prot · G809105 · 1984-12-31 00:00:00 — För lastbilar och bussar måste fastställas enawecklingsplan i fråga om asbesthaltiga bromsband. Också andra friktionselementsom innehåller asbest, bl. a. kopplingslameller, skall bytas. Vi kräver även att det görs en ordentlig inventering avvar asbest finns. Det är ju ganska märkligt att inte svenska myndigheter harinventerat på ett bättre sätt, utan att arbetsmarknadsministern , efterdet första initiativet, måste fundera över var asbest finns i . När det gäller själva hanteringen av asbest finns juganska stränga bestämmelser, och om man följde dem borde hanteringen varaganska säker. Men eftersom de inte följs borde vi dra någon konsekvens avdetta. Vi har därför i vårt program föreslagit att det skall bli en allmänskärpning av efterlevnaden. Det åligger naturligtvis myndigheterna att se tillatt detta sker. Vidare anser vi att gränsvärdet för asbest skall sättas tillnoll. Arbetsmarknadsministern försökte i sitt svar visa upp tvåbilder när det gäller importen av asbest. Den första bilden avsåg råasbest.Redan i ett interpellafionssvar 1975 sade dåvarande arbetsmarknadsministerBengtsson att av totala råasbestförbmkning går till tillverkningav asbestcementprodukter. En stor del av berget försvann genom att man kunde elimineradetta. Men är kvar, och det är som verkligen spridsi luften. Arbetsmarknadsministern säger nu i sitt svar, att även ombetydande framsteg har gjorts finns det stora problem att lösa. Därför.har dettillsatts en kommission som kraftfullt skall verka för att få till ståndresultat i någon form, säger arbetsmarknadsministern. Jag vill då bara påpeka att det är ett ganska nyvaknatintresse från regeringens sida. , , behandlades här iriksdagen ett förslag om att tillsätta en asbestkommission eller en grupp föratt avveckla asbestanvändningen. Detta förslag avslogs av , med desocialdemokratiska ledamöterna i spetsen. kommunisterna ansågredan då att det var helt nödvändigt att göra något, så vi avgav enreservation, nr 23, fill utskottsbetänkandet. skall det nu filisättas ensådan här grupp eller kommission, men den får inte samma direktiv som föreslogsi vår reservafion! Jag måste säga: Vad är det för handlingskraft som densvenska regeringen och de svenska myndigheterna egentligen har? Vad haregentligen hänt , eftersom det nu skall tillsättas en grupp? Vad harni gjort för någonting? Det är ju heller inte något speciellt nytt att måletskall vara att avveckla asbestanvändningen, om man tror att den formuleringenär bra. Redan svaren från dåvarande arbetsmarknadsminister hade sammaformulering. Och i utskottsbetänkandena har sagts att målet föråtgärderna bör vara att asbestprodukter skall försvinna från arbetslivet. Man funderar över följande: Vad har myndigheterna spelatför roll i det här sammanhanget? Den linje som följs, attarbetarskyddsstyrelsen skall utfärda föreskrifter och i stort sett på egen handavveckla asbesten, har ju lett till attregering och riksdag egentligen har stått off side, om man får tala idrottsspråk.I arbetarskyddsstyrelsen har klassamarbetet frodats. Kritiken är oerhört starkmot arbetarskyddsstyrelsen och dess roll. Det gäller hela tanken på att utfärdaanvisningar i stället för att utfärda ett förbud, som vi begärt i motion 755,vilken är identisk med den motion som inte fick väckas här iriksdagen, efter alla asbestskandaler. Där sade vi att en förbudslagstiftningnu måste till för att drastiskt få ned asbesthanteringen. I första hand måsteförbud riktas mot import av asbest och asbesthaltigt material, eftersom det ärmeningslöst att förbjuda den asbest som redan finns i väggar och i isolering.Ett visst dispensförfarande är sannolikt nödvändigt -observera att det här är vad som sades /- för visspersonlig skyddsutrustning, men det bör vara ytterst restriktivt. Dispensen börendast ges för varje importerat parti, där detaljerad beskrivning påhanteringen skall lämnas av importören och godkännas såväl av berördfackförening som av yrkesinspektionen. En stor del av de nya asbestanvisningarsom förelåg kunde - tyckte vi -användas för dispensarbetena. Menden linje man har haft förut har inneburit det motsatta, att man aldrig ställtnågot krav. Därför har vi det läge som vi har . Den kommission som regeringen nu skall tillsätta är endelegation, som jag har förstått det, sammansatt av representanter fördepartement och myndigheter. Det skall tydligen också tillsättas arbetsgrupperunder kommissionen. Bara det är anmärkningsvärt att man först nu tio årefteråt och socialdemokratiskt regeringsinnehav tillsätter denna.Att man släppt den här frågan måste ge anledning till enorm självkritik hosregeringen och socialdemokratin. Sedan till de frågor som man tänker ta upp i kommissionen.När det gäller det generella förbudet mot försäljning av tunga fordon medasbesthaltiga bromsbelägg skall man ju bara utreda förutsättningarna. Någontidsgräns anmäls inte. Man frågar sig hur det går med redan befinfliga tunga fordon.Detsamma gäller kopplingarna i fråga om både personbilar och tunga fordon. Detgäller att också anmäla ett inventeringsprogram av någon större kraft förbyggnader och insatser för att sanera de asbestmiljöer som vi har . Mantänker fortfarande fundera över det här med packningar, trots att man genomuppvaktningar bl. a. vet att det görs stora framsteg i fråga omplan- och boxpackningar. Det företag där jag är anställd, Domnarvet, har tackvare idogt arbetande skyddsarbetare, inte minst från den fackliga sidan, kunnatdriva fram positiva resultat och se till att man har packningar för ånga ochhetvatten som klarar 1 C. Arbetet har drivits . vill man spridaresultaten, men man har inte kunnat sprida så långt att man fått något gehörhos arbetarskyddsstyrelsen. Där är det stopp. Det har också uppnåtts goda resultat ute på fälten vadgäller gaser av olika sorter. Men det händer ju ingenting! Var någonstans ärdet proppen sitter? Det finns ju många ivriga miljöarbetare i det här landet. Arbetet ikommissionen skall tydligen drivas snabbt och planeras att vara Jag misstänker hur det blir i första omgången. Eftersom det ärvalår, blir det väl ett lagom utspel , litet av valfläsk. Nihar ju haft på er att vara seriösa. Men den här chansen missar man välinte från regeringshåll, förstår jag, eftersom man nu försöker att rehabiliterasig något. Vad är det för något man inte tar upp i kommissionensarbete? Man tar inte upp dispenserna för bl. a. bromsbandsfabriker. Det bryrman sig inte så mycket om - åtminstone anmäls här ingenting. Det sägs ingenfingom en skärpning av tillsynen när det gäller arbetet i asbestmiljöer, ej hellernågonting om gränsvärdet. Jag tycker att detta är ganska anmärkningsvärt,eftersom vi har så mycket belägg för att en fillämpning av ett gränsvärde intekan fungera. Det skapar sjukdomar. Det har ju visat sig att det gränsvärde somvi har, 0,5 fibrer per luft, leder till att människor dör. Av 1000 människor exponerade under är det 11 som dör i förfid. Detta äralltså resultatet av det hela. Det enda gränsvärde som kan vara giltigt och somredan hösten 1975 efter socialutskottets behandling var helt klart ärgränsvärdet 0. Detta tas inte upp av regeringen i det här läget. Det är enmycket anmärkningsvärd brist på insikt hos regeringen. När det gäller arbetarskyddsstyrelsens roll är det intebara så att jag påstår att det är ett avancerat klassamarbete, attarbetarskyddsstyrelsen har olika intressegrupper inom sig och att de som villha vinster och de som sitter på asbestanvändningen för sina egna intressenstoppar arbetet. Det är inte bara min analys. Även de som har jobbat inomarbetarskyddsstyrelsen säger så. "Hyckleri av myndigheterna" är en rubrik i detsenaste numret av . , som varit anställd vidarbetarsskyddsstyrel-sens silikosuppföljningsprojekt, som även skulle arbetamed asbest, skriver i Metallarbetaren att det arbetet avbröts. Han säger attdet inom arbetarskyddsstyrelsen, bakom dess formalistiska och korrektafasader, döljer sig ett djupt broderskap mellan tjänstemän och industrins folk.Det fanns ett åtgärdsprojekt klart som kunde förverkligas. Man hade bl. a.genomgått nästan alla stålverk. Men från att vidta åtgärder omformuleradesarbetarskyddsstyrelsens uppgift till rådgivande verksamhet. Man kan inte sägaannat än att iakttagelser stämmer väl med vad alla de som möterasbesten i verkligheten upplever. Att vissa intressen vill stoppa detta är helt klart. Detär väl ingen tillfällighet att det i satt en ledamot som varägare till en asbestgruva? Ingen kan inbilla mig att det skulle vara utanbetydelse, och jag tror inte man kan inbilla någon annan det heller. Det ärnaturligt att det intresset vägde starkt, eftersom är en stor intressentoch utgör en stor bromskloss när det gäller att se fill att vi får asbestfriabromsband. De iakttagelser som arbetare vid SL gör går också åt sammahåll. Vad är det egentligen som hindrar att man inför asbestfria bromsar i vårtland? Det är en massa skenmanövrer om handelshinder och annat. En av de verkligafaktorerna är att det blir dyrare, och då kan ju en och annans vinst naggas ikanten. Därför genomförs det inte. Detsamma säger gäller för SL:sframtid. Det finns material fill tunnelbanetågen, men det är för dyrt att. genomföraen kraftig insats, så det kan ske först , säger de. Jag kan intekontrollera den uppgiften, men det är deras uppgift. Det kostar för mycket. Detär lika vad gäller bussarna. har inte ens resurser att göra dethär på en del av deras bussar. Man kan rada upp många exempel av den här typen - det ärkostnaderna som gör att man inte eliminerar asbesten. Då uppstår frågan: Hurmycket får ett arbetarliv kosta i detta samhälle? Ett annat exempel hörde vi på Ekot i går. Det gällde SJ,som t. o. m. enligt uppgift har blå asbest i vagnparken. Hur skall man kunnasanera detta? Man har dessutom höga värden, och det har man känt till ändasedan 1976, men ingenting är gjort . SJ saknar resurser, t. ex. en riktigsaneringshall. Nog borde SJ kunna åläggas att hålla sig med en sådansaneringshall och samhället ställa resurser till förfogande så att man får den.Det måste vara ett självklart krav. Varför är allt detta undangömt i debatten,varför har det inte kommit upp till ytan? Varför får SJ inte den verkstad iTillberga som man har krävt ? Länge nog har de intressen som nonchalerat asbestfaranfått bestämma. Det måste bli ett slut på detta. Jag upprepar mina frågor till arbetsmarknadsministern: det att genomföras ett totalförbud mot användning och försäljning avasbest och asbesthaltigt material? När kommer asbest att försvinna urproduktionen? Finns det någon tanke på att sätta en tidsgräns eller ett stopp,eller skall det återigen bli en förhalning, som hela kommissionen andas? Måsteinte också arbetsmarknadsministern inse att arbetarskyddsstyrelsen måste få enhelt annan roll och att ett tillgodoseende av kravet från vpk att trefjärdedelar av ledamöterna bör hämtas från fackföreningsrörelsen vore en styrkaför skydds- och miljöarbetet här i landet? konstaterar jag att den ramlag som stiftats pådetta område har lämnat alltför stora möjligheter för myndigheter ochintressenter att förhindra en god arbetsmiljö i vårt land. 17OSWALD (vpk): Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaretpå min interpellation. Jag har velat ta upp denna specifika vinkling avasbestfaran - asbest i marinens fartyg - eftersom den vad jag vet inte hardebatterats här i kammaren tidigare, även om man naturligtvis också här, precissom på alla andra ställen, från fackets sida har slagit larm omfarorna. I det här fallet gäller det . Därför finns detenligt min uppfattning all anledning att ta upp denna fråga. Det är viktigtockså därför att det finns en stor grupp som blir utsatt för dennaasbestexponering, nämligen de värnpliktiga. Skyddsåtgärder i alla andra fall idet sammanhanget släpar efter, och det har naturligtvis visat sig att detgäller också i fråga om asbest. Det finns säkert asbest i handelsflottan också. Det skulleman kunna titta på, men det får bli vid ett annat tillfälle. Varför är det så viktigt att ta upp marinens fartyg? Jo,dessa fartyg är specifika. De är byggda för ett särskilt ändamål. De är myckettrånga i sina utrymmen. Man har ofta gemensamma utrymmen för sömn, arbete,matlagning och intagande av föda. Det är fallet i de flesta av marinens fartyg,på grund av deras specifika karaktär. När man då inför asbest som isoleringsmaterial blirnaturligtvis faran för dem som måste röra sig i dessa utrymmen oerhört mycketstörre än vad den kanske blir på andra håll. Det finns också speciella användningar av fartyg.Facket, , har särskilt påtalat landstigningsbåtarna somen asbestfara, Landstigningsbåtar är båtar som används speciellt inomkustartilleriet och kustjägarna för att landsätta beväpnad trupp i snabba radermot olika mål, framför allt i skärgården. Man packar alltså ihop ett antalsoldater med utrustning som får ligga tätt sammanpackade och sedan skall rusaut och storma upp på kobbar och skär och annat. Detta upprepas gång på gång,kanske under samma övningsdag, under sammautbildningsår samt utbildningsår efter utbildningsår för olika åldersklasser, I dessa landstigningsbåtar finns asbest. Och det är intevilken asbest som helst utan den omtalade blå asbesten, krokidoliten, I dessabåtar stöter man sönder skyddshöljena med gevär, vapenutrustning o, d, - helatiden förekommer sådana skador. Med den användningen kan var och en förståvilken exponering dessa värnpliktiga utsätts för när båtarna används iutbildningen. Detta har påtalats av sedan mångaår tillbaka, men har det inte hänt särskilt mycket. Asbest finns också på minutläggare, på bevakningsfartygoch förmodligen på många andra håll i marinens fartyg. Läget är precis detsammahär som på alla andra områden: det är ingen - inte arbetsmarknadsministern,inte marinchefen och inte ÖB - som kan tala om var det finns asbest i marinensfartyg och hur mycket det finns. En sådan inventering har inte genomförts, mennu omtalas en sådan i interpellafionssvaret. Det är gott och väl att detta blirgjort , men det hade självfallet varit bättre om frågan hade uppmärksammats,som påpekade, . Vad som är intressant när det gäller marinens fartyg ärden fortsatta användningen av asbest. Vi vet nu att det finns asbest ifartygen, och det talas om att man skall ta itu med detta problem. Men hur ärdet med nyproduktionen? Det produceras ju fortfarande fartyg här ilandet. Fartyg tas också in för reparation. Förekommer det att den farligaasbesten byts ut mot andra isoleringsmaterial som vi vet finns, eller gårfartygen ut från reparationsvarven med samma farliga material i sig? Användsvid nyprodukfionen asbest i marinens fartyg? Det är en fråga som jag gärnaskulle vilja ha belyst. Den andra kategorin som blir utsatt för asbest, utöver deombordanställda, är varvsarbetarna inom marinens varv, I sitt svar hänvisararbetsmarknadsministern till att arbetarskyddsstyrelsens regler gäller ocksåför dem. Mot den bakgrund som har gett är detdetsamma som att hänvisa fill ingenting. Arbetarskyddsstyrelsen har ju hittillsinte gjort någontingpå andra arbetsplatser. Vad händer då vid marinens varv och med dem som arbetardär? Att bara säga att arbetarskyddsstyrelsens regler gäller för de marinavarven är inte något bra svar till dem som på dessa ställen blir utsatta förasbestexponering. Jag vill ställa ytterligare en fråga som gäller deombordanställdas förhållanden, som gör mig litet orolig och som måste klarasut. Arbetsmarknadsministern säger i sitt svar att , som äransvarig myndighet för de ombordanställda, skall göra en översyn, syftande tillatt arbetarskyddsstyrelsens krav "i tillämpliga delar" skall införasombord på de fartygen. Då blir jag litet orolig, eftersom vi vet attarbetarskyddsstyrelsens insatser har varit ganska dåliga. Om endast"tillämpliga delar" av arbetarskyddsstyrelsens krav skall införasmåste det betyda att man tar bort en del av de regler som gäller på civilaarbetsplatser. Vad är det som skall mjukas upp i arbetarskyddsstyrelsens normernär nu skall införa dem på marinens fartyg? Vad innebär"tillämpliga delar"? Jag förutsätter att det inte betyder strängarenormer. Som alltid när det gäller militära arrangemang och skyddsåtgärder blirdet säkert sämre än på den civila arbetsmarknaden. Det vore mycket bra att fåden saken utklarad. Det är all right att det också inom marinen har tillsattsen arbetsgrupp som skall ta itu med de problem som det talas om iinterpellationssvaret. Vi avvaktar med spänning det första beskedet om hur detär med de fartyg där det kan finnas asbest, ett besked som alltså skall kommasenast . Jag vill avslutningsvis säga ytterligare några ord om devärnpliktigas roll i detta sammanhang. Vi vet av erfarenhet att det uppstårskador under värnpliktstjänstgöringen, under den militära tjänsten. Det kanvara kanonsprängningar eller andra sprängningsolyckor, olyckor med vapen etc,som åstadkommer skador på den värnpliktiga militära personalen. Vi vet också averfarenhet att ersättningsmålen i sådana fall allfid har varit mycket komplicerade.De militära myndigheterna har varit oerhört ogina och obenägna att godtaersättningsanspråk och skadeståndskrav som de värnpliktiga som blivit utsattaför sådana olyckor har ställt. Jag vill - litet i anslutning fill den fråga om konfliktersom har ställts av en annan ledamot av kammaren - frågaarbetsmarknadsministern: Vad händer om vi har ett antal människorsom, på grund av att de under sin värnpliktstjänstgöring har blivit utsatta förasbest, har fått asbestos eller andra symtom? Hur kommer de att behandlas? Mötsde av samma ogina attityd som vi allfid har sett från militära myndigheter närdet har gällt skadeståndsanspråk? Finns det några planer på att börjaregistrera - eller är det kanske redan genomfört? - vilka värnplikfiga somtjänstgör på fartyg där vi vet att det förekommer asbest? Om det skedde ensådan registrering, skulle dagens värnpliktiga , för att hävda sinaersättningsanspråk, kunna säga: tjänstgjorde jag vid Vaxholmskustartilleriförsvar, och då arbetade jag i det eller det fartyget. Min erfarenhet av mål som avser ersättningsanspråk påförsvaret gör, tyvärr, att jag känner mig mycket orolig när det gäller deframtida möjligheterna för dagens värnpliktiga att få ut ersättning om dedrabbas av skador pågrund av den asbestexponering som de utsatts för under sin värnpliktstid, 18 (): Jag vill tacka arbetsmarknadsministern för svaren på minafrågor. Vi känner alla oro inför dessa omfattande problem. Enanledning fill att jag ställt frågorna är att jag, i motsats tillarbetsmarknadsministern, tycker att det går så otroligt långsamt när det gälleratt använda asbestfria material. Trots att vi har fått stränga regler sominnebär att det i princip är förbjudet att använda asbest ges fortfarandedispenser. Det är inget tvivel om att alla är överens om att asbestär farligt och att all asbesthantering måste upphöra. Vi vet att även en korttids exponering och liten fibermängd kan ge upphov till skador. Riskerna är såledesväl kända. Flera tusen arbetare har redan fått asbestskador av olikaslag. Detta är bara början. Det kan ta innan skadorna upptäcks, ochframöver kommer sannolikt också allt fler skador att upptäckas, som ettresultat av den stora asbesthanteringen , För var dagsom går utökas den skara som kan komma att drabbas av dessa plågsammalungförändringar. Detta kommer att pågå så länge som asbest används, om än iliten omfattning. Jag är glad för att arbetsmarknadsministern nu verkligenhar tagit tag i detta omfattande asbestproblem genom att tillsätta enkommission, som skall handla och arbeta snabbt, I motioner till föregående krävde jag tillsammansmed andra socialdemokrater ett förbud mot användning av asbesthaltigabromsbelägg. Detta föranledde regeringen att ge arbetarskyddsstyrelsen iuppdrag att utreda möjligheterna att införa ett generellt förbud motförsäljning av nytillverkade bilar med asbestbelägg. föreligger ett förslagtill ett sådant förbud mot försäljning av nytillverkade personbilar ochmotorcyklar med asbestbelägg. Det är bra. Men är det inte möjligt att införadet fidigare? De som arbetar med tillverkning av bromsbelägg har uppfattningenatt detta vore möjligt. Trögheten kan bero på att produktionskostnaden är högreför asbestfria belägg, men i gengäld är hållbarheten längre. Konsumenten fårinte ökade kostnader . Tyvärr upplever många att det inte finns någotval. Jag tror att många fordonsägare skulle välja asbestfritt om de kunde. Det finnsfortfarande problem när det gäller tunga fordon. Men vid flera platser pågårdet försök med asbestfria material, bl.a. i och i Södertälje.Produkttillverkaren intygar att de asbestfria bromsbeläggen håller måttet. Mendet räcker inte, utan också fordonstillverkaren måste godkännaersättningsmaterialet. Några sådana godkännanden har ännu inte förekommit.Givetvis får man inte göra avkall på trafiksäkerheten. Men de erfarenheter somredovisats pekar inte på att trafiksäkerheten skulle minska. Tvärtom har de somkört asbestfritt uttalat att det har fungerat bra. Även för packningar finnsersättningsmaterial. utsattsför höga tryck i kombination med höga temperaturer uppfyller inte kraven påsäkerhet. Detta är inte tillfredsställande, varför jag förutsätter att envetenskaplig utprovning kommer fill stånd. Det är min förhoppning attden tilltänkta kommissionen ser detta som en mycket viktig uppgift. Även inomdetta område är det nämligen nödvändigt med ett förbud mot att använda asbest. Det behövs forskning och utveckling för att allasbesthantering skall kunna stoppas. Enligt min mening måste allt pågåendearbete med att utveckla asbestmaterial genast upphöra. Sådant utvecklingsarbetemedför inte bara en samhällekonomisk förlust, utan det måste också bliföretagsekonomiskt olönsamt framöver. Arbetstagarnas skyddsombud ställs ofta inför svårasituationer när arbetsgivaren ges möjlighet att avgöra om ersättningsmaterialhar goda egenskaper eller ej. Här ställs uppgifter om produkters tekniskaprestanda mot kravet på en tillfredsställande arbetsmiljö för arbetarna. Jag vill konstatera att arbetsmarknadsministerns samladegrepp är välkommet - en kommission som snabbt tar till vara alla möjligheteratt planmässigt få bort asbest i all nytillverkning samt i de befinthgamiljöerna. Det måste bli början till slutet för all asbest. Så tillmin andra fråga, som gäller det äldre bilbeståndet. Efter överläggningar mellan arbetarskyddsstyrelsen ochtrafiksäkerhetsverket kom en regeländring till stånd . Dennasyftade till att underlätta för byte till asbestfria bromsbelägg vid förstabytfillfälle. Dock blev det inte så. Regeländringen uppfattades så som om detskulle vara fullt tillräckligt om tillverkaren av en reservdel garanteradeprestanda och att villkoret var att inte någon ändring skedde i fordonets grundkonstruktion.Med dessa premisser skulle någon ny registreringsbesiktning ej behöva göras avfordonet. Det uppstod emellertid oklarheter om gällande krav. Vardet de som avsågs i F 118, normer för bromsprov vid typbesiktning, som skullegälla? Om reservdelsfabrikanten garanterar att hans asbestfriaprodukter håller samma prestanda, då skulle det kunna anses att det finnsgodtagbara ersättningsprodukter, och i och med det skulle förbudsparagrafenvara användbar fullt ut. Men, somsagt, så enkelt är det inte. Bilar som typgodkänts med asbestbelägg måste troligenregistreringsbesik-figas om byte sker till asbestfritt belägg och vice versa. ger arbetsmarknadsministern besked om att det intelängre finns några tvistigheter på den här punkten. Men av svaret framgår intevad som gäller. Jag vill ha ett förtydligande på den här punkten. 19TORE (vpk): Ett av mina första minnen som nyblivenriksdagsledamot är en debatt kring just asbestproblemet. Det hänför sig tillden tidpunkt sedan då en kommunistisk ledamot sökte få fillstånd en debatt kring farorna med asbest. Jag glömmer inte hur nonchalant hansvarningar i detsammanhanget bemöttes från olika håll, bl.a. från socialdemokratisktregeringshåll. har dess bättre allt fler fått upp ögonen för dessa faror,som så skickligt har sökt döljas av dem som har ekonomiska vinstintressen pådetta område.