prot · G80952 · 1984-12-31 00:00:00 — såatt vi vet vad socialdemokraterna och kommunisterna röstar igenom.Affärsbankernas bolagsstämmor bör ju också rimligen få viss ledning på dennapunkt, så att de förstår vad det är för personer som statsmakten menar att denskall utse att ingå i bankstyrelsen, ur vilken krets ordföranden skall hämtas. Lika litet som de s.k. samhällsintressena definierats,lika litet har det närmare motiverats varför det nya systemet skall införas.Det sägs bara att affärsbankernas beslut har betydande återverkningar påviktiga ekonomiska frågor och att bankerna representerar stort inflytande pånäringslivet. Men då undrar man: Har inte ordföranden i störreinflytande än ordföranden i . Jo, men skall då detta förslag ses som bara ett steg på vägen till detsocialistiska systemet, där samma motiv ständigt används för att låta statensgrepp hårdna? Ja, det är väl så man skall se det, och därför är den fråga vi nudiskuterar något långt mer än huruvida staten skall utse ordförande iaffärsbankernas styrelser. Det är en fråga av stor principiell betydelse. Bankerna har stort inflytande. Därför finns det ensärskild banklag, en bankinspektion och en riksbank. Bankerna är redan i dagutsatta för en ingåendekontroll inom ramen för ett i lag fastställt regelverk. Därför behövs inte detmygelsystem som föreslås, där regeringen i formlösa former skall styra valetav styrelseordförande i affärsbankerna. Frågan är också hur betydelsefulla bankerna i självaverket är. Jag citerar ur det senaste numret av : "Minskad makt för bankerna, blir en annan slutsats avde två senaste årens omfattande ägarförändringar. Politikerna tycks dockfortfarande tro att de stora affärsbankerna är de viktigaste kontrollorganenför svenskt näringsliv varför de fortsätter sin regleringsiver. I själva verketär utvecklingen den motsatta. Direktörernas frigörelseprocess, inte minst någrakapitalstarka storbolags inmarsch i olika investmentbolag, skapar nyamaktcentra som kan rubba eller slå sönder gamla bindningar. Dessutom har juolika regleringar lyft ut en mycket stor del av kreditvolymen utanförbanksystemet." I sin kommentar till lagrådets yttrande över regeringensförslag säger finansministern att "det föreligger inte, annat än iundantagsfall, någon motsättning mellan samhälls- och bankintressen".Finansministern säger detta för att värja sig mot viss kritik som lagrådetframför: Men han borde då inse att just eftersom motsättningar mellanaffärsbankernas intressen och andra s. k. samhälleliga intressen inte finnsannat än i undantagsfall och eftersom det redan finns en omfattande kontroll avaffärsbankerna, behövs inte det nya systemet, inte ens med hans egnasocialistiska värderingar. Men låt oss godta att staten på grund avbankernas stora betydelse i det ekonomiska livet skall ha rätt att på dettamygelartade sätt utse dessas styrelseordföranden. Har då inte de politiskapartierna stort inflytande på det ekonomiska livet? Och facket?Skall av det skälet staten utse ordförandena i tidningsföretagen och ifackföreningarna? Lika självklart som det svaret blir nej, lika självklartborde det bli nej på regeringens förslag . Socialdemokraterna har intelyckats åstadkomma ett enda ynka hållbart motiv för att regeringen skall läggasig i vem som skall bli ordförande i affärsbankerna. Man kan fråga sig: Varför har man inte i demokrafier etthelt centraliserat, politikerdominerat system utan i stället en långtgåendeutspridning av inflytande och beslutsrätt, en decentralisering som på detekonomiska området sker inom marknadsekonomins ram? Ja, det finns många skälför det. Ett skäl är att man vill öka den sakkunskap med vilkenbeslut fattas. Centralt placerade byråkrater och politiker har inte tillräckligkompetens för att sköta allt. Detta ser vi exempel på. Det finnsförvisso inget som säger att regeringar har någon särskild skicklighet att utsestyrelseordförande. De statliga företagen fungerar i genomsnitt sämre änprivata. Den statliga affärsbanken har inte särskilt utmärkt sig. En tidigareordförande avgick för sedan under ganska pinsamma former. Allraviktigast är att ordföranden är en skicklig bankman och inte någon som äranpassligt duktig på att tolka några statliga intressen, som är så luddiga attsocialdemokraterna inte kan definiera eller motivera dem och som skulle kunnakomma att ändras när någon ny regering tillträder. 10 protokoll 1984/85:51-52 Ett decentraliserat system har vi också för att få enlämplig och klar ansvarsfördelning. En styrelseordförande har ett ansvar, ochdet ansvaret skall styrelsen och bolagsstämman kunna utkräva.Socialdemokraternas nyordning suddar till ansvarsförhållandena. Enbankordförande tar langtsik-tiga hänsyn i bankens intresse, men skall hankunna erfara att han har andra hänsyn att ta, för att behaga vad en iblandkortlivad och ofta kortsiktig regering uppfattar som viktigt just . När manser hur den nuvarande regeringen t. ex. myglar för att med egna, snävaintressen manipulera prisindex, kan man ana sig till vilka kortsiktiga,irrelevanta överväganden som kan komma att behöva föresväva de bankordförandesom fortsättningsvis skall leva på regeringens nåd. Formlösheten i de kontakter som skall föregå bankens valav ordförande visar också hur socialdemokraterna är i färd med att avlägsna sigfrån rättsstatens klara system av ansvarsfördelning, till förmån för ett rentpolitiserande. Detta leder i sin tur över till det tredje och viktigastemotivet till att man bör eftersträva en långtgående decentralisering. Dennadecentralisering är frihetens och det individuella bestämmandets förutsättning.Det måste finnas många olika intressen och intresseriktningar, många olikakraftfält. Det behövs vad som kallas "pluralism" för att bevara ochbefrämja friheten. I det centralstyrda systemet förkvävs friheten. Om man anseratt storbanker har för stor makt, bör man utöver att genom lagregler övervakaderas verksamheter se till att konkurrensen ökar, t. ex. genom att utländskabanker får större möjligheter att etablera sig här. I vart fall skall man inteytterligare öka statens makt - den allra största maktkoncentration som vi redanhar. Den nya statliga maktkoncentrationen framträder bjärt iförslaget att regeringen skall kunna avsätta en styrelseordförande som den engång har godkänt. Ordföranden skall kunna avsättas utan närmare motivering. I motioner och i en gemensam reservation har de borgerligapartierna pekat på riskerna i ett sådant här system för självständighet ochoberoende. Så här skriver vi i vår reservation: "Både presumtiva och redan godkändastyrelseordförande måste ofrånkomligen känna osäkerhet om vilket mått avhandlings- och yttrandefrihet de kan räkna med utan risk för negativareaktioner från regeringens sida. Det innebär ingen nedvärdering av dessapersoners självständighet och integritet Dessa farhågor säger socialdemokraterna "vittnar omen felaktig uppfattning om syftet med det aktuella förslaget och om enunderskattning av de berörda personernas integritet. Att en styrelseordförandei en mot regeringen kritisk anda deltar i samhällsdebatt och opinionsbildningär givetvis väl förenligt med att han lojalt verkar för att samhälletsintressen, såsom de har definierats av statsmakterna och berörda myndigheter,blir beaktade i bankens verksamhet." Här talar socialdemokraterna alltså om "samhälletsintressen, såsom de har definierats av statsmakterna", men en av poängernamed mitt anförande är att de aldrig har definierats av statsmakterna. Men den mycket mera betydelsefulla invändningen är den,att man.på detta sätt inte alls kan, som socialdemokraterna gör, vifta bort detfaktum att man i detta sammanhang verkligen måste överväga vilka konsekvenseren sådan ordning får för integriteten hos de bankstyrelseordförande det ärfråga om. Det ar en viktig fråga. I 1809 ars regeringsform stadgades att domare och andraämbetsmän var oavsättliga, för att - jag citerar här grundlagskommentar - "garantera rattssäkerhetsintresset genom en i förhållande till både Konung en och allmänheten oberoende och självständig tjänstemannakår". En del tekniska ändringar gjordes i denna lagstiftning . och departe mentschefen - socialdemokrat - påpekade då: Om "värdet av en självständig och oväldig kär av förvaltningstjänstemän och om anställningstrygghetens betydelse i detta sammanhang råder icke delade meningar". Om nu bankerna är så oerhört viktiga måste det rimligenvara än viktigare att styrelseordförandena där står fria i förhållande tillregeringen och inte kan avsättas. Detta måste vara viktigare än att hejdaregeringen från att avskeda en eller annan av sina egna statstjänstemän, somkanske t. o. m. allvarligt har försummat sina plikter. Om vi borgerliga har underskattat bankordförandenasintegritet, när vi säger att de kan påverkas i sina ställningstaganden av attregeringen kan avsätta dem, skulle det i så fall innebära att ett flera hundra årgammalt lagstiftningsarbete, vars tankar ännu är gällande och somsocialdemokraterna själva har deltagit i, skulle vara grundat på en totalmissuppfattning. Om vi underskattar bankordförandenas integritet genom attsäga att de kan komma att inte göra självständiga ställningstaganden på grundav sitt beroendeförhållande till regeringen, måste socialdemokraterna i så fallvåldsamt ha underskattat alla statstjänstemäns integritet, genom att de harställt sig bakom olika lagstiftningar som innebär att man skall ha ett stortmått av frihet från att kunna avskedas av politiska myndigheter. Man kan intepå detta sätt vifta bort denna mycket viktiga hänsyn, som socialdemokraternagör. Med den föreslagna ordningen kommer bankordförandena attsitta lösare i sadeln än t, o, m, en generaldirektör och andra personer påtidsbegränsade, statliga, ej sällan mer eller mindre politiska förordnanden, Isjälva verket kommer regeringen att ha lättare att sparka en ordförande i enprivat bank än att byta ordförande i ett, vilket som helst, av staten ägtbolag! Jag tycker kort sagt att detta regeringsförslag arbedrövligt. Därför ber jag att få yrka bifall till reservationerna I och 2, 189TAGE (): Som framgått av är det en från principiell synpunkt utomordentligt viktig fråga somvi nu har att behandla. Trots detta skall jag försöka att fatta mig kort, I proposition 35 till årets riksdag föresläs attregeringen skall godkänna valet av styrelseordförande i affärsbankerna. Därmedtas ytterligare ett steg mot .socialisering av det svenska samhället.Centerpartiet, som enligt sin grundläggande ideologi är motståndare till socialisering,säger bestämt nej till förslaget. Propositionen innehåller över huvud taget inga sakskäl förförslaget. Tvärtom framhålls i propositionens inledning att staten redan nu harmånga kontroll- och styrinstrument när det gäller bankernas verksamhet. Först kan nämnas att bankverksamhet inte får bedrivas, ominte oktroj har beviljats. Denna skall förnyas med vissa mellanrum. Vi anseratt det är fullt tillräckligt att regeringen har möjlighet att vägra ny oktroj.Riksbanken kan vidare genom penningpolitiska åtgärder påverka bankernasverksamhet. Dessutom utövar bankinspektionen en fortlöpande kontroll överbankernas verksamhet. Jag skall ge ytterligare ett exempel på samhällets insyn ibankstyrelsernas sätt att arbeta. utser regeringenstatliga representanter i bankstyrelserna, inte bara i huvudstyrelsen utan iförekommande fall även i regionstyrelser, ett system som departementschefenförklarat fungera tillfredsställande. Jag skulle kunna göra listan överkontroll- och styrmöjligheter för staten ännu längre. Men vi anser att dekontroll- och styrmöjligheter som det allmänna redan har är fullt tillräckligaoch därför säger vi nej till förslaget, som till vissa delar är heltotillfredsställande utformat. Jag vill ge ett par exempel. Regeringen skall ju inte bara godkänna styrelsens val avordförande. Om regeringen inte utser den valda ordföranden, skall regeringenutse en annan ordförande. Vad mera är: regeringen kan under löpandemandatperiod avsätta ordföranden, om regeringen inte är nöjd med hans sätt attarbeta i banken. Det här ger regeringen möjlighet till styrning av och maktöver bankväsendet som starkt påminner om socialism. I motion har vi pekat på den helt orimligasituation som uppstår för och . Bådadessa banker är ju integrerade delar av starkt folkligt förankradebankrörelser. Det skulle vara extra stötande, om regeringen i dessa fall fingerätt att avsätta en i demokratisk ordning vald ordförande. Låt mig, herr talman, slutligen beträffande de offentligastyrelseledamöterna i affärsbankerna säga att vi inom är bereddaatt låta systemet fortsätta. För egen del har jag haft full insyn i hur dethela verkar, eftersom jag under har fungerat som offentligrepresentant i en banks regionalstyrelse. Enligt mina erfarenheter har arbetetgått friktionsfritt. Jag hoppas att bankstyrelsen har haft nytta av dekunskaper som jag har som politiker. För min del har jag haft nytta av dekunskaper som jag har fatt av arbetet i banken. Med dethär korta inlägget vill jag yrka bifall till reservationerna I och 3. 190CHRISTER EIREFELT (fp): Så är det alltså dags för ytterligare enåtgärd som på ett mycket anmärkningsvärt sätt ökar statsmakternas kontroll övernäringslivet. Den här gången handlar det om att regeringen skall godkännastyrelseordförandena i affärsbankerna. diskuteraderiksdagen hur man skulle kunna samordna de offentliga styrelserepresentanternasarbete effektivare med hjälp av ett centralt sekretariat, som man kallade detför. invänder vän av ordning att det förslaget från tvåsocialdemokratiska ledamöter inte fick stöd av . Och det stämmer. Menden som minns diskussionen då mellan styrelseledamoten i SE-Banken LennartPettersson och styrelseledamoten i , tillika en av motionärerna förett effektivare samhällsinflytande, , den kommer också ihåg attdessa båda socialdemokratiska bankstyrelseledamöter var ganska överens om attdet behövs ett effektivare samhällsinflytande. Man kan alltså på goda grunder befara ytterligarefortsättning. Det framgår också om man tar del av protokollet årssocialdemokratiska partikongress, där de här frågorna diskuterades. ansluter sig inte till den grundläggandetanken bakom regeringens förslag. Vi tror inte på idén att det är genomutsedda eller godkända representanter i företagsstyrelser som statsmakternaskall utöva sitt inflytande. Enligt vår uppfattning skall polifikerna, från enoberoende position, utarbeta ramar för näringslivet och sedan övervaka attföretagen håller sig inom dessa ramar. Följden av det förslag vi nu diskuterar och tidigareåtgärder i samma riktning blir att politikerna i stället sugs in i och blirdelar av beslutsapparaten i näringslivet. Diskussionerna flyttas in i stängdasammanträdesrum, utom räckhåll för medborgare och massmedia. Olika maktelitervävs samman och vi får ett samhälle med mindre av öppenhet och mångfald. hävdar finansministern i sina försök att mofivera dethär förslaget att systemet med offentliga representanter i affärsbankernasstyrelser har fungerat bra. Men han förklarar inte hur han kommit fram till detresultatet, inte heller vad som avses med att systemet fungerar bra. Den förstafrågan socialdemokraternas talesman måste svara på blir alltså varför det härförslaget över huvud taget läggs fram. Trots att det alltså inte redovisas några belägg för detpositiva omdömet om systemet med offentliga styrelserepresentanter, anges dettasom ett av skälen till att regeringen nu anser att det år dags att ta ett nyttsteg i, som det heter, samhällets intresse. Det går inte med bästa vilja ivärlden att påstå att regeringens motiv är särskilt klart uttryckta. Därförblir min andra fråga till : Vad avses egentligen medsamhällets intresse i det här sammanhanget? Och framför allt, på vilket sätthar detta intresse åsidosatts av bankstyrelsernas ordförande? Finnsdet några exempel på nuvarande styrelseordförande som enligt regeringensuppfattning inte håller måttet? Såvitt jag kan förstå är det egentliga och det endamotivet för det här förslaget att öka regeringens makt över näringslivet. Detbetyder i sin tur att ytterligare steg kan tas utan annan motivering än denna.Risken är uppenbar att vi får ytterligare förslag i samma riktning så länge vihar en socialdemokratisk regering. Folkpartietavvisar det här förslaget. Vi anser dessutom att det nuvarande systemet med statliga representanter i affärsbankernasstyrelser bör slopas. Som kammarens ledamöter känner till, har vi hela tidenmotsatt oss också detta. Vi har själva aldrig heller nominerat några ledamötertill dessa uppdrag. Låt mig gärna erkänna att det är med vissförvåning jag konstaterat att ledamöter i utskottet instämmer ifinansministerns positiva bedömning av det här systemet. Eftersom regeringenhittills inte har kunnat ge några belägg för det påståendet, vore detintressant att få veta hur man från centerhåll kommit fram till det omdömet. Jag betvivlar inte kunskaper, men deträcker inte när han säger att det har fungerat friktionsfritt. Det är knappastett tillrackigt motiv. delar däremot vår uppfattning att nian börslopa systemet med statliga representanter i affärsbankernas styrelser. Minfråga till blir då om den här kritiken innebär att man funderar påatt dra sig ur den formen av samhällskontroll av näringslivet. 191LENNART (): Låt mig först yrka bifall till näringsutskottets betänkande 9. Från oppositionens sida försöker man dra en starkskiljelinje mellan var socialdemokratin står i denna fråga om samhällsinflytandeöver bankerna och var oppositionen står. Men vi har bara behövt lyssna på defåtaliga inlägg som gjorts i frågan föratt konstatera att vi här har etthelt spektrum med ställningstaganden, teoretiska och praktiska, med hänsyn tillvad man anser om samhällsintressets berättigande i förhållande tillaffärsbankerna. Vi har alltså socialdemokratin som vill att regeringenskall godkänna valet av ordförande i affärsbankerna. Vi har sominte tycker sä, men som däremot tycker att det samhällsintresse sommanifesterar sig i att vi har de offentliga styrelseledamöterna är utmärkt ochhar fungerat väl. Det har inte varit vare sig teoretiska eller praktiskaproblem av de slag i sitt inlägg målade ut. Sedan har vi . De säger visserligen nej tilloffentliga styrelseledamöter, men likafullt sitter deras representanter medbland dem och utövar någon form av samhällsinflytande. Tillslut har vi som säger nej till offentligastyrelseledamöter och tar konsekvenserna av sitt ställningstagande och inteställer upp i någon affärsbank för att utöva något samhällsinflytande. Här har vi alltså ett brett spektrum av åsikter ochställningstaganden. Det kan tjäna till att ge den fråga vi nu diskuterar i dagdess rätta proportioner. Det är en relativt liten fråga. Vi är alla överens omatt det finns ett speciellt samhällsintresse som måste tillgodoses när detgäller sä tunga enheter som affärsbankerna. Sedan gäller det att finna depraktiska formerna för detta. Det finns inget underlag för det mycket dramatiskaanförande som höll från talarstolen . Hansutläggningar faller på sin egen orimlighet, herr talman. För att belysa det ytterligare kan jag passa på att svarapå den fråga som ställde till mig: Vad finns det för exempelpå nuvarande styrelseordförande som regeringen inte är tillfreds medoch som man vill säga nej fill? Såvitt jag kan förstå har regeringen inga invändningar motde nuvarande styrelseordförandena. All den dramatik som utspelas från den härtalarstolen från oppositionens sida förefaller med den bakgrunden någotmalplacerad. Däremot finns vissa historiska exempel som belyser detfaktum att vid enstaka, mycket speciella tillfällen kan det vara bra att statenhar denna möjlighet i sin hand. Vi har nämligen haft en del incidenter somlyckligtvis inte har utvecklat sig fullt ut, men som ändå fanns där. Utan attnämna några namn kan jag säga att det var vissa attacker från en viss personmot Skaraborgsbanken . Det var vissa attacker från en annanperson mot Folkbank, också . Dessa personer skulleuppenbart vara olämpliga att sitta i den ansvarsposition som det innebär attvara styrelseordförande och kontrollör över en affärsbank. Så nog finns det behov av denna - som jag skulle viljakalla den -reservlagstiftning som regeringen föreslår. Bank- och kreditväsendet är på många sättoljan i det samhällsekonomiska maskineriet - för att nu komma in på varföraffärsbankerna är någonting speciellt. Affärsbankernas spelar nämligen encentral roll inom bank- och kreditväsendet. Det är inte bara så attaffärsbankerna styr stora penningströmmar, utan de har också genom ett nätverkav närstående ägarintressen ett mycket betydande inflytande över denindustriella utvecklingen i vårt land. Så har det blivit genom den uppbyggnadvi fått av den svenska industrin och de traditioner vi har på detta område.Denna maktställning för framför allt de större affärsbankerna i vårt land anserjag inte nödvändigtvis behöver vara till någon nackdel. Tvärtom vill jag ge deterkännandet att vi har sett flera exempel på hur bankernamedverkat i framsynta industriella strukturförändringar och långsiktigaindustrisatsningar. Det har också funnits tillfällen när bankerna gått inärkamp med mer kortsiktiga finansintressen på börsen och i andra sammanhang,intressen som velat göra klipp av olika slag. Det är alltså positivt. Men när detgäller penningmakt av den storleksordning som affärsbankerna representerar,både direkt och indirekt, är det ändå riktigt att de demokratiskt valdasamhällsorganen har ett mått av inflytande. Dessutom är inte större än att samhälls- ochbankintressena bör kunna samarbeta på ett förtroendefullt sätt. Jag blir litet bedrövad när man i alla sammanhang kommerdragandes med den här liberala filosofin, där man alltid vill sära ut varjeintresse för sig. är ett litet land. Vi har en besvärlig uppgift atthävda våra ekonomiska intressen i relation till stora ekonomiska makter ochstora multinationella företag. Samhället och företagsamheten eller - om StaffanBurenstam föredrar det - staten och företagsamheten bör i detta lillaland samverka till hela samhällets fördel. Vi har som ett litet land betydandenackdelar. Skall vi slåss på olika fronter, får vi sannolikt ut ett sämregemensamt resultat än om vi kan samverka. Det tror jag är grunden för detsamspel som regeringen vill få till stånd med affärsbankerna, bl. a. genomdetta förslag. Oppositionen har alltså gjort stortväsen av att regeringen skall godkänna valet av affärsbanksordförande. Likasåhar man vänt sig mot principuttalandet i propositionen att enaffärsbanksordförande skall beakta såväl samhålls-som ägarintressena. Jag harförklarat varför samverkan för mig framstår som värdefull i stället för att deolika intressena drar åt var sitt håll. Moderata samlingspartiet och är specielltintresserade av att dra den här skarpa gränsen, men vi har alltså noterat attcenterpartiet delvis har en annan uppfattning; fortsätter attförorda samhällsintresset i form av offentliga styrelserepresentanter. 1själva verket är det ju så att den diskussion som förs för eller emotsamhällsintresset hade vi större anledning att föra närfrågan om offentliga styrelserepresentanter kom in i bilden. Jagharsagtdettidigare, och jag understryker det än en gång. Jag anser alltså att man främstfrån moderata samlingspartiets och sida har velat göraordförandefrågan tilT något av en symbolfråga; man vill på något sätt försökanagla fast socialdemokratin såsom varande anhängare av något slagsmygelekonomi. Såvitt jag förstår har reaktionen från de närmast berördabankintressena varit betydligt lugnare. Och affärsbanksordförandena kan med allsäkerhet sova gott om nätterna också fortsättningsvis, även om regeringenformellt skall godkänna valet av dem. Jag vill också erinra om att vi i denna kammare så sentsom för en månad sedan avslog ett förslag om att inrätta ett centraltutredningssekretariat till stöd för de offentliga styrelserepresentanterna ibankernas och försäkringsbolagens styrelser. Med detta beslut harriksdagsmajoriteten sagt ifrån att den inte har någon större önskan att gå inoch detaljreglera affärsbankernas verksamhet.