prot · G809125 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:125 Förhandlingarnaleddes av tredje vice talmannen. 1 § Justerades protokollet förden 15 innevarande månad. 2 § Ändringar i denpreliminära tidsplanen, m. m. Anf.1 TREDJE VICE TALMANNEN: Måndagenden börjar sammanträdet . Då besvaras frågor ochinterpellationer. På , , anordnas ettbordläggningsplenum . Anmälningartill talarlistan för bör helst ske redan under denna vecka.Anmälningstiden utgår på . 3 § Svar påinterpellation 1984/85:115 om markinnehav har frågat jordbruksministern om han avser att vidtanågra åtgärder för att förhindra att kyrkan splittrar sitt innehav av skogs-resp. . Interpellationen har överlämnats till mig. Huvudpartenav kyrkans arrendefastigheter utgörs av pastoratens löneboställen. Enligtlagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord förvaltas dessa - med undantagav tillhörande skog - av pastoraten. Skogen förvaltas direkt avstiftsnämnden i stiftet. Den splittring av jordbruksenheter som interpellantenpåtalar gäller sålunda enbart förvaltningen och inte innehavet av egendomen. Denomfattande reform av förvaltningen av kyrklig jord som trädde 1972avsåg bl. a. att göra det möjligt för kyrkan att medverka i den yttrerationalisering av jordbruket som bedrivs i samverkan med lantbmksnämn- Sålunda skall stiftsnämnderna upprätta planer församtliga kyrkliga jordbruksfastigheter med bedömning av deras framtidaförutsättningar och behov av rationaliseringsåtgärder. Förvaltningen av kyrkans fastigheter skall inriktas på attegendomens avkastningsförmåga tillgodogörs på ekonomiskt bästa sätt. Natur- ochkulturminnesvårdens intressen skall beaktas i skälig omfattning. Tillstånd tillförsäljning eller byte av kyrklig jord prövas allt efter egendomens värde avstiftsnämnden, kammarkollegiet eller regeringen och får lämnas bl. a. för atttillgodose bostadsbehovet i orten, bildandet av lämpliga enheter för jord-ellerskogsbruk eller för att främja annat liknande syfte. Tillstånd får alltså intelämnas till en överlåtelse som från allmän synpunkt är otillfredsställande. Därtill kommer att den som har förvärvat en jord- ellerskogsbruksfastighet från kyrkan på sedvanligt sätt måste söka tillstånd enligtjordförvärvslagen. Den lagstiftning som jag nu har redovisat ger enligt minmening tillfredsställande möjligheter att i fråga om ärenden om försäljningeller byte av kyrklig jord pröva att överlåtelsen är lämplig med hänsyn tilljordbrukspolitiska och andra allmänna synpunkter. Jag är därför inte bereddatt vidta några åtgärder i denna sak. 3GUNNAR (): Jag ber att få tacka civilministern försvaret på min interpellation. Jag har främst tagit fasta på innehållet i första stycketpå s. 2 i det utdelade svaret. Här pekar civilministern på skäl för tillståndeller byte av kyrklig jord, som jag också anser mycket viktiga, men där jagibland upplever att kyrkan frångår bestämmelserna. Det gäller framför allt de principersom slås fast i svaret,där det sägs följande: "Tillstånd till försäljning eller byte får lämnas bl.a. för att tillgodose bostadsbehovet i orten, bildandet av lämpliga enheter förjord- eller skogsbruk eller för att främja annat liknande syfte." Såtillägger civilministern: "Tillstånd får alltså inte lämnas till enöverlåtelse som från allmän synpunkt är otillfredsställande." hör det till praxis att man inte tar upp enskilda fallhär i , men ofta är det så att det just är enskilda fall som gerupphov till att vi ledamöter agerar på det ena eller andra sättet. Den härgången har jag gått in och studerat ett fall i i östraVärmland. Jag kan inte finna att kyrkan har handlat i enlighet med reformen avförvaltningen av kyrklig jord, som' trädde 1972 och som bl. a. avsågatt göra det möjligt för kyrkan att medverka i den yttre rationalisering avjordbruket som bedrivs i samråd med lantbruksnämnderna. I det fall som jag vill exemplifiera med och varshandlingar jag har sökt tränga in i - jag har med mig åtskilliga handlingar somberör detta enskilda ärende - handlar de kyrkliga organen på ett sätt somenligt min mening inte sarnmanfaller rhed kravet på rationellt brukande av åkeroch skogsmark, ett krav som måste gälla för kyrkan lika väl som för övrigaägare av jord och Somjag framhållit i min interpellation måste också kyrkans mark tas med i denstrukturrationalisering som vi anser så angelägen. Jag hoppas att civilministern är enig med mig om attprincipen måste vara att kyrkans arrendéfastigheter blir en del i denuppbyggnad av rationella familjejordbruk som lantbruksnämnderna har tilluppgift att åstadkomma. Det här är också en princip som lantbruksnämndernasöker främja. Som civilministern känner till, blev kyrkans markaffärerprövningspliktiga i och med jordförvärvslag. harenligt denna lag möjlighet att åka ut och prispröva fastigheter som skallsäljas om någon anser att ett alltför högt pris är satt på fastigheten i fråga.Den prisprövningsregel som vi fick efter en utredning som densocialdemokratiska regeringen tillsatte 1974 innebär att lantbruksnämndernaäger rätt att göra en värdering av' skog, och byggnader. Genom att än en gång hänvisa till det fall som angetts iinterpellationen, vill jag för min del hävda att kyrkan gick i rakt motsattriktning mot kravet, att ett rationellt brukande av åker och skog också måstegälla kyrkan. Här är man nu i färd med att slå sönder en enhet genom attbehålla skogen och dela på fastighetens . En sådan åtgärd anser jagvara ett bevis för att kyrkan i alltför hög grad tjänar . Kyrkan villbehålla skogsmarken, som ger den största avkastningen, och är mindre intresseradav vad som händer med jordbruksmarken. Det finns en ung, utbildad lantbrukare som är ärrendatorpå gården och som skulle önska förvärva den. Civilministern, som har rest mycket ute i landet, vet attkyrkliga arrendegårdar oftast har bra arrondering på sina marker och ärförsedda med bra bostäder och ekonomibyggnader. Med andra ord är dessabruknings-enheter väl avpassade för att ge bärgning åt en ung jordbrukarfamilj.Slår man in på den linjen, att man splittrar upp dessa gårdar, så bidrar man minsanninte till att medverka till en levande landsbygd. Här tycker jag att kyrkanborde gå före med gott exempel. är dessa fastigheter centralt belägna i bygden - iallmänhet ligger kyrkan mitt i byn. När en sådan brukningsenhet slås sönder, ärdet således inget som från allmän synpunkt ses som-fillfredsställande, det kanjag och många med mig vittna om, I det aktuella fallet är lantbruksnämndens åsikt den, attegendomens storlek är väl avpassad som en rationell brukningsenhet. Denbedömningen tycker jag är riktig. Som några här i kammaren vet har jag inte såsällan funnit anledning att kritisera lantbruksnämndens handläggning av vissaärenden i mitt län, men i fråga om fallet Kalhyttan kan jag inte finna annat änatt lantbruksnämnden den här gången har handlat rätt och kyrkan fel. Jag vill fråga: Anser civilministern att kyrkan genom attslå sönder en bra brukningsdel medverkar till att de principer som slås fast isvarets fjärde stycke och som jag hänvisat till efterlevs? För egen del anserjag inte detta. Jag är väl medveten om att man i Norrlandbehöver ha kombinafionsjordbruk - med både. jord och skog - och att detta är enfömtsättning för jordbruket och skogsbruket i . För att kunna behållajordbruket i försöker man också föra in andrakombina-fionsmöjligheter. Det är rikfigt, som säger, att vi intediskuterar enskilda frågor i , men den här principiella frågan möterjag i flera ärenden. Handläggningsgången är sådan att vi får yttranden frånlantbruksnämnden och som söker tillgodose dessaprinciper och göra en bedömning ufifrån jordbrukspolitiska synpunkter. Om jagser tillbaka under vilken jag har varit ansvarig och handlagt dessaärenden så finner jag att överensstämmelsen mellan de jordbrukspolifiskabedömningarna och de bedömningar som jag utifrån lagsfiftningen har att görasom kyrkominister varit hundraprocentig. Det kan emellertid bli komplikationer i de fallstiftsnämnden är beredd att sälja ut en bit skogsmark eller en bitjordbruksmark för att ordna ett kombinationsjordbruk. kan dågöra en prisbedömning och säga att man inte anser att priset är skäligt utanvill att kyrkan skall sälja till ett lägre pris. Därmed uppstår konflikt pågrund av det avkastningskrav som kyrkan har. Dessutom finns det inom kyrkansområde, som känner väl till, två förvaltningar - stiftsnämndernasom förvaltar skogen och pastoraten som förvaltar jordbruket. Det kan då uppståolika bedömningar. Av det skälet kan man måhända komma i konflikt med dejordbrukspolifiska målen. Om ärendena går vidare kan en prövning ytterst görasbåde av jordbruksministern och av mig som kyrkominister. 5GUNNAR (): . Behovet att ha familjejordbruk är inte baraförbehållet , det är lika aktuellt i våra bygder i . Detär ju vårt partis policy att man i första hand skall satsa på familjejordbruk. Den konfliktsituation som civilministern hänvisar till -som ibland kan uppstå mellan å ena sidan lantbruksnämnden och å andra sidan dekyrkliga myndigheterna, i detta fall stiftsnämnden - finns klart dokumenteradpå flera håll, inte minst i detta fall. Som civilministern väl känner till har just det härspeciella ärendet blivit föremål för överklagande från den nuvarandearrendatorn, som vill förvärva fastigheten i fråga. Han har för övrigtarrenderat gården . Vidare har besvär över sfiftsnämndensbeslut anförts av , Brattfors och församlingars kyrkligasamfällighet. Båda dessa överklaganden hamnade , om jagär rätt underrättad, i . Det finns, vill jag påstå, ettmassivt stöd i Bergslagsbygden för ätt arrendatorn skall få köpa fastigheten ifråga till ett pris som kan accepteras av både stiftsnämnden i i . Den här frågan har för övrigt väckt mycketstor uppmärksamhet. Massmedia har skrivit spaltmetrar om den, och man följernoga överklagningsproceduren. 1 besvärsskrivelsen frän den kyrkliga samfälligheten fördessa tre församlingar hänvisar man till att arrendatorn är duglig och att hanunder den tid han har arrenderat fastigheten har byggt upp en bradjurbesättning och rationaliserat verksamheten. Han är genom familjebandknuten till just denna bygd. Han har vidare fått en gedigen jordbruksutbildningpå , och han anses väl skickad att driva jordbruk. Jag tycker att detta är frågor som tränger sig på alltmer,i synnerhet i vetskap om att kyrkan är landets sjätte största skogsägare ochhar, som vi vet, ambitioner att bli ännu större. Kyrkan är vidare Sverigesstörsta jordägare, och då är det viktigt att man från kyrkans sida bidrar tillatt vi får enheter bestående av jord och skog som ger bärgning åt människor somvill bruka jord och äga skog. Jag hoppas att vi på denna punkt är eniga. Hur är det nu det sägs i bergspredikan? "Samlen edericke skatter på jorden---- . Ty där din skatt är, där kommer ock ditt hjärta att vara." Jag har i rollen som kyrkominister inte atttolka dessa frågor efter , utan efter den lagstiftning som här ärfastlagd. Jag hoppas att det inte är några motsättningar mellan andaoch andemeningen i lagstiftning. Jag vill bara kort säga att vi i sådana här fall har gjorten prövning enligt vilken vi till allra största delen har kunnat tillgodosebåde de jordbrukspolifiska målsättningarna och de avkastningskrav som kyrkanställer. Då det har blivit komplikationer har det gällt priset. Om frågorna kommer upp, får det bli en jordbmkspolitiskbedömning och en bedömning från kyrkans sida av huruvida det beträffande prisetär en så stor skillnad att man inte kan göra avkall på sina krav och gå med påen från jordbmkspolitisk synpunkt vettig sammanläggning. En sådan prövning skerindividuellt, i varje fall. Jag lovar att vi, även om det var tjockahandlingar i detta ärende, noggrant skall gå genom dem när de kommer och göraen avvägning i enlighet med intentionerna i vår lagstiftning. 7 (): Jag är tacksam för det sista beskedet fråncivilministern. Jag tar det som intäkt för att man vid behandlingen av deöverklaganden som finns i departementet angående detta speciella ärende kommeratt ta hänsyn till det massiva stödet i bygden för att arrendatorn skall fåförvärva marken. Det här är just en sådan fråga där det finns denna konfliktmellan, som civilministern själv sade, å ena sidan lantbruksnämnden och å andrasidan stiftsnämnden. Jag hoppas att detta ärende blirnågot av ett pilotfall, som man verkligen synar noga, och att man tar storhänsyn till den text och de formuleringar som finns i de bådaöverklagandeskrifter som jag har med mig här. Överläggningenvar härmed avslutad. 6 protokoll 1984/85:122-125 Om åtgärder mot viss invandring 4 § Svar på interpellation 1984/85:122 om åtgärder motviss invandring har i en interpellation frågatmig dels om regeringen är beredd att införa någon form av straffavgifter förflyg- och färjebolag som till transporterar utländska medborgare vilkasaknar gällande viseringar, dels om regeringen är beredd att ändra gällandebestämmelser i sådan utsträckning att fillståndsprövning för spontantankommande flyktingar kan ske vid gränsen, där uppenbarligen ett ärende kanhandläggas skyndsamt. Enligt interpellanten bör polismyndigheterna återfå sinatidigare befogenheter att kunna avvisa utlänningar vid gränsen utan att behövagöra särskild anmälan till invandrarverket. De frågor som tar upp anknyter i viss måntill den interpellation som han ställde . I mitt svar på dennainterpellation redovisade jag utförligt regeringens flyktingpolifik. Densamlade flykfingpolitiken har regeringen därefter redovisat i enskrivelse till . Jag har också här i kammaren, som svar på frågor somhar ställts , redogjort för regeringens syn på vissaproblem i samband med invandringen av asylsökande i . interpellation ställs mot bakgrund av attantalet asylsökande som har kommit till har ökat under främst och mot bakgrund av att många av de asylsökande har saknatgiltiga inresehand-hngar. Det ligger i sakens natur att antalet asylsökande ochflyktingar varierar beroende på händelser i vår omvärld. Såfick t. ex. 6 200 utländska medborgare stanna i avpolitiska skäl, medan motsvarande siffror var 3 800resp. ökade antalet asylsökande i ett stort antal länder iVästeuropa. För t. ex. del ökade antalet från 20000 till 37 000, och i , som tog emot 300 asylsökande, ökadeantalet till 4 700 . Orsakerna fill ökningen kan till stor delsökas i det undertryckande av mänskliga rättigheter och i de konflikter ochoroligheter som förekommer på många håll i bl. a. ochLatinamerika. finns problemet med personer som uppger sig varaflyktingar, men som har helt andra skäl att utvandra från hemlandet. Dettaskapar svårigheter för de berörda myndigheterna att göra en rättvis ochkonsekvent bedömning av asylansökningarna. Såväl en rad regeringar som FN:sflyktingkommissarie har uttalat att de med oro ser på denna utveckling, som påsikt kan hota asylrätten och flyktingpolitiken. En rättvis tillämpning av den svenska asylrättenförutsätter att varje enskilt ärende utreds grundligt. För att detta skallkunna göras är det nödvändigt att den asylsökande medverkar till detta och atthan för den utredande myndigheten bl. a. presenterar de handlingar han använtför sin resa hit. har det emellertid allt oftareförekommit att asylsökandeanlänt till utan vare sig pass eller andra resehandlingar. För attkomma fill rätta med detta tog regeringen kontakt med Polenoch DDR. Dessa kontakter har lett till att såväl som DDR numera biståross i våra ansträngningar att hindra att sådana handlingar försvinner.Praktiskt taget inga asylsökande som anländer via dessa länder saknar numerapass. i har även företagitpasskontroll ombord på färjorna mellan och . Jusdtiekanslernhar i ett beslut inte funnit anledning till kritik avpolismyndigheten på grund av den genomförda passkontrollen. När vi överväger olika åtgärder för att lösa problemet medflyg- och färjepassagerare som anländer till utan pass eller giltiga viseringar,måste vi ta hänsyn till internationella konventioner och till våraförpliktelser att ge förföljda människor en . Inte bara utanockså många andra länder har ställts inför detta problem. Frågan kommer bl. a.att diskuteras vid ett möte om asylsökande i som FN:s flyktingkommissarieordnar i . Även inom den europeiskaluftfartsorganisationen har frågan tagits upp i en arbetsgrupp, därSverige innehar ordförandeskapet. Det är inte uteslutet att resultatet av dessaöverväganden kan bli att man inför någon form av sanktionsmöjligheter mottransportföretagen. Om man inte kan komma fram till en enhetlig internationelllösning inom rimlig tid, kan det bli aktuellt att vidta vissa åtgärder frånsvensk sida. Jag vill i det här sammanhanget understryka att inga av deåtgärder som är eller kan bli aktuella naturligtvis kan få äventyra deasylsökandes rätt att få det skydd de kan behöva. har i sin andra fråga tagit uppasylförfarandet vid gränsen. Den nu gällande ordningen infördes av enenig riksdag, efter kritik mot den då tillämpade ordningen från bl. a. FN:sflyktingkommissarie. Enligt den nya lagstiftningen kan en polismyndighet liksomtidigare besluta om avvisning vid gränsen av en asylsökande om dennespåståenden är uppenbart oriktiga eller kan lämnas utan avseende. Förändringenav lagstiftningen innebar att polismyndigheten numera måste anmälaavvis-ningsbeslutet till invandrarverket, som har att ta ställning till ompolisen gjort en riktig bedömning eller inte. Syftet med denna ordning är attstärka utlänningens rättssäkerhet och att garantera en mer likformig bedömningav dessa ärenden. En mer långtgående prövning vid gränsen skulle strida motrekommendationer från FN:s flyktingkommissaries exekutivkommitté och frånEuroparådet. Ett beslut av invandrarverket att överta handläggningen berör intesjälva tillståndsfrågan utan innebär endast att verket gjort en annan bedömningän polisen av vad som kan anses vara uppenbart oriktigt eller kan lämnas utanavseende. anmälan sker per telex eller telefax tillinvandrarverket. Normalt kan svar erhållas . En sådan prövningär nödvändig med hänsyn till de asylsökandes rättssäkerhet. tog i sitt betänkande omflyktingpolitiken upp frågan om asylprövning vid gränsen. Med hänsyntill de synpunkter Om åtgärder mot viss invandring Om åtgärder mot viss invandring som framfördes under remissbehandlingen tillkalladeregeringen en särskild utredare med uppgift att prövaasylförfarandet vid gränsen. I avvaktan på resultatet av utredningen är jag inteberedd att föreslå någon ändring i den nuvarande ordningen. 9 (): Jag ber att få tacka statsrådet försvaret på min interpellation. Den svenska flyktingpolitiken skall stå i överensstämmelsemed våra åtaganden enligt internationella konventioner. Vår grundinställningskall vara sådan att en flykting varken skall känna sig lockad eller behöva blilurad att försöka vilseleda svenska rnyndigheter. De krav som vi skall ställaär att flyktingarna gör en ärlig redovisning då de får kontakt med polis ochinvandrarverkets personal. De som falskeligen utger sig för att vara flyktingargör egendigen de riktiga flyktingarna en grav otjänst. Det är uppenbart att de riktiga flyktingarna, dvs.exempelvis politiskt förföljda människor, ytterst blir lidande när människorsom är på flykt av ekonomiska skäl bluffar sig in över gränser. De ekonomiska flyktingarna intecknar de kvoter vi har försådana som bör få politisk asyl. De tär också på den grundläggande känsla avsolidaritet som finns i vårt land, den som är själva förutsättningen för densvenska flyktingpolitiken. Som invandrarministern mycket riktigt uppfattat det, såhar jag ställt interpellafionen mot bakgrund av att antalet asylsökande som harkommit till vårt land har ökat kraftigt och mot bakgrund avatt många av de asylsökande har saknat giltiga inresehandlingar. Statsrådet nämner i sitt svar bl. a. att under år1984 fick 4 200 utländska medborgare stanna i av politiska skäl. Menför att ge en mer fullständig bild av utvecklingsläget i , vill jag göranågra kompletteringar. Den kraftigaste ökningen av antalet asylsökande skeddeunder den senare delen av 1984. Enligt de upplysningar som jag inhämtat uppgickdet totala antalet till ca 12 000 personer, varav drygt 2 000 direktavvisadesvid gränsen - sedan polismyndighet beslutat om avvisning och anmält beslutettill invandrarverket, som i sin tur inte övertagit ärendet. Det var alltså närmare 10 000 personer (inkl. barn under16 år) som åberopade någon form av politiska skäl och blev s. k. väntare här ivårt land. Under de närmast föregående åren rörde det sig om ca 4 000"väntare" . Den kraftiga ökningen av antalet asylsökande underår 1984 ger endast delvis utslag i sifferstatistiken över antalet beviljadetillstånd, som statsrådet redovisar i sitt svar. Det beror på attinvandrarverket ännu inte hunnit fatta beslut i ett stort antalärenden, eftersom ökningen framför allt inträdde under den senaredelen av året. Enligt vad jag har erfarit har invandrarverket nyligengjort en prognos rörande antalet asylsökande under innevarande år och kommitfram till att det totala antalet asylsökande sannolikt kommer att ligga iintervallet 8 000-10 000personer. Man räknar med ett lägre antal direktavvis-ningar än underår 1984- som förhoppningsvis var ett exceptionellt år, vilket vi dock medsäkerhet inte vet. räknar emellertid med att antaletasylsökande som blir "väntare" kommer att ligga på mellan 7 000 och 9 000 personer.Det är visserligen ett något lägre antal än , men detallvarliga är att antalet är väsentligt högre än . Den stora ökningen av antalet asylsökande har också letttill kraftigt ökade balanser hos invandrarverket. Balansen beträffandeoavgjorda ärenden ökade från drygt 8 000 till över 14 000 iår. Det är inte möjligt att få fram någon exakt siffra när det gällerasylsökande som väntar på slutligt beslut om huruvida de skall få stanna iSverige eller inte. Men jag kan nämna att jag under hand fått uppgifter om attdet finns ca 2 000 personer i AMS olika "väntar"-förläggningar,vilka ännu inte fått slutligt besked om huruvida de kommer att tillåtas stannaeller inte. Det är alltså här uteslutande fråga om personer som reste in under1984, eftersom omhändertagandet av "vantarna" från årsskiftetövertagits av invandrarverket. Det innebär också att det totalt sett finns fleratusen asylsökande i vårt land som väntar på besked om huruvida de skall fåstanna i , Det är då personer som väntar på att deras ärende skallutredas av polisen, som väntar på beslut av invandrarverket och som väntar påatt regeringen skall pröva deras besvärsärenden. Vad ett så stort antal"väntare", som i många fall också väntat , innebär iform av påfrestningar för den enskilde och kostnader för stat och kommun harmed tiden blivit alltmer uppenbart. Åtskilliga fidningsartiklar har bl. a.burit vittne om detta! När vi överväger olika åtgärder för att lösa problemet medflyg- och färjepassagerare som anländer till utan pass eller giltigaaviseringar, måste vi - som statsrådet mycket riktigt påpekar i sittinterpellationssvar - ta hänsyn till internationella konventioner och tillvåra förpliktelser att ge förföljda människor en . Det är inte baraSverige utan också många andra länder som har ställts inför detta problem. Förutom åtgärderna i , som jag nämnde i mininterpellation, har även infört en straffavgift på intemindre än för det flygbolag som flyger en visumlös person tillVästtyskland. läge är dock något annorlunda. För att en sådan åtgärdskall få effekt borde det nog vara fråga om en samnordisk aktion. Jag pekaderedan i den föregående interpellationsdebatten på vikten av attuppnå en likartad tillämpning av utlänningslagarna i länder och ettsamråd beträffande flyktingkvoterna. När det gäller de eventuella effekterna i av enstraffavgift måste man hålla i minnet att det endast är ett mindre antal av deasylsökande som reser in med flyg via och åberopar politiska skäl i sambandmed inresan. Det torde inte röra sig om av totala antalet. Avdessa är dock de allra flesta viseringspliktiga. En straffavgift får ju ingeneffekt beträffande viseringsfria. De viseringsfria som inreser åberopar normaltinte heller några polifiska skäl i samband med inresan utan först någon tiddärefter. Om åtgärder mot viss invandring