prot · G80949 · 1984-12-31 00:00:00 — I kalkylerna för alternativ 1ligger inbyggt att barnomsorgsplanerna förverkligas. Det är verkligen önskvärtatt den privata konsumtionen ges större utrymme. Eftersom den vanligeinkomsttagaren har förlorat mellan en och två månadslöner bakom oss,måste andrum skapas. En satsning på privat konsumtion innebär på intet sätt attde redan väl beställda ges nya resurser. Självfallet skall fördelningspolitiskasynsätt - rättvisesynsätt - också läggas på hur den privata konsumtionenutvecklar sig. Den ekonomiska politiken på medellång sikt Den ekonomiska politiken på medellång sikt Så tillsjälva budgettekniken. Jag är den siste som skulle förorda en ny budgetreform. Vihar haft en, och arbetet att reformera och modernisera den statligabudgeten räcker för en bra tid. Däremot är det rena budgetunderskottet i en statlig s. k.totalbudget förvillande, förvillande såväl för politiskt allmänintresserade somför utländska långivare, som är ute efter att förstå hur fungerarjämfört med andra länder. Problemet är, som jag ser det, egentligen enpubliceringsfråga. Det vore önskvärt, tycker jag, att regeringen i sinabudgetpropositioner fogade en sammanställning av den konsoliderade offentligasektorn och hur den går in i sitt samhällsekonomiska sammanhang, dvs. hurstaten, kommunerna och socialförsäkringarna tar i anspråk resurser avfinansiell och reell natur. Uppgifter om detta finns visserligen allaredan ifinansplaner och national-budgeter men borde få en mer framträdande plats ochges en sammantagen behandling av rimlig omfattning, så att densamhällsekonomiska debatten i fortsättningen beaktar hela den offentliga sektornsfunktion och inte bara statens. Till sistett par ytterligare kommentarer fill den borgerliga reservationen. Det är inte korrekt när man hävdar att den ekonomiskautvecklingen ligger "tyvärr i linje med den som antagits ireferensalternativet". Det gäller den pris- och kostnadsutveckling somjust nu råder. Referensalternativet är det alternafiv som närmast beskriverutvecklingen under de borgerliga åren. Enligt referensalternativet skulle prisökningarna i årvara 9,, men långtidsutredningen har utgått från att de borde vara 6,. Denprisökningstakt vi faktiskt har är , vilket innebär att Sverigebara är halvvägs när det gäller att fasa in ekonomin i en långsiktig utvecklingmot samhällsekonomisk balans när det gäller priserna. Detta påpekas inte endast för att än en gång erinra omvilka det var som orsakade krisen utan också för att understryka att vi ännuinte lyckats få vagnen helt upp på spåren. Vi måste fortsätta en stram politik,om vi skall kunna nå de mål som långtidsutredningen visat vara möjliga att nå. I den borgerliga reservafionen läggs mycket stor vikt vidatt minska statens utgifter, och det har också understrukits i kammardebatten.Långtidsutredningen och regeringen har sett det som lämpligt att degenomsnittliga besparingarna blir 6 miljarder. Denborgerliga reservationen säger 10 miljarder. Till detta vill jag bara göraföljande lilla kommentar. Är det så att ni borgerliga skall bli trovärdiga med era -som vi tycker onödigt stora - besparingar, borde ni inte komma med så enklaknep som ni gjorde när regeringen ville reformera systemet med avgifter påBB, avgifter sorri var avsedda att jämställa förlossningskostnaderna förenskilda med kostnaderna för all annan sluten sjukvård. Inte ens 19 miljoner klaradeni av att spara! Men 10 000 skall ni göra troligt att ni klarar! Jag har sparatSvenska och Dagens Nyheters kommentarer till de borgerligapartiernas förmåga att föra en ekonomisk politik efter dessa partiers jippon häromveckan.Många andra socialdemokrater har också gjort det, och vi kommer att påminna erom detta i framtida diskussioner. Vi är inte så säkra på att er trovärdighetens hos era egna sympatisörer är särskilt stark. Så allra sist också en kommentar till den reservation somde borgerliga lagt och som bygger på motion 131 av . I den konstaterasatt praktiskt taget som regeringen i proposition 40 väljer ettalternativ för den ekonomiska politiken som klart förutsätter att skattetrycketmåste hållas , föreslår man i proposition 45 en rad skattehöjningar,exempelvis att bensinskatten skall höjas kraftigt. Detta uppfattas sominkonsekvent. önskar nu att propositionerna om stabiliseringspolitiken,dvs. proposition 45, och propositionen om den ekonomiska politiken på medellångsikt, proposition 40, hade behandlats . När det gäller samordningen av arbete medpropositionerna håller jag med . Det hade varit bra att behandlapropositionerna . De som skulle ha sett till att det blivit så är vi ifinansutskottet. Det hade underlättats om de som står för utskottet hade varitnärvarande vid sammanträdena och kunnat yrka på en sådan behandling. Tyvärr harinte detta skett. Ett av skälen till att vi behandlade propositionerna vidolika tillfällen är rent arbetstekniskt. Om vi gjort annorlunda, kunde det hainneburit en allvarlig försening för utskottet och . Och jag tror inteatt någon skulle vilja att vi slutar senare än vi gör. Men en annangång får vi ta upp frågan och då rimligen göra som önskar i trycket. Det är nämligen väsentligt att den långsiktiga politikenoch stabiliseringspolitiken koordineras, samordnas. Det kan aldrig innebära -det vill jag hävda - att en regering skall bindas av ställningstaganden somgäller det långsiktiga perspektivet så hårt att det inte går att föra enstabiliseringspolitik som rör det korta perspektivet. Uppfattar man propositionnr 40 på det sättet, då är man ute på farliga vägar. Det vi behöver är både enlångsiktigt syftande medveten politik och en beslutspotentstabiliseringspolitik på kort sikt. Det innebär att även om man strävar efteratt hålla skattetrycket , så kan det ur stabiliseringspolitiskasynpunkter bli nödvändigt med skattehöjningar för att klara problem av merkortsiktig natur. Detta omsambandet mellan propositionerna 40 och 45. Logiken är då också den att stabiliseringspolitiken ävenkan göra det möjligt att sänka skatter - faktiskt. För att komma i ett sådantläge måste politiken emellertid ha lyckats få landets ekonomi i balans igen.Men även i sådana situationer finns rättvisefrågorna med - även om numoderaterna inte tycker så. Än en gång, herr talman, yrkar jag bifall till hemställani finansutskottets betänkande nr 40. Den ekonomiska politiken på medellång sikt 7LARS () replik: Enligt finansutskottets ordförande enbart det förhållandet att regeringen lagt fram en separat proposition,baserad på långtidsutredningen, om riktlinjerna för den ekonomiska politiken påmedellång sikt, motivera bifall till hemställan i utskottets Den ekonomiska politiken på medellång sikt Det tycker jag är litet avslöjande, för det kan onekligen tolkas som ettmedgivande av att det i propositionen - och sedan också i finansutskottetsbetänkande - inte finns så värst mycket av sakligt innehåll. De härriktlinjerna, som vi skall bifalla, är inte så alldeles tydliga, och det försvårarnaturligtvis debatten. konstaterade att det i den moderata mofioneninte sägs något om rättvis fördelning men att vi däremot talar om sprittägande. Ja, jag tycker faktiskt att det är en värdefull precisering. Begreppeträttvis fördelning ger uppriktigt sagt inte mycket vägledning för den som skallutforma den ekonomiska politiken - vad det innebär är ju helt beroende avvärderingar. Men om man, som vi säger med vårt uttryck, sprider ägandet isamhället bland de enskilda medborgarna - inte koncentrerar det fill facketeller staten, som socialdemokraterna gör - då når man en jämnare fördelning avresurserna i samhället, till nytta för de enskilda individerna. Sedan, herr talman, åstadkom faktiskt något aven sensafion. I sitt anförande sade han att långtidsutredningen och regeringenhar sett som lämpligt att de genomsnittliga besparingarna under åren 1985-1990skulle vara 6 miljarder. Jag konstaterade ju i mitt anförande att medan dettastår i långtidsutredningens betänkande så vill inte regeringen ange en sådanpreciserad siffra. Jag vet inte om det här är ett avslöjande från om några hemliga riktlinjer som man har inom regeringspartiet och som manalltså inte har velat skriva i tryck i propositionen. Det skulle vara en storframgång för borgerliga strävanden om man kan minska avståndet oss emellan tillatt ni vill ha 6 miljarder i utgiftsnedskärningar och vi skulle vilja haomkring 10. Men tyvärr känner jag mig inte säker på att detta är en riktigtolkning förrän jag fått ett mera påtagligt tecken på att finansutskottetsordförande verkligen vet vad han talar om när han säger att regeringen harföreslagit genomsnittliga besparingar på 6 miljarder . Upptill bevis, ! 8NILS ÅSLING (c) replik: Vad agerande i utskottet beträffarhar alltså de representanter som deltog i behandlingen av detta ärendeframhållit det angelägna i att det sker en innehållsmässig synkronisering avbehandlingen av dessa två propositioner. Även behandlingen i kammaren kanlämpligen sammanfalla, men det är inte ett avgörande krav. Detta har framförtsav ledamöteri utskottet. När utskottets ordförande tog till orda väntade jag migatt han skulle precisera några oklarheter som finns i utskottsmajoritetensställningstagande. Jag tänker framför allt på det som jag ser som det centralai hela diskussionen om den långsiktiga planeringen, nämligen sysselsättningsmålen.Jag skulle därför vilja be att närmare kommentera den omständighetenatt man inte har velat ta ställning till långtidsutredningenssysselsättningsmål per 1990. Det som de fackliga organisationerna har sagt ochkrävt i sina remissvar borde, liksom arbetsmarknadsverkets krav, ligga på enlägre nivå än öppen arbetslöshet. Jag är litet konfunderad över utskottsmajoritetens skrivning, eftersom man t. ex. i sinkommentar till den moderata motionen är mycket kategorisk när det gäller atthävda sysselsättningen som det övergripande målet. Men man går som kattenkring het gröt, man vågar inte ta ställning i frågan med en närmareprecisering. Det vore därför angeläget om ville göra dennaprecisering här. Sedan säger att det inte är riktigt att, somreservanterna gör, säga att utvecklingen med den regeringspolitik vi harf. n.går mot referensalternativet. Alla indikationer pekar på att utveckUngennärmar sig referensalternativet mer än balansalternativet. Om man tar allafaktorer i beaktande är referensalternativet i själva verket huvudalternativenligt den politik som i realiteten nu bedrivs av den socialdemokratiskaregeringen. Sedan gör jag som den intressanta iakttagelsenatt lättar på förlåten när det gäller regeringens besparingsmål,vilket inte regeringen gör i propositionen. Det tackar vi naturligtvis för. Den ekonomiska politiken på medellång sikt 9BENGT () replik: För det första är det alldeles uppenbart,, att det är just en utveckling av det slag som vi har bevittnat under1984 som långtidsutredningen varnar för. Det är helt ostridigt, såvitt jag kanförstå, och därför inte så mycket att diskutera. För det andra skulle jag vilja säga några ord omtillståndet i svensk ekonomi i samband med regeringsskiftet . Det läge somArne Gadd beskrev från talarstolen avsåg det tillstånd som skapades efterregeringsskiftet . De olika åtgärder som regeringen vidtog efterregeringsskiftet utgör en viktig förklaring till att t. ex. budgetunderskottetdrevs upp på en mycket hög nivå. I verkligheten måste man skilja på konjunktursituationenoch struktursituationen i ekonomin. Konjunktursituationen var mycket värre1982.1 den finansplan som regeringen lade fram beskrev manförhållandena så, att vi befann oss - som jag sade i mitt huvudanförande -i slutfasen av den längsta och djupaste lågkonjunkturen under efterkrigstiden.Trots det var situationen i i många avseenden faktiskt bättre iförhållande till omvärlden än den är . För det första låg inflationen i då i takt medinflationen i omvärlden. är inflationen i betydligt högre. För det andra var antalet personer utanför den ordinariearbetsmarknaden lägre 1982 än det är 1984. För det tredje var budgetunderskottet, om man bortser frånvissa engångsåtgärder, endast obetydligt högre 1981/82 - alltså den sistabudget som de borgerliga regeringarna hade huvudansvaret för - än det är f. n. För det fjärde vill jag upprepa min fråga till ,eftersom han inte gav något svar på den i sitt anförande: Vilka är deriktlinjer som finansutskottets majoritet begär att kammaren skallgodkänna? Det sägs i utskottets betänkande att statsmakterna har huvudansvaretför att skapa förutsättningar för en rimlig löneutveckling. Min fråga äralltså: Vilka är de ekonomiskt politiska åtgärder som finansutskottetsmajoritet förordar för att de här , herr talman, ber jag att få tacka förde vänliga välkomstorden efter mitt inval i finansutskottet som suppleant. Den ekonomiska politiken på medellång sikt 10CARL-HENRIK (vpk) replik: anförande innehöll en del nonsens.Han påstod att alla partier utom vpk har ansett det värdefullt att riksdagenfår tillfälle att ta ställning till den ekonomiska politiken på längre sikt.Det innebär alltså att vi skulle vara ointresserade av att diskutera ekonomiskpolitik på och mena att inte borde göra det. - Det är ettlöjligt påstående från ! Eller hans likartade påstående att vpk i motion ochreservation har avstått från att ha synpunkter på målen och vägarna förSveriges ekonomiska politik! - Detta påstående är precis lika befängt. Vi har mycket utförligt diskuterat både målen och vägarnaför svensk ekonomisk politik i våra motioner liksom jag gjorde i mitt anförandehär . Men genom att uttala sig på det här svepande sättet slipper ArneGadd att ta upp en enda av våra kritiska synpunkter på långtidsutredningensmetodik och regeringens ekonomiska politik. Jag har svårt att förstå att långtidsutredningens metodikskulle vara olämplig att diskutera i finansutskottet eller i . Tvärtomanser jag detta mycket väsentligt och grundläggande. Är det så attlångtidsutredningen är helig för den socialdemokratiska regeringen? I så fallär den en helig skrift med mycket begränsad räckvidd och mycket begränsadgiltighet tidsmässigt. Jag citerade i mitt tidigare anförande vad 1984 årslångtidsutredning själv har sagt om en jämförelse mellan de alternativ som mantidigare räknat fram i långtidsutredningarna och det faktiska utfallet. Mankunde konstatera att de olika alternafiven hade slagit fel på helt avgörandepunkter. Hur kan en sådan metodik då vara sakrosankt och olämpligatt diskutera i finansutskott och riksdag? Är det möjligen så, att när socialdemokratin nu övertagiten rad borgerliga synpunkter i den ekonomiska politiken, anser man det av någonanledning olämpligt att diskutera detta? Den som kritiserar det ställer sigutanför, säger . O. K., när det gäller högervridningen av regeringensekonomiska politik vill vi gärna stå utanför. Men, , det gör i dagockså många socialdemokrater. 11ARNE GADD (s) replik: Först en kommentar till C.-H. Jag underströk i mitt inlägg att historiesynen är viktigoch att företeelser som transnationalisering är viktiga politiska problem. Jaghar verkligen inte någon nedlåtande attityd till att man ser det så som vpkgör. Vad jag sade var att när man behandlar långtidsutredningenär det fråga om att diskutera hur vi skall matcha problemet med betalningar medutlandet, det är fråga om att diskutera statsbudgetens saido och liknande. Detär det vi skall diskutera , och då tycker jag vi skall koncentrera oss på det, och gärna när deandra frågorna kommer upp ta upp dem också. Jag gav alltså inte uttryck förnågon nedlåtenhet, och fanns det någonting sådant i mitt anförande var det intemeningen, C.-H. BengtWesterberg ställer nu frågan om en precisering av målen. Jag tycker faktisktatt jag vid två fillfällen strukturerade det i fem plus två mål somlångtidsutredningen och regeringen har angivit. Jag kan i utskottet - som herrWesterberg tydligen är intresserad av att komma till - visa vadjag sade; det kommer, som kanske inte känner till, att finnas iprotokollet . Jagär litet förvånad över att i det här sammanhanget - det kan vara enförlöpning, på kort sikt så att säga, av - säger attsocialdemokratin i och med den här propositionen övergivit sin traditionellainställning till sysselsättningen. Som slutsats av det - om det nu vore riktigt-har då bestämt sig för att gå samman med , som här ikammaren sagt att man inte behöver ha någon sådan! "Sikta på välstånd ochni får sysselsättning, sikta på sysselsättning och ni får allt annat änvälstånd" -den polifiken har anslutit sig till. Isjälva verket har finansministern om sysselsättningsmålet i propositionen sagtatt man visserligen inte skall binda sig men att är en bra riktpunkt. Jaghar i alla fall läst det yttrandet så, att han tycker att kan vi gå lägre skallvi självfallet göra det. Denekonomiska politiken på medellång sikt 12 ()replik: är inte särskilt medelsam i sina repliker. Han harvisserligen till sitt förfogande, men han utnyttjar inte ensdem till att besvara de frågor som har ställts. Jagskulle vilja behandla ett problem som kanske kommit något i skymundan, och detär infasningen i en balanserad bana som man i långtidsutredningen tänker sigklara . Vihävdar från borgerligt håll att man närmast följt referensalternativet.Inflationen går klart över vad långtidsutredningen angivit som nödvändighögsta nivå för att nå balans. Än värre är att den enligtlångfidsutredningen skulle behöva komma ned . Det är lika med vad regeringenställt som mål. Det blir 6 ä . Och det kan inte göras mycket åt det. Detberor på det prisöverhäng som skapas genom de kraftiga prishöjningar somregeringen har beslutat om i slutet av det här året. Det problemet tror jag attherr Gadd som statistiker förstår att värdera. Påsamma sätt är det med timlönekostnaderna. De skulle vara och nästaår. blir det av allt att döma de vanliga . Med det sätt att närma siglönebildningens problem som regeringen har talar mycket för att det blir påsamma sätt . Även där är det löneöverhänget i avtalen som gör att detär en praktiskt taget omöjlig uppgift att komma till de målsatta . Detbetyder att vi med rätt stor säkerhet kan överblicka första hälften . Den har då inte gått enligt planerna, och det ärsärskilt allvarligt därför att det är nu vi har haft en hygglig konjunktur. Den ekonomiska politiken på medellång sikt Under densenare delen - - blir det enligt vad som kan bedömasbetydligt sämre ekonomiska förutsättningar, sämre möjligheter att åstadkommaden förändring av den ekonomiska utvecklingen som långtidsutredningen syftartill. Sedan måste jag, herr talman, återvända till om regeringens besparingsmål, som han inte ville kommentera i sinreplik alldeles . Som jag har läst propositionen står det alldeles tydligtatt regeringen till skillnad från långtidsutredningen inte vill ta ställningtill hur omfattande åtgärder av detta slag som skall sättas in. Jag har inteheller kunnat finna något i finansutskottets betänkande, som självansvarar för, som kan läsas på det sättet. Jag uppmanar därför att utnyttja sina treminuters repliktid och till att börja med tala om var det står att regeringenhar bundit sig för att spara . Tarinte den chansen måste jag låta frågan gå vidare tillfinansministern. Var kan vi inhämta denna mycket intressanta upplysning? 13 () replik: Jag ber om ursäkt, om mitt påpekandebeträffande utskottsmajoritetens sysselsättningsmåi betraktas som enförlöpning. Det vare mig fjärran att göra mig skyldig till en förlöpning motutskottets timide herr ordförande. och fackföreningsrörelsen har mycketentydigt fäst stor vikt vid långtidsutredningens 2-procentsmål och sagt att detär en angelägen uppgift för den ekonomiska politiken att underskrida detta tal.Jag noterar att man i allmänna ordalag talar om sysselsättningsmålet menegentligen inte med ett enda ord nämner den värdering av sysselsättningsmåletsom fackföreningsrörelsen och arbetsmarknadsverket gör. Det är anmärkningsvärt.Det är också den omständigheten som jag bad utskottets ordförande att närmarekommentera. Enligt min uppfattning måste det bero på ett misstag eller ettförbiseende. Jag kan inte tänka mig att utskottsmajoriteten medvetetnonchalerar så tunga remissinstansers synpunkter på sysselsättningsmålet. Jag delar uppfattning - det framgår f. ö.av de tre borgerliga partiernas reservationer - att den utveckling som vi nubevittnar med felslagna inflationsmål och med en arbetsmarknad som har klaradesorgani-sationssymptom onekligen pekar mot långtidsutredningensreferensalterna-fiv. Den utspelar sig också i en ekonomisk miljö som måstebetraktas som gynnsam. Den kommer med andra ord att kräva särskildaansträngningar för att man inom rimlig tid skall kunna förverkliga de mål somlångtidsutredningen har uppställt. Det är alltså inte korrekt av attsäga, som han gjorde , att de ekonomiska indikatorerna pekar motbalansalternativet. Jag skulle i sammanhanget också vilja få ochutskottsmajoritetens kommentarer kring arbetsmarknadens sätt att fungera. Imitt anförande uppehöll jag mig inledningsvis ganska utförligt just vidlönebildningsprocessen, eftersom den förefaller att bli avgörande för vårmöjlighet att uppnå Men även där är utskottsmajoriteten på något sätt passiviserad ochointresserad av en debatt. Jag konstaterar detta med beklagande, herr talman. 14 () replik: Jag vet inte om det har gjorts upp enarbetsfördelning mellan de socialdemokratiska aktörerna ochKjell-Olof om vem som skall säga vad. Ett faktum är att utskottetsordförande konsekvent vägrar att tala om vilka riktlinjer för den ekonomiskapolitiken som utskottet föreslår att kammaren skall godkänna. Det är en sak att sätta upp mål för den ekonomiskapolifiken, att önska sig stabila priser, att önska sig full sysselsättning,regional balans, rättvis fördelning och mycket annat. Detta har varit en av deviktiga utgångspunkterna för långtidsutredningen, men det krävs ingenlångtidsutredning för att sätta upp mål av den typen. Det krävs ingetriksdagsbeslut för att upprepa dessa mål, som finns intagna i stort sett ivarje finansplan som har behandlat tillbaka. Det som är intressant är frågan hur vi skall kunnaförverkliga de här målen. Hur ser den ekonomiska politik ut som skall leda tillatt svensk ekonomi åter kommer i balans? Vilka ekonomisk-politiska åtgärdertänker man sig att vidta för att de här målen skalluppfyllas? Det måste rimligen vara det som menas med riktlinjer för denekonomiska politiken. Då sägs det i utskottsbetänkandet, som harsignerat, att den ekonomiska politiken måste utformas så att den ger godaförutsättningar för lönebildningen och att ansvaret härför åvilarstatsmakterna. Efter det borde vi rimligen återfinna vissa riktlinjer för hurden ekonomiska politiken skall utformas för att man skall kunna få den önskadepris- och löneutvecklingen. Men därom finns ingenting i det riksdagstryck somvi har kunnat ta del av inför den här debatten. Därom har ingenting sagts - jaghar kontrollerat det med dem som har deltagit i finansutskottetsöverläggningar. Därför blir min uppmaning än en gång till nu den återstående repliken för att redovisa de riktlinjer somriksdagen skall godkänna! Den ekonomiska politiken på medellång sikt 15CARL-HENRIK (vpk) replik: Herr talman! var meraåterhållsam i sin replik när det gällde den fråga vi disputerade om, och detnoterar jag med tillfredsställelse. Men de frågor som han ville ställa icentrum, frågorna om underskottet i bytesbalansen och underskottet istatsbudgeten, behandlas ju i vår motion. Det är alltså inte alls så att vi negligerardem. Vi anser tvärtom att detta är mycket viktiga problem, menvi anser inte att de problemen skall få styra hela den ekonomiska utvecklingenoch hela den ekonomiska politiken. Framför allt får de inte göra det när detgäller ekonomisk politik på lång sikt - eller medellång sikt, för att användaden nationalekonomiska modetermen - och det är ju det som vi diskuterar här . Den ekonomiska politiken på medellång sikt Då är det en rad andra problem som vi verkligen inte kanförbigå.