prot · G80954 · 1984-12-31 00:00:00 — Det är beklagligt att regeringen inte har haftsamma uppfattning, utan har velat fullfölja tankegången om inseminationsbarnensovillkorliga rätt att få reda på namnet på spermadonatorn. Det är beklagligtdärför att man inte heller har kunnat redovisa någon forskning som klargör attbarnen lider av sin okunnighet i denna fråga. I varje fall har regeringen inte kunnat redovisa att deproblemen är större än de problem som kan uppkomma både för barnen och framförallt de sociala föräldrarna genom den här lagstadgade rätten för barnen atthäva anonymitetsskyddet för spermadonatorn. Låt mig sluta med att konstatera att slopandet av anonymi- tetsskyddet för spermadonatorn kommer vara till skada förden fortsatta inseminationsverksamheten. Slopandet kommer att åsamka eventuellablivande föräldrar till inseminationsbarn onödig ängslan och onödigt lidande,utan att man vinner något positivt för barnens del. Föräldrar till inseminationsbarn är tyvärr en liten grupp,men det borde inte hindra att ta hänsyn till deras starka känslor närdet gäller anonymitetsskyddet. Avslag på slopandet av anonymitetsskyddetyrkas i reservation 14 i betänkandet, som också hänvisar till desocialdemokratiska motioner som har väckts i frågan. Vi ställer oss bakomreservationens kläm, men vi är inte nöjda med motiveringen i reservationen. Jaghemställer därför att talmannen måtte ställa under proposifion dels reservafionenskläm, som jag yrkar bifall till, dels själva texten i reservationen. I ställetför reservationens motivering yrkar jag att den i motion 16 redovisademotiveringen måtte godkännas. I detta anförande instämde (). 23 () replik: Låt mig först säga att jag respekterarLennart argumentering i denna fråga, även om jag inte delar hansslutsatser. Jag vill bara på en punkt argumentera emot honom, och detär när han säger att lagen tvingar föräldrarna att tala om för barnet att dethar tillkommit genom insemination. Denna lagstiftning tvingar inga föräldraratt berätta det rätta förhållandet för sina barn. Men det har sagts fleragånger härifrån talarstolen att riskerna är stora för att barnet genom ettförfluget ord kan få reda på det rätta förhållandet, och då är detta ett sämrealternativ, då skapar det otrygghet. Om barnen får reda på detta - om det såbara skulle vara ett enda barn - är det väl rimligt att de, när de har nåttvuxen ålder, om de så önskar skall kunna få möjlighet att efterforska sittbiologiska ursprung? Med den föreslagna lagstiftningenåläggs dessutom läkaren att, med bistånd från kuratorer och psykologer,informera de blivande föräldrarna om inseminafionen med särskild hänsyn tilldet blivande barnets situation. Man skall alltså inte, som man utgårfrån, i huvudsak se barnlösheten som ett medicinskt problem. I hänsynen tillbarnets bästa ingår att föräldrarna tar ställning till om och när de skallberätta för barnet om dess ursprung. Om föräldrarna finner att det inte ärlämpligt att tala om detta för barnet, har de också full rätt att avstå frånatt göra det. I så fall bhr det heller inga problem med efterforskning av denbiologiske pappan. 24INGA (vpk) replik: Jag hoppas verkligen att föräldrar tillinseminationsbarn förstår vikten av att vara öppen i denna fråga och tala omför barnet hur det har kommit fill och vilket ursprung det har. Sedan har jag ett förslag till . Hansäger att donatorerna riskerar att konfronteras med sina okända barn. skulle överväga att rösta för reservation 11 från vpk, därvi har föreslagit att en donator skall få producera högst fyra barn och att hanunder tidens gång skall få reda på hur många barn han har medverkat till medsin sperma, så att han efter hand och mellan de fyra barnens tillblivelse kanompröva sitt beslut och välja om han vill fortsätta med verksamheten. Jagskulle vilja föreslå att titta nogsamt på reservation 11, omhan nu värnar så mycket om donatorerna. Vårt förslag innebär ju ett sätt attåtminstone begränsa antalet barn och ett sätt att dra sig ur verksamheten, omman finner att man inte vill vara med längre. 25 () replik: Till vill jag säga att också jagtycker det är viktigt med öppenhet i denna fråga från de sociala föräldrarnassida. Då är frågan: Vilken typ av lagstiftning åstadkommer bäst denna öppenhet?Jag hävdar att just den lagstiftning som föreslås av regeringen och somlagutskottet har ställt upp bakom minskar öppenheten. Vi känner ju till de sociala föräldrarnas oerhörda oro påden här punkten. Det naturliga för dem hade varit öppenhet, att tala om påvilket sätt barnet har kommit till, men tvingas de till tystnad därför attde är rädda för att löpa hela linan ut och komma i kontakt med spermadonatorn.Detta är verkligen att pressa de sociala föräldrarna - som jag hävdar är deriktiga föräldrarna - till tystlåtenhet. Det viktiga för barnet är enligt minbestämda uppfattning - i varje fall så länge inte forskningen säger annat - attpå ett tidigt stadium få reda på hur det har kommit till, så att den frågan ärutagerad. Det viktiga är inte vem den speciella person är som har råkat lämnaifrån sig litet av sin sperma fill kliniken. Jag hävdaratt lagförslaget är direkt negativt för öppenheten: Jag fårmeddela att anslag om kvällsplenum har uppsatts. 27BERTIL FISKESJÖ (c): Jag ber först att få tala om att jag medhänsyn till allt som redan sagts i den här debatten ganska radikalt har kortatned det anförande som jag hade tänkt hålla. Innehållet i den utförliga motionsom jag står som första namn på har refererats i reservationerna och ianföranden här . Jag ber att få hänvisa till de anföranden som har hållitsav och . De har uttryckt åsikter som jag helt delarnär det gäller den fråga som vi nu debatterar. Några ord vill jag ändå säga. För mig bestäms den rätta lödigheten och moraliskakvaliteten hos demokratin av hur minoriteten, särskilt små och avvikandeminoriteter, behandlas. Det är alltid lätt för stora majoriteter, som företrädsav mäktiga organisationer och som representerar en stor röststyrka, att fågehör för sina ståndpunkter. Det är också lätt, särskilt i moraliska frågor, att fågehör för uppfattningar, föreställningar och fördomar som företräds av denövervägande majoriteten i Alla beslutande församlingar har en benägenhetatt stryka det som uppfattas som eller är vanligt medhårs. Att försöka sättasig in i undantagens situation är för majoriteten ofta en prövning som man intebestår. Det är en sådan fråga som nu har att behandla.Det gäller en liten grupp människor som av naturens slump inte utrustats påsamma sätt som vi som tillhör den vanliga majoriteten. Vi som tillhör dennamajoritet utsätts inte för någon prövning från samhällets sida. Vår lämplighetsom barnalstrare testas inte. Vi förs inte in i några kvalifikationsregister.Vi kan vara hur olämpliga som helst som föräldrar. Det finns emellertid en grupp människor - äkta par ellersamboende - som inte kan få barn tillsammans på vanligt sätt. befinnersig i denna situation. Jag bortser från den grupp som av olika skäl inte villha barn. Det är deras sak, och deras skäl är naturligtvis väl värda attrespekteras. Men väldigt många av de par som inte kan få barn vill ha barn.Detta är en stor fråga för många av dessa människor. De gör allt de kan för attfå barn. De underkastar sig de mest ingående undersökningar och provtagningarför att finna ut hur de skall kunna få barn. lyckas de med hjälp avolika medicinska landvinningar att skaffa sig barn. Det tycks inte som om någonhar några invändningar mot detta så länge det sker med hjälp av samlag ellermakeinsemination. Men så finns det en liten grupp, som trots all medicinskhjälp av detta slag inte får barn. En del av dessa accepterar sin barnlöshet -om detta finns det naturligtvis ingenting att säga, det är deras sak. Men såfinns det ytterligare en liten grupp som framhärdar i önskan att få barn ochsom vill ta ansvar för barn. De kräver inga som helst bidrag från samhälletssida. De är beredda till vilka ekonomiska uppoffringar som helst för att få tahand om ett barn. En del av dessa får adoptivbarn och är till freds med detta -och det är ju bra. Då är jag nu framme vid den lilla grupp som dagens beslutgäller. Det är en mycket liten grupp människor som vill ha ett eget barn ochsom efter många bekymmer och moget övervägande bestämt sig för s. k.givarinsemination. Ingen har kunnat leda i bevis-vilket mått man änanvänder-att denna lilla grupp människor skulle vara sämre kvalificerade än denstora majoriteten i samhället att skaffa sig och ta hand om barn. Tvärtom tyderallt material som finns tillgängligt på att människorna just i denna grupp ärsärskilt lämpliga att ta hand om barn. De önskar barn. Barnet är välkommet. Dehar tvingats att noga överväga om de, trots alla hinder som de haft attövervinna, skall skaffa sig barn. De vill ha ett barn som de helt och fullt kanbetrakta som sitt eget. Det är detta som utskottsmajoriteten och troligenriksdagsmajoriteten vill försöka förhindra. Majoriteten gillar uppenbarligeninte givarinsemination - av skäl som jag inte här skall närmare analysera. Menman vill inte rakt upp och ner förbjuda den. Det hade varit hederligare om manföreslagit just detta, men man viker undan och låtsas som om man tänker påbarnets bästa, och med detta som ursäkt inför man regler som i realiteteninnebär att samhället som sådant försöker förhindra givarinsemination. Ingenskall inbilla sig att givarinseminationen kan komma att fortsätta i dereglerade former som gällt om man tar bortgivaranonymiteten. Vem kommer att acceptera att bli givare, och vilka föräldrarkommer att utsätta sig för de extra prövningar och risker som den föreslagnalagen innebär för dem och för deras barn? Utskottsmajoriteterna - det är två sådana - och denförväntade riksdagsmajoriteten vill helt enkelt ha bort samhällets medverkanvid givarinsemination. Man tar sin hand ifrån de människor det gäller, ochgenom det sätt på vilket man utformat lagen tycker man sig ha gott samvete. Men detta innebär inte att givarinseminationen kommer attupphöra. Den är tillåten utomlands, tekniken är enkel och inseminationen kanutföras utan tillgång till några medicinska kliniker. De människor det gällerhar en mycket stark längtan efter barn, och de kommer naturligtvis att försökaövervinna de nya hinder som samhället nu vill resa i deras väg. Vad man möjligen åstadkommer med lagen är att man jagar utde blivande föräldrarna i en grå marknad. Därmed har således de soin vill drivaigenom lagen inte på något sätt tillgodosett det som sägs vara självahuvudsyftet med lagen, nämligen att barnet skall ha ovillkorlig rätt att kunnafå veta vem som är den biologiske fadern. Man gör tillvaron svårare för enliten grupp människor som redan har det svårt. Det är vad som i realitetenåstadkommes. Man uppnår genom lagen inte det syfte man anger, och om man skullegöra det vore det olyckligt för samtliga inblandade. I en motion som jag lämnat tillsammans med ett antal andracenterpartister har vi utförligt analyserat bristerna i den lag som riksdagennu tydligen skall anta. Jag skall inte upprepa alla de invändningar som framgårav motionens analys.-Jag vill bara konstatera att ingen av de invändningar somredovisas i motionen har på ett begripligt sätt tillbakavisats avutskottsmajoriteterna. Många av inläggen har handlat om helt andra tingän vad nu har att besluta om, och dessutom har man talat mera om hurman vill att människor skall vara än om hur de i realiteten är. Jag ber att få biträda de yrkanden somframställts av i hennes huvudanförande. Under detta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 28ULLA-BRITT ÅBARK (s): I mitt anförande kommer jag att beröra 4 § ilagförslaget om artificiella inseminationer, som och fleramed honom varit inne på. Någon reglering av verksamheten med insemination har intefunnits tidigare i svensk lagstiftning. När vi nu skall ta ställning till detaktuella lagförslaget, tycker jag personligen att detta är myckettillfredsställande. Det gäller dock inte 4 §, som jag inte delar utskottetsuppfattning om. Det är också denna paragraf som vållat mest debatt. Deninnehåller frågan om anonymitet för spermadonatorer. Jag delarinte utskottets majoritetsuppfattning om att vi skall upphäva sekretessen för spermagivare. Tvärtoin anser jag att dennaär en förutsättning för att vi skall kunna behålla verksamheten och få den attfungera. Det har gjorts undersökningar bland blivandeinseminationsföräldrar och bland föräldrar som fått och som väntar barn genominsemination. Det har då framkommit att de inte tänker tala om för barnet attdet tillkommit genom insemination. Att stifta en lag som inte kommer attefterlevas vore mycket olyckligt. I debatten har gjorts jämförelser mellan adoptivbarn ochinseminationsbarn. Jag anser att man inte kan jämställa dessa. Det saknasforskning kring inseminationsbarnens villkor och upplevelser. Föräldrar tilldessa barn vill uppenbarligen att barnen i alla avseenden skall betraktas somderas egna. Att anonymitet funnits har i de flesta fall varit avgörande för valt denna väg att få barn. Även för donatorerna spelar sekretessen en storroll. a. har flera redan lämnatverksamheten på grund av det liggande förslaget. Detta har inneburit attväntetiden fördubblats för kvinnorna från ett till . Fortsätter denutvecklingen kan det bli stora svårigheter för kvinnor att bli inseminerade iSverige. Alternativet för dessa kvinnor är att åka utomlands och"köpa" en insemination, vilket kan medföra stora kostnader förfamiljen. Det leder i sin tur till att endast familjer med god ekonomi kan göradetta - och då har instiftat en klasslag. Vad händer med barn somtillkommer under dessa förhållanden? Vad jag förstår kan de inte få deträttsskydd som är avsikten med förslaget. Talare före mig har pekat på olika aspekternär det gäller detta förslag, och jag vill ansluta mig till det som LennartPettersson anförde. Jag vill yrka bifall till - alltså bifall till reservation 14 med dess hemställan och i övrigtbifall till utskottets hemställan. 29ANITA BRÅKENHIELM (m): Någon filosof har när det gäller konflikter ietiska sammanhang sagt att konflikten mellan gott och ont inte är särskilt svår.Den verkliga svårigheten hamnar vi i när vi kommer till konflikten mellan gottoch gott -och det gör vi ofta till följd av modern forskning och vetenskapensframsteg. Alltsedan bjöd att äta av frukterna på kunskapensträd har mänskligheten hamnat i sådana här situationer - och svårare kommer detatt bli. Flera ledamöter har talat om annat än insemination, om mycketsvårare frågor, som vi har framför oss. Men skall vi väl hålla oss tillfrågan om insemination. När det gäller teknik, forskning och vetenskapligaframsteg är insemination inte någon särskilt sofistikerad eller kvalificeradverksamhet. Det är tvärtom så enkelt att några händiga personer utan vidare kanklara av detta hemma i vardagsrummet. Det är bl. a. mot den bakgrunden som detkanske behövs någon form av reglering av denna verksamhet. Den här riksdagsdebatten har varit ovanlig så till vidaatt det har visats en ovanlig respekt för andra åsikter än de egna. med attfrågan saknar traditionella politiska dimensioner och att de flestapartigrupper på ett eller annat sätt är splittrade. Jag måste nog ändå tillståatt det känns litet egendomligt att stå här och tala för en uppfattning somframförts av en socialdemokratisk regering och som huvudsakligen stöds av ensocialdemokratisk riksdagsmajoritet och mot en moderat reservation som byggerpå socialdemokratiska motioner. Bakom lagförslaget finns dock en enhälligparlamentarisk utredning. De förändringar i utredningens förslag som regeringengjort är små. Jag kan inte låta bli att påpeka att här hållits ett parlitet egendomliga anföranden. Mest egendomligt tycker jag att det anförande varsom höll. Han ägnade sig åt att tala om vad andra tyckte. Hangjorde en antydan om att det skulle ha varit möjligt att i Värmdöoch jag skulle ha utsatts för någon sorts påtryckning. Om fler moderater hadevarit närvarande i kammaren och hört detta tror jag att ett sfilla sus av löjeskulle ha gått genom salen inför tanken att någon skulle kunna utövapåtryckning på och mig. Några sådana försök har givetvis inteförekommit. På det sättet arbetar inte vi i vårt parti. Sedan tycker jag att använde en vissinsinuant och hånfull ton gentemot dem som företräder en annan uppfattning änhan själv. Man bör ha respekt för att detta är svåra frågor och för attmänniskor kan komma att följa olika linjer. Varför är det viktigt att vi får en lagstiftning på dethär området? Den allra viktigaste anledningen berörde justitieministerninledningsvis i debatten, och den är att inseminationsbarnet får en juridiskfar. Såvitt jag förstår kommer det att gälla även de inseminafionsbarn som tilläventyrs kommer till utanför den reglerade verksamheten. Det blir alltså svårtför en gift man eller en man i ett samboendeförhållande av stadigvarandekaraktär att komma undan när det gäller fastställandet av faderskapet, ombarnet har tillkommit genom insemination. Detta är den utan jämförelseviktigaste följden av en lagstiftning på detta område. Samhälleligainstitutioner får inte medverka till att barn föds utan juridisk far. Detsociala faderskapet är kanske bättre tillgodosett i de här fallen än i mångaandra. Här rör det sig ju om varmt efterlängtade barn. Det sociala faderskapetkan dock ingen någonsin för alltid garantera. Död, skilsmässa etc. kan ledatill att det sociala faderskapet upplöses. Det juridiska faderskapet däremotgaranteras nu även dessa barn. Behöver då själva inseminationsverksamheten regleras föratt detta syfte skall uppnås? Ja, i viss utsträckning. Det kan vara förenat medvissa fördelar att i någon mån reglera denna verksamhet. Men de regleringar försjälva verksamheten som regeringen föreslår är inte särskilt vittgående ochstämmer egentligen överens med vad som händer . Det sägs att sjukhusetsresurser skall beaktas, att läkare, psykologer, kuratorer osv. skall göra någonform av bedömning huruvida det är lämpligt med insemination i det aktuella fallet.Här har regeringen frångått utredningens förslag. Utredningen föreslog nämligenatt detta skulle vara en uppgift för socialnämnden. På den punkten följerpropositionen enligt min uppfattning en riktig linje. Förhoppningsvis fattarriksdagen beslut i samma riktning. ju inte fråga om att bedöma oiu någon är socialt lämpligför föräldraskap eller inte. Det är inte det det handlar om. En sådan bedömningvore djupt kränkande framför allt mot den kvinna som både biologiskt ochsocialt, men även på alla andra sätt, blir mor till det barn som hon föder. Iså fall skulle ju alla mödrar underkastas en sådan här bedömning. Det rör sig om något helt annat, något som har andradimensioner och kanske är mycket svårare, nämligen att försöka hjälpa framförallt mannen men också paret som sådant att komma fram till ett avgörande i detmycket svåra ställningstagande som detta innebär. Detta kräver utan tvivelmycket stor mognad av den sociale fadern. Det gäller först att han skall klaraav det grundskott mot hans manlighet som det innebär att han blir förklaradinfertil - att han inte kan göra barn. Det känns svårt för en man att få vetadet. Det är svårt för kvinnor också, men kvinnor är på något sätt litet merberedda på att det kan vara fel på dem i detta avseende. Dessutom skall mannenklara av den ojämlikhet i förhållande till barnet som uppstår genom att modernockså blir den biologiska modern. är insemination i många fall ett mycket fintsätt att hjälpa människor att få barn. Dessa föräldrar får som andra föräldrarvara med från början, följa havandeskapet och förlossningen och känna sig växasamman med barnet, och de kan säkert i de allra flesta fall utan vidare bortseifrån genernas betydelse. Det är utan tvivel den sociale och juridiske fadernsom är den viktige fadern. Däremot har regeringen inte kunnat undgå en litet onödigklåfingrighet. Man föreslår att insemination skall få utföras endast påallmänna sjukhus. Det sägs i propositionen och i utskottsmajoritetens text attinsemination kommer att ske på "resursstarka sjukhus". Som jag sagtbehövs det inga kvalificerade tekniska resurser för denna verksamhet - deträcker med en plastkondom, en spruta och en kanyl - men det behövs andrakvalifikationer. Det behövs omfattande erfarenhet av arbete medfertilitetsproblematik, med barnlöshetsproblem. Det behövs en ingående ochlångvarig kännedom inte bara om kvinnan utan också om mannen, om parettillsammans. Det behövs en grundlig genomgång och ett uteslutande av andraorsaker till infertilitet. Det behövs erfarenhet av hur barnlösa par reagerarnär de sedan får barn, de komplikationer som kan upplevas under havandeskapetoch vad som händer sedan. Den erfarenheten garanteras inte av någon vissarbetsgivare. Den garanteras inte av att man arbetar på ett stort ochresursstark! Dessutom är det, som i och jagpåpekat i vår motion, en orimlighet att hela utredningsarbetet, som kanske tarinemot i anspråk, skall göras på dessa "resursstarka sjukhus".Då skulle köerna blir oändliga, och svårigheterna för dem som bor illa tillskulle, som det ofta är i vårt samhälle, bli mycket större än för dem som bor inärheten av stora och resursstarka sjukhus. Det finns alltså ingen som helst anledning att erfarnaoffentligt anställda gynekologer i öppenvården eller erfarna gynekologer somarbetat med detta vid privata inrättningar skall uteslutas fråndenna verksamhet. skulle naturligtvis vara den myndighet somhade kompetensen att avgöra vilka personer som är lämpliga för verksamheten. Jag villalltså, fru talman, yrka bifall till reservation 9. Slutligen vill jag ta upp ett annat viktigt skäl för attöver huvud taget ha en lagstiftning på detta område - det gäller anonymitetenför givaren. Det är utan tvivel den svåraste frågan. Jag vill gärna vittna om att jag under det sistlidna årettillsammans med moderata samlingspartiets representant i utredningen, , har dryftat den frågan fram och tillbaka. Till slut harjag hamnat på samma ställningstagande som utredningen och utskottsmajoriteten:Det måste finnas en möjlighet för de inseminationsbarn som så önskar att vidvuxen ålder kunna efterforska sin biologiska identitet. Vad kan det finnas för skäl emot detta? De olikainblandade parterna har naturligtvis sina olika skäl. Läkarna kan vi lättavfärda. Det är alltid underbart att kunna hjälpa människor, och medicinskverksamhet är mycket individinriktad. Det är naturligtvis härligt att känna sigsom och kunna hjälpa folk att få barn. De är naturiigtvis rädda föratt verksamheten skall minska i omfattning och att det skall bli svårt att fåtag i osv. Det är klart att det är så, men jag tror att detta är ettövergångsfenomen. Bara den debatt som detta lagförslag har givit upphov tilli samhället har bidragit till en ökad medvetenhet och ökad öppenhet i dessafrågor. Jag tror att vi kan komma därhän att det är lika naturligtatt vara inseminationsbarn som att vara adoptivbarn. Ingen av oss är yngre änatt vi kommer ihåg den tid då det smusslades med att vissa inte varföräldrarnas "riktiga" barn. Det gör man inte . I reservation nr 14 befarar reservanterna att upphävandetav anonymiteten skulle ha svåra effekter för de sociala föräldrarna.Reservanterna säger: "Vilken effekt kommer detta t. ex. att ha för denrättslige faderns helhjärtade engagemang för barnet?" Jag tycker attföräldrarna skall tänka på detta innan de ger sig in på en insemination - vilkeneffekt kommer det att ha? Över huvud taget måste fadern och modern, parettillsammans, få ordentliga möjligheter att tänka igenom vad det innebär att gåin i ett sådant här förhållande, vad det innebär för deras ansvar inför sittbarn och vad det innebär den dag barnet, som alla andra barn, kommer att ställafrågor om sitt ursprung. Kommer de då att vilja smussla, eller kommer de att halust att tala om att "vi längtade så mycket efter dig att vi gjorde såhär"? Föräldrarna går in i detta förhållande fullt frivilligt,med öppna ögon och förhoppningsvis med det stöd som de är berättigade till. Menbarnet går inte in i detta frivilligt.