prot · G80956 · 1984-12-31 00:00:00 — Men detta säger litetom problemets storlek och svårighetsgrad. Jag deltog också i socialberedningens arbete när detgällde de barn som är skadade vid födseln på grund av moderns alkohol- ellernarkotikabruk. Det kom plötsligt upp i diskussionen, och till allmänhetens ochvår kännedom, att kanske ett hundratal barn var allvarligt skadade och måhändaupp till 400 lindrigt skadade. Det är klart att man blir chockad av sådanauppgifter och genast frågar; Vad kan vi göra? Vi fick den frågan tillsocialberedningen, och jag gick till det arbetet med föresatsen att det härgällde att rädda barnen. Det måste självfallet vara huvudinriktningen. Därför,ansågs det på en del håll, skall man ta till det tvång som behövs och t. ex.sätta in den gravida kvinnan på enanstalt, så att hon inte kan komma åt vare sig narkotika eller sprit. Ettskadat barn kan man inte rädda, men kvinnan har en möjlighet att ändra sittlevnadssätt. Under arbetets gång blev emellertid alla i socialberedningenövertygade om att så kan man inte göra. Då skulle man nämligen skrämma bortmödrarna från mödra- och barnavården. Därmed skulle man missa det man var uteefter. Jag berättar det här för att något belysa de svårigheterman kan ställas inför. Man kan från början tro att det är enkelt men sedan bliövertygad om att effekten blir motsatt den man avsett när man arbetar på detsättet. Frågan om frihet eller tvång kommer vi att få tillbaka.Statsrådet har sagt att man kan tänka sig ett milt tvång. Detta äringen ny fråga för oss. Socialberedningen fick som sin första uppgift att klaraav just tvångsfrågan. Efter tio, elva eller diskussion fick vi LVM,som avsåg de vuxna missbrukarna. Den lagen är ju en påhängslag tillsocialtjänstlagen. Genom den lagen skall man kunna ingripa när socialtjänstenmisslyckas i sitt arbete med frivilliga vårdformer. Det är alldeles klart attom inte har kraft, personal eller pengar att göra det som denskall göra, kommer naturligtvis ropet på tvångsåtgärder, eftersom det då är detenda man har att ta till. I socialutskottets betänkande riktar vi ocksåstrålkastarljuset på detta. Man orkar inte ta till vara de möjligheter somfinns. Det är ju inte så att socialtjänstlagen talar om passivitet, utan dentalar i stället om ett aktivt handlande. Man får också utgå från att de somarbetar inom har vanligt sunt förnuft och kan göra det sombehöver göras. Man skall inte bara lämna ut pengar om de hjälpsökande inte kanbetala hyra eller köpa mat för dagen. Det kan aldrig vara fråga om att manskall kunna välja mellan bidrag och arbete. Om arbetsförmedlingen inte kanförmedla ett arbete tycker jag att det är självklart att går inpå det området och hjälper den arbetslöse att få ett arbete. Det finns alltsåmycket att göra inom den nuvarandelagsfiftningens ram. Som vi skriver är lagstiftningen inte given en gång föralla, utan den kan naturligtvis ändras. När det förslag som statsrådet talar omkommer till socialutskottet får vi naturligtvis pröva det i vanlig ordning. Socialtjänstlagens intentioner måste få gälla. Dessa är såbra att vi inte har någon anledning att överge dem. Jag skulle också vilja säga att det inte går att vårdabort vare sig narkotika-eller alkoholproblemen i samhället. Det krävs andraåtgärder. Därför arbetar flera utskott med dessa problem. Man talaribland som om man skulle kunna vårda bort dessa problem, men det går inte. Detfordras andra åtgärder. Man måste naturligtvis hjälpa dem som har hamnat iberoendeförhållanden. måste utföra ett allmänt förebyggandearbete. Det måste finnas eftervård för den som varit intagen på en insfitution.Man måste upprätta behandlingsplaner. Över huvud taget måste socialtjänstenstödja och hjälpa de människor det här gäller. Men att tro att man genom vårdkan komma bort från alkohol- och narkotikaproblemen i samhället är naturligtvisen illusion. betänkande fastslår vi än en gång målsättningen när det gäller både alkohol ochnarkotika. Jag skall för säkerhets skull läsa upp den målsättningen: "Målsättningenför alkoholpolifiken innebär att den totala alltför höga konsumtionen avalkohol skall begränsas, att man skall komma till rätta med alkoholmissbruketsamt att alkoholpolifiken skall sättas in i sitt sociala sammanhang. Då detgäller narkofika är målsättningen att allt icke medicinskt bruk skallelimineras." Detär alltså två olika målsättningar. Det märks även på debatten att det är på detsättet. skulle jag önska att man tog litet allvarligare påalkoholpolitiken. Regeringenhandlade berömvärt snabbt, när den tillsatte . har arbetat fort. Regeringen har avgivit en proposition, somhar behandlats av olika utskott. Utskottetoch regeringen förordar en samordning på alla nivåer mellan olika berördamyndigheter. Det behövs, även om man skall veta att ochsocialnämnden har huvudansvaret på vårdsidan i kommunerna. 1 stort sett ärhuvudfrågan hur skall klara sin uppgift. Det beror påsocialtjänsten hur mycket tvång som skall användas. Socialtjänstlagen har intefunnits särskilt . Dessutom - och det tål att sägas här - harsocialtjänsten belamrats med många uppgifter när det gäller socialbidragen,vilka har gått i höjden. Det har tagit mycket av den fid som socialtjänstenskulle kunna lägga ned på de områden som vi talar om. Tillsocialtjänstens uppgifter hör också den uppsökande verksamheten.Socialarbetarna måste ut i bostadsområdena och in bland gängen för att tala medungdomen. måste delta i det förebyggande arbetet och måstesamordna verksamheten mellan lokala myndigheter såsom polis, skola,frifidsförvaltning, hälso- och sjukvård samt arbetsförmedling. Somockså sagts här , måste ha befattning med personer sompolisen omhändertagit enligt andra lagar. måste vidare ha godkontakt med dem som finns på olika behandlingshem och förbereda och genomföraden plan som är upplagd för behandlingen efter anstaltsvistelsen. Pådet allmänt förebyggande planet bör varje kommun upprätta ett drogpolitisktprogram, säger utskottet och tillstyrker därmed vad som sagts i proposifionen.Många kommuner har sådana program, men de borde finnas i alla kommuner. Isjälva verket finns det, herr talman, en väldig potenfial av krafter som villhjälpa till. Det visade sig inte minst i - föralkoholfrågor - som fick in massor av ansökningar om bidrag till verksamhet somman vill bedriva i enskilda organisafioner och i kommunerna. Ansökningarnablev långt fler än nämnden hade pengar fill. LP-sfiftelsenhar nämnts, liksom RIA-byråerna. Det kan tilläggas att LO:s och Verdandisuppsökande verksamhet bara växer. Det finns alltså ett väldigt intresse hosmänniskor att göra någonting - låt oss ta vara på det. Manfrågar varför och har klarat sig så bra i sitt arbete.Det finns naturligtvis många orsaker fill det. Den avgörande, tycker jag, äratt det finns ett engagemang. Utan engagemang kommer man Till saken hör att får ta hand om alla. Det slipperde frivilliga organisationerna, och det bör man ändå ha klart för sig. upphör i och med beslutet . Den borde haknutits till regeringen redan från början. blir det i stället ett alkohol-och narkotikapolitiskt råd med statsrådet som ordförande. Det är viktigt,tycker vi i utskottet, att rådet blir effekfivt, och vi har strukit under dettai anledning av en motion av tredje vice talmannen och i detta ärende. Vi kan naturligtvis inte föreskriva hur regeringenskall ordna sitt inre arbete, men vi har som sagt poängterat att det är viktigtatt det nya rådet verkligen blir effektivt. Propositionen tar också upp frågan om information. Denkommer att handhas framför allt av , men det som har intresseratoss mest har varit CAN, vill uttala min tillfredsställelse över att det kommer att vara kvar somfolkrörelseorgan, att det kommer att samla ihop basfakta, att det kommer attsamla vetenskapliga undersökningar och utredningar, att det står förundersökningar när det gäller värnplikfiga, skolan m. m. och att det blir ettverkligt expertorgan. Vi tycker också att det är bra att det internationellaarbetet stärks och att får ett höjt anslag . Till utskottsbetänkandet har fogats några reservationer.Reservation 1 gäller frågan om ungdomsorganisationerna skall få ha kvarmedelsförvaltningen. vill att den skall föras över tillsocialstyrelsen. Majoriteten i utskottet tycker att har debästa kontakterna med ungdomsorganisationerna och att medelsförvaltningen börligga kvar där. Reservafion 2 tar upp kontraktsvården, som har diskuteratsmycket. Om den är att säga att man bör skilja mellan kontrakt som är upprättatemellan personer som kommit överens om någonting och ett kontrakt som är bundetvid en lagstiftning och har sanktioner..Det blir något helt annat. Vi har sagt att man har LVM och L'VU att ta till, och detbör räcka i det läget. Vi avstyrker alltså den motionen. I reservation 3 talas om behandlingsskyldighet ochbidragskonstruktionen. Vi vill understryka hur viktigt det är att man ändrarbidragskonstruktionen, och det pågår nu förhandlingar om den saken. Med det sagda, som kanske blivit längre än jag hade tänktmig, vill jag yrka bifall fill hemställan i socialutskottets betänkande ochavslag på de reservationer som är fogade till detta betänkande. 43RUNE () replik: måste vara väldigt glömsk,eller också är han helt ointresserad av vad andra partier gör i denna fråga.Han sade ungefär så, att i propositionen 1978 handlade det inte så mycket omnarkotika. Men, , 1977 lade vi fram den storaalkoholpolitiska propositionen. Målsättningen var densamma som redovisade, nämligen att minska totalkonsumfionen och därmed missbruket och skadorna.Det föreslogs en mängd olika insatser. På tillsatte jag som socialminister den s. k.ledningsgruppen, där alla ansvariga myndigheters chefer ingick. Den arbetadesnabbt - mycket snabbare än regeringens - och ,1978, kunde vi förelägga en proposition som föranledde beslut i maj1978. Har helt glömt vad som behandlats isocialutskottet? var ju med då. Och vad fanns då? Där fanns denna målsättning som även nuregeringen har kvar och som är den enda riktiga, att samhället inte kanacceptera något knark. Där fanns vårdfrågorna, utvecklandet av vården både påinstitutionerna och i enskilda hem. Där fanns stöd till organisationerna,utbildning, arbetsmarknads- och utbildningsfrågor för dem som hade varit påinstitution. Där fanns insatserna i skolan. Vi anslog medel för särskildaprojekt för att utveckla de bästa informationsvägarna. Där fanns forskning ochutvärdering. Där fanns också insatser inom kriminalvården. Under dentid som ledningsgruppen arbetade kom också ökade insatser på narkotikarotlarna. bör friska upp minnet litet och läsa på.Det är rätt länge , så det kanske är historia, men det finns ju de somhar sagt: Gå hem och läs historia. 44INGEMAR () replik: sade att lagstiftningen inte ären gäng för alla given. Det är en generell sanning. Jag hoppas att dettauttalande skulle kunna innebära att socialdemokratin ändrar sin inställningtill förslaget om kontraktsvård. gjorde en utläggning om kontrakt ochkontrakt som jag inte riktigt förstod. I det ena fallet skulle man kunna vidtasanktionsåtgärder, men inte i det andra. Den som bryter ett kontrakt kan man vidtasanktionsåtgärder mot. Men det intressanta i detta sammanhang är ju att tvåkontrahenter kommer överens om en sak medan drogmissbrukaren är så att säga vidsunda vätskor -men som vederbörande inte inser är till hans eller hennes bästanär vederbörande är påverkad. I det läget går missbrukaren med på att bli förd tillbakatill vården. Det är att med öppna ögon gå in i en rehabilitering och att varamedveten om att visst tvång därmed kan användas. Jag tycker att det är ett milttvång. Statsrådet talade om detta . Jag harförstått att har sympati härför - som någonting som man kundeöverväga. Här finns ju ett färdigt förslag som kan föreläggas . Vibehöver alltså inte vänta på nya utredningar. Jag tycker att tolkning avbetydelsen av ordet "vård" var litet väl pessimistisk. Man kan intemed hjälp av vård komma bort från sitt alkoholberoende, sade vill då säga att det naturligtvis beror på vad man lägger in i begreppet"vård". Den rehabilitering som bedrivs av t. ex. ochRIA-byråerna ger ändå En effekt av deras arbete är att många människor kunnatkomma bort från sitt beroende. Jag hörde alldeles att LP-stiftelseninte kan ta emot alla dem som skulle vilja komma till stiftelsens anläggning iVenngarn. måste ansökningar avslås. Detta är alltså ett uttryck föratt fler anläggningar av det här slaget skulle behövas. Det finns också stortutrymme för ytterligare ideella insatser i syfte att med hjälp av vård ochrehabilitering återföra dessa stackars människor till ett mera mänskligt livoch leverne. Jag ville säga detta för att inte en alltför pessimistiskbeskrivning av vad vård och rehabilitering kan åstadkomma skall hänga kvar iluften. 45 () replik: Beträffande en eventuell utökning avmöjligheterna att använda tvång inom sociallagstiftningen vill jag säga attEvert verkar vara en aning förbluffad över det som statsråden härredovisat. Han säger; Vi får väl se när propositionen kommer, då får vi ta denhär debatten. säger han att det sunda förnuftet får råda när detgäller frågan om i vilken omfattning man skall gå in med eventuellatvångsåtgärder på sociallagstiftningens område. Men det är faktiskt så, , att det sundaförnuftet inte kan styra tolkningen av en lag som är alltför begränsad. Om detsunda förnuftet ger vid handen att man inte kan ingripa inom ramen för vad mananser vara vettigt och riktigt, går det inte att bara utvidga tolkningen avlagen utan då måste lagen ändras. Ufifrån den synpunkten är det endasättet att visa sunt förnuft i det här sammanhanget att man tar ställning lagändring på detta område. På det sättet kan man gå in med insatser ochrädda människor som inte kan nås därför att den nuvarande lagen - det gällerdå LVU och LVM - är alldeles för begränsad. 46EVERT () replik: Det var några väsentliga frågor, . Först beträffande kontraktsvården. Om det inte framgått avvad jag sagt tidigare i debatten, vill jag nu säga att det föreligger enskillnad i fråga om det "kontrakt" som kan upprättas mellan tvåparter - mellan socialassistenten eller sekreteraren å ena sidan och den personsom behöver hjälp å andra sidan. Dessa kommer överens om några saker. De kan tai hand på det. De kan också t.o.m. skriva under ett papper. Men man är intebunden vid några som helst sanktioner - någonfing sådant är omöjligt. Den kontraktsvård som de borgerliga ledamöterna iutskottet talar om måste vara rättsligt reglerad. Frågan är då hur man skall gåtill väga. Då kommer man in på frågan om rättssäkerheten - och naturligtvisäven på frågan om sanktioner, om inte överenskommelsen följs. Det enda somuppges i reservationen är att den som är på ett rehabiliterings- ellerbehandlingshem och som samtyckt till behandlingen där men sedan avviker, skallkunna komma tillbaka - eller föras tillbaka. Man kan säga att det är ett relativtlitet tvång i detta sammanhang. Men hur mänga gånger får det hända? Hur långskall vårdtiden vara? Vilket innehåll skall vården ha? Detta finns klartreglerat i LVM. Om man skall ha en kontraktsvård värd namnet, måste den ocksåregleras på det sättet. Jag tycker att det är viktigt att man håller isär tvångoch det som är en överenskommelse. Dessutom kanske man skall tillägga att detju är en viss skillnad mellan socialsekreteraren och den person det gäller. Detär nog litet illa att kalla en överenskommelse, om den är bunden vidsanktioner, för ett kontrakt mellan två likvärdiga parter. Sedan vill jag ta upp den andra frågan. Jag menar att maninte kan vårda bort vare sig alkohol- eller narkotikaproblem. Men man kanhjälpa enskilda människor. Det får vi aldrig ge upp. Det är vår skyldighet isamhället att göra det; både samhällsorgan och enskilda organisationer måsteställa upp. Sedan kanske jag inte har så mycket att säga till RuneGustavsson. Det är klart att den proposition han talar om innehöll just denbetydelsefulla punkten om a« allt narkotikabruk som inte är medicinskt betingatår olagligt. Det var naturiigtvis en väsentlig markering i hans proposition. 47 () replik: Det är klart att eft kontrakt som ingås pådet här viset måste ha en rättslig grund. När den som avviker från enbehandlingsanstalt skall återföras måste det ske utifrån en lagstiftning.Innebörden av detta kontraktstänkande är naturligtvis att kontraktet skall vararättsUgt grundat. Men själva finessen är ju att man inte behöver låta missbrukarengå ner sig i sitt missbruk så långt att tvång av mera direkt innebörd, det somvi har tillgängligt, behöver tillgripas utan att man kan gå in på etttidigare stadium och komma överens med missbrukaren om att han eller honbehöver denna rehabilitering. Vederbörande inser ofta det i sina klara stunder.Man kommer då överens om hur det skall gå till. Missbrukaren skall varamedveten om att han eller hon kan bli återförd, om han eller hon avviker frånrehabiliteringen. Det är stort nog, och jag tycker att det ändå måste varanågonting av det slaget som ligger i uttrycket "milt våld", eller hurorden föll. Alla de detaljproblem som räknade upp måstenaturligtvis lösas. Vi har i vår reservation begärt att regeringen skall läggafram förslag på grundval av det utarbetade förslag som här finns tillgängligt.Saken är alltså inte omöjlig att hantera. Jag tror att och jagvid närmare diskussion är ganska överens om att rehabilitering kan återställamänniskor och återföra dem till ett drogfritt leverne. Jag vill lägga in dennavidare mening i begreppet vård och därmed ge den informationen och intrycket avatt de rehabiliteringsinsatser som här görs ingalunda är bortkastade utan kanåterupprätta en människa. 48EVERT () replik: Jag har själv medverkat till att vi fått entvångslagstiftning, som är en påhängslag till socialtjänstlagen. När vi nudiskuterar ytterligare åtgärdermåste utgångspunkten vara att hjälpa människorna. När en människa kommer i ensvår situation på grund av drogberoende - vare sig det är fråga om alkoholeller narkotika - måste man "ta tag i" vederbörande och så att sägalyfta honom eller henne ur rännstenen. Man måste leta upp honom underpresenningen, där han sover om nätterna, och försöka komma till tals med honom.Det är en betydelsefull insats som samhället måste ta ansvaret för. Hur länge en sådan insats skall pågå, hur långavårdtiderna skall vara och vilka kriterierna skall vara för uppgörandet av ensådan beslutsväg som vi skall ta ställning till är sedan andra frågor. Härkommer också rättssäkerheten in. I direktiven till socialutredningen och ävenfill socialberedningen talades om behovet av stärkandet av rättssäkerheten, ochdet är en viktig angelägenhet. har - och får dettaytterligare befäst i narkotikapropositionen - huvudansvaret för det lokalaarbetet mot narkotikan. Regeringen har i propositionen gått igenom vilka somär de svaga punkterna på den sociala sidan. Det finns nämligen svaga punkterinom . I vilka situationer är det som samhället måste reagera -och reagera blixtsnabbt? Låt mig först inskjuta, eftersom det har varit en deldiskussioner härom , att regeringen står bakom den anda och densamhällssyn som präglar socialtjänstlagen. Det är en fin lag, som vi vill slåvakt om. Det krävs en omedelbar uppföljning från socialtjänstenssida vid fall av polisingripanden. I många kommuner brister det i samarbetetmellan socialtjänst och polis. Det finns å andra sidan många kommuner som redannu bedriver ett offensivt ungdomsarbete, där polisens insatser följs uppomedelbart av . Ett tiotal kommuner har fått statligtstöd för att utveckla mer offensiva insatser. Vi vill fortsätta detta utvecklingsarbeteoch sprida detta arbetssätt till samtliga kommuner. På flera orter har man inrättat särskilda enheter inomsocialtjänsten med ansvar för ungdoms- och missbruksarbete. När socialtjänsteni de här kommunerna får reda på - via föräldrar, polis, skola eller fritidsgård- att någon ung människa har börjat missbruka narkotika så ingriper socialtjänstenomedelbart. Så måste det gå till i alla kommuner. En annan svag punkt är samarbetet mellan socialtjänstenoch häkten, fängelser och fri vård. Fem kommuner har fått regeringens stöd föratt utveckla ett sådant samarbete. kommer ytterligare kommuner attfå utvecklingsstöd. utvecklar ett nära samarbete med polis ochkriminalvård. Socialarbetarna utnyttjar i samarbete med skyddskonsulenternaanstaltstiden fill att motivera missbrukarna för vård. Det här är inte de enda svaga punkterna. Det behövs enskärpt och fortlöpande kontroll av alla olämpliga ungdomsmiljöer. Det ärviktigt med intensifierade insatser mot gatulangningen. Vi måste få fram bramönster för gemensamma insatser av socialtjänst, skola, fritidsverksamhet ochföräldrar mot skolkoch tendenser till missbruk vid t. ex. skolor och fritidsgårdar. Vi måste skapamönster för tidig upptäckt och tidiga åtgärder i de ungas vardagsmiljö. Och detbehövs en intensifierad information och opinionsbildning. Flera har varit innepå betydelsen av det förebyggande arbetet, och jag tycker att det är det allraviktigaste av alla de led som verksamheten på detta område består av. Det är också viktigt med utslussningen, eller om vi nukallar det för eftervården. Den måste också förbättras genom att myndigheteroch organisafioner blir mer aktiva. Missbrukare som genomgått behandling på ettbehandlingshem behöver stöd för att kunna etablera sig i samhället: Att kommaut till verkligheten igen är inte lätt. Man behöver hjälp för att kunna skaffabostad, arbete och för att finna nya vänner. På alla dessa punkter har regeringen förslag tillåtgärder. Jag upprepar att man i många kommuner kommit en bit på väg ellerganska långt på väg. På andra platser är det fortfarande en yrvaken reaktionnär man upptäcker missbruksproblem bland ungdomarna. Många socialarbetareredovisar att de saknar möjligheter att tillämpa lagen om vård av unga, LVU,när det gäller mindre ingripande vårdformer än institutions- och familjevård.Det kan t. ex. röra sig om ungdomar med uttalade och kanske t. o. m. allvarligamissbruksproblem som helt enkelt vägrar att medverka i någon som helstfrivillig behandling eller som har en så ytlig motivation att det är svårt attskapa kontinuitet inom ramen fören frivillig behandlingskontakt. ärinte situationen så allvarlig att ett omhändertagande är nödvändigt. Det finnsgoda resurser i den unges vardagsmiljö - föräldrar och andra vuxna som skullekunna vara ett stöd för den unge, kamrater som inte missbrukar, osv. Det finns i sådana situationer skäl som talar för attpröva tvångsvård i öppna former - detta var jag inne på tidigare i en replik -i stället för att ta till ett tvångsomhändertagande. Det skulle t. ex. kunnaröra sig om att den unge åläggs att hålla en tidsbegränsad kontakt medsocialsekreteraren eller en särskilt utbildad kontaktman. Det kan också rörasig om att åläggas att delta i ett särskilt öppenvårdsprogram, dvs. ett programsom kombinerar behandling med inslag av utbildning och social träning. Detskall inte vara åtgärder av ren kontrollkaraktär, t. ex. polishämtning ellerlydnadsföreskrifter. Vi får återkomma till detta när vi har remissvaren och enproposition att förelägga för . I sammanhanget bör nämnas att det i praktiken redanförekommer att yngre missbrukare deltar i "tvångsvård" i öppna formerinom . Det rör sig då om ungdomar som är dömda till skyddstillsynoch som meddelats vårdföreskrifter i domstol eller av övervakningsnämnd. Man undrade då de mindre ingripande tvångsåtgärderna togsbort ur sociallagstiffningen om detta kanske skulle leda till att fler ungdomarskulle kunna dömas till kriminalvårdspåföljd. Dessa farhågor har delvisbesannats. Det är fler ungdomar som dömts till skyddstillsyn sedansocialtjänstlagen trädde i kraft. Det är färre ungdomar både i åldersgruppen15-17 år och i gruppen som överlämnats till vård inom socialtjänsten.Det är fler ungdomar som dömts till villkorlig dom. Sammantaget rör det sig om en överströmning frånsocialtjänsten till kriminalvården. Det är ett faktum som vi måste beakta närvi överväger eventuella förändringar i sociallagstiftningen.