i detta land . Den makten kundeha använts i detta fall såsom i många andra fall som vi inte skall debattera till att skaffa större kontroll över dessa frågor och till alt förbättrabåde den inre och yttre miljön så att vi inte 1985 på nyttfår ett asbestlarm: Den förda energipolitiken-om vi nu skall tala om denfrågan, vilket vi har gjort tidigare i denna kammare - har intevarit lill gagn för den svenska nationen som sådan men väl för många andraintressenter i del svenska samhället, vilka har tjänat stora pengar på densvenska energipolitiken alltifrån oljebolagens lid ända fram tillkärnkraftsindustrins lidevarv . Där har ni ett ansvar, som ni inte harlevt upp lill faslän mycket har gjorts som varit bra. Som jag sade i mitthuvudanförande har ni i många fall tillsammans med storföretagen samtmoderaterna och tidigare sett en ohämmad tillväxt - något somBarbro själv kritiserade -såsom det allena saliggörande ulan någontanke på innehållet. Den kritiken måste ni ta. 122 i (s) replik: Del går väldigt lätt att la lill överord, ochjag tycker att del är litet grand av överord när menar all vihar svikit i tillämpningen. Miljölagarna som regeringen föreslår och som riksdagenbeslutar om är, som jag sade i mitt anförande, ramlagar. De skall fyllas medinnehåll av de myndigheter som har att tillämpa dem. Det kan ibland kommakritik för att lagarna inte har tillämpats nog restriktivt, och del kan mandiskutera om, men vi menar all miljölagarna skall vara av den karaktären att depå bästa möjliga sätt skyddar miljön, såväl den yttre miljön som den inre,miljön i arbetslivet lika väl som i andra sammanhang. Del går bra all säga alt socialdemokratin har makt. Det ärklart att den som har politisk majoritet här i kammaren har makt, och det kanvi ha tillsammans med t. ex. och hans partikamrater. När viär så överens om de miljöpolitiska satsningarna, borde vi kunna se lill det närde två stora miljöpolitiska propositioner kommer som vi förväntar oss undervåren. får vi en proposition som just handlarom försurningen, och får vi en som bygger på kemikommissionens förslag.Vi väntar oss en hel del av vad de propositionerna kan innehålla. Vad jag förslår av del här meningsutbytet är vi mycketöverens över gränserna. Vi skall bygga ut kalkningen, vi skall spara energi, viskall använda icke försurande bränslen och vi skall sanera bilismen - alll lillfromma för vår miljö. Talmannen anmälde att anhållit all lillprotokollet få antecknat att han inte ägde rätt lill ytterligare replik. 123JAN-ERIK (): Religionsfriheten hör lill de oföryiierligamänskliga rättigheterna. Dess konsekventa tillämpning är elt av de viktigastekännetecknen på ell väl fungerande demokratiskt samhälle. I fick vi1952 en religionsfrihetslag, men i ljuset av de erfarenheter som vunnits sedandess står det numera klart att det bara blev en halvmesyr. Frågan om kyrkornas ställning i samhället är i mer än ellavseende avgörande för den praktiska tillämpningen av religionsfriheten. Detgäller både kyrkornas egen ställning och de konsekvenser den får förmedborgarnas religionsfrihet. I båda dessa avseenden finns myckel övrigt allönska. ställning är inte densamma som denvar när utredningarna om relationerna mellan staten och kyrkan påbörjades försnart . har en rad förändringar genomförts ilagstiftningen med stora konsekvenser för kyrkans ställning. Från vissasynpunker har de varit angelägna och nödvändiga. För kyrkans del kan de intebetecknas som reformer, om man med en reform menar en förbättring. Knappastnågon bestrider numera att slat-kyrka-relalionernas karaktär avstatskyrkosystem har förstärkts genom dessa lagändringar, även om det inte harvarit syftet. Till detta kommer alt har fastnat i ellhårdare partipolitiskt grepp. MöjUgheten för kyrkligt engagerade men politisktobundna grupper att bli representerade i kyrkomötet är t. ex. i praktiken obefintlig. Samma totala beroende av partipolitiskt sammansatta organfinns på församlingsplanet. Detta är inte bara en hämsko på den kyrkligaverksamheten. Det är framför allt principiellt otillfredsställande. under 1970-lalel hade en långtgående enighet uppnåtts mellan företrädare för staten och för omförändringar av relationerna mellan staten och kyrkan. Dessa förändringarskulle garantera kyrkan frihet och fortsatta möjligheter att som en öppenfolkkyrka under gynnsamma ekonomiska villkor bedriva sin verksamhet över helalandet. Men kyrkomötet avvisade den dåvarande regeringens förslag, som ilikhet med de utredningsresultat som hade presenterats tidigt på 1970-talethade denna innebörd. Från ledande håll inom har man sedermeraentydigt beklagat all kyrkomötet intog en så avvisande hållning till detframlagda förslaget. Både den förre och den nuvarande ärkebiskopen kan anförassom exempel på detta. Del har också i den allmänna debatten beklagats alt depolitiska partierna visat ringa intresse för den principiellt såbetydelsefulla frågan om relationerna mellan staten och kyrkan. Ett exempel härär Svenska missionsförbundels förre missionsföreståndare , som underen följd av år också var vice ordförande i . Han harnyligen ställt sig i spetsen för ell arbete inom frikyrkoråd som tarsikte på att på nytt aktualisera religionsfrihetsfrågan. I samband med dettavill man också väcka opinion för en radikal förändring av relationerna mellanstaten och . Varför tar nu jag som frikyrkoman upp denna fråga iriksdagens allmänpolitiska debatt? Det första och viktigaste skälet är all frågan omreligionsfrihetens praktiska tillämpning i vårt land har kommit i ett nytt lägeunder de senaste två decennierna. Men detta har inte uppmärksammatstillräckligt, och inga åtgärder har vidtagits för alt på lagstiftningens områdeta konsekvenserna av Den nu gällande religionsfrihetslagen bör enligt min meningersättas med en helt ny lag, som står i bättre överensstämmelse medreligionsfrihetens principer. Detta är inte i första hand en kyrkligangelägenhet - för del ena eller andra trossamfundet, eller för dem gemensamt.Det är en angelägenhet som landets lagstiftande församling har alt gripa sig anmed. Del är hög tid all göra det . Bakgrunden till detta är de förändringar av den religiösastrukturen i vårt land som skett i och med att under de senaste årtiondenahundratusentals människor kommit till vårt land, människor med annan tro ochkyrkotillhörighet än den som man tycks ha förutsatt när religionsfrihetslagenen gång sfiftades. I ljuset av denna utveckling skall också relationernamellan staten och ses. Del är dags att i elt samlat grepp gripasig an med den övergripande frågan om religionsfrihetens praktiska tillämpningi vårt land och sedan, som en naturlig konsekvens av detta, frågan om framtida ställning i vårt land. Men del är också en livsnödvändighet för svenska kyrkansjälv att kyrkan får frihet gentemot staten. När ledande politiker - medhänvisning till kyrkans roll som statskyrka - vill begränsa kyrkans frihet allförkunna och la ställning i aktuella frågor, är det hög tid att inse attstatskyrkosystemet överlevt sig självt. En ny frihet för skulle leda fill en nyvitalitet och spänst och till ett nytt engagemang från alla dem som är kyrkansverkliga vänner. Också av omsorg om är del därför angelägel attkräva all statsmakternas beslutsrätt över kyrkan ersätts med frihet för kyrkanall vara just kyrka. 124EVERT (): Religion och politik - har de något medvarandra att göra? En blick över väriden och in i litteraturen ger oss tydligtbesked. De är på många håll de facto inflätade i varandra, vi må gilla deleller inte. Religionen rör, skulle jag tro, i långt högre grad änpolitiken hela människan, hennes förhållande till , till skapelsen och lillsina medmänniskor. Till elt lands skyldigheter hör att värna om människorsfrihet att dyrka den de vill, med andra ord friheten alt tro, alt inte troeller förhålla sig neutral, vara agnostiker. Religionsfriheten tillhör våragrundläggande mänskliga rättigheter. Den måste alltid hävdas. Det går inteheller att göra åtskillnad mellan friheter. Religionsfriheten måste t. ex. gåhand i hand med polifisk frihet. Att en kyrka har band till staten, med 95 %aVmedborgarna som medlemmar, innebär inte att denna kyrka eller dessföreträdare måste ta politiska hänsyn l.ex. ord bär ickebojor, heter del. Företrädare för politiska partier får därför inte avkrävaprästerna självcensur i samhällsfrågor. I denna fråga har jag tydligen sammaåsikt som den föregående talaren, . Jag delar i stort sett hans syn närdet gäller kyrka-stal-f rågan. Kyrkan, eller kyrkorna, kan intebara syssla med människors inre ulan har också något all säga om deras yttrevillkor: Vad innebär det i själva verket att vara medmänniska? Politik och religion har det gemensamt att de bägge rörmänniskornas sätt att förhålla sig lill varandra. Du skall älska din nästa, duskall visa omsorg och omtanke. Se där två satser som dels är hämtade frånBibeln, dels från en politisk programförklaring. För den som har en livssyn är det faktiskt enskyldighet att reflektera över i vad mån denna har något alt säga i denpolitiska vardagen och inför de politiska framtidsvisionerna. En vissvägledning vid en sådan reflexion får man av den innebörd som man inom denekumeniska rörelsen gett åt begreppet kärlek, nämligen: saklig omsorg omnästan. Vilken politisk handlingslinje ger bäst uttryck ål en sådan sakligomsorg, kan man fråga sig. Var och en, herr talman, får pröva själv. När vi somkristna socialister hävdar jämlikheten och rättvisan som elt politiskt mål,menar vi alt vi har starkt stöd i människosyn. När vi menar all vi börhjälpas åt all bära varandras bördor, har också detta stöd i skriften. Det finns faktiskt en radikalism i som går långtutöver varje mänsklig gruppering, det må vara elt parti eller en kyrka. Del ären radikalilel som inget parti, inte någon kyrka eller någon människa i självaverket kan leva upp lill. Jag log mig före all la reda på i hur storutsträckning ord som fred, frihet, rättvisa och barmhärtighet förekommer iBibeln. Jag hittade inte mindre än 1 675 sådana ställen. Det betyder alt om manskulle ta bort dem, skulle bli en ganska tunn bok, och dessutom en halvbok. Jag skall ta mig friheten att exemplifiera delta med trebibelcitat. Det första kommer från , en samhällskritiker med mycken sälta.Han förmedlade ell budskap lill de tongivande i : "de sälja den oskyldigeför penningaroch den fattige för ett par skor. Ty jag vet all edra överträdelseräro många och edra synder talrika, I den rättfärdiges förtryckare , som tagenmulor och vrängen rätten för de faltiga i porten." Så säger han litetpoetiskt: "Men må rätten flöda fram såsom vatten, och rätlfärdigheten liken bäck som aldrig sinar." Och i brev, för alt gå till Nya leslamenlel, gårförfattaren så långt att han hävdar: "Liksom en kropp ulan livsande ärdöd, så är tron ulan gärningar död." Jag tar ett tredje citat från evangelislen - det ärfjärde kapitlet, 18 och 19 versen, för den som vill titta efter. Del är enskildring av hur i Nasarels synagoga läser ur profeten . Hanframbär elt glädjebud lill de fattiga, förkunnar befrielse för de fångna ochsyn för de blinda, ja, han ger de förtryckta frihet och förkunnar ett nådens årfrån . Del senare är jubelåret och hänsyftar på del år då rättvisan skallåterställas. Del pågår en social och politisk väckelse bland kyrkorna ihela vår värld, och då inte minst inom den romersk-katolska kyrkan. Man harbörjat "omläsa" med nya och friska ögon och uppläcktde skriande orättvisorna såväl inom som mellan länderna. Befrielseteologikallas delta, och den har framför allt vuxit sig stark bland miljoner falligamänniskor i Latinamerika.Och sprider den sig inom kyrkorna i alla världsdelar. Från konservativt för att inte säga reaktionärt håll, såvälinom som utom kyrkorna, anklagas nu befrielseteologerna för att vara marxister,efter den bekanta glidningen i resonemanget när man jämställer marxism,socialism, kommunism och ateism. Från krislen synpunkt måste man emellertid skilja mellanmarxismen som verktyg för en social och ekonomisk analys av verkligheten och enmarxism som övergår till all bli en livsåskådning. Med hjälp av marxismen kan vi bilda oss en uppfattning omhur samhället bör vara ordnat för alt del skall vara möjligt all avskaffa massfalligdomenoch uppnå en större jämlikhet. Men om marxismen övergår från all handla om hurproduktionen skall organiseras till att ge sig ut för all förklara hela livetoch därmed faktiskt ersätta , då kan en krislen naturligtvis inte varamarxist. Här finns en klar skillnad i synsätt mellan den demokratiskasocialismen och kommunismen, i synnerhet då i dess marxist-leninistiskavariant. Den marxism vi möter inom socialdemokratin är ett hjälpmedel för densociala och ekonomiska analysen. Delsamma gäller om den befrielsele-ologi somanklagas för all vara marxistiskt färgad. Marxismens grundläggande krav är attlösa proletären från hans bojor, så där finner jag ingen motsättning, utansnarare en samstämmighet med krislen människosyn. Det är därför som det för såmånga kristna världen runt är närmast en självklarhet alt vara socialist. Visäger med stor övertygelse: socialismen är för människorna en befrielserörelse. För en krislen som vill delta i samhällsbygget handlar delom all sträva efter ett samhälle där frihet, rättvisa och fred råder. Förhundratusentals människor i detta land med en krislen livssyn är det och hardet varit en självklarhet att stödja socialdemokratin och bekämpa alla kraftersom arbetar för större ojämlikhet, större inkomstskillnader och större kapitalkoncentration.Demokratin är i detta fall inte endast en metod ulan också ett mål på både detekonomiska och del politiska planet, eftersom demokratin grundar sig påmänniskans lika värde. Men, herr talman. kan aldrig bli ett partiprogram.Det kan aldrig sällas likhetstecken mellan en politisk ståndpunkt och kristentro. För en krislen leder dock samhällsanalysen naturligtvis lill vissaslutsatser. Kristendomen står, som jag sagt, för en vision avfred, frihet, rättvisa och rättfärdighet. Den värld där dessa mål är uppnåddalever vi inte i, inte ens i , som är ell av de bästa länder att leva i.Kristendomen tillhör alltså framliden. berättar om det ursprungligatillståndet, och del var elt tillstånd där rättvisa rådde. När grävde ochEva spann - säg vem var då en adelsman? Jorden var också - och ingen enskild egendomfanns. Det är ganska starka ord, och det ligger mycken radikalilel i dessa. Men orättvisorna växte fram som en frukt av människans egoism.De orättvisorna måste alltid bekämpas. Frågan inför varje politisk reform eller förändring blirdå alllid denna: Främjar denna reform freden, friheten, rättvisan ochrätlfärdigheten? Nr 77 I talar man om"shalom". Del betyder fred, men i en Torsdagenden avsevärt vidare betydelse änfrånvaro av krig. Det ordet rymmer också enhet, 7februari1985 gemenskap, välstånd, hälsa, helhetoch rättvisa. Del innefattar också rätta relationer mellan människor lika väl som människornas ansvar för hela Allmänpolitisk skapelsen - träden, djuren, jorden,vattnet och luften. Men här är det något debatt "" ' är viktigt alt läggamärke lill: det finns inget privaliserai shalom. är i sig en självmotsägelse. Shalom förverkligas endast,herr talman, när människor tillsammans arbetar för del gemensamma bästa. Där,menar vi, löper linjerna samman mellan kristendom som religion och socialismsom ett politiskt verktyg. 125BENGT (): Jag vill i milt anförande återvända lillhandikappades situation, och jag vill börja med ell citat: "Handikappade finns inom alla grupper av befolkningen,och deras livssituation växlar på samma sätt som andra människors. Generelltsett har dock handikappade sämre bostäder, lägre utbildning och sämre ekonomi.De är oftare arbetslösa, deltar mera sällan i kultur- och nöjesliv, är merisolerade etc. än som gäller för genomsnillet av befolkningen." Den här alldeles rikliga bilden av situationen för landetshandikappade gav den statliga beredningsgruppen för i sitthandlingsprogram i handikappfrågor, som förelades regeringen och som sedermerapresenterades för . Del unika i det här programmet är all delutformades av samtliga politiska partier i samarbete med handikapprörelsen. Den beskrivning som jag just återgav bygger på delevnadsnivåundersökningar som har gjort sedan 1974och där handikappproblemen återkommande har studerats. Efter har vi fåll ytterligare en sådanlevnadsnivåundersökning. Rapport 41:1984, som gäller handikappades situation.Del är med chockerande klarhet och konsekvens som man där på område efterområde redovisar den eftersallhel sorn vi känner lill men somblev så tydlig i och med rapport. För oss som är aktiva inom handikapprörelsen är dettanaturligtvis ingen nyhet. Redan när låginkomsiulredningen gjorde sinaundersökningar i slutet av 1960-lalet fick vi lära oss: Är du fattig, då blirdu lättare handikappad. Är du handikappad, då leder del till fattigdom. Den sorlens fattigdom är inte bara ekonomisk fattigdom.Del är kulturell, social och inte minst politisk fattigdom vi då talar om. Hur människor med funktionsnedsättningar har del i vårtsamhälle är i allra högsta grad beroende av vilket samhälleligt ansvar förderas situation vi är beredda att ta. All erfarenhet visar att samhälletsinsatser är helt avgörande för hur handikappade har del och för derasmöjligheter lill delaktighet i samhället runt omkring dem. Mot den bakgrunden har det varit intressant, om än intesärskilt uppmuntrande, all gå igenom de olika förslag som har lagts fram ide borgerliga motionerna. Regeringens budgetförslag innehöll några ljuspunkter påhandikappområdet i form av en del punktinsatser för förbättringar, men del vari stort en stram budget. Del viktigaste för oss att konstatera när del gällerde handikappades situation är att de stora och grundläggande välfärdssystemeninte blivit föremål för besparingar. Men genom de borgerliga partiernas förslag slår det nuklart att de vill kraftigt minska samhällets ansvarstagande. Från min utgångspunkt är naturligtvis detta i sigtillräckligt nedslående, men jag vill ändå sätta in denna tendens i elt meralångsiktigt perspektiv. Det ligger till på följande sätt: Den svenska välfärdspolitiken har byggts upp under en långföljd av år med starkt stöd av en samlad arbetarrörelse och av andraorganisationer med folklig förankring. Därmed har vi i vårt land fåll ellsocialpolitiskt klimat som både här hemma och kanske i ännu högre gradutomlands har beskrivits som utomordentligt gynnsamt. Del är i den atmosfärenvi har kunnat utveckla den välfärd som också omsluter handikappade på ell sättsom är unikt i världen. De borgerliga anhängarna av en fri marknadsekonomi harsuccessivt fåll lämna plats för ett ökat samhällsansvar, inte minst påhandikappområdet. Men den samlade effekten av de borgerliga förslagen tillårets visar med stor tydlighet att de gamla marknadsförespråkarna återträder fram. Del är denna samlade effekt av förslagen som vi måste sälla in iett mera långsiktigt perspektiv. Om det vore så väl all förslagen endast avsågkortsiktiga besparingar, som skulle kunna ställa till rätta del som brister iden nuvarande finansiella situationen, då kunde del finnas utrymme för ettresonemang.