prot · G809108 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:108 Förhandlingarna leddes till en början av tredje vicetalmannen. 11 §Utrikesdebatt (forts, från prot, 107) AnL 50ELISABETHFLEETWOOD (m): Från många håll har hävdats atthungerkatastrofen i kan rubriceras som mänsklighetens svårastekatastrof. Vi kan alla så gott som i televisionen bevittnade omänskliga lidanden som drabbar stora delar av befolkning. Ochkanske är det barnen som drabbas hårdast. Vilka konsekvenser får inte dessaumbäranden för det uppväxande släktet - om barnen skulle överleva, angavs att 5,2 miljoner människor i Etiopienvar drabbade av svälten, hade siffran stigit till 7,7 miljoner.Under mars månad sägs antalet drabbade uppgå till 9 miljoner. Det betyder i klartext att var femte etiopier i dagsvälter, 1 miljon har dött av svält, 2 miljoner hotas av svältdöden. Orsakerna är flera. Den främsta är uteblivna regn desenaste två tre åren. Befolkningstillväxten ökar behovet av livsmedel.Jordbruksproduktionen står stilla - eller sjunker. Regimens företrädare harvisat sig inte kunna utveckla det statsstyrda jordbruket. Fattigdomen är djupoch utbredd. Därtill kommer förslitningen av jordbruksmark, särskilt iprovinserna , Höstskörden , som skulle försörja befolkningen , låg under det normala. Av 42 miljoner invånare bor endast 4,7 miljoneri städer. De flesta etiopier är sysselsatta inom jordbruksnäringen. Men det räcker inte att konstatera katastrofen, attredovisa siffror. Mer måste göras. En hel del görs , men insatserna ärfortfarande otillräckliga. Detomedelbara behovet av spannmål beräknas uppgå till 1 . Transportproblemetär inte på långt när löst. Det har beräknats att 3 000-4000 lastbilar skulle behövas för att fä resurser att frakta hjälpsändningarnaut till de 14 regionerna. Ett proklamerande av eld upphör skullemöjliggöra en s, k. livsmedelsbombning. Genom en sådan bombning skullelivsmedel snabbt kunna nå ut till avlägsna och svårtillgängliga delar avlandet. Till ett sådant eld upphör har motståndsrörelserna förklarat sigberedda, medan regeringen sagt ett absolut nej. Vår uppgift måste vara att, föralla de svältandes skull, främja möjligheten av eld upphör och, därefter, enfortsatt utveckling mot fred, frigav den etiopiska regeringen, dergen,96 personer. Förhoppningarna inför detta det nya varstora vad beträffar frigivandet av fångar. Året innan, 1983, hade på nioårsdagen 117 personerfrigivits. Mot bakgrund av att man beräknar att det finns ungefär10 000 politiska fångar i , synes frigivandesiffrorna för 1983 och 1984näst intill försumbara. Det är tragiskt alt återigen behöva konstatera attpolitiskt obekväma personer spärras in och därmed - ofta under ytterst svåraförhållanden -berövas sina mänskliga rättigheter, i det här fallet rätten atthysa andra politiska åsikter än den sittande regimens. Det måste också understrykas att tusentals av dem somsitter bakom lås och bom gör det utan vederbörlig rannsakan eller dom. Ochfastän ofticiellt förklarar att religionsfrihet råder ilandet, sitter ett stort antal präster i fängelse, också de utan rannsakaneller dom. Kan man tala om religionsfrihet när 350kyrkor tillhörande Mekane Yesus-kyrkan och 1 200 kyrkor tillhörande denprotestantiska Kalebiwot-kyrkan är stängda? Kyrklig egendom nationaliseras, och retroaktiva skatterdrivs in från kyrkorna. Mot den bakgrunden synes det mig omöjligt att hävda attreligionsfrihet, mötesfrihet eller yttrandefrihet råder, även om en litenljusning skymtar vid horisonten i och med att ett trettiotal kyrkor fåtttillstånd att åter öppna . Liksom under en följd av år har Aktionen förde politiska fångarna i fortsatt sitt arbete för fångarna och derasfamiljer. Vi har knutit kontakter med olika organ för hjälp och stöd i vårverksamhet. a. har det vid kontakter med framgått attvi har även dess stöd och att hade för avsikt att göra påpekandentill den etiopiska regeringen angående de politiska fångarna och då inte minstbeträffande den grupp kvinnliga fångar - inkl. de barn som fötts underfängelsetiden - vilka nu suttit i fängelse , också dessa utanrannsakan eller dom. Avslutningsvis, herr talman, i detta avsnitt av mitt anförandevill jag understryka vikten av att vi inte förtröttas utan ständigt - liksomdet har framförts i debatten, inte minst från utrikesministern - hävdarde mänskliga rätfigheterna. Vi måste kräva att dessa upprättas och attpolitiska fångar friges. Särskilt gäller detta naturligtvis dem som sitterfängslade utan dom ellerrannsakan eller har suttit där . Vi måste begära deras frigivande ikampen för folk, med vilket har - och förhoppningsvis även iframtiden kommer att ha - ett långvarigt och fruktbärande samarbete. I mitt fortsatta anförande avser jag att beröra de svåraförhållanden under vilka de sovjetiska judarna, särskilt de s. k. refusniks,lever. I finns ungefär 2 miljoner judar. De utgörsåledes en mycket liten minoritet av befolkning. Av dessa 2 miljoner äromkring 400 000 refusniks, dvs. judar vars ansökan om tillstånd till emigrationtill avslagits. De förlorar därvid ofta sina arbeten, deras barn fårinte tillträde till högre läroanstalter, trakasserier förekommer såväl motindivid som mot grupp etc. Rättsliga myndigheter dömer judar till straff medolika motiveringar, när orsaken i själva verket varit "studier av hebreiska".Detta har förekommit vid ett flertal tillfällen. Antisemitism existerar i sedan lång tid tillbaka.I det gamla var det en vanlig och känd företeelse. blev situationen för bättre. Under försämradesförhållandena åter. Den sovjetiska staten försvårar alltmer judarnasmöjligheter att nyttja sina mänskliga rättigheter enligtHelsingforsöverenskommelsen 1975. De sovjetiska makthavarna tolkarrättighetsförklaringen ensidigt på sitt sätt, utan hänsyn till det reellainnehållet i deklarationen. Enligt denna har medborgarna i signatärmakternarätt såväl att lämna som att återvända till sina resp. länder. syntes det bli lättare för judarnaatt erhålla utresetillstånd. 1979 utfärdades över 50 000 sådana tillstånd.Därefter har antalet ungefär halverats . 1980 var antalet tillstånd22 000, 1981 var de 9 500 och 1982 endast 2 700 - allt naturligtvisapproximativa siffror, 1983-1984 och även därefter har siffrorna sjunkitavsevärt. För oss, herr talman, kan det synas näst intill otroligtatt man löper risk att bli dömd enbart på grund av ett begärt utresetillstånd.För judar i innebär det en reell risk. Det blir allt tydligare att antisemitisk propaganda bedrivsi växande omfattning, Antisionism och antisemitism - var för sig eller iförening - är ett allvarligt hot mot judar. Situationen kan förvärrasså att risken för förföljelser och våldshandlingar blir uppenbar, I den situationen är det nödvändigt att västvärldensdemokratier reagerar. Vi kan inte acceptera att de mänskliga rättigheternatrampas under fötterna till någon del. Det måste vara vår skyldighet attmedverka till att respekten för dem iakttas och vidmakthålls. Under den allmänna motionstiden inlämnadesav ett antal ledamöter från fyra partier med som första namn enmotion angående sovjetjudars rätt till repatriering till , Det är, herrtalman, av stor vikt att denna blir föremål för behandling av såväl utrikesutskottetsom av denna kammare . För en tidsedan fick vi motionärer veta att motionen icke skulle kunna Nr 108 behandlas före sommaruppehållet,och jag sande då skrivelse Onsdagenden *'"utrikesutskottet med begäran om att motionen skulle behandlas före 27 mars1985 sommaruppehållet. Men till minbestörtning har jag erfarit att vår begäran avslagits av utrikesutskottet. Det betyder alt något betänkande från utrikes- Utrikesdebatt utskottet eller något uttalandefrån inte kommer att föreligga före konferensen i om mänskliga rättigheter. Vi anserfortfarande att våra delegater vid konferensen bör ha ett ställningstagandefrån riksdag till vår motion med sig i bagaget till . Ettinstämmande i detta krav från utrikesministern vore av stort värde. Anf.51 (): Låt mig än en gång här i kammaren uttrycka min beundranför utrikesministern, som stannar och lyssnar på hela denna långa debutt. Jagtycker att det är en utomordentligt fin demonstration av respekt för . Vi har i enligt min uppfattning fått höraöverraskande litet om de centralamerikanska problemen. Visserligen sade EvertSvensson i sitt inlägg att vi hade fått höra mycket om , men i såfall var det mest skrapningar på ytan. Vad jag noterat är att statsministerPalme nöjde sig med att i sitt inlägg beteckna kontrarevolutionärerna somSomozaknektar. Jag noterar också att inte hann med att ändra isitt manuskript efter inlägg. Han kanske inte hann eller ocksåhörde hun inte inlägg. Men den mest sannolika förklaringen är attvi på nytt fick lyssna till ett eko från ett parti som söker strid medmoderaterna när helst det ges ett tillfälle. Jag skall försöka - och det skall bli mig en glädje - attförklara moderat politik i Centralamerikafrågan, särskilt när det gällerNicaragua. Ett politiskt ståndpunktstagande är alltid enavvägning mellan intressen som står emot varandra. är avvägningen svår-ibland är den enkel. Men grundläggande måste vara att avvägningen görs utifrånkunskaper och inte utifrån en önskan om spektakulära utspel eller om vinster ikorta perspektiv. Vårt ståndpunktstagande i Centralamerikafrågan, liksom ialla andra utrikespolitiska frågor av betydelse, vilar på ett krav om socialrättvisa, demokrati och nationellt oberoende för de länder vi talar om. När det gäller kan vi emellertid intebortse från att där har ett starkt intresse. Det är en realitet, och delvore fel att bortse från den. , ledaren för nationellauniversitet, talade säkert för många i , när han formuleraderegionens problem, sammanfattade i tre punkter. Avsaknaden av eninfrastruktur som kunde garantera en utveckling mot demokrati. Bristen på social rättvisa ochavsaknaden av ekonomiska reformer. Inte minst viktigt: Närvaron avsupermakterna, som där tillhandahåller vapnen, medan de centralamerikanskafolken tvingas tillhandahålla de döda. Den som vill inta en hederlig och fullständig ståndpunktnär det gäller problemen i och i måste ta hänsyn tillalla dessa tre frågor. Man kan inte bortse från någon. har en djup politisk tradition i området. Dennatradition har tyvärr i allt väsentligt varit mörk. Det är närmast obegripligtatt världens största demokrati visat en så tragisk oförmåga att formulera enhållbar politik för sina relationer till Latin- och . Men vimåste fråga oss om det ger oss rätt att kritisera politik i de termer somnu används. politiska tradition finns, och vi måste acceptera att denfinns och ta hänsyn till den. Vi kan och skall kritisera , men vi kan intebortse från dess intressen i detta område. Det vore fel och farligt. Vi fårinte uppträda som om vi visste bättre i varje konflikt runt om i världen. Låt mig emellertid göra alldeles klart att vi moderaterinte accepterar den nuvarande administrationens dolda krigföring och hot iCentralamerika. Vi kan inte acceptera att en stormakts politik är att störtaett litet lands regim. Ingen kan och får acceptera att brott mot folkrätten.Men vad vi inte vill är att vår kritik utvecklas till förakt och tillspektakulära utspel. Inte bara förringar det tilltron till vår hållning, utanäven leder det till att sådana ståndpunkter uppfattas som förakt för dem somUSA stöder och som en okritisk acceptans av den regim som dessa bekämpar. Man kan fråga sig om vår statsminister harrätt att kalla de kontrarevolutionära styrkorna i för Somozaknektar.Man kan fråga sig om förhållandena i är så olika dem i Afghanistanatt vi när det gäller har rätt att stödja kontrarevolutionärernamedan vi när det gäller skall uttala förakt för dem. En revolutionär rörelse måste i allt väsentligt bedömasutifrån dess ledares uttalanden och agerande. Ledare för contras i äralla män som enligt min uppfattning skall betraktas som demokrater. Jag harhaft förmånen att träffa två av de mera företrädande ledarna för dem liksom jaghar fått träffa ledare för sandinistjuntan i . Contras ledare är män urborgerligheten, ur en trygg tillvaro, som har valt att strida, att ta risker,att lida för att bekämpa det nuvarande statsskicket i . De uppfattardetta statsskick som odemokratiskt. Vi kan enligt min mening inte annat änrespektera dem för att de valt att kämpa för det som de tror på. Låt mignämna några namn. Han hölls fängslad av Somoza och försökte bilda ett parti i strid med sandinisterna i . , tidigare kommendant i sandinistfronten, sombrutit med sandinisterna och som bekämpar dem med risk för eget liv. AlfonsoRobello, tidigare ledamot av juntan, stred mot Somoza. , som är utgivare av den friatidningen och vars far mördades av Somoza på öppen gata i . , som fann det omöjligt att genomföra sinvalkampanj i och som öppet hemställer om stöd från tillcontras. Har vi här i rätt att kalla dessa för Somozasknektar? Men vimåste fråga oss: Är deras sak rimlig? Förtjänar deras sak vårt stöd? Utgångspunkten för den granskningen måste ändå vara, herrtalman, att vi skall visa förståelse för att de segrandesandinistrevolutionärerna hade en önskan, att försvara sin revolutionära seger,att försvara sin frihet från Somozadiktaturen. Men vi kan inte i denna förståelse för deras kampacceptera att de låter byta ut ett förtryck, en ofrihet i , mot en ny.Vi kan inte acceptera att den nya regimen förtrycker det fria ordet ochvidmakthåller en långtgående censur i . Vi kan inte acceptera att dennya regimen konfiskerar enskild egendom utan domstols prövning. Vi kan inteacceptera att denna sandinistfront ställer den nationella armén utanförstatsledningens kontroll och låter den bli föremål enbart för kontroll frånsandinistfronten. Vi kan inte acceptera att denna regim års valkampi november trakasserade de parfier som ställde sig öppet mot . Vi kan se med förståelse på detta, men vår strävan måstevara att bidra till att avveckla motsättningarna - inte till att öka dem. Vihar ingen rätt att fördöma vare sig kontrarevolutionärerna eller sandinisterna.Vi har inte heller någon rätt att uttala förakt för politik, men vi harrätt att uttala kritik. Enligt min uppfattning och enligt uppfattningär vår främsta skyldighet i att med varje möjlig resurs bidratill att åstadkomma en utveckling mot en levande och stabil demokrati. Vi måsteanvända våra resurser så att vapnen där läggs ner och så att försoning blirmålet. I förekommer överläggningar mellanmoderata höger-och vänstergrupper som inger hopp. Vi måste driva vår hållning iNicaragua så att samma hopp kan uttalas för framtiden i . Vårt svenska folk borde ta på sig storauppoffringar för att främja utvecklingen mot stabilitet och demokrati iCentralamerika. Det måste vara en angelägnare uppgift för att stödjaoch utveckla demokratin i än att medverka till att denkrigförande regimen i kan fortsätta sitt anfallskrig. Vi kan iCentralamerika bidra till utbildning och uppbyggnad av näringsliv. Vi kan visavägen för nödvändiga ekonomiska reformer. Vi kan genom att ställa villkor förvårt bistånd medverka till att vapnen läggs ner. Det är en viktig uppgift i1980-talets värid. 52KERSTIN (): Vi får i korta notiser i våra tidningar följade övergrepp som i görs mot de människor som protesterar motregimens brott mot de mänskliga rättigheterna. Flera talare har tidigare här givit exempel. Vi får aldrig förtröttas i våra protester. Vi måste ocksåi alla sammanhang lyfta fram de erfarenheter och den kunskap vi har om denbehandling som de judar utsätts för som ansökt om att få lämna Sovjetunionenför att återförenas med sina släktingar i . Jag vill att ni skall möta en vän till mig,en rysk judinna, som jag under några korta timmar fick möjlighet att träffa ien våning i . Hon är refusnik, hon är fången i det sovjetryskasystemet. Hon berättar om sin familj, jag berättar om min. Honberättar om vad som hänt familjen efter det att de sökt utresetillstånd tillIsrael - förlusten av arbete för både henne och maken, barnens bekymmer, hur deisoleras i skolan. Hon berättar om hur hon själv söks i hemmet av människor somuppger sig komma från hälsovårdsmyndigheter. Hon talar om sina besök påpolisstationen när hon kallats dit. Hon talar om hot, försök att få henne atttro att hon är psykiskt svag och behöver vård. Hon talar om sin oro för mannen- hur han blivit överfallen, slagen, om hans två månaders sjukhusvistelse.Från polisen sade man först att det fanns gott hopp om att finna våldsverkarna,men hur locket lades på hela undersökningen. Vem var det egentligen somöverföll honom, skedde det med myndigheternas goda minne? Ingen försvarar enrefusnik - en landsförrädare! När vi sedan talas vid alla tre känner jag alt han ärmärkt, såsom alla människor säkert blir av att bli misshandlade. Jag minns också den oro som syntes i hennes ögon då jagberättade att min yngste son gjorde sin grundutbildning i försvaret. För hennevar det ett av de stora hoten - blev hennes son inkallad till tjänstgöringvisste hon att även om familjen fick lämna skulle i alla fall inte sonensläppas i väg . Att jag lyfter fram just detta möte är att det ärgripbart. och ödeär så ofattbart för en svensk. En man som sätts i fängelse och arbetsläger föratt han försvarar de mänskliga rättigheterna och som skickas tusentalskilometer från de sina. Det blir på något sätt så svindlande. , liten,späd och förtjusande söt, där hon sitter i rummet på en stol och talar om sinförestående resa genom hela för att återförenas, förhoppningsvis, medJurij i i - det är så fruktansvärt och liksom overkligt. Detfyller en med en känsla av vanmakt och ilska. Vad gör vi, vad kan vi göra för att hjälpa, hur kan vipåverka? Det är så litet vi kan göra, men en sak måste vi göra - vi får aldrigtystna i våra protester, vi måste låta alla vi möter få reda på vad som händeri detta vårt grannland. Det är inte så att alla människor är medvetna omsituationen där borta. Det är så lätt att låta andra nyheter och händelsertränga ut de små notiser som står om Begun, Sacharov och . Behandlingen avrefusniks tillhör inte heller det som blir löpsedlar. Det är en ständigtpågående tragedi, och den ger inte några stora uppslag på nyhetssidorna. Vi måste tala om vad som händer refusniks, vi måste talaom att den judiska kulturen och religionen undertrycks. Vi måste tala om attjudarna utpekas och isoleras. Vi måste tala om att när dömstill fängelse för förtal mot är hans enda brott studium avhebreiska. Vi måste kräva att skall respektera demänskliga rättigheterna. Man måste utan hinder av något slag öppna gränsernaför de judar med familjer som önskar resa till sitt eget land . Nr 108 Vi måste också kräva att de judarsom önskar kvarstanna i Onsdagenden J diskrimineras och att de kanutöva sin judiska kultur och religion. 27 mars1985 aldrig förtröttas när det gälleratt låta alla i vår omgivning få bevis på de brott som i begås mot de mänskliga rättigheterna. En sådan åtgärd. Utrikesdebatt ''' talman, är just denfyrpartimotion som nämnde i Denna motion tar upp judarnas situation iSovjet. Jag instämmer därför i vädjan tillutrikesministern om åtgärder från regeringen när det gäller de sovjetiskajudarna. 53IVAR VIRGIN (m): har vi bl. a. i TV kunnatfölja två ovanligt grymma krig. I bådakrigen är inblandat-iAfghanistan direkt och i via ombud. stridsvagnar rullade in i idecember 1979 i en operation som skulle utvidga den sovjetiska maktsfären genomockupation av landet och genom tillsättandet av en marionettregim i . En femtedel av landets befolkning - tre miljoner människor- har flytt framför allt till och lever under svåra förhållanden. Starka motståndsrörelser har bildats och tillfogarockupationsmakten betydande förluster. Varje gerillaattack besvaras med envedergällningsaktion som inte skonar någon. I Pansjirdalen norr om fördegerillaledaren en kamp, som framkallade urskillningslösaterrorbombningar av dalen från hög höjd med stora civila förluster som följd. Det ständiga bombandet och de militärabestraffningsoperationerna, där sovjetiska trupper slaktar boskap, brännerspannmålslager och förstör de mödosamt uppbyggda terrasserna hotar alt ryckaundan förutsättningarna för livsmedelsproduktionen. Med tanke på det hopplösa utgångsläget, där en välutrustadarmé på 120 000 man med flygstöd slår mot en svagt beväpnad gerilla, måste manbeundra den lugna förtröstan man möter hos representanter för motståndsrörelsen,vilka besöker . Det kan inte råda något som helst tvivel om moderatasamlingspartiets inställning till vad som har hänt i . Självfalletverkar vi helhjärtat för att landet skall bli fritt och självständigt, och vifördömer ockupation och hänsynslösa krigföring i Afghanistan.Vårt parti deltar däremot inte i demonstrationer med utrikespolitisk innebördutan för fram vår mening i riksdag. Följaktligen deltog partiet inte i demonstrationen ilördags mot ockupation av . Moderata samlingspartietuppmuntrade däremot enskilda medlemmar att delta. Att en sådan inställning ärvälbetänkt visas kanske bäst av att flagga brändes underdemonstrationen. Detta är en oerhört kränkande handling. Händelser av den artenär kanske inte alltid planerade. Lika fullt kan den uppfattningen skapas att dedeltagande organisationerna står bakom en sådan handling. Detta säger jag trotsatt en av mina förfäder halshöggs av ryssarna. Vårsolidaritet med det afghanska folket bör vi visa genom insatser för flyktingarnaoch genom åtgärder för att minska lidandet inne i . Hanframförde vid det besöket att den inte på något sätt haraccepleral invasion av och att vi stöder FN:s resolution,där det krävs att alla främmande trupper dras tillbaka från . Delverkar som om har missförstått den svenske utrikesministerns budskap. har nämligen kraftigt intensifieratkrigföringen mot fiykting-byarna vid gränsen till . Man harnu efter hårda strider med insats av artilleri och pansar från Sovjetunionenraderat ut alla läger i gränstrakterna och kört 250 000 människor över gränsen. har satsat ungefär 140 milj. kr. för att bl. a.bygga upp dessa läger. Det är då med sorg man konstaterar att det land som hartagit emot miljarder i svenskt bistånd lönar denna insats med att radera utsvenskt bistånd i . Det verkar som om , eller är det möjligenSovjetunionen som ligger bakom, till varje pris vill avgöra kampen mot detfolkliga motståndet i . Man har inte dragit sig för att föra överstriden till territorium, närdet passat de egna syftena. Regelrättastrider med thailändska flyg- och arméförband har rapporterats. De vietnamesiska styrkorna har också anklagats för utt haskjutit granater med giftgas mot mål i . Det har åven dykt uppuppgifter om utt har börjat bygga hinder vid gränsen mellan Kampucheaoch . En ny Berlinmur håller kanske på att skapas i . Det står allt klarare att den sovjetslöddakommunistdiktaturen i ägnar sig åt en ren utvidgning uv sin maktsfär. Delär säkert en främmande tanke för makthavarna i att lämna . Medsin starka militära satsning vill man ställa världen inför en faitaccompli-siiuation. Varje alternativ måste framstå som orealistiskt. Denlångsikliga avsikten är helt säkert att införliva med . Det är tragiskt alt behöva konstatera all indirektmedverkat i denna process. Trots att det självfallet inte varit meningen harändå vårt starka stöd lill kunnat frislällu resurser som landet använttill sin krigföring. Med hänsyn till den starka kopplingen som landet har lillSovjetunionen måste detta stöd vara mycket tveksamt ur neutralitetssynpunkt. Vårt framförda kravatt avbryta vårt bistånd till har också en stark utrikespolitiskbakgrund. 54EVERT (): Del har vid flera fillfällen från den härtalarstolen sagts att är den främsta platsen för utrikespolitiskadeklarationer. Jag vill gärna understryka det. Det är här som utrikespolitikenläggs fast, liksom genom regeringsdeklarationer i internationella fora-jagtänker t, ex, på FN, Jag är inte stånd in för statsministern, långt därifrån.Men jag tyckte ändå att jag i mitt tidigare anförande kunde ta upp den frågasom han ställde och som undvek att svara på. Jag ställde den därförsjälv igen.