prot · G80986 · 1984-12-31 00:00:00 — I nuvarandeorganisation saknas samordningen mellanmödrahälsovård/preventivmedelsrådgivning och abortförebyggande upplysning. Ivpk anser vi att medel borde avsättas för åtminstone en tjänst, därarbetsuppgiften skall vara att ta ett uttalat ansvar för samordningen av denabortförebyggande verksamheten. utgick ett specialdestinerat bidrag tilllandstingen för preventivmedelsrådgivningen. I propositionen uttalas på mångaställen att verksamheten bör byggas ut, både kvalitativt och kvantitativt.Enligt propositionen åvilar den uppgiften de sjukvårdsansvariga. Vpk menar att abort- och preventivmedelsrådgivningen måsteses som ett mycket prioriterat område inom den förebyggande hälsovården. Föratt kunna garantera en utbyggnad på detta område bör ett specialdestineratstatsbidrag utgå. Ett sådant statsbidrag skulle också medverka till att utjämnade stora regionala skillnader som finns mellan olika landsting. Den nya medicinska tekniken har aktualiserat en rad frågorkring det ofödda barnet. Det är möjligt att kartlägga allt fleregenskaper hos det mänskliga fostret. Det går att i flera olika formeråstadkomma konstgjord befruktning och därvid välja mellan sperma från olika mänoch ägg från olika kvinnor. kommer det att gå att göraingrepp i människans gener, dvs. i själva arvsmassan, för att på någon punktkunna förändra individens utveckling. Man måste fråga sig: Till vad skall vi ha den härtekniken? Med fosterdiagnostiken kan man sortera liv, sortera ut vilkamänniskor som skall ha rätt att födas och i en vid mening också genom dettaförädla människosläktet. Många tycks mena att det är möjligt att urskiljavissa mycket svåra sjukdomar, som åstadkommer ett så stort lidande förindividen att livet blir helt utan mening. Men livets mening och värde överhuvud taget kan inte avgöras av någon annan än av den som lever det.Fosterdiagnostiken aktuahserar svåra frågor som det blir nödvändigt att inom ensnar framtid ta ställning till. beviljar alltid abort efter den 18:egraviditetsveckan om skälet är befarad fosterskada eller konstateradmissbildning hos fostret. Även för mycket ringa fosterskador beviljas abortunder . Abort beviljas t. ex. vid ochKlinefelters syndrom, som är kromosomavvikelser som bara innebär sterihtet hosfostret men i övrigt mycket små avvikelser från det normala. Jag tycker inteatt man skall kunna bevilja abort vid dessa avvikelser. Jag tycker också,alldeles oavsett om en utredning arbetar inom detta område, att socialutskottetoch även skulle kunna uttala denna viljeyttring. Med detta yrkar jag bifall tillvpk-reservationerna som är fogade till detta betänkande. 57EVERT (): Jag vill, som utskottets talesman, först yrkabifall till socialutskottets hemställan i dess helhet i betänkande nr 11 ochavslag på samtliga reservationer. Jag konstaterar att kring den proposition som vi har fåttoss förelagd i utskottet och som vi har behandlat råder det bred enighet. Mankan säga att det råder bred enighet om abortfrågans huvuddrag. Vi konstaterar i utskottet, vilket också sker ipropositionen, att antalet tonårsaborter har gått ner och att aborterna skertidigare i graviditeten. Allt detta visar på en bra utveckling efter denabortlag som vi fick 1975. När vi nu talar för och lägger fram förslag omytterligare förebyggande åtgärder är vår önskan att den utvecklingen skallfortsätta. Vi uttalar också i utskottet att antalet aborter trots allt är förstort och alltså bör nedbringas. Vi vet av erfarenhet att de landsting som hargått in för abortförebyggande åtgärder också har lyckats väl. Man skulle fråntalarstolen gärna vilja understryka värdet av att fler landsting tog dennafråga på mycket större allvar än de nu gör och att man tog vara på deerfarenheter som finns i de landsting som har arbetat med förebyggandeåtgärder. Jag tänkte stanna upp vid ett par frågor. Det gäller förstden fråga som diskuteras mycket av , nämligen rättsskyddet. Hurskall man kunna lagstifta om fostrets rättsskydd när det är kvinnan som harsjälvbestämmanderätten? Vi har ett sådant rättsskydd vid 18:egraviditetsveckan. Därefter fordras särskilt tillstånd av . Intentionerna har varit att det före den tidpunkten -mellan den 12:e och - skall ges rådgivning i stor utsträckning. Mendet är ändå frivillighet på den punkten, och det gör att rådgivningen faktisktvarierar från landsting till landsting. Den sker inte i sådan utsträckning somvi skulle önska. Det måste ändå vara psykiskt påfrestande att genomgå en abort,särskilt efter den 12:e och fram till den 18:e graviditetsveckan. Vi har haft att behandla en motion från om aborter efter den . Det anges i motionen attsmå kromosomavvikelser, som endast innebär sterilitet hos fostret men i övrigtmycket små skillnader i förhållande till det normala, har legat till grund förett beslut i om möjligheten att få abort - och detta anses vara"synnerliga skäl". Jag är inte jurist, men jag utgår från att"synnerliga skäl" är ett mycket starkt begrepp juridiskt sett. Jaghar mycket svårt att förstå att man på en sådan grund som har angetts i dennamotion kan få abort efter . Vi har också i utskottet tagit fasta på detta, och vi harsagt att vi förutsätter att noggrant utreder och övervägersituationen för alla berörda i det fall abort söks på grund av befaradfosterskada. I det enskilda fallet fordrar vi således en mer noggrannutredning. Men vi tillägger följande, vilket jag här särskilt vill peka på: "Utskottet vill i det sammanhanget framhållaönskvärdheten av att styrelsen ger en preciserad redovisning för sin praxis vidbedömningen av vad som anses varasynnerliga skäl för abort." Vi vill alltså ha en sådan redovisning. Vi har inte sagtvart den skall lämnas, men det ligger väl närmast till hands att den görs ochöverlämnas till regeringen. Detta är alltså viktigt! I detta sammanhang vill jag säga några ord om gränsen vidden 18:e graviditetsveckan. Det visar sig att den tekniska utvecklingen gör attgränsen för livsduglighet går ned ytterligare och att avståndet mellan den 18:egraviditetsveckan och gränsen för livsduglighet minskar alltmer. Det är klartatt det måste finnas en marginal. Jag tycker att det är självklart att denabsoluta gränsen måste sättas vid livsdugligheten. Den meningen har ocksåtidigare kommit till uttryck i utredningar och propositioner. På den punktenbehöver det inte föreligga någon som helst tveksamhet. Jag tror att vi är på det klara med, att om det är frågaom att välja mellan fostrets och kvinnans liv, får kvinnan ha företräde. Mendet torde vara det enda skälet för att göra en avvikelse. Livsdugligheten äralltså avgörande för var man sätter den yttersta gränsen för abort. Och omtidpunkten för livsduglighet närmar sig den , är det nödvändigt attta upp en diskussion om huruvida den är den gräns man skall ha. Jag har ingenbestämd mening på den punkten, men jag har, fru talman, i mitt inlägg ändåvelat peka på den. säger också en del om den saken i sittbetänkande. Med detta yrkar jag bifall till hemställan isocialutskottets betänkande och avslag på reservationerna. 58 () replik: frågar hur en lagstiftningskall se ut och hur den skall gå till. Men jag kan inte, , sägahur den utredning som jag vill få till stånd skall se ut och hur den skall gåtill. I så fall behövde jag 'ju inte hemställa om en utredning. Frågan gäller också relationen mellan de utredningar somhar gjorts eller är på gång och rättsskyddet i samband med fosterdiagnostik,provrörsteknik osv. Det gäller, som jag ser det, att se över helafrågeställningen i ett sammanhang. Vi har frågan om 18:e graviditetsveckan ochfrågan om s. k. synnerliga skäl. Även dessa saker måste i en utredning belysasutifrån ett helhetsperspektiv. Det är det som jag hemställer om och som jaghade hoppats att skulle bifalla. Jag ber än en gång att få yrka bifall till minreservation, nr 1. 59INGA (vpk) replik: sade att han hade svårt attförstå att kromosomavvikelser kunde betraktas som synnerliga skäl. Men det harfaktiskt gjort i sin behandling av denna fråga. I en bilaga till expertrapporten om fosterdiagnostikframgår att det utfördes 179 selektiva aborter . Av dessa aborterutfördes 103 just på grund av kromosomavvikelser. Det är försumbara avvikelser,som man enligt min mening inte med bästa vilja i världen kan pressa in ibegreppet fosterskada. Jag tänker närmast på de aborter som har företagits pågrund av att man har funnit en extra könskromosom eller enbalanserad translokation hos fostret. Många människor har en kromosom förmycket utan att ens veta om det. På goda grunder kan man fråga sig om ett barnär oönskat bara därför att det senare i livet får fertilitetssvårigheter ellerlöper risk att få utvecklingsstörda barn. Det har också gjorts 25 selektiva aborter på grund av högtAFP-värde - ej specifika missbildningar. Det förefaller som om man i dessa fallhar gjort abort för säkerhets skull. Man kan ju inte använda eller begärafosterdiagnostik för att få garanterat helt friska barn. Den misstanken fårman dock när man ser hur aborter har motiverats med hjälp av synnerliga skäl.Ju mer förfinad fosterdiagnostiken blir och ju fler sjukdomar och fosterskadorsom kan upptäckas, desto fler selektiva aborter kommer att utföras på grund avförsumbara eller behandlingsbara defekter. Jag tycker inte att skrivningen i socialutskottetsbetänkande räcker. Man säger att kromosomavvikelser inte automatiskt skallbetraktas som synnerliga skäl. Jag tycker inte alls att kromosomavvikelserskall få betraktas som en indikation för abort. läste ur betänkandet att utskottet i dettasammanhang vill framhålla önskvärdheten av att styrelsen ger en preciseradredovisning för sin praxis. Det har redan gjorts, men det förändrar inte synenpå vad som bör betraktas som synnerliga skäl. Jag hade önskat att utskottethade formulerat en mer preciserad skrivning och gått emot den tolkning somsocialstyrelsen gör av begreppet synnerliga skäl. Jag vet också att EvertSvensson delar mina åsikter i denna fråga. Därför är det än mer beklagligt atthan inte vågade ta bladet från munnen. 60EVERT () replik: Först vill jag säga till attfrågan om rättsskyddet ändå är - som det heter på riksdagsspråk - föremål föruppmärksamhet inom inseminationsutredningen. Den frågan är inte bortglömd.Dessutom har vi -det framgår även av betänkandet - det ,som kan ta upp sådana här frågor av etisk natur. Det är naturligtvis svårt att lagstifta om en sådan härsak. Det säger mig det sunda förnuftet. Har kvinnan självbestämmanderätt överabortfrågan, är det svårt att skapa ett rättsskydd för fostret, eftersom i såfall samhället måste gå in och ta över ett visst ansvar. Däri ligger denproblematik som vi har diskuterat. Såsom framgick av mitt anförande gäller det även antaletgraviditetsveckor. Där har vi ett rättsskydd efter . Ja, , det är möjligt att betänkandet inte är såklart uttryckt att begriper vad som där står. Men på detdiplomatiska språk som även ett utskott håller sig med kan man faktiskt inteuttala detta starkare. Utskottet ger en klar anvisning om att det finnerförhållandena otillfredsställande på basis av den motion som har väckts ochsom jag har kontrollerat och funnit riktig. talarInga Lantz om många flera indikationer. Jag kan såsom lekman inte ta upp den diskussionen. Men jag ser att AnitaBråkenhielm är antecknad på talarlistan. Hon har varit huvudutredare i dennafråga ganska . Hon borde kunna ge synpunkter på denna sak. Vad utskottethar sagt måste emellertid betraktas såsom mycket starkt. Jag vill än en gång framhålla att det avgörande i heladenna fråga är de abortförebyggande åtgärderna. 61 INGA (vpk) replik: tog upp frågan om antaletgraviditetsveckor i abortlagen. kan man faktiskt utföra fosterdiagnostik isjunde och åttonde veckan. Det är klart att detta krockar med abortlagenberoende på hur man ser på fosterdiagnostiken. Jag anser att en utbyggdfosterdiagnostik kommer att hota den fria aborträtten. Det är viktigt att värnaom den. Därför måste fosterdiagnostiken regleras och användas med mycket storförsiktighet. Den kan ju användas för att sortera liv. framhöll att de abortförebyggandeåtgärderna är viktiga. Det håller jag verkligen med om. Han sade också i sittförsta inlägg att antalet aborter har gått ned men att de trots detta ändå ärför många. Jag håller med även om detta. I mitt första inlägg förklarade jag att man skulle kunnaförhindra så mycket som en tredjedel av aborterna med en utbyggdpreventivmedelsrådgivning. Det har påpekats i abortkommitténs betänkande.Därför är det viktigt att skapa en norm för hur mycketpreventivmedelsrådgivningen skall byggas ut. Den norm som vpk och ävenabortkommittén har stannat för är att hälften av fertila kvinnorvarje år skall nås av någon form av preventivmedelsrådgivning. Det skulle också betyda, precis som vill, att mankunde få ned antalet aborter än mer. Jag är förvånad över att man inte ipropositionen har tagit fasta på abortkommitténs utredningar och rekommendationeri denna fråga och verkligen skapat en norm, som garanterar en brapreventivmedelsrådgivning. För att garantera det menar vpk - och det sade ocksåabortkommittén - att det är viktigt att det avsätts medel för ändamålet, ochdet bör kunna utgå ett specialdestinerat statsbidrag för att trygga utbyggnadenav preventivmedelsrådgivningen. 62EVERT () replik: Det nämnde nu senast är knappast viktigt. Jag vill påpeka att fosterdiagnostiken utreds, och jagförmodar att socialutskottet och kommer att få ta ställning till denfrågan inom en ganska nära framtid. Det är en stor och svår fråga.Fosterdiagnostiken kan leda till utsortering av människoliv, och avgörandekommer då att vara hur vi ser på frågan om människors lika värde. Vi skall kanske inte diskutera fosterdiagnostiken ,men jag vill ändå tillägga att förslaget från utredningskommittén är att dennadiagnostik skall utföras enbart i särskilda fall, dvs. man föreslår inte enallmän fosterdiagnostik. Vid i iaugusti dristade jag mig att med några ord ta upp vad vi betraktarsom ett mycket allvarligt hälsoproblem - särskilt i - nämligen deillegala aborterna. Aborter förekommer i ungefär samma omfattning överallt,,oberoende av lagstiftning. En expert uppskattar det årliga antalet aborter ivärlden till omkring 40 miljoner, varav ca hälften är illegala. Skillnaden äratt i länder där aborter är olagliga tvingas kvinnorna utsätta sig för dödligarisker. Miljoner kvinnor skadas - tusentals dör - som en följd avillegala aborter. Vi var helt eniga i den svenska delegationen i omde synpunkter jag framförde. Samma politiska enighet fanns i den utredning somhaft att utvärdera abortlagstiftningen. Jag tycker att det är oerhörtvärdefullt med denna politiska enighet i en så känslig fråga. I fick vi politiker från gemensamt mötakylan, samma kyla som kände av när hon tog uppdet kontroversiella ämnet familjeplanering i FN. kan mandiskutera familjeplanering i de internationella organen. Aborter är däremottabu. Men vi skall inte förhäva oss. Det ligger många års diskussion bakom vårenighet-två omsorgsfulla utredningar, mycket kunskapsinhämtande, mycket opinionsbildning.Frågan fick ta den tid som krävdes. Vi har blivit i stort settöverens. efter befolkningskonferensen i finns detockså en ökad internationell medvetenhet om befolkningsfrågans betydelse.Saniibandet mellan befolkningsfaktorer och ekonomisk och social utveckling ärallmänt erkänt. Familjeplanering accepteras som en grundläggande mänskligrättighet i de flesta länder. Men befolkningstillväxten i absoluta tal är fortfarandesvindlande. Större delen av denna enorma ökning kommer att ske i länder somredan nu har svårigheter att försörja sin befolkning. Det krävs effektivainsatser för att stimulera ekonomisk och social utveckling och öka u-ländernasmöjligheter att bekämpa fattigdom, svält och sjukdomar. Men det är lika viktigtmed åtgärder för att minska den snabba befolkningsökningen, som försvåraru-ländernas försörjning och ökar trycket på den ömtåliga miljön. Om man intehandlar snabbt, kan regeringar tvingas till drastiska metoder för att stoppabefolkningsökningen - metoder som gör våld på de mänskliga rättigheterna. Internationellt vill den försöka attleva upp till de rekommendationer som antogs i . Vi kommer att utöka vårt stöd till internationellabefolkningsprogram genom att ge större bidrag till de multilateralabiståndsorganen på befolkningsområdet. Även på den bilaterala sidan vill vi försöka göra mer. Detbistånd vi lämnar genom SIDA bör i ökad utsträckning uppmärksammabefolkningsfrågorna. Stöd bör alltså lämnas till program som främjar bådeefterfrågan på och utbyggnaden av familjeplaneringstjänster. Det är därförmycket värdefullt att SIDA ihöstas, kort efter , antog riktlinjer för sina insatser somhar detta mål. Den enighet som råder i vårt land är, som jag sade, envärdefull tillgång. Vi kan se i länder med en mycket polariserad abortdebatt,t. ex. , hur antalet tonårsgraviditeter ökar i stället för att minska, hurvillkoren försämras för fattiga kvinnor när det gäller att få abort och hur mant. o. m. med rena terrordåd försöker skrämma bort kvinnor frånfamiljeplaneringsklinikerna. Abort är inte ett inslag i familjeplaneringen.Det är en nödfallsåtgärd när familjeplaneringen har misslyckats. Menhundratals miljoner människor i världen har inte tillgång tillfamiljeplanering. Vi bör sträva efter att minska antalet aborterytterligare; det har också framgått av socialutskottets betänkande. Det kanske, om vi överallt har en väl utbyggd och lätt tillgängligpreventivmedelsrådgivning och en intensifierad upplysning om familjeplanering,sexualitet och samlevnad. Sjukvårdshuvudmännen har en viktig uppgift. följer utvecklingen och taräven egna initiativ till en förbättrad sex- och samlevnadsupplysning. Det ärviktigt att skapa klimat för en levande diskussion i olika miljöer ochsammanhang om dessa viktiga frågor. Den är en självklar del av jämställdhetsarbetet.Jag tycker att det är en uppgift även för föreningslivet att arbeta för enstörre öppenhet. Men skolan har självklart också en viktig roll. Regeringen hardärför gett i uppdrag att i samråd med bl.a. socialstyrelsenvidta åtgärder för att stödja och förbättra samlevnadsundervisningen. De nya reglerna för förskrivning av läkemedel och p-pillerinnebär att kvinnorna får en merkostnad som kan få negativa konsekvenser för engrupp som vi värnar alldeles speciellt om och för vilken abortlagstiftningenhar inneburit viktiga förbättringar, nämligen de unga fickorna. Det är i dagför tidigt att se om de ändrade reglerna har fått sådana negativa följder.Socialstyrelsen liksom Apoteksbolaget följer utvecklingen och kommer attrapportera om varje förändring i försäljningsstatistiken. utvärdering har visat att det inteframkommit någonting söm motiverar en omprövning av den huvudprincip somabortlagen vilar på, nämligen kvinnornas rätt att inom vissa tidsgränser självabesluta i fråga om abort. Idéerna bakom abortlag har visat sig ha fullbärighet. Lagen lever upp till intentionerna. Farhågor som fanns om en kraftig ökning av abortfrekvensenhar inte besannats. 1983 utfördes 31 014 aborter. Ett så lågt tal har intenoterats . Abortstatistiken , som ännu är preliminär, tyderinte heller på någon uppgång. Antalet graviditeter och aborter bland tonårsflickor harminskat kraftigt. Abortfrekvensen i denna grupp har sjunkit med en fjärdedelsedan 1975. Lagen har också skapat förutsättningar för en övergång till allttidigare aborter. Detta har inneburit stora hälsomässiga fördelar för kvinnornaoch minskat belastningen på både sjukvården och sjukvårdspersonalen. Vi niåste sträva efter att minska antaletaborter ytterligare. Jag tror att det skall vara möjligt. Men det krävs ettfortsatt och målmedvetet arbete motdet målet. Det krävs insatser för förbättrad familjeplanering och andrainsatser i t. ex. familjepolitiken, som gör, fru talman, att alla de barn somföds är välkomna barn. 64 INGA (vpk) replik: sade att en intensifieradpreventivmedelsrådgivning är viktig för att få ned antalet aborter ytterligare;precis så uttryckte sig också . Jag troratt det var som först räknade ut det här behovet: att hälftenav alla fertila kvinnor behöver nås av preventivmedelsrådgivning.Abortutredningen gjorde också en kartläggning där man kom fram till samma sak. Inget län tillgodoser som sagt behovet. Man har mellan 310och 380 preventivmedelsrådgivningsbesök per 1 000 kvinnor. Det fattas alltsånästan 200 besök per 1 000 kvinnor. Om man har den inställning som både EvertSvensson och ger uttryck för och som hela abortkommitténhade - den kom fram till att man faktiskt måste bygga ut preventivmedelsrådgivningenså att den motsvarar en miniminorm på 500 besök per 1 000 kvinnor - bör manockså ställa sig bakom förslaget om en norm, så att man verkligen garanterar enutbyggnad. Det bör man göra om man nu tycker att det här är viktigt. Jag tycker inte att det räcker med att säga att vi skallfölja utvecklingen. Vi vet att det här behovet finns - det har funnits i mångaår, och det kommer inte att minska . Sedan tycker jag att det är mycket bra - det föreslår viockså i vår partimotion - att man måste bygga ut sex- ochsamlevnadsundervisningen i skolorna. Jag är glad att man nu har tagit ettinitiativ på det området - det är mycket viktigt; det kom också abortkommitténfram till. Jag har en sista fråga. har åhörtdiskussionen om bedömning av vad som skall betraktas somsynnerliga skäl, och jag vill ställa en rak och enkel fråga om detta tillGertrud . Hur är statsrådets bedömning? Skall kromosomavvikelser avdet slag som vi har diskuterat här, alltså mycket försumbara avvikelser, kunnabetraktas som synnerliga skäl och kunna göra att man beviljas abort? Jag har det allra största förtroende förlandstingen, våra sjukvårdshuvudmän, när det gäller utbyggnad av rådgivningen.Det finns en så pass etablerad förståelse för den saken, det kommer säkert attbli av. I den statsbidragskonstruktion somvi beslutade om i samband med Dagmarpropositionen finns ett särskiltstatsbidrag till förebyggande åtgärder. Till förebyggande åtgärder räknasockså rådgivning på detta område. 66ALLAN (): Jag har i motioner tagit upp frågan om bl. a.den oföddes rätt. Jag menar att också den ofödda människan har rätt att fåleva. Man måste då fråga sig när livet börjar. Enligt min uppfattning börjarlivet i och med Man kan inte skydda det liv man inte vetom, men så fort man vet om att livet finns är man skyldig att försöka skyddadet. Abort är att ta en annan människas liv, en människa somman vet finns. Man dödar den människan med berått mod. Det sker trots att viinte har dödsstraff i . Jag menar att vi inte har rätt att döda andramänniskor med berått mod. I så fall skall det vara fråga om ett val mellanmoderns liv och barnets liv. Först när man står i valet mellan två liv - vemsliv man skall rädda - kan abort vara försvarligt. Att av sociala eller andraskäl ta ett liv som inte är fött är inte rätt, menar jag. Det får vi inte göra. Jag minns en händelse . Det är enerfarenhet som jag har svårt att glömma bort. En grupp duktiga, intelligentaungdomar diskuterade abortfrågan. Allesammans som yttrade sig ansåg att viskall ha - som man säger - fri abort, med andra ord frihet att döda imoderlivet. En ung pojke, som inte hade yttrat sig förut, sade plötsligtföljande: Jag skall berätta för er hur det var för mig. När jag skulle födasvar min mor ensamstående. Hon var utsatt för starka påtryckningar frånsläktingar om att göra abort. Jag var inte ett välkommet barn. Men hon gjordeinte abort, och jag fick födas. Tycker ni att hon skulle ha dödat mig? Han ställde denna raka fråga. Alla tittade på varandra,men ingen ville svara. När man får frågan ställd så rätt upp och ner av enfrisk, intelligent, ung pojke, då ställs frågan på sin spets. Det är någontingsom vi bör tänka på. Har vi rätt att döda på det här sättet? Jag vill att vi skall få en ny lagstiftning på det härområdet som tar hänsyn till barnens rätt att leva. En utredning om detta villutskottet inte vara med på. Jag tycker att det är tråkigt. Den enda som har anslutit sig till idén att vi skallutreda frågan är i reservation 1, och jag vill redan nu yrkabifall till den reservationen.