prot · G80999 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:99 1 § Svar påinterpellation 1984/85:105 om obligatoriska kollektiva försäkringar har-mot bakgrund av två fackförbunds beslut att tecknahemförsäkring för sina medlemmar - i en interpellation frågat justifieministernvilka åtgärder regeringen avser vidta för att den enskildefackföreningsmedlemmen skall få ett fillfredsställande skydd mot detta slag avingrepp i självklara mänskliga fri- och rätfigheter. Arbetetinom regeringen är så fördelat att det är jag som skall svara på frågan. Bakgrundentill frågan är de avtal om kollektiv hemförsäkring som har träffat för sina medlemmar. Med hänvisning fill attStockholms tingsrätt på talan av några medlemmar i i en domden ogilfigförklarat beslut omhemförsäkring menar att enskilda medlemmar i fackhga organisationerinte skall vara hänvisade fill att gå fill domstol för att få sin självklararätt att själva besluta om sitt försäkringsskydd. Jagvill fill en början erinra om att kollekfiva försäkringslösningar inte är någonnyhet. På personförsäkringsområdet har såväl fackliga sammanslutningar somandra organisationer i samverkan med försäkringsbolagen skapat olika slag avgruppförsäkringar. har anslutningen varit frivillig, men det finns ocksåfall med obligatorisk anknytning. Även på sakförsäkringsområdet har denkollektiva försäkringsformen använts innan de nu aktuella avtalen träffades.Som exempel kan jag nämna den kollektiva obligatoriska hemförsäkring somStockholms kooperativa bostadsförening tillämpar försina medlemmar. Ett skäl till att söka kollektiva försäkringslösningar är attsådana kan medföra rationaliserings- och kostnadsfördelar som kan komma deenskilda medlemmarna till godo. Fråganom ett fackförbund eller någon annan sammanslutning har rätt att besluta omkollektiva sakförsäkringar - med eller utan reservationsrätt för den enskilde medlemmen -är av föreningsrättslig karaktär och beroende bl.a. på hur sammanslutningensstadgar är utformade. Det är en sak för domstol att pröva om ett beslut om t,ex, kollektiv hemförsäkring ligger inom det område där sammanslutningen i frågafår besluta för medlemmarna. Det finns enligt regeringens mening inte skäl attgenom någon föreningsrättslig reglering bestämma i vad mån ett fackförbundeller någon annan organisa-fion får fatta beslut om försäkringsskydd för sinamedlemmar. Enhelt annan fråga är att det mot bakgrund av lagstiftningen påförsäkringsområdet med ett utbrett system av kollektiva sakförsäkringar kanuppkomma några särskilda problem som kan behöva klarläggas. Det finns t. ex.anledning att få belyst risken för att sådana strukturella ändringar påförsäkringsmarknaden kan uppkomma som inte är förenliga med en sund utvecklingav försäkringsväsendet. Det har även satts i fråga om kollektivasakförsäkringslösningar allmänt sett står i överensstämmelse med den s. k.skälighetsprincipen. Slutligen kan det - bl. a. med hänsyn till attkonsument-försäkringslagen inte är tillämplig på gruppförsäkringar av det slagsom det här är fråga om - finnas frågor som rör intresset av konsumentskydd ochsom bör lösas. Motdenna bakgrund har regeringen i sitt beslut , då tillståndlämnades för avtal om kollekfiv hemförsäkring, uttalat attytterligare kollektiva sakförsäkringsavtal inte bör godtas förrän statsmakternaefter erforderlig utredning tagit ställning till denna försäkringsform. Jaghar inhämtat att försäkringsverksamhetskommittén nu behandlar de meraprincipiella frågor som aktuahseras vid kollektiva försäkringslösningar ochavser att redovisa sina synpunkter och förslag i ettbetänkande. Längre fram kommer försäkringsrättskommittén att lägga fram sinaförslag såvitt gäller de särskilda frågorna om skydd i ohka avseenden för deförsäkrade. Avslutningsvisvill jag erinra om att har att behandlanäringsutskottets betänkande 1984/85:16, vari behandlas fyra mofioner medyrkanden rörande kollektiva försäkringar. Utskottet avstyrker motionerna medhänvisning dels till pågående utredningsarbete som rör kollektiv sakförsäkring,dels till pågående domstolsprövning av föreningsrättsliga aspekter på sådanförsäkring. 2 (): Som vi just har hört har jag i en interpellafion frågatjustitieministern vilka åtgärder regeringen avser vidta för att säkerställafackföreningsmedlemmars självklara mänskliga rätfighet att själva bestämma huroch var de önskar vara hemförsäkrade. Justitieministernoch jag kom, genom kammarkansliets förmedhng, överens om att interpellationenskulle besvaras , dvs, för sedan. Ett par dagarefter den överenskommelsen fick jag beskedet att det inte var justitieministernutan finansministern som skulle besvara interpellationen och att svaret skullekomma . Självfalletär det regeringens sak att själv besluta om arbetsfördelningen mellanstatsråden, men jag kan ändå inte underlåta att uttrycka min förvåning över attfinansministern och inte justifieministern anses vara den som i regeringenhandlägger frågor rörande mänskliga fri- och rätfigheter. Det skulle kanskekunna tolkas som att hela regeringen är så besjälad av en önskan att arbeta fördessa frågor att det är oväsentligt vilket statsråd som svarar. Det kommer i såfall debatten att visa. Nuhar vi fått finansministerns svar på min fråga, och det tackar jag för. Av detutdelade två en en halv sidor långa svaret är det drygt tio rader som handlarom det jag har frågat om, nämligen det skydd som enskilda medlemmar i enfackförening behöver mot det långtgående ingrepp i deras personliga integritetsom obligatoriska, kollektiva försäkringar utgör. Svaret är att det enligtregeringens mening inte finns skäl att genom någon föreningsrättslig regleringbestämma i vad mån ett fackförbund eller någon annan organisation får fattabeslut om försäkringsskydd för sina medlemmar. Så var det alltså med regeringens engagemang för frihetsfrågorna i dethär fallet. Bakgrunden, som torde varaväl känd vid det här laget, är följande. Vihar under det senaste dryga decenniet fått en mycket snabb utveckling avkollektiva försäkringar på arbetsmarknaden. Trots att vi har omfattandeallmänna försäkringar har dessa ansetts behöva utökas med en flora avförsäkringar för att öka arbetstagarnas trygghet. Delsfinns de avtalsbundna arbetsmarknadsförsäkringarna, dels finns det försäkringarsom de fackliga organisationerna har tecknat som en s. k. medlemsförmån. Det ärfrämst dessa senare som denna debatt handlar om. Det handlar huvudsakligen oms. k. trygghetsförsäkringar mot olycksfall på fritid och grupplivförsäkringar.På LO-området är dessa försäkringar obligatoriska och saknar reservafionsrättför den enskilde medlemmen. Inom TCO-området är de med några undantagfortfarande frivilliga -medlemmen får anmäla sig till försäkringen eller haråtminstone reservafionsrätt. Vadsom fått debatten om de kollektiva försäkringarna att blossa upp är införandetav sakförsäkringar, där var först med sin hemförsäkring.Även Målareförbundet har tecknat en hemförsäkring, och fler LO-förbundöverväger sådana försäkringar. En annan sakförsäkring som aktualiserats är motorfordonsförsäkring. Finansministernhänvisar fill att obligatoriska, kollektiva försäkringar inte är någonfing nytteller - som han uttrycker det - "det finns också fall med obligatoriskanknytning". Ja, herr talman, dessa fall omfattar på personförsäkringsområdet,såvitt jag har funnit, samtliga 2 miljoner LO-medlemmar, plus en delTCO-medlemmar. Det är alltså inte några ströfall vi talar om, utan det gällerstörre delen av landets löntagare. RedanGustav konstaterade att svenska folket är ett saktmodigt folk. Svenskalöntagare har också år funnit sig i att en allt större del av derasinkomster och det utrymme som funnits fill förfogande för löneökningarintecknats i olika slag av försäkringar. Om obligatoriska kollektiva försäkringar Protester har inte saknats. Försäkringsinspekfionen harfått brev, och jag har såväl brev som tidningsartiklar med protester mot dekollektiva försäkringarna. Framför allt har beslut av olika avdelningar inomSvenska kommunaltjänstemannaförbundet om kollektiv olycksfallsförsäkring vållatprotester, trots att medlemmarna i dessa fall har reservationsrätt. De kraftigaste protesterna har emellertid kommit från defem medlemmar av som gått till domstol för att slippa ifrånförbundets hemförsäkring. Som en av de fem uttryckte det: "Facket har inteinnanför hemmets dörr att göra." Vad är det då, herr talman, som kan få normalt saktmodigasvenskar, som dessutom är vana vid att ställa sig myndigheters och fackligaorganisationers påbud till efterrättelse, att gå till domstol för att få rättatt själva bestämma över sin hemförsäkring? Medlemskap i en facklig organisation är i realitetenobligatoriskt för mycket stora grupper på arbetsmarknaden inom främst LO:savtalsområde, men också inom delar av TCO:s avtalsområde. Tvånget kommertydligast till uttryck i de avtal som är försedda med en s.k.organisationsklausul, där arbetsgivaren förbinder sig dels att endast anställamedlemmar i det aktuella förbundet, dels att verka för att redan anställdaockså blir medlemmar i förbundet. Men även på andra arbetsplatser förekommerpåtryckningar som i realiteten innebär att medlemstvång föreligger. De olika fackförbunden har också i realiteten monopol påsina resp. avtalsområden. En enskild anställd har inga möjligheter att väljaförbund. Att stå helt utanför en facklig organisation kan för denenskilde - det vet vi - ha negativa konsekvenser. Till saken hör också attLO-förbunden enligt sin normalstadga inte erkänner utträdesrätt förmedlemmarna: en gång medlem, alltid medlem. Dessa förhållanden medför att mycket stora krav måsteställas på organisationernas sätt att arbeta och på att minoritetsintressenskyddas. Framför allt måste organisationernas verksamhetsområdenvara klart avgränsade på ett sådant sätt att det är rimligt att anta att de kanomfattas av alla medlemmar. I fråga om de fackliga organisationerna måstesåledes verksamheten vara begränsad till att tillvarata medlemmarnas intresseni deras egenskap av anställda. Detta får givetvis inte tolkas så vitt attpraktiskt taget alla mänskliga aktiviteter anses beröra organisafionernas medlemmari just denna egenskap. En facklig organisations stadgar får således inte varaså allmänna att de kan innefatta vilka slag av verksamheter som helst. Obligatoriska hemförsäkringar torde klart ligga utanför destadgeenliga och traditionella uppgifterna för en facklig organisation. Denna uppfattning har uttalats av juridisk experfis, såsomprofessor i ett utlåtande till medanledning av hemförsäkring, professor i enartikel i och forskardocenten iboken ideell förening. kom till samma slutsats dåden prövade frågan om medlemmarnas i klagan skulle prövasenligt skiljeklausulen i stadgar eller i allmän domstol. NorgesHoyesterett har prövat ett liknande fall. Eftersom ofta och gärna nämnssom exempel på hur bra fackliga organisationers kollektiva hemförsäkringarutfallit, anser jag det angeläget att klarlägga att förhållandena i påväsentliga punkter skiljer sig från förhållandena i . Delsär organisationsgraden i betydligt lägre än i . Tvånget atttillhöra en facklig organisation tycks vara mindre utpräglat i än iSverige. Dels finns det i alternativa fackföreningar - en inte oväsentligskillnad. Trots detta fann H0yesteretten att hur fördelaktigt det i sig självän kunde vara, det betecknade ett betydande ingrepp i den enskildesbestämmanderätt i förhållanden av rent personligt slag om en majoritet inomhans fackförening skulle kunna bestämma hur han skulle skydda sina privatapersonliga intressen genom kollektiv hemförsäkring. Föreningens majoritetsbeslutligger utanför föreningens primära uppgift som fackförening och betecknar ettväsentligt ingrepp i den enskilde medlemmens rättsställning som inte kangenomföras mot dennes vilja. Dennorska försäkringen kan således inte tas som intäkt för att införaobligatoriska, kollektiva hemförsäkringar i . Den17 januari kom fill slutsatsen att Elektrikerförbundetsobligatoriska, kollektiva hemförsäkring inte kan anses ha sådan anknytning tillmedlemmarna i deras egenskap av arbetstagare att den ryms inom förbundetssyfte, såsom detta uttrycks i stadgarna. Beslutet om hemförsäkring förklaradesdärför ogiltigt. Detta beslut har överklagats i och harföljaktligen inte laga kraft. Redanden fäste försäkringsinspektionen regeringens uppmärksamhet påde kollekfiva sakförsäkringarna, med hänsyn fill risken för dubbelförsäkring,och utfärdade ett cirkulärbrev fill försäkringsbolagen. Idetta förutsatte inspektionen att försäkringsbolagen i awaktan på sittandeutredningar och statsmakternas ställningstagande i frågan avstod från attofferera eller träffa avtal om kollekfiv sakförsäkring utan reservationsrättför individen. Somen konsekvens härav förelade inspektionen attinte bringa det då aktualiserade avtalet med tillverkställighet. var alltså medvetet om inspektionensinställning och regeringens dåvarande ståndpunkt att utredningarna skulleavvaktas. Försäkringsinspektionensbeslut överklagades av hos regeringen. Överklagandet sändes ut påremiss med mycket kort svarstid. Konsumentombudsmannensvarade att ytterligare kollektiva hemförsäkringar inte bör tillåtas komma utpå marknaden förrän alla aspekter ur konsument- och marknadssynpunkt utrettsnärmare. Till saken hör att dessa försäkringar inte omfattas avkonsumentförsäkringslagen. Näringsfrihetsombudsmannenifrågasatte om försäkringen står i överensstämmelse med skälighetsprincipen iförsäkringsrörelselagen. Likaså framhöll NO att en ovillkorlig förutsättningvar att ett regelrätt upphandlingsförfarande kom till stånd. Enligt NO:smening fanns det skäl att ifrågasätta om något egentligt upphandlingsförfarandeöver huvud taget förekommit i fråga om försäkring. Om obligatoriska kollektiva försäkringar I likhet med KO ansåg NO att avtalet mellan och Målareförbundetinte skulle komma till stånd i avvaktan på pågående utredningsarbete ochdomstols prövning. vidhöll sitt tidigareställningstagande att försäkringen inte borde tecknas och framhöll sinafarhågor för en strukturell utveckling som inte skulle gagna en sund utvecklingav försäkringsväsendet. En parallell drogs med regeringens beslut att inteutvidga försäkringsaktiebolaget koncession med hänvisning till attdetta skulle kunna leda till en mer omfattande strukturförändring av marknadenför trafikförsäkringar. Inspektionen framhöll risken för dubbelförsäkring ochansåg också att det kan finnas skäl att diskutera om försäkringen står iöverensstämmelse med skälighetsprincipen i försäkringsrörelselagen. Trots entydiga avstyrkanden från samtliga berördamyndigheter, trots sittande utredningar, trots tidigare dom i denföreningsrättsliga frågan, trots att endast återstod fill dess attStockholms tingsrätt skulle avkunna sin dom, beslutade regeringen den 20december 1984 att medge rätt att teckna obligatorisk, kollektivhemförsäkring med . Det måste ha varit mycket starkt tvingandeskäl som ledde regeringen till att fatta detta beslut. Jag utgår från attfinansministern låter kammaren få del av dessa skäl. ledamöter fick för några dagarsedan en skrift från UD: och de mänskliga rättigheterna. Av den framgåratt de klagomål som vid den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheternaanförts mot länge var ganska få, men att de ökatkraftigt i antal. Tre fall redovisas, där dömts för brott motEuropakonventionen om de mänskliga rättigheterna. I samma skrift kan man läsa att det av tradition har variten viktig uppgift för att verka för ett starkt internationeht skydd avde mänskliga rättigheterna och att det framstår som både en rätt och en pliktatt reagera när de mänskliga rättigheterna kränks. Det är tydligt att de principer som vi hävdar med kraftoch eftertryck, åtminstone då det gäller vissa staters brott mot de mänskligarättigheterna, inte tycks äga samma giltighet då det gäller förhållanden härhemma. Det är skrämmande att följa reaktionen inomfackföreningsrörelsen på tingsrättens dom. ledare den 25 januariär typisk: "Det märkliga är att en domstol lägger sig i vad en fackligkongress beslutat. har såvittvi vet inte skett tidigare. Varje gång en medlem - eller kanske till ochmed en utomstående? - tycker att ett kongressbeslut inte står iöverensstämmelse med stadgarna ska beslutet kunna underställas en domstol.Detta är ju fullkomligt orimligt. När och var fick vi denna nya regel attdomstolar ytterst ska bestämma om fackförbundens eller för den delen vårafolkrörelsers interna förhållanden?" Åtskilliga uttalanden i sammariktning har fällts av ledande företrädare för , Den vitt spriddauppfattningen tycks vara att en facklig kongress står över gällande lag ochrätt i , Omtingsrättens dom står sig i högsta domstolen - dit målet med all sannolikhet kommer attföras - finns det skäl att tro att man inom LO allvarligt kommer att övervägaen ändring i stadgarna för att möjliggöra utvidgningar av försäkringsverksamheten.Domstolsprövningen kan väntas ta lång fid. Möjligen kommer en stadgeändringredan innan slutlig dom fallit. Dåfinns det anledning att fråga sig, herr talman, hur långt de fackligaorganisationerna egentligen är beredda att gå när det gäller att binda sinamedlemmar till kollektiva obligatoriska försäkringslösningar. Attde nu aktuella hemförsäkringarna bara är början bekräftas av denprogramförklaring som LO-chefen gav då han taladeinför LO:s och TCO:s fackliga försäkringskommittéer. Han konstaterade attförsäkringar har en klar knytning till den ändamålsparagraf som gäller för LO:sverksamhet, enligt vilken LO skall verka för en samhällsutveckling på grundvalav politisk, social och ekonomisk demokrati. För att förverkliga målsättningenbehövde LO flera verktyg, ansåg han. Ett av dem är samarbetet med denkooperativa försäkringsrörelsen, dvs. "Enutveckling av samarbetet mellan LO och är ett led i ett mer medvetet arbete på att utnyttja våra organisationers kunskaper och möj ligheter. - Det är endast utifrån ett starkt som vi kan gå vidare och diskutera utvecklingenav olika försäkringar." Strateginär fullt klar. Fullt klart är också att de medlemmar som inte delar LO-ledningensuppfattning inte kommer att få någon möjlighet att slippa dessa försäkringar. LO:ssyn på medlemmarna framgår av ett yttrande som lämnades i samband med atthögsta domstolen avgjorde ett mål som hade sin upprinnelse i en vägran frånett att godkänna en ansökan om utträde. Det sägs där attfackföreningsrörelsen på LO-området är utpräglat demokratiskt uppbyggd. Dethänvisas till att den enskilde medlemmen väljer ombuden till den kongress somäger rum och som är det högsta beslutande organet. Kongressenväljer i sin tur förbundsstyrelse och överstyrelse, som är de högsta beslutandeorganen mellan kongresserna. Den enskilde medlemmen kan vidare påverkaförbundets verksamhet och inriktning genom att väcka motioner till kongressen iför honom angelägna frågor. Mot denna bakgrund drog det aktuella förbundetslutsatsen att lagstiftaren givetvis har insett att risken för oskäligaavtalsvillkor inom fackliga organisationer är utesluten. Påsådana grunder fattar således fackliga organisationer beslut som harlångtgående konsekvenser för de enskilda medlemmarnas rent privataförhållanden. Den medlem som är missnöjd kan ju alltid motionera till dekongresser som äger rum . Det finns anledning att erinra om vad uttalat i sambandmed behandlingen av frågor rörande medlemskap i fackliga organisationer:"Demokrati innebär icke att majoriteten allfid vinner: det måste skapas enbalans som tillförsäkrar minoriteten en rättvis behandling och som undvikermissbruk av den dominerande positionen." Det kan också förtjäna attåterupprepas vad domstolen sade i samband med det uppmärksammademålet mellan svenska staten och och : "Det måsteföreligga en rimlig avvägning mellan samhällets intressen och kravet på skyddav den enskildes grundläggande rättigheter." Sammasyn måste självfallet anläggas på relationerna mellan en facklig organisationoch dess medlemmar. Pågående domstolsbehandling var inte ett tillräckligt skäl förregeringen att avvakta med att bevilja tillstånd att teckna obligatoriskkollektiv hemförsäkring för . Det kan därför inte heller nu avsamma regering åberopas som skäl för att sitta med armarna i kors. Anserfinansministern att de obligatoriska kollektiva hemförsäkringar som avElektrikerförbundet och i är förenliga med dekrav på mänskliga rättigheter för den enskilde fackföreningsmedlemmen somkommit till uttryck i uttalanden? Anserfinansministern fortfarande att det inte finns skäl att ingripa tillmedlemmarnas skydd mot ett uppenbart intrång i deras privatliv? Denna långa föreläsning gav rikliga fillfällen att vädrasin aversion mot fackföreningar. I det avseendet var det ingenting nytt somsades. Men jag tycker ändå att det ställer det frihetspatos som moderatasamlingspartiet anser sig ha i en något besynnerlig dager. När det gällerfackliga organisationer eller folkrörelser över huvud taget i vårt land, dåtvekar nämligen ingen moderat att kräva förbud, regleringar, lagstiftning ochsamhällsmaktens hela påtryckning för att minska de fri- och rättigheter somenligt vår grundlag tillkommer också föreningar i det här landet. Jag villpåminna om att även föreningsfriheten är garanterad i vår grundlag. Nuär det ju så att fackliga organisationer är skapade av människor. De är intefillkomna genom lagstiftning, utan stadgar och former för beslut i de fackligaorganisationerna har föreningarnas medlemmar själva åstadkommit. Vad händer omvi i denna kammare börjar föreskriva för föreningar av alla de slag - det kanju inte bara gälla fackliga organisationer utan också religiösa föreningar,nykterhetsföreningar och ideella föreningar av olika slag - om vad de får ta ini sina stadgar? SonjaRembo ger ett par exempel på vad som kommer att hända. Hon säger att vi skalllagstifta om att fackliga organisationer bara får verka för sina medlemmar ideras egenskap av löntagare. Det betyder att fackliga organisationer ickeskulle få verka för sina medlemmars intressen i de fall medlemmarna uppträdersom föräldrar eller som personer, intresserade av sociala frågor. De skulleicke heller få verka för dessa människors intresse som skattebetalare. Detskulle intressera mig mycket att få se den förbudskarta som ärberedd att göra upp för fackliga organisafioner över allt det som de inte fårsyssla med och allt det som deras stadgar inte får handla om. Jag undrar omSonja Rembo har begripit särskilt mycket av de krafter som har legat bakomformandet av folkrörelserna i . Jag tror inte det. Jag har aldrig hört någon moderat uttala sig om deorganisationer som bygger på företag, ekonomiska organisationer och derassammanslutningar. Där är det aldrig fråga om något hinder att engagera sigpolitiskt, att gå för kärnkraft och mot löntagarfonder, att satsa stora belopppå att driva sina krav. Jag menar inte att det Organisationssverige vi har ärnågon perfekt skapelse, men jag vågar hävda att jämfört med mänga andra länderär maktkoncentrationen mindre i , pluralismen större, därför att mångafler människor kan engagera sig i en demokratisk process. Många fler människorsintressen kommer till tals och får bryta sig mot varandra. Allt detta sermoderaterna bara som fientlighet mot den enskilda individens frihet. Jag tyckeratt det är en felsyn. Vad det i grunden handlar om framgick av av vad hon väntar sig att domstolar och skall göra,nämligen att skapa ett skydd mot demokratin. Det är demokratin det är fel på,menar , för människor kan genom majoritetsbeslut påverka även andramänniskors villkor. Visst har demokratin ett problem när det gäller skydd förminoritetsintressen, men att lösa detta genom att förstöra föreningsfrihetenoch slå sönder folkrörelserna i måste vara fel väg. Jag tror att partivänner i näringsutskottethar begripit detta. Man kan ju jämföra något uppskruvadefördömande av de fackliga organisationernas beteende i det här fallet med detmycket försynta uttalande som man gör i en gemensam borgerlig reservation tillnäringsutskottets betänkande. Där kräver man icke lagstiftning eller mängderav förbud, utan det enda man säger i föreningsrättsfrågan återfinns i enreservation.