prot · G80910 · 1984-12-31 00:00:00 — Det har i utskottets betänkande erinrats omatt olika aspekter på myndigheternas verksamhet pä senare fid varit föremål försärskilda utredningsinsatser och överväganden inom . Utomöversynen av förvaltningslagen görs också särskilda insatser för atf förbättrakontakterna enskilda personer och myndigheter emellan. Syftet är ju attmyndigheter och anställda inom hela statsförvaltningen skall aktivt verka förbättre service och kontakt med medborgarna. Mot den bakgrunden finns det enligtutskottet inte anledning att ta särskilda initiativ i nuvarande läge. AnL 89 OVEERIKSSON (m) replik: frågar om det behövs ensärskild paragraf där tjänstemän åläggs att visa respekt och omtanke när detgäller att möta den person som söker upplysning, råd eller hjälp hosmyndigheten eller vars sak prövas av denna. Ja, , vi anser att dettyvärr behövs en sådan lagparagraf. Naturligtvis kommer den inte att hindramisstag. redogjorde vältaligt för flera olika exempel som visaratt nuvarande lagstiftning medger misstag. Tyvärr kommer det säkert att bli såockså . Det allmängiltiga regelverk som hänvisar tillräcker inte, utan jag tror atf en sådan här paragraf skulle fungera bra. Jag vill i defta sammanhang också säga att jag hyser storsympati för de synpunkter som talat om när det gäller enhumanparagraf. Det är möjligt att vi någonstans från våra bägge utgångspunkterkommer att mötas. Vi har tydligen samma uppfattning om detta. När det är så, , atf man funnit detnödvändigt att komplettera lagen om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen med en paragraf av denna lydelse, varför skulle vi då intekunna få in en komplettering i förvaltningslagen? AnL 90JÖRN (vpk) replik: Jag tycker att atfityd är bådeofruktbar och passiv. När man nämligen konfronteras med sådana här praktiskafall, som inte är ovanliga - jag skulle, om def behövdes, kunna redovisa långalistor med sådana - kommer man fram fill aff de helt enkelt måste kunnaförhindras. Det får inte vara så att en människa plötsligt blir påförd ettbefalningskrav därför atf en myndighet har begått ett uppenbart misstag. Sedankan myndigheten, trots att den måste inse sitt misstag, fortsätta aft insisterapä atf inbetalning skall ske för att sedan betala fillbaka pengarna fill vederbörande.Det är alldeles orimligt aff ställa sådana krav på människor för saker oeh tingsom de infe är skyldiga till. Sådant skall inte behöva hända. Def mästeantingen finnas undantagsregler eller någon formell mekanism med hjälp avvilken en tjänsteman som är ansvarig för handläggningen av ett sådant fall kansäga: Här rör det sig om ett uppenbart fel, och här kan vi inte kräva denenskilde på pengar. Sedan kan man diskutera på vilka vägar man skall getjänstemännen denna skyldighet eller möjlighet - om det skall ske genomtillkomsten av en paragraf eller genom regler tillsammans med exempelvisagerande på def fackliga planet. exempelvis harpä ett förtjänstfullt sätt tagit upp den här frågan och försöker för sinamedlemmar befordra ett humant beteende och en insikt om att man ibland måsteträda vid sidan om de formella reglerna, därför att konsekvenserna av att följadem blir totalt orimliga. Vi hävdar atf defta är vikfigt, inte minst ur en speciellsynpunkt, som som socialdemokrat borde vara känslig för. Vi leveri där den offentliga sektorn utsätts för angrepp av dem som är dessfiender. Det är viktigt för den offentliga sektorns anseende att den offentligasektorn får ett gott namn och infe belastas med den här typen av bisarra falloch grova misstag. Def är nämligen politiskt skadligt, och det skadar de mångagoda sidor och vikfiga områden som den offenfliga sektorn verkar inom och somvi vill slå vakt om. Statlig förvaltning, m. m. AnL 91YNGVE () replik: har sagt sig ha sympatier förvad har föreslagit. Def skall bli intressant att se om def såsmåningom kommer något slags blandning av den frihetsmotion som harframlagt och de synpunkter på humanparagraf som har. åberopar sin erfarenhet fråntjänstemannaplanet. Det kan också jag göra efter eft antal år i bäde privat ochstatlig tjänst. Min uppfattning är aff tjänstemän i statlig förvaltning likaväl som tjänstemän inom den privata sektorn infe visar upp någon omänsklighet.De styrs alltför mycket av praxis, säger . Men är ändå inte denpraxis som går ut på atf människor skall behandlas lika inför lagenbetydelsefull i sammanhanget? De drastiska exempel, som Svenssonredovisar, och som han rubricerar som idioti, dumdristighef och övergrepp fårnaturligtvis stå för hans räkning. Själv tycker jag atf han använder litet välstarka ord. StatUg förvaltning, m. m. tillskapaen paragraf av def slag som föreslagits av vpk, kan ändå inte risken uteslutasför olika behandling från skilda myndigheter och ute i länen. Den risken är jaglitet rädd för. AnL 92 (vpk) replik; förväxlar nog det man skullekunna kalla den materiella likheten vid behandlingen av medborgare frånmyndigheters sida med den formella likheten. Vårt förslag tar sikte på attundanröja just sådana stötande fel som är en konsekvens av aff man visserligenfillämpar samma rutin men aft den leder till sä från varandra vitt skilda ochför vissa medborgare orimliga konsekvenser, just på grund av sin formalism, attden materiella likheten, den materiella rättvisan, blir lidande. Därför menarvi att det behövs nägon form av agerande, någon form av bestämmelse, som medföratt den formella likheten infe används för att så atf säga undergräva denmateriella. Så skedde t. ex. i fallet med studenten som jag har redogjort för.Där fillämpade man formellt samma beteende mot alla sökande, men i detta fallledde def till materiellt andra konsekvenser, trots aft denna student enligtall rimlighet borde ha behandlats lika som alla andra studenter som kom för attskriva in sig. Jag vill också betona att mycket av skulden fill sädanaförhållanden ligger i de speciella typer av rutiner som uppkommer vid enförvaltningsdatorisering och som icke rätfas fill därför att det kostar pengaroch man måste programmera om eller ändra bestämmelser och rutiner internt inomförvaltningen. Man gör sig inte den mödan, utan medborgarna får hellre lida. Till slut skulle jag, med anledning av till mina och den moderate talarens propåer, vilja säga; Vi skullehelst se att vi kunde verka för en humanisering och ett undanröjande av sådanaorimligheter som jag har påtalat fillsammans med socialdemokraterna ochtillsammans med övriga partier. Men det fordrar litet större aktivitet frånYngve sida. AnL 93YNGVE () replik; Den aktivitet som efterlysertycker jag har kommit fill synes i den utredning som regeringen nu bearbetar.Här kan vi förvänta oss ett förslag sä småningom. Om man syftar till enkelhet och snabbhet vid behandlingen,om man vill aft kontakterna mellan myndigheter och enskilda skall underlättas,om man vill att rättssäkerheten inte skall eftersättas, då måste mannaturligtvis vara försiktig i sitt agerande. Jag tycker nog att det finns skälatt avvakta. Självfallet har jag samma synpunkter som Svenssonbeträffande de exempel som han har tagit fram. I samband med datorisering kandef naturligtvis uppstå problem, men dä skall givetvis någon ansvarig i ett ledav ärendet försöka rätta till detta, och jag tror att man redan nu harförutsättningar att göra det. Så långt kan och jag vara överens. AnL 94 i (m); Jag är pä sätt och vis tacksam att jag genomandra värv i rikets tjänst var förhindrad att bli indragen i så självuppgivnameningsyttringar som dem man nu kan ta del av i konstitutionsutskottetsbetänkande /85:2. Def går ju knappast då man inte pä ett eller annatsätt kommer i kontakt med mänskliga oförrätter, där byråkratins ochjuristeriets företrädare trampar pä den enskilde medborgarens rätt, eller -för att tala med -; "Ty vem fördroge tidens spe och gissel, förtrycketsvrånghet, övermodets hån, föraktad kärleks kval, senfärdig lag, närgångenämbetshögfärd och de sparkar odågan ger den tåliga förtjänsten, om själv mankunde giva sig kvittens med en tum stål?" Detta, herr talman, är kanske evigafrågor. Men det hade varit bra om konsfitufionsutskottet i detta betänkandeverkligen gjort sig till medborgarnas talesman. Jag vill naturligtvis inteskära alla myndigheter och myndighetspersoner över en kam. Def finns bra ochdef finns dåliga. De som är bra -och jag har på senare fid träffat på minst femsådana - borde oftare än som sker fä bevis på vår uppskattning. De dåliga måsteidentifieras, omskolas och placeras på uppgifter där de inte kan skadamedborgarna. Självtillräckligheten och okunnigheten är stora, rakt genomhierarkierna. kan t. ex. infe skilja på skatter och avgifter.Dess generaldirektör - och kanske också andra generaldirektörer och domare -borde examineras på tillämpliga delar av regeringsformen innan de skulle fåtillträda sin tjänst. har för sin del agerat på eft föredömligtsätt genom att anlita kanslichef som föreläsare överkonstitutionella spörsmål av betydelse för den vanliga juridiken. Men staten har också avstått för mycken makt åt kommuneroch fackliga organisationer och tillåtit landsting, kommuner och sådanaorganisationer atf sluta sig samman i alltför starka överorganisationer, som nuför fiden hotar både de enskilda medborgarna och statsmakten själv. Det är påtiden aft fatfar tyglarna och garanterar medborgarnas rätt mot myndigheteroch överorganisationer. Detta är en vital uppgift för oss som "folkefsfrämsta företrädare" och dess försvarare mot översåtarna. Många av de nyafycks mera makffullkomliga än de gamla, och många av dem har varkenerforderliga kunskaper eller tillräckligt känsliga samveten. Jag har hitfills, herr falman, levt lyckligutan att känna till skillnaden mellan kommunalbesvär och förvaltningsbesvär,och jag delar förmodligen den bristen på kunskap med en överväldigande del avden svenska befolkningen. Delgivning och överklagande av beslut borde intebehöva vara tillkrånglade på det sätt som antyds i betänkandet. Raka spår bordedet vara, överallt och för alla. Statlig förvaltning, m. m. Statlig förvaltning, m. m. Det låter fint med den kommunala självstyrelsen. Men omden manifesterar sig genom atf kvälja dom och sätta sig över gällande lag -som skett flerstädes i landet - så har högsta rätt blivit högsta orätt,och det är vår sak atf tillse aft vederbörande befordras fill näpst, oavsett omdet rör sig om kommunalbesvär eller förvaltningsbesvär eller något annat. Detär ytterligt demoraliserande att bevittna def spektakel som avslöjas. Enda sättet för medborgarna atf få sin rätt förefallertill slut vara att skaka om myndigheterna, att kunna utkräva personligt ansvar,för bakom den anonyma myndigheten hukar sig människor rädda om sitt eget skinn.Det är därför man har desarmerat JO och genom uttunningen av tjänsfeansvaret ivissa fall ytterst förvandlat lag och rätt fill en facklig förhandlingsfråga. Jag skulle vilja utrusta JO - kanske en enda och infefyra? - med ett bart huggande svärd i stället för de bojor som fjättrarhandlandet. Jag skulle också önska aft JO:s erfarenhetsvärld främst voredomstolens snarare än statsförvaltningens - domarens, åklagarens elleradvokatens - sä af t han inf e eft ögonblick förleddes aft göra överhetensvärderingar till sina egna eller att i maktlöshetens tecken ge upp införbyråkratiska undanmanövrer. Sjukvården, vars utövare har svårt aft inse atf derasverksamhet skulle anses vara "myndighetsutövning", har ändock lagaröver sig, som stadgar att patienterna skall visas "respekt ochomtanke". Det är i allmänhet en alldeles onödig föreskrift just där: förde allra flesta är det självklart. Sjukvårdens utövare är näsfan också de endasom fär kännbara straff för oavsiktliga felgrepp, kanske efter långa ochtröttsamma jourdygn. Som jag ser det är det en ovanskUg heder för medborgare avdenna kategori att - som nästan de enda i landet - bli tagna på allvar, bliutsatta för förväntningar, och anses ha ansvar för sina gärningar och därförockså ha privilegiet att bli straffade när de gör fel och infe befraktas som igrunden oansvariga och därför ursäktade. Sådant hör ihop med ärlighet,självständighet och kurage. Def är beklagligt atf inte ansettsig kunna utsträcka kravet på sådana mänskliga och moraliska kvalifikationertill andra myndighetspersoner. I stället för aft huka sig och söka betäckningi en urvattnad fjänsfeansvarslagstiffning borde hederliga människor iförvaltningen själva begära aft bU myndigförklarade av oeh få stå försina gärningar. En enUgt grundlagen formellt mäktig, men iverkligheten ganska maktlös, riksdag bereder sig nu aft fira550-årsminnef av det som kom fill stånd sedan framgångsrikttagit upp kampen mot def dåtida fogdeväldet. Vad har vi gjort och vad gör viför aft bekämpa det nutida fogdeväldet? År grundlagens värnare,medborgarnas trygga beskärm mot en makffullkomlig överhet, eller bara ännu enmyndighet, som med beklagande förklarar varför def inte går att göra något åtnågonfing av det myckna som blir fel här i landet? Jag drömmer inte om "en vantrons oskuld" eller"ett trolöst, njutningslys-fet och barmhärtigt hjärta", som en gångLars , utan i stället om en riksdag som är på alerfen och gör någotför människorna och gör det , oeh infe bara med sömngångaraktig säkerhetföljer konstitutionsutskotts råd aft vara visligt trög till verkning men fast och starkfill motstånd. Med defta, herr talman, yrkar jag bifall till den moderatareservationen, som bl.a. följer upp min mofion nr 1124. .AnL 95 (): Det förvånar mig något aft iVärmdö, med def sinne han har för korrekthet och god ton, ville göra eft sådantsvepande angrepp på landsting, fackliga organisationer och översåtar, som hanuttrycker def. Jag skall inte bemöta defta i detalj. Men jag vill fa uppen punkt som han angriper. Han talar om den föreskrift som finns om hursjukvårdspersonalen skall förfara gentemot de människor som söker vård som omföreskriften vore onödig. Här vill jag verkligen anmäla en helt annan mening.Jag tycker nämligen att parallellen med sjukvårdspersonalen inte är rimlig. Närmänniskorna möter läkare och sjuksköterskor är de ofta i en sårbar situation.De är svaga, kanske både somatiskt och mentalt. Då finns def verkligen behov aven föreskrift om hur den personal som de i sift sårbara tillstånd möter skallbete sig. Jag är övertygad om aft många av de människor som sökermyndigheter och myndighetspersoner i olika avseenden har en helt annan status.Därför är det infe nödvändigt med några defaljföreskriffer om hur de skall betesig. Jag tror att normalt funtade tjänstemän klarar den saken på ett hyggligtsätt ändå. Statlig förvaltning, m.m. AnL 96GUNNAR i (m); Jag har naturligtvis ingenting emot atf detstår om respekt och omtanke i föreskrifter för sjukvårdspersonalen. Vad jagsade var bara att jag tror att det inte finns någon personalkategori här ilandet för vilken detta är mer naturligt på grund av deras utbildning ochdagliga verksamhet än just sjukvärdens personal. Min erfarenhet är att ettsådant stadgande närmast är överflödigt. Men om det finns en annan uppfattningbör def naturligtvis finnas sådana föreskrifter och det är ju i själva verketdem jag åberopat. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslutet redovisas efter debatten omkonstitutionsutskottets betänkande AnL 97 TREDJE VICE TALMANNEN: Kammaren övergår nu fill att debatterakonstitutionsutskottets betänkande 3 om vissa kyrkliga frågor. AnL 98 (); och motion,som tas upp i det betänkande vi nu diskuterar, handlar om attreligionsfrihetslagens bestämmelser om medlemskap i bör ändrasså att full överensstämmelse uppnås mellan lagens regler och regeringsformens 2kap. Motionen avser det fakfiska förhållande som rådermellan kyrka och stat. Reglerna om s. k. negafiv religionsfrihet infördes iregeringsformen fr.o.m. . har åtskilligt häntbeträffande relationerna mellan kyrkan och staten. Av det utredningsarbete somföregick lagändringen framgår det att det finns en motsättning mellanreligionsfrihetslagens bestämmelser om medlemskapet i ochregeringsformens bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter.Regeringsformen fick därför övergångsbestämmelser som säger att reglerna ommedlemskap skall gälla utan hinder av 2 kap. 2 § regeringsformen. majoritet säger att böravvakta den utredning om kyrkotillhörighet och dop i som pågårefter initiativ av kyrkomöte. Jag vill, herr talman, i det här sammanhanget understrykaatt det naturligtvis är mycket betydelsefullt att detta utredningsarbete pågårinom kyrkan. Det som givetvis är lika angeläget är att förstatsmakternas del , efter det att de nya reglerna för samverkan mellan kyrkaoch stat har frätt i kraft, förnyar ett uttalande om vad som gäller för statensdel beträffande religionsfriheten och regeringsformen. Eft klarläggande på denpunkten borde också rimligen kunna underlätta det utredningsarbete som kyrkanbedriver. Övergångsbestämmelser, speciellt vad avser en grundlag,bör rimligen inte gälla hur länge som helst. Därför bör medlemskapsreglerna ireligionsfrihetslagen ändras, så att de inte längre står i strid medgrundlagen. När jag anser aft eft sådant ställningstagande frånriksdagens sida skulle underlätta kyrkans utredningsarbete, gör jag det ocksåmot den bakgrunden att 1979 ärs kyrkomöte har uttalat aft medlemskapsreglerna,enligt kyrkans uppfattning, infe strider mot regeringsformen. Full harmoni mellan statens regler och kyrkansmedlemskapsregler uppnås inte förrän medlemskapet i kyrkan förenas med någonform av viljeyttring. Hur denna viljeyttring skall utformas är en angelägenhetför kyrkan att ta ställning till. Vad staten bör ta ställning till - och dågenom ett uttalande från - är frågan huruvida en viljeyttring,personlig eller från vårdnadshavare, erfordras för aff undanröja denmotsättning som råder mellan medlemsregler ochkonstitutionens fri- och rätfighefsförkla-ring. Majoritetens ställningstagande är egentligen ingetställningstagande. Vad som sägs är atf resultatet av kyrkans utredning skallavvaktas. Def innebär, såvitt jag kan förstå, atf utskottets majoritet inte tarställning i sakfrågan. Motionen och reservationen i anslutning till utskottetsställningstagande, däremot, gäller medleniskapsreglerna och tar alltsä ställning. Jag vill avslutningsvis, som jagyrkar bifall till reservationen, redovisa att har kvar sinprincipiella syn att de nuvarande banden mellan stat och kyrka bör upplösas. Iett liberalt samhälle är val av kyrkotillhörighet den enskildes ensak, intestatens angelägenhet. Enligt vår uppfattning bör den slutliga målsättningenvara att banden mellan kyrka och stat skall upplösas. Vi har den uppfattningenatt en åtskillnad mellan kyrkan och staten skulle vara stimulerande ochvitaliserande, främst för men också för de kristna samfunden istort i det svenska samhället. AnL 99OLLE (); Jag skall bara behandla den reservation somär knuten till betänkandet. I övrigt är betänkandet enhälligt. Men jag villalltså börja med att yrka bifall till utskottets hemställan, vilket innebäravslag på reservafionen. Vi har behandlat den här frågan relativt - förknappt -med anledning av en motion med likartat innehåll som denvi har aft behandla. Jag behöver kanske inte upprepa så mycket av det somdå anfördes. De argument som framfördes från majoritetens sida innebar enhänvisning fill den utredning om kyrkotillhörighet och dop i den svenska kyrkansom bedrevs efter initiativ av kyrkomöte. Den utredningen har ännuinte avslutat sitt arbete, och det är därför utskoftsmajoritefen vidhålleruppfattningen att utredningens resultat bör inhämtas innan tarställning. Jag vill gärna kommentera diskussion kringförarbetena, vilket är ganska lätt för mig, eftersom jag själv tillhörde 1973års fri- och rättighetsutredning. Det ligger till på det sättet att 2 kap. i regeringsformenhandlar om våra grundläggande fri- och rättigheter. Det sägs där i 2 § attvarje medborgare är skyddad gentemot det allmänna mot tvång att ge till kännasin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat hänseende.Bestämmelsen tillkom ju genom grundlagsreform. infördes justden övergångsbestämmelse, enligt vilken bestämmelser om medlemskap i skulle gälla utan hinder av 2 kap. 2 § regeringsformen i dess nyalydelse. Jag vill gärna understryka följande. Vidriksdagsbehandlingen av propositionen när fri- och rättighetskapitlet infördesförutsågs att nämnda övergångsbestämmelser skulle utgå, eftersom det enligtden motionär som då hade ett yrkande inte fanns någon motsättning mellanreligionsfrihetslagens bestämmelse och den föreslagna lydelsen av 2 kap 2 §regeringsformen. Men ansåg inte att det fanns anledningaff frångå propositionens förslag. Jag vill säga till att jag står fast viddenna ståndpunkt. Det behövs alltså fortfarande en övergångsbestämmelse av dethär slaget; här finns annars en motsättning. AnL 100 () replik: Jag tolkar ordförandepå det sättet aft han då medger att det inte råder full överensstämmelse mellankyrkans medlemskapsregler och grundlagen. Jag tycker det är bra att def i dethär sammanhanget blev så klart sagt av ordföranden i utskottet. AnL 101 () replik; Övergångsbestämmelserna behövs alltsåfortfarande, och man kan infe heller avskaffa dem förrän man fär en utredningsom kan klarlägga sammanhangen. Aft socialdemokratin i det utredningsarbete somhar förekommit också principiellt intagit den ståndpunkten, atf man bör ändrarelationerna mellan stat och kyrka, är väl känt och framgår om man studerar vadsom har hänt. Men jag vill fillägga att man från socialdemokratins sida harsagt att för aft en sådan förändring skall kunna komma fill stånd bör man haett brett underlag för det beslutet här i . AnL 102 () replik: Jag tycker def är bra attOlle i sin replik klart utsade att socialdemokraterna står fast vidsin principiella syn på relationerna mellan kyrka och stat. Jag fick inte någotdirekt svar på min fråga, men jag tolkar def så aft indirekt sagtjust vad jag vill höra. AnL 103BENGT KINDBOM (c); I samband med att nubehandlar vissa kyrkliga frågor har det gjorts en del principiellaredovisningar. Jag tycker aft dä finns det anledning att också jag redovisarvissa av de principer som vi i ser som väsentliga och viktiga när detgäller . Alltsedan 1958 års utredning om kyrka-stat lades fram harvi hävdat aft det bör vara ett nära samband, en nära relation, mellan kyrkanoch staten. Samhällets uppgift är att skapa förutsättningar för religiösverksamhet över hela landet. Den har fre väsentliga karaktärsdrag; fördet första en för hela landet omfattande församlingsorganisafion, för det andrakravet att aUa oavsett ekonomi och bostadsort skall kunna nå och nås av enöppen folkkyrka och för det tredje den demokratiska uppbyggnaden, där manförenar prästerlig ämbetsförvaltning och lekmannainflytande. Det är enprincipiell utgångspunkt som vi har hävdat under mänga år och fortfarande stårfast vid. Förhållandet mellan kyrka och stat har emellertidreformerats så att till kyrkan har delegerats frågor, som rör svenska kyrkansinre arbete såsom lära, böcker, sakrament, gudstjänstordning m.m., medan det i1982 års kyrkomötesreform slogs fast aft föreskrifter av gemensam natur skalllagfästas på eft särskilt sätt. Det gäller bl.a. medlemskapsreglerna, sombehandlas i gmndlagsenlig ordning och som skall tillstyrkas av kyrkomötet. Def är viktigt att konstatera aff def har rått enighet mellanparfierna i fråga om kyrkomötesreformen. Då kan vi inte se denna frågaisolerat, vilket folkpartieti dag gör i sin reservation. Konstifufionsufskottet och har under loppet aveft år behandlat denna fråga två gånger. Skillnaden mellan förra åretsreservation och dagens är att man fidigare föreslog ändringar av grundlagen mennu föreslår ändringar av religionsfrihefslagstiff ningen. Jag har fäst mig vidatt eft ensidigt ställningstagande från sida blir följden av detta.Därför finns def, som jag sade förut, anledning att på nytt påpeka den syn somvarit gemensam för partierna, nämligen atf ändringar när det gäller skall beslutas i bred enighet. Att nu skulle ensidigt taställning till medlemskapsfrågorna är inte tillfredsställande mot dennabakgrund.