prot · G80956 · 1984-12-31 00:00:00 — De ungas föräldrar har varit och ärbesvikna på de sociala myndigheterna, därför att de inte harförutsättningar att ingripa. Jag vill i detta sammanhang understryka attsocialtjänstens grunder givetvis inte behöver raseras därför att vi inför nyabestämmelser i och LVM. Vi får inte så topprida principer att vi inte harförmåga och styrka att rätta till felaktigheter i . Om vi skallvälja mellan förändringar i socialtjänstlagen och möjligheterna att räddaenskilda människor måste vi självfallet slå vakt om de enskilda människorna. Bristerna är allvarliga också i LVM. Vårdtiderna är förkorta. Omhändertaganden måste kunna göras även om missbrukaren inte utsättersig själv för allvarliga sociala skadeverkningar. Vi vill återinföramöjligheten till s.k. vilande resolution. Vi anser vidare att socialtjänstenåter skall ha ansvaret för utredning och ansökan. Vi menar också, liksom deandra borgerliga partierna, att möjlighet till kontraktsvård skall införas. Jag vill, herr talman, med anledning av detta yrka bifalltill reservation nr 2 som är fogad till socialutskottets betänkande. När det gäller rehabiliteringsåtgärderna vill jagunderstryka de ideella organisationernas möjligheter på detta område. Jag troratt det ute i vårt land finns en mycket hög ambition att hjälpa till i rehabiliteringsarbetet.Därför måste vi mera aktivt ta till vara dessa förutsättningar. och de positiva resultat som den har åstadkommit! Låt oss gåvidare på den vägen och stödja ideellt verkande organisationer irehabiliteringsarbetet. De förslag till ändringar som jag här redovisat är gamlamoderatkrav, som i sig är uppbyggda med utgångspunkt i en ambition attmotarbeta knarket som rehabiliteringsansträngningarna ochåteranpassningen till samhällslivet intensifieras. 1 återanpassningsarbetet är utsikten att få ett arbete påden reguljära arbetsmarknaden en mycket viktig faktor. Därför bör vi införa enmöjlighet till provanställning av missbrukare, så att en ung missbrukare kan fåchansen att pröva ett arbete ute på den reguljära arbetsmarknaden - i ställetför att redan från början bli utslagen på grund av de trygghetslagar som förden enskilde missbrukaren i realiteten har blivit otrygghetslagar. vill jag än en gång understryka atten konsekvent lagstiftning av det slag som jag nu skisserat vad gällerkriminallagstiftningen å den ena sidan och sociallagsfiftningen å den andrainte innebär en sänkning av den sociala ambitionsnivån, vilket somliga harmenat här i debatten. De unga måste räddas från knarket! Detta är denviktigaste sociala uppgiften. De kompletteringar som vi föreslagit skulle ökamöjligheterna att nå resultat i denna räddningsaktion. Det är alldeles klartatt en bred allmänhet, många föräldrar och många som arbetar inomsocialtjänsten stöder våra krav på detta område. Jag ber än en gång att få yrka bifall till detidigare nämnda reservationerna. 38RUNE (): Först ett par ord till statsrådet . Det är viktigt att denna debatt sänds i TV så att faktanår ut till svenska folket, sade . Men när i sitt anförande påstod att de borgerliga partierna agerar avpartitaktiska skäl för att få politiska poänger är långtutanför saklighetens gränser. Jag tycker att det borde ligga under statsrådetsvärdighet att slunga ut sådana grundlösa påståenden och beskyllningar. Beskyll inte mig och föratt driva en kamp mot narkotikan i syfte att samla partipolitiska poänger! Jaghar jobbat länge-kanske åtta - med dessa frågor. tordeha.föga framgång i denna sin ojusta argumentering. När den socialdemokratiska regeringentillträdde , deklararerade att nu skulledet göras rent hus med knarket. Det lät på som om stora sakervar förestående. Men tiden har gått och tyvärr är inte resultatet sådant attdet når upp till stolta deklaration - trotsde ökade insatser som föreslås. Vi hälsar de nya insatserna medtillfredsställelse. Vi har ett opinionsläge med en starkt folkligförankring för hårdare åtgärder mot knarkmissbruket. "Lyssna pårörelsen" är ett för välkänt uttryck. Men det räcker inte.Lyssna också till den opinion som finns i de djupa leden hos svenska folket.Lyssna på de av svenska folket som i en SIFO-undersökning uttalat sig fören kriminalisering av bruket av narkotika. Lyssna på dem som stått bakomnamninsamlingen för kriminaliseringav bruket av narkofika och de över 400 000 människor som skrivit på listorna.Bland dessa finns de som upplevt, eller upplever, knarkets gissel i sina hemoch i sin omgivning, då deras barn har hamnat i knarkeländet. Lyssna på demänniskor som är rädda för att deras barn skall hamna i samma situation. Lyssnapå alla de ungdomar som stått bakom namninsamlingen och engagerat sig. Många avdessa ungdomar har sett sina kamrater hamna i knarkets misär. Dessa människor kan inte förstå att knark, som finns ifickan eller annorstädes, kan bli legalt när det hamnar i haschpipan och dennatänds. Konsumtion är straffri. Det har fastslagit i dom den 23mars 1983. De kan inte förstå att politikerna i den svenska inteinser denna inkonsekvens. Det finns både positiva och negativa inslag i depropositioner och de utskottsbetänkanden som vi behandlar. Det positiva är attregeringen bygger vidare på den grundläggande målsättning i kampen motnarkofikamissbruket som regeringen lade fast i proposition 1977/78:105,nämligen att grundvalen för kampen mot narkotikamissbruket måste vara attsamhället inte kan godtaga något annat bruk av narkotika än det som ärmedicinskt- motiverat. Allt annat bruk är missbruk och måste med kraftbekämpas. Den målsättningen ställde sig enhälligt bakom. Denna grundläggande målsättning innebar att vi bröt med1960-talets liberala inställning till narkotikaproblemen och den flummighet somditfills präglat narkotikapolitiken. Vi var då medvetna om att de åtgärder sombeslutades inte var tillräckliga för att man skulle åstadkomma ett slutligtresultat som motsvarade målsättningen. Vi var medvetna om att detta skulle tafid. Vi arbetade då också i ett opinionsläge som det skulle tatid att påverka. Det fanns en passivitet hos politiker, ansvariga tjänstemänoch hos den breda allmänheten. Många ville inte tro att problemet existerade ideras närhet. Jag reste ganska mycket och talade om narkotikaproblemen under deår som jag hade ansvaret för de sociala frågorna i regeringen. Det var ett storstadsproblem, menade många. I denoffentliga debatten och inte minst från socialdemokratiskt håll var det i stortsett bara en fråga som diskuterades, nämligen frågan om tvång eller inte tvångi socialvården. Något tvång inom socialvården ville socialdemokraterna intehöra talas om. Jag tycker att det finns en viss likhet mellan den debatt som dåfördes och debatten här . Det gällde att medvetandegöra människorna om attnarkotikamissbruket var ett problem som angick hela svenska folket. är opinionsläget ett helt annat. Vi har på ett heltannat sätt blivit medvetna om narkotikaproblemets omfattning. Vi har fått ettstarkt folkligt engagemang, som vuxit fram inte minst på grund av informationeni skolorna, arbetet i folkrörelserna och i olika samfund, i föräldraföreningarna,inom andra organisationer och inom samhällets övriga organ. Även massmediasinsats har varit betydelsefull. Jag hoppas att också politikerna, äradekammarledamöter, har medverkat i denna informafion. är tiden mogen att gåvidare. har vi bättre kunskap om vilka insatser som behövs. Det har sagts i debatten att tyngdpunkten i arbetetskall ligga på vården. Ja, det är en viktig del, men om vi skall kunna klara dehär problemen framöver och se till att inte nya ungdomsgrupper kommer in imissbruk, då menar jag att tyngdpunkten måste ligga på arbetet med attförhindra ungdomar att börja med knarket. Där har vi att gå vidare på den grundsom är lagd. Vi vet att det finns mellan 100 och 200 barn - enligtundersökningar som gjorts - som föds med narkotika- och alkoholskador. Ett barnmåste ha rätt att födas utan att ha drabbats av narkotika och alkohol. Härfinns ett stort område att arbeta på, så att vi skall slippa detta i framfiden. Det borde vara självklart för oss alla som fattar beslutenatt ta till vara det folkliga engagemang som finns . Det ärförutsättningen om vi skall lyckas. Därför förvånar det mig att regeringen intepå allvar har insett detta. Jag läste en tidningsartikel där att "kriminalisering är ett slag i luften". Ett sådantuttalande, , är ett slag i ansiktet på alla dem som helhjärtathar engagerat sig i denna fråga. hävdar att "argumentenför en kriminalisering av bruket bygger på en överskattning av den lillastraffria zon som finns". Hur kan ledamöterna i utskottet vara så säkra påatt zonen är så liten? I en artikel i skrivernarkotikaåklagare : "Som åklagare och socialpolitikerhar jag fått en vid insyn i det svenska folketslevnadsvanor. Och jag har därvid tvingats konstatera, att vårt land håller påatt undergå en kulturell förändring såtillvida, att bruk av narkotika på mångahåll blivit allmänt förekommande i umgänget människor emellan. Jag har stött på åtskilliga fall där folk vid privatafester o dyl utan någon som helst tanke på skadeverkningarna för sig själva,sina familjer och samhället rökt hasch eller använt amfetamin, kokain ellerheroin på samma sätt som cigarretter och spritdrycker. Det har t o m blivitvanligt att blanda från de båda grupperna." Haschet -och annan narkofika - är inte klätt i enbart slitna jeans och jeansjackor, detär också klätt i krage och manschett. Varje haschpipa som röks ger marknad förlangarna och göder narkotikamaffian. Utskottsmajoriteten säger vidare: "För ungdomar somkänner sig lockade att pröva narkotika torde det stå fullständigt klart attsamhället inte tolererar narkotikamissbruket". Om det vore så väl, mentyvärr är det inte så. Har ni frågat föräldrarna? Om ni gjort det kanske nihade fått svaret att ungdomarna säger att det inte är förbjudet att röka hasch. I de nu föreliggande propositionerna avvisaskriminaliseringen av narkotikabruket som en väg att bekärripanarkotikaanvändningen. Det görs ibland gällande i debatten att detta år enåtgärd som skall leda till resultat. Här fordras det hela batterier av insatserför att vi skall lyckas, hänvisar bl, a, till lagstiftning och säger: "Vad som underströks vid narkotikastrafflagenstillkomst (prop, 1968:7 s 107) om att kontrollorganisationens verksamhet måsteutformas så att den inte motverkar utan understöder samhällets ansträngningaratt erbjuda vård åt vårdbehövande missbrukare har sålunda, enligt min mening,fortfarande bärkraft. En kriminalisering som riktar sig mot själva missbruketav narkotika skulle kunna äventyra dessa ansträngningar." Dessa uttalanden äger alltjämt sin giltighet, säger såvälregeringen som utskottsmajoriteten. Propositionen och dessa uttalanden tillkom underen fid då flummigheten och narkotikaliberalismen dominerade såväl debatten somuppfattningen i narkotikafrågan. Det är att beklaga att regeringen hållerfast vid denna kvarleva . Om vi skall kunna följa upp och förverkligamålsättningarna -och det säger sig regeringen vilja, och jag tvivlarinte i fråga om denna vilja -måste vi ta ett nytt steg i kampen mot narkotikan.Ett av medlen är att kriminalisera bruket och ge klara besked. Den fortsattakampen mot narkotikan måste få innebära en inskränkning i den personligafriheten att få knarka sig fill döds. Det är enligt uppfattning ingenfrihet. Det går inte att med skygglappar för ögonen betraktanarkofikamissbruket som den enskildes ensak. En sådan inställning är inhuman.Bruket av narkotika för med sig handlingar som i sin tur medför skadeverkningarför både den enskilde, hans eller hennes omgivning och hela samhället. Viaccepterar inte uppfattningen att knarkandet är missbrukarens ensak - dethåller inte. I propositionen säger att vi nu harunderlag för en samordnad narkofikapolitik, dvs. en polifik som innebär attsamhället reagerar entydigt och handlar konsekvent, att befintiiga resurserutnyttjas effektivare, att ansvarsfördelningen mellan olika myndigheter ochorgan blir klarare - men framför allt att samhällets insatser stärks och blirså heltäckande att ingen hamnar utanför den. Jag delar helt denna uppfattning,men jag ifrågasätter om regeringens förslag innebär att samhället reagerarentydigt när det gäller dessa frågor. Att samhällets befintliga resurser utnyttjas effektivareär en nödvändighet. De utnyttjas inte effektivt nu och kommer inte att kunnagöra det om vi inte förändrar den nuvarande vård- ochsociallagstiftningen. Den tid som LVM och LVU har varit i kraft ger oss klarabesked om detta. Dessa lagar ger inte de möjligheter som erfordras för enadekvat vård och ett bättre utnyttjande av resurserna. Om villge sitt uttalande ett reellt innehåll, har han att medverka till att vi snarastfår en förändring. De löften som har utställts av för detta, hoppas jag. De förhandlingar som pågår angående bidragen tillkommuner och landsting måste leda till en sådan konstrukfion attinsfitutionsvården kan utformas så att varje pafient som behandlats akut påsjukhus därefter kan beredas plats för fortsatt behandling. Det är nödvändigt att ställa krav om vi skall lyckas ibehandlingsarbetet. representanter i socialutskottet har i reservation3 redovisat sina synpunkter för att få en effektivare vård och ett bättreresursutnyttjande. 5 protokoll 1984/85:56-57 har tidigare talat om kontraktsvård inom . Jag anslutermig helt till de synpunkter han har framfört och därmed också till reservation2 i socialutskottets betänkande. Med det sagda yrkar jag bifall till reservationerna2,3,4 och 5 i justitieutskottets betänkande och till reservationerna 2 och 3 isocialutskottets betänkande. 39INGA (vpk): En narkotikaspanare berättade i förra veckandetta för mig. På ett plan som hade startat från och skulle gå tillFrankfurt fanns det en mamma med en baby i en korg. Babyn var mycket lugn ochsov under hela den långa flygturen. Ja, babyn var så lugn och tyst attkabinpersonalen fattade misstankar. Mot slutet av flygningen råkade en stewardspilla en droppe varmt kaffe på den sovande babyn. Inte heller då reageradebabyn. Flygpersonalen kontaktade Frankfurtpolisen, som väntade på plattan vidlandningen. Det visade sig att babyn var död, och vid en närmare undersökningfann man att babyn var fullproppad med kokain. Det finns ett ämne, förkortat AA, som används för attframställa plastprodukter. Av detta speciella ämne kan man också framställaheroin. av detta ämne räcker för att framställa heroin. Dettaämne finns inte i , men det finns i och i . Det finns ett annat ämne som är 40 000 gånger starkare änheroin. Detta ämne finns inte heller i vårt land men väl utomlands. Man kan taen strösockergrynsstor kristall av detta ämne och fästa bakom ett frimärke påett brev och sedan skicka brevet med frimärket vart som helst i världen. Vidframkomsten kan mottagaren ta den knappt knappnålsstora kristallen och blandaut den med en hink vatten, . Den mängd narkotika man då får framräcker till ett halvårs förbrukning för en narkoman som använder det. Om man känner till detta och andra exempel samt vet vilkastora ekonomiska intressen som ligger bakom all narkofikahantering - 1 kiloheroin är värt 3 milj. kr. - förstår man att tull och polis, varken ivårt land eller i något annat land, inte kan göra annat än marginella insatseri bekämpandet av narkotikan, även om de enskilda beslagen kan vara både mångaoch stora. I propositionen om samordnad och intensifieradnarkotikapolitik anslås nya medel fill tull och polis på olika nivåer. Kampenmot narkotikan måste föras också inom tull- och polisväsendet, men de storainsatserna för att bekämpa narkotikan måste göras på andra fronter och inriktaspå att förebygga ett missbruk. Det måste skapas en folkfront mot narkotikan utei våra bostadsområden, på våra arbetsplatser, i våra barns skolor, på vårabarns frifidsgårdar och på alla andra ställen. Regeringens proposition angående en samordnad ochintensifierad narko-tikapolifik förtjänar stöd på flera punkter, främst därföratt målet - ett narkofikafritt samhälle - så tydligt läggs fast. Det är bra attinga tvivel råder om att strävan skall vara att skapa ett samhälle, där ungamänniskor ges möjlighetatt växa upp utan att komma i kontakt med narkotika. Det är också bra attregeringen har insett betydelsen av att ett helt nätverk av åtgärder behövs föratt stävja narkofikamissbruket. Men proposifionen innehåller också brister, somundergräver de goda ambifionerna. a. saknas samordningen med de socialalagarna. Dessa utgör en vikfig grund för de åtgärder som kan bli aktuella vidett uppdagat missbruk. Skapandet av och samordningen mellan en entydignarkotikastrafflag och trovärdiga. sociala lagar är en del av den grund varpåen framgångsrik narkofikapolitik kan läggas. Regeringens tal om samordning skerutan dessa viktiga grundvalar. I propositionen föreslås att ett utökat antal behandlingsplatserskall komma till stånd. Det är bra, men det behövs också, för att mötavårdbehovet, en satsning på nya boendeformer. Aldrig så bra rehabiliteringsmodellerinom öppenvården eller inom institutionsvården kommer inte att lyckas om deinte kompletteras med nya, kollektiva boendeformer. Nya boendeformer behövs föratt bygga upp nya, sociala kontaktnät och kan fungera som trygghet och sällskapnär den "vanhga" omsorgen är slut. OUka former av gruppboende,integrerat boende eller boende byggt pä att människor gör vissa gemensammasysslor i huset där de bor måste stimuleras ute i kommunerna. Arbete, studier, social rehabilitering och bostad är fyralika vikfiga komponenter i rehabiliteringsarbetet. 1 fråga om bostad räcker detofta inte med en lägenhet - det behövs dessutom någon form av "socialtboende". Samhället måste klart visa att narkotika inte accepteras,men för att antidrogarbetet skall lyckas måste alla åtgärder mot narkofikan haett starkt folkligt stöd. Kärnan i detta stöd måste komma från vanligamänniskor i bostadsområdena, från föräldrar, från personal i skolan och frånfolkrörelserna. Det behöver öppnas en folkfront för att kampen mot narkofikanskall lyckas. Utan en sådan kan aldrig kriget mot narkofikan vinnas. För att vi skall kunna genomföra en samordnadnarkotikapolitik krävs kommunala åtgärdsprogram mot narkotikan. Regeringenmåste ge tydliga direktiv för hur man på nivå skall arbeta utifrån denövergripande samordningsplanen. I samband därmed måste också nödvändigaekonomiska resurser anvisas, så att åtgärderna inte blir slumpmässiga på grundav bristande kommunala resurser. I propositionen sägs att "inom sina ekonomiska ramar" skall avdela resurser förnarkotikabekämpningen. Det är i många fall orimligt att tro att kommunerna avegen ekonomisk kraft skall klara av det stora ansvar som man lägger på demgenom proposifionens skrivning. kommunisterna föreslår därföratt särskilda medel anslås så att varje kommun kan få ett ekonomiskt utrymmeför att göra nödvändiga utökningar av den personal som har till uppgift attarbeta med narkotikafrågan. Narkotikaproblemets lösning ligger främst i valet avstrategi. Samordningen och den gemensamma strävan mellan stat, landsting ochkommuner har i detta sammanhang en stor betydelse. Genom åtgärdsprogram somsiktar till fidiga, humana och mindre resurskrävande åtgärder motverkasutslagning. kriminalitetoch resurskrävande specialvård. De sociala lagarna och narkotikastrafflagen måstetillsammans bilda den samordnande och restriktiva grund som de andrasamhälleliga insatserna skall vila på och utgå ifrån. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till vpk;sreservationer 4 och 5 fill socialutskottets betänkande nr 8. Eftersom jag fick en fråga från om hurjag ser på frågan om kriminalisering, vill jag här uttrycka en personlig uppfattning.Jag tycker att all befattning med narkofika skall vara förbjuden. Jag ser enkriminalisering som ett medel att stoppa narkotikan. Jag tycker att socialalagar och narkotikastrafflagen tillsammans skall vara grunden för bekämpandetav narkotikan. Våra barn måste få ett entydigt och ett klart budskap att det ärförbjudet att knarka. Det är det inte , och jag skall be att få citerafrån högsta domstolens dom, som det har talats så mycket om här tidigare. Mansäger så här; "Underhänvisning till vad som har anförts finner att---- hanteringav den cannabis - av honom själv uppskattad fill 100-150 gram - somhan handhaft endast i direkt anslutning till egen konsumtion inte skall ansesutgöra innehav i narkotikastrafflagens mening." Jag tycker att våra barn skall få ett entydigt budskap,det skall vara förbjudet att knarka. Inte just nu men förekom det i minabarns skola försäljning av narkotika. Inte mindre än hälften av barnen på denhögstadieskolan hade blivit utsatta för försök att sälja narkotika. Det varinte bara hasch utan även LSD, opium och amfetamin. Detta är mycket allvarligasaker. Jag tycker att budskapet om narkofika måste vara alldeles entydigt förföräldrar och för våra barn. Jag tycker alltså att all befattning med narkotika skallförbjudas. Jag skulle vilja att den olovliga befattningen i samband medkonsumtion skrevs in i den nya lagparagrafen om ringa narkotikabrott. Som jagser det ligger vinsten med att förbjuda all befattning med narkotika på detförebyggande arbetet. Jag har lyssnat mycket noggrant på de människor, deföräldrar, som genom ett namnupprop med 435 000 namn krävt att all befattningskall vara förbjuden. Det finns också en Sifoundersökning som visar att avde filjtrågade vill förbjuda all befattning med narkotika. Regeringen tror att en kriminalisering skulle motverkasitt syfte. Men jag tror att det skulle bli lättare att motivera missbrukareatt söka vård om omgivningens atfityder och hållning fill missbruksbeteendet ärentydiga. Den dag samhället genom en mängd åtgärder gör det besvärligt attmissbruka narkotika, tror jag att motivafionen att söka vård kommer att öka. 40 () replik: Med anledning av svar på minafrågor vill jag säga, att jag naturligtvis är utomordentligt nöjd med attåtminstone en ledamot av vpk-gruppen har insett vad det här gäller. I dennakammare kommer vpk att ha kongress , in på det nyaåret. Enligt uppgift lär det vara så att vpk:s partistyrelse i handlingarnafill denna kongress har intagit hållningen, att all icke-medicinsk författningmed narkotika skall förbjudas. Jag skulle vilja fråga om denna uppgift ärriktig och om möjligen vpk-gruppen avser att redan före nyår följa den linjesom partistyrelsen uppenbarligen har slagit in på. I så fall skulle vi kanskeredan det här året kunna förbjuda all befattning med narkotika. 41 INGA (vpk) replik: Som jag sade från talarstolen är det här enpersonlig uppfattning som jag har fått, efter att ha arbetat med dessa frågoroch mött många människor som har talat med mig om saken. I mitt parti pågår en debatt, ochjag tycker det är litet för tidigt, , att tala om, vadkongressen kommer fram till. Denna fråga skall behandlas på vår kongress, ochnär det gäller utgången av det hela får vi vänta och se vad kongressenbeslutar. Detta är det svar som jag kan ge på frågan om vad som händer då detgäller vpk i detta fall. 42EVERT (): En del av mina kamrater i socialutskottet hartagit upp kriminaliseringsfrågan, som ju tillhör justitieutskottetsverksamhetsområde. Jag tänker inte säga någonting i den frågan, annat än attjag stöder jusfitieutskottets majoritet. Det har här diskuterats hur länge denna fråga varit aktuelloch vem som har gjort vad. Jag vill än en gång påminna om att togs saken upp i en stor proposifion, och jag tror att350-400 poliser fördes över för att bekämpa narkotikan. Man kan säga att viddet tillfället hejdades det anlopp som var på gång. Sedan kom ärendettillbaka-det gällde kanske inte i så stor utsträckning narkotikan - i enproposition som lade fram 1977/78, och är vi alltså frammevid att ta ett nytt kraftigt tag i frågan. Jag tror, liksom säkerligen mångaandra, att vi får anledning att återkomma . Hur svårtdet är att lösa dessa problem kan kanske följande belysa. deltog jag i en diskussion därrikspolisstyrelsen och var representerade. Man sade att kanskehejdar vi av narkotikan vid våra gränser. Ja, det är möjligt att vikan hejda mer, och det skall vi naturligtvis eftersträva.