prot · G80923 · 1984-12-31 00:00:00 — Den helt överväldigande delen av dessa lades ut tillhösten 1984 och är enligt uppgifter jag fått från () välfyllda. De klasser talar om är fem i med totalt108 platser och intagning till vårterminen. Det är riktigt att dessa klasserinte var halvfyllda , då ansökningstiden gick ut. Behöriga sökandekan emellertid tas in på vakanta platser ända fram till Av vad jag nu har redovisat är jag för min del inte bereddatt dra den generella slutsatsen att intresset för ADB-utbildning skulle hasvalnat. Jag planerar därför inte några särskilda åtgärder med anledning avuppgifterna om just dessa kurser. Beträffande andra delfråga om kursernasuppläggning konstaterar jag att SÖ medgivit kurserna som försöksverksamhet ochatt en utvärdering görs. Jag räknar med att den i vanlig ordning blir underlagför de förändringar som kan komma att behövas. Om ADB-utbildningen inom gymnasieskolan 114INGRID (); Jag tackar utbildningsministern för svaret. Det är högst vi över huvud taget startadeADB-utbildning i gymnasieskolan, och vi kan slå fast att den inte blivit fastorganiserad ännu den dag som är. Bakgrunden till min fråga utgjordes naturligtvis avuppgifterna att endast hälften av specialkurserna i ADB varfyllda efter det att ansökningstiden gått ut, men också av den uppgift somutbildningsministern lämnade i årets budgetproposition, att man nu allvarligtdiskuterar överförande av den kommunala högskolelinjen, ADB-linjen, tillgymnasieskolan. Jag tror att man måste åstadkomma ett mycket fastareutbildningsprogram för ADB-utbildning i hela skol- och universitetsväsendet änvad vi har . Mot de 1 840 intagningsplatser vi har på speciallinjernakan vi ställa det faktum att det än inte är mer än 3 000 elever som läserdatakunskap på naturvetenskapliga linjen. Men det är de högre specialkursernavi skall diskutera här . Jag vill då fråga statsrådet; Tror statsrådet attvi kommer att kunna skapa någon popularitet för de här kurserna mot bakgrund avden utbildning som ges vid universiteten? Vore det inte riktigare attsatsa på att inom gymnasieskolan ge inte bara elever på den naturvetenskapligalinjen utan också elever på den ekonomiska linjen och elever över hela fältetkunskap i användning av data, medan man fick en enhetlig, ettårig, merayrkesinriktad utbildning i ADB-kunskap - man har tydligen övervägt fram ochtillbaka om den skall ligga på gymnasieskolan eller på den ,eller om det - som också framförts i diskussionen - skall vara statligthuvudmannaskap. Jag tror att den konkurrens som upplevs från en ettåriglinje pä universiteten och de ettåriga specialkurserna i gymnasieskolan kommeratt medföra en försämrad rekrytering totalt sett. Jag skulle önska att utbildningsministernlitet mera utförligt kunde anföra sina synpunkter på om det kan vara riktigtatt satsa till den grad som vi gör i gymnasieskolan på yrkesutbildning inom ADBnär vi har utbildningen på universitet, eller om alltsammans kommeratt läggas över på gymnasieskolan, vilket jag tror vore ytterligt olyckligt. Om den nya tandläkarutbildningens värde utomlands 115Utbildningsminister : Fru talman! Med anledning av IngridSundbergs ytterligare frågor vill jag göra klart att frågan om en mera enhetligstruktur för den specifika ADB-utbildningen är en fråga som jag kommer tillbakatill i budgetpropositionen, eftersom det finns ett förslag om detta. Men detinnebär också vissa huvudmannaskapsförändringar som inte är så helt enkla attgenomföra. Som svar på den andra frågan, som handlade om datakunskaptotalt sett i gymnasieskolan, vill jag meddela att det inte på något sätt ärbegränsat till det som på schemat heter ADB eller till det som inom t. ex.naturvetenskaplig linje på schemat heter datakunskap som ett alternativämne -det är naturligt att eleverna på ekonomisk linje, teknisk linje, naturvetenskapliglinje m, fl, linjer i sitt vanliga arbete också arbetar med datorer. Så skerredan i dag, och vi har ett ganska omfattande program för att detta ytterligareskall förstärkas. 116 (): Det är riktigt att man försöker vidga den härverksamheten, och utbildningsministern vet väl lika väl som jag att problemetdär är att finna lärare till den utbildning man har planerat. Men jag serden här lilla tendensen till nedgång i antalet ansökningar till gymnasieskolansspecialkurser som ett tecken på att ungdomarna hellre söker denna typ avutbildning inom universiteten och inom den , där vi har enrekrytering som väl täcker antalet intagningsplatser. Jag har blivit rädd för den här tendensen och tror attjust detta lilla tecken borde utgöra ett memento för utbildningsministern i deöverväganden som görs om ett eventuellt byte av huvudmannaskap förADB-linjen på högskolorna. Jag tror att det vore ytterligt olyckligt om manskulle föreslå en sådan förändring. Därför hade jag hoppats attutbildningsministern litet mera kraftfullt skulle säga att man skulle vidtaspeciella åtgärder för att se till att rekryteringen blir fullständig och föratt se till att gymnasieskolans utbildning i ADB får status. Jag tvivlar på attden kommer att få det så länge man har detta - inte delade utan dubblahuvudmannaskap; jag tänker då på högskolorna och gymnasieskolorna. Överläggningen var härmed avslutad. 25 §Svar på fråga 1984/85:140 om den nya tandläkarutbildningens värde utomlands har frågat mig vilka åtgärder jagavser att vidta för att klargöra för utländska myndigheter värdet av den nyasvenska tandläkarutbildningen. Som frågeställaren anger är den nya tandläkarutbildningen,som beslutade om 1979, mer omfattande än den tidigare. Legitimationsom tandläkare erhålls efter nio terminer i högskolan och ett årsallmäntjänstgö- ring, dvs.totalt . Det ankommer i första hand på universitets- och högskoleämbetet,UHÄ, att informera utländska myndigheter om den nya svenskatandläkarutbildningen. Så har också skett. Med hänvisning till detta avser jaginte att vidta någon åtgärd. 118 (); Jag ber att få tacka utbildningsministern försvaret på min fråga. Anledningen till frågan är denna: Tandläkarnas arbetsmarknad är totalreglerad av deoffentliga myndigheterna. Antalet utbildningsplatser styrs,arbetsmöjligheterna bestäms av folktandvårdens huvudmän och genometableringsbegränsningarna inom privattandvården och inkomsterna bestäms genomtandvårdstaxans nivå. Inom denna samhällssektor, där planeringen borde ha haftalla förutsättningar för att lyckas eftersom samhället förfogar över allastyrmedlen, har vi nu hamnat i en situation där arbetslösheten börjar breda utsig bland tandläkarna. I dagens läge kan antalet arbetslösa tandläkare uppskattastill mellan 50 och 100, men antalet kommer på nyåret att starkt stiga. Dåkommer de första 200 tandläkare som genomgått den nya tandläkarutbildningen medAT-tjänstgöring ut på arbetsmarknaden. Endast ett litet antal av dem kanförväntas få anställning som tandläkare i . För varje halvår kommerantalet arbetslösa sedan att stiga. kan så många som10% av de tandläkare som skulle kunna vara yrkesverksamma vara utan arbete. Det är förståeligt att dessa unga människor, som på sin yrkesutbildning, känner stor besvikelse motsamhället. De har till skillnad från många andra högskoleutbildade en högtspecialiserad utbildning, som inte kan nyttiggöras inom något annat område änjust tandvården. Genom studiernas mycket bundna karaktär är ocksåskuldsättningen särskilt hög bland tandläkarstuderandena. Därför kan detandläkare som vi planerat för och som vi nu utbildar i utan att kunnabereda arbete ställa krav på de svenska myndigheterna, att de åtminstoneunderlättar för dem att få arbeta i andra länder. I många länder i tredje världen, såväl som merindustrialiserade, brukar det finnas förteckningar över tandläkarhögskolor, somär ackrediterade, alltså enligt deras uppfattning godkända. Tandläkare medexamen från dessa skolor kan accepteras i ifrågavarande länder utan ytterligarekunskapskontroll. Det är oftast engelska och amerikanska skolor som äruppförda på dessa förteckningar, bl. a. som ett resultat av ett.tidigare koloniförhållande.Svenska tandläkarhögskolor står nästan aldrig upptagna på listorna. Dessa kravpå kompletterande utbildning och/eller kunskapskontroll utgör naturligtvis ettstort hinder för svenska tandläkare, som önskar arbeta utomlands. Jag kan genågra exempel: I finns en tandläkarklinik, som drivs i svenskregi och där svenska tandläkare tjänstgör. Dessa tandläkare blir inte godkändautan en omfattande test och kunskapskontroll. Svenska tandläkare är verksamma i Om den nya tandläkarutbildningens värde utotnlands Om sekretesskyddet för enskild persons uppehållsort Brasilien.Dessa har fått genomgå fullständig kontroll i samtliga ämnen som ingår itandläkarexamen. Jag hoppas att de åtgärder som utbildningsministernaviserat nu snabbt blir genomförda så att de svenska tandläkare som genomgåttden nya förbättrade tandläkarutbildningen också får denna bedömd på ett riktigtoch rättvisande sätt i länder, där det kan finnas arbetsmöjligheter. Överläggningen var härmed avslutad. 26 § Svar på fråga 1984/85:121 om sekretesskyddet förenskild personsuppehållsort har frågat mig om jag haruppmärksammat vissa påstådda brister i sekretesslagen som enligt hans meninggör det alltför lätt att få uppgift om enskilda personers adresser frånmantalslängder och liknande register. Han har också frågat mig om jag avser attföreslå sådana åtgärder att de påstådda bristerna undanröjs. De adressuppgifter som finns hosfolkbokföringsmyndigheterna är som regel offentliga. Sådana uppgifter kan dockhållas hemliga, om det finns någon särskild anledning att anta att en personlider men om uppgifterna röjs. En sådan särskild anledning kan vara t. ex. atten kvinna har begärt att hennes adress inte skall lämnas ut därför att honfruktar att hennes f. d. man skall söka upp henne och misshandla henne.Folkbokföringssekretessen gäller inte bara inom den egentliga folkbokföringen,dvs. vid kyrkobokföring och mantalsskrivning. Den är tillämplig också på andrabefolkningsregister som bygger på uppgifter från folkbokföringsmyndigheterna. har särskilt nämnt att det är lätt att fåut integritetskänsliga adressuppgifter från mantals-, skatte- ochfastighetslängderna. Jag kan då konstatera att bestämmelserna omfolkbokföringssekretess bör kunna tillämpas för att hålla adressuppgifterhemliga i varje fall i mantalslängderna. Enligt min mening bör dessabestämmelser kunna tillämpas också när det gäller adressuppgifter iskattelängderna. Men skulle rättstillämpningen visa att så inte är fallet ärjag beredd att överväga förändringar. Beträffande fastighetslängderna har jag erfarit attriksskatteverket överväger att ta bort uppgifter om fastighetsägarnasadresser. Jag anser f. ö. att en möjlighetatt hemlighålla adressuppgifter inte är den bästa metoden att skydda människorfrån förföljelse och övergrepp, eftersom det finns många sätt att ta reda påvar en person bor. Man bör i stället söka sig fram på andra vägar. Jag vill härpeka på det skydd och den hjälp som man kan få av bl. a. polisen och de socialamyndigheterna. 120WIGGO KOMSTEDT (m): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret påmina frågor. Anledningen till att jag har ställt dem är att jag har erfaritfrån människor som hört av sig till mig att vår nuvarande sekretesslaginte ger det skydd för vissa enskilda medborgare som lagen uppenbarligen haravsett. Jag har i min fråga angett på vilka sätt man har möjlighetatt ta fram uppgifter om uppehållsort för personer som polis eller domstol harbeslutat inte skall utlämnas. Låt mig exemplifiera. Det är ganska vanligt att en svensk kvinna giftersig med en man av utländsk härkomst och med en helt annan syn på familje- ochjämställdhetsfrågor än vad vi har i . Vid en eventuell skilsmässa, därden svenska kvinnan filldöms vårdnaden om barnen och fadern hotar att kidnappabarnen och ta dem med sig till sitt ursprungsland, kan det vara nödvändigt attinte röja barnens och kvinnans uppehållsort. Men den nuvarande sekretesslagenger inte möjlighet att skydda människor som befinner sig i den av mig åberopadesituationen. Det är mycket lätt att genom mantalslängd, skattelängd ochfastighetslängd ta reda på var personer bor som polis eller domstol har ansettskall skyddas genom att man inte röjer deras bostadsort. säger statsrådet i svaret att om rättstillämpningenskulle visa sig inte vara tillräcklig, är han beredd att införa förändringar.Då vill jag säga att jag tror att det är dags att göra detta. Jag känner till ett fall på en ort i , där enkvinna och hennes två barn måste flytta . Hennes sydamerikanske f. d.man har nämligen i domstolen i samband med skilsmässan hotat att ta barnen medsig till sitt ursprungliga hemland. Han kan lätt, med hjälp av de register somjag har nämnt i min fråga, ta reda på var de bor, med följd att de måste flyttavarje år. Då hjälper det inte, som statsrådet säger, att det vidtasåtgärder genom polisens försorg. Det är nämligen polisen som har beslutat attderas adress inte skall röjas. Det hjälper inte, för mannen - som därtill harett yrke som gör att han har gott om tid - kan genom att forska i registrenlätt få fram var de finns någonstans. Hon har verkligen försökt på alla vägaratt komma till rätta med detta problem men har misslyckats. Hon har för miguppgett att hon t. o. m. av statsrådets egna tjänstemän fått rådet, atteftersom det nu inte finns någon möjlighet att hemlighålla hennes adress, bordehon kontakta någon politiker för att ta upp frågan och se till att få enändring i sekretesslagen. Mot denna bakgrund frågar jag återigen statsrådet omstatsrådet är beredd att göra förändringar i sekretesslagen för att kunnaåtgärda det problem jag här har tagit upp. Om sekretesskyddet för enskild persons uppehållsort Jag kan bara upprepa vad jag sagt i mitt svar.När det gäller mantalssekretessen har jag sagt att det också finns andramöjligheter att komma åt adresser. Därför måste vi vara medvetna om attmantalssekretessen ger ett ganska bräckligt skydd. Personen i fråga bör be polisen att inte bara se till attadressen hålls hemlig utan också ge henne personligt skydd ifall polisen anserdet motiverat. 5 protokoll 1984/85:23-25 Om åtgärder mot mutor inom kriminalvården 122WIGGO KOMSTEDT (m): Det är väl ändå ganska onödigt att handskasmed våra resurser på det sättet att man ger ständig polisbevakning i ställetför att göra en förändring i sekretessen, så att det inte blir möjligt att påett så enkelt sätt ta reda på var personen i fråga finns. Detta är aktuellt för ganska många människor nu med tankepå att det är rätt vanligt med sådana äktenskap som jag beskrivit i mitttidigare inlägg. Vi får kanske ett mycket stort antal personer som lever sittliv med denna bevakning. Detta är ganska onödigt när vi genom förändring isekretesslagen kan åtgärda detta problem. I det av mig nämnda fallet har polisen beslutat att intelämna ut adressen och har på sitt sätt bidragit till att försöka ge ett skydd. Jag tycker att statsrådet i sitt svar är inne på enpositiv åtgärd. Han säger att om det är så är han beredd att övervägaförändringar. Jag kan då vädja till statsrådet; Gör dessa förändringar!Det skulle faktiskt lösa problemet för många människor och skapa en störretrygghet. Överläggningen var härmed avslutad. 27 § Svar på fråga 1984/85:126 om åtgärder mot mutor inom kriminalvården har frågat mig om vilka åtgärderregeringen avser att vidta för att se till att det inte är möjligt att genommutor få lindrigare verkställighet av ådömda straff. Jag vill först understryka att möjligheterna för en personatt med otillbörliga medel lindra sin straffverkställighet utan att dettaupptäcks är utomordentligt små. Det beror bl. a. på kriminalvårdens regelsystemoch struktur. Det särskilda fall som ElvingAndersson syftar på i sin fråga är ännu inte utrett. Både jag själv ochkriminalvårdsstyrelsen kommer att ta del av utredningen och se om denföranleder några ändringar i nuvarande rutiner. 124ELVING (): Jag vill först tacka justitieministern för svaret på min fråga. En grundförutsättning för att vårt rättssystem skallfungera är att allmänheten har ett stort förtroende för hela rättsväsendet. Omallmänhetens förtroende för rättsväsendet rubbas, rubbas också grunden förhela vårt rättssamhälle. Av denna anledning är det av största vikt att allahändelser som inträffar vilka kan befaras skada allmänhetens förtroende förrättsväsendet möts med distinkta åtgärder från samhällets sida. Om allmänheten bibringas den uppfattningen att det finnsen möjlighet att via mutor få lindring vid verkställigheten av ett ådömtfängelsestraff, är detta Likhet inför lagen är en av de hörnstenar som det svenskarättsväsendet bygger på. Denna grundtanke är redan litet naggad i kanten genomatt det finns en utbredd uppfattning om att ekonomiska brottslingar mångagånger kommer jämförelsevis lindrigt undan genom att de via frigång och annatutan avbräck kan sköta sitt ordinarie jobb och bara sova på anstaltenpå natten. Även om möjligheterna för en person att med otillbörligamedel lindra straffverkställighet, utan att det upptäcks, är"utomordentligt små", som justitieministern säger i sitt svar, bordekanske trots allt en översyn göras av arbetsrutinerna inom kriminalvården. Detkan exempelvis gälla det förhållandet att en enskild tjänsteman inte ensamskall ha rätt att fatta beslut i den här typen av frågor, utan atttjänstemannen skall samråda med andra tjänstemän. Kanske skall det vara tvåtjänstemän som fattar beslut av den här typen. Jag tolkar emellertid justitieministerns svar så att hanföljer denna fråga och att han, om han efter den nu pågående utredningen,finner minsta anledning att se över det arbets- och regelsystem som finns, såär han beredd att ta initiativ till att så sker. Det tycker jag är positivt. Om hanteringen av sekretessbelagt material i brottsutredningar Jag är angelägen att säga att det enda fallsom syftar på, vilket inte ens är färdigutrett ännu, verkligeninte kan läggas till grund för generella bedömningar att den svenskarättsstaten är i fara. Det vore helt överdrivet. Vidare vill jag framhålla för , medanledning av att han kom in på frågan om behandlingen av vissa delar avkriminalvårdens klientel, att jag har tillsatt en arbetsgrupp som undersökerfrågan. Det är möjligt att den arbetsgruppen kommer att lägga fram förslag tillvissa åtgärder. Överläggningen var härmed avslutad. 28§ Svar på fråga 1984/85:149 om hanteringen av sekretessbelagt material ibrottsutredningar har frågat mig vilka åtgärderjag avser att vidta för att förhindra att sekretessbelagt material ibrottsutredningar röjs till skada för både utredningarna och enskilda. I sekretesslagen finns bestämmelser som gör det möjligtatt hemlighålla uppgifter i förundersökningar både av utredningsskäl och avhänsyn till enskilda personer. Personalen hos polis och åklagare är skyldig att iakttasekretessbestämmelserna. Den som bryter mot bestämmelserna kan dömas för brottmot tystnadsplikt. Om hanteringen av sekretessbelagt material i brottsutredningar Enligt min mening ger de nuvarande bestämmelserna etttillfredsställande skydd för både de allmänna och de enskilda intressena. Jaghar därför inte för avsikt att vidta några åtgärder för att ändrabestämmelserna. 127 (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret. Bakgrunden till min fråga är att det under ett antal årförekommit några s.k. olyckor. Det har "runnit ut" en delsekretessbelagt material ur viktiga polisutredningar. Det här är allvarligt. Vi kan i förstone se det somolyckshändelser och säga: Låt oss försöka få en bättre ordning till stånd, låtoss organisera det hela bättre. Polismän och åklagare skall sätta sig in isekretesslagen ordentligt, så att de sedan sekretessbelägger sitt material. I verkligheten är det emellertid annorlunda. Man befinnersig i stora polishus, där utredningsmaterial ligger framme. Man bryr sig inteom att låsa in materialet och har kanske inte heller möjligheter att låsa insina handlingar. Så kan i ett stort polishus, med många anställda, personerhelt plötsligt bereda sig tillträde till tjänsterum på ett fullt legalt sätt.Material kommer i orätta händer - till skada för staten men i många fall ocksåtill skada för enskilda. Jag tror att det svenska rättsväsendet inte tål särskiltmånga sådana här händelser till. Om den enskilde fortsättningsvis skall kunnakänna sig övertygad om att uppgifter som han lämnar till polisen stannar däroch icke kommer ut, måste vi tillsammans ta vissa initiativ. Möjligen kan manså att säga fysiskt skilja brottsutredningsrotlar, som ofta har viktigtmaterial som bör sekretessläggas, från de stora polishusen och placera rotlarnai lokaler som tillhör länsstyrelserna. Eventuellt måste man ställa speciellakrav på de polismän som i särskilt stor utsträckning har att göra med sådantmaterial. Jag avser, fru talman, att återkomma till de här sakernaunder den allmänna motionstiden. Jag anser att någonting måste göras, och jagtror att vi i samförstånd kan komma fram den här vägen. Jag delar uppfattning attsådana här olyckshändelserär mycket allvarliga. Och skulle det bli mer änolyckor är det ytterst allvarligt. Men jag kan inte hålla med han säger att det här skulle vara någonting annat än renaundantagsföreteelser. När det gäller att komma till rätta med enstaka olyckorresonerar jag gärna med om det. Annars har jag dengrundinställningen att det är en fråga för polisledningen i varjepolismyndighet att i sin ledning av verksamheten se till att sådant här inteinträffar. Det kan då bli fråga om åtgärder av olika slag. Jag tror inte attpolisledningarna runt om i landet är särskilt betjänta av pekpinnar, i varjefall från min sida. Vad som har hänt och rapporterats till mig ger migingen anledning att vidta några åtgärder. 129GÖRAN (); Jag tror inte heller på pekpinnar, men jagtror att det vore bra om landets polischefer, kanske då i de större distriktendär sådana här ärenden handläggs, snarare får stöd från justitieministern, frånoss i och i justitieutskottet än pekpinnar. Sådant stöd kan viverbalt utforma så att man känner att det är en viljeinriktning från vårt håll. Jag kan i och för sig säga att jag delar justitieministernsuppfattning att sådant här inte har hänt så kolossalt frekvent. Men när dethänder är det kolossalt allvarligt och får sådana proportioner att om dethänder alltför till, kommer det att avsätta mycket allvarliga spåri människors förtroende för rättsväsendet. Om villkorlig frigivning och våldsbrottssituationen Överläggningen var härmed avslutad. 29§ Svar på interpellation 1984/85:3 och fråga 1984/85:43 om villkorligfrigivning och våldsbrottssituationen 130Justitieminister : Fru talman! 1. vilka åtgärderjag kommer att vidta med anledning av de uppgifter om en ökning av antaletbostadsinbrott som publicerats i en skrift från brottsförebyggande rådet, 2. hur storaekonomiska vinster som statsverket gjort genom de genomfördaändringarna av reglerna om villkorlig frigivning, 3. om jag ämnarlämna förslag till ändringar av reglerna om villkoriig frigivning, 4. vilka åtgärderjag avser att föreslå med anledning av våldsbrottsutvecklingen, 5. om jag avseratt föreslå att polisens utredningskapacitet förstärks på våldsbrottsområdet. har frågat migom vad jag på såväl kort som lång sikt avser att göra för att minska antaletvåldsbrott. Jagbesvarar interpellationen och frågan i ett sammanhang. tre första frågor har sin utgångspunkt iden reform av den villkorliga frigivningen som genomfördes . Reformen inskränkte sig i princip till dem som dömts tillkortare straff än . Den innebar att frigivning av dessa numera skerobligatoriskt när halva tiden har avtjänats. hadeverkställighetsmyndigheterna ganska stora möjligheter att bestämma närfrigivning skulle ske. I allmänhet frigavs dem som reformen gällde när de hadeavtjänat två tredjedelar av strafftiden, men åtskilliga kom ut tidigare. Fördem som döms till exempelvis fängelse har reformen således inneburitatt de friges från anstalt upp än förut. Vilkaeffekter har det här haft på brottsligheten? Om villkorlig frigivning och våldsbrottssituationen