prot · G809131 · 1984-12-31 00:00:00 — Mer än en åttadubbling av dieselskat-tehöjningen har inneburit attpriset vid pumpen har ökat , dvs. nästan dubbelt jämfört medbensinpriset när skatterna är inräknade. Det är ju en mycket intressantjämförelse. Efter den senaste höjningen av kilometerskatten, ,så har det inträffat att driftskostnaderna för dieselalternativet är högre ändriftskostnaderna för bensinbilen - detta trots att dieselbilen bara drarknappt så mycket drivmedel som bensinbilen. Till detta kan man också läggaatt en dieselbil kostar . mer än motsvarande bil medbensinmotor. För flertalet bilägare med dieseldrift har detta alternativ - ävenvid en lång årlig körsträcka - blivit klart oekonomiskt. Det har sagts att t.ex. taxiföreningar har ställt av flera dieselvagnar av just det skälet. Närdärför finansministern hävdar att beskattningen av bensindrivna ochdieseldrivna personbilar skulle vara så avvägd, att den totala skatten per kördvägsträcka skulle vara lika stor, så håller inte detta påstående. Vi kan ocksåse på andelen registrerade dieselpersonbilar - den har drastiskt sjunkit desenaste åren. Från att ha haft en andel kring , så ärandelen nyregistrerade dieselpersonbilar nere i . Man kan nästan säga att personbilsmarknaden för diesel är helt lamslagen. Så till krånglet. Själva tekniken med kilometerskatt harju utsatts för hård kritik. Det faktum att systemet är förmånligt istorstäderna och dyrt på landsbygden är ju en punkt där det finns anledning attvara kritisk. Vidare är det så att systemet är krångligt för den enskildebilägaren. Klart är också att administrationen för kilometerbeskattningen drarhöga kostnader. hänvisar finansministern i sitt svar tillvägtrafikskatteutredningen och vill för sin del, med hänsyn till att dennautredning föreslagit att vägtrafikskattesystemet behålls - låt vara någotförenklat och förbättrat på vissa punkter - inte föregripa remissarbetet. Omdet kan man säga, att det egentligen är gängse ordning. Men jag förutsätter attfinansministern har en klar ambition att verkligen förenkla systemet för denenskilde bilisten. Det vore bra om finansministern kunde redovisa denviljeyttringen här i kammaren. Jag tror inte att det skulle uppfattas som någotmajestätsbrott att redan nu vara klar över den s. k. färdriktningen, dvs. mot en meravbyråkratiserad ordning. När det gällde vilka åtgärder regeringen tänker vidta föratt förenkla det hela, lade finansministern i sitt svar till "enligt ElverJonssons mening". Skall vi tolka detta så, att regeringen ochfinansministern tycker att systemet är tillräckligt enkelt ? Det voreintressant med en kommentar på den punkten från finansministern. Så något om miljön i sammanhanget.Finansministern säger att det inte är klariagt att dieselbilarna är mermiljövänliga än bensinbilarna. Här begränsar finansministern sitt exempel tillkoloxiden, där det är klart mindre utsläpp för dieselbilarna än förbensinbilarna, och väger det mot att dieslarna släpper ut större mängderpartiklar. Jag beklagar att finansministern inte tar med kolväten ochkväveoxider. Gör man det får man fram att det är mycket kraftiga skillnader,och det är dessa som är de verkligt tunga miljöförstörarna. Om man gör ensådan sammanräkning är det ingen tvekan om att dieselbilarna är klart mermiljövänliga än bensinfordonen. Detta är också ett skäl att inte diskrimineradieselbilarna i förhållande till bensinbilarna. Min slutsats, fru talman, är att finansministern klarareborde ha gett ett besked här i kammaren som skulle ha kunnat uppfattas så, attregeringen är beredd att ta sig an den negativa utvecklingen som har skett fördieselbilarna . Rättviseskälet - och jag menar också miljöskälet- talar för att finansministern bör förtydliga svaret. Om kilometerskatten för dieselfordon Jag kan lugna på en punkt: Detvore naturligtvis i hög grad önskvärt att kunna förenklakilometerskattesystemet. Det behöver inte råda någon tvist oss emellan om attbensinskatteuppbörden är åtskilligt enklare att klara för den enskilde bilistenän uppbörden av kilometerskatt. Det är ju helt uppenbart. Däremot ärjag inte - och det måste nog förstå - beredd att ta ställningtill de förslag som den här utredningen har lagt fram. Remissinstanserna börfå komma med sina synpunkter och bedömningar huruvida det verkligen rör sig omviktiga förenklingar. Det kan också vara så att remissinstanserna kommer medytterligare uppslag till förändringar som skulle kunna förenkla systemet, dockutan att man avstår från det grundläggande kravet på att det måste fungera ochatt olika bilistkategorier betalar relativt sett lika mycket skatt. Regeringenkommer att ägna den här frågan all den uppmärksamhet som den är värd. Jag måstedock konstatera att vår uppfattning inte riktigt stämmer överens när det gällerden relativa skattebörda som bensindrivna resp. dieseldrivna bilar bär.Vi har alltså inte funnit - vare sig vi analyserar det historiskt eller jämförmed det nuvarande skatteläget - att skillnaderna mellan de här olika slagen avbränslen skulle vara så stora att de verkligen kan bilda underlag förpåståendet att vi missgynnar dieselbilar. Däremot har prisutvecklingen inteminst på fordonen själva nog delvis varit sådan att detta kan vara enförklaring till att försäljningen minskar. Slutligen: Beträffande miljöfråganär jag hänvisad till de bedömningar som 7 protokoll 1984/85:130-1 ?2 Om kilometerskatten för dieselfordon vi har fått av expertisen på området. Och expertisensslutsats kan väl sägas vara att när man väger samman de här olika faktorerna,går det inte att entydigt och klart säga att dieseldrift är miljövänligare änbensindrift. Det finns klara önskemål om att minska utsläppen både fråndieseldrivna och från bensindrivna bilar. 41 (): Finansministern sade, att när man väger sammanmiljöskälen talar inte någonting för att dieseldriften är miljövänligare. Jagtog mig friheten att påpeka att finansministern var ytterst knapphändig när hani svaret gjorde jämförelser. Detta är kanske symtomatiskt - för det var ocksåfallet i ett tidigare beredningsarbete - men det finns nog anledning attstudera frågan närmare. Det är intressant att ett så "bilaktivt" landsom lägger ned oerhörda resurser på att utveckla justdieseldriften. Detta tror jag inte att man gör av en slump. I dessa fider, dåäven tyskarna tar miljön på allvar, har man funnit att dieselbilen kommer atthävda sig väl. Jag har principiellt ingen annan mening än finansministernnär det gäller att ta ställning innan remissinstanserna har sagt sitt, men jagtror att det finns en del slutsatser att dra . När det gäller skattetyngden på drivmedlen konstaterar jagatt finansministern säger att vi har kommit till olika slutsatser. Jag ärdäremot inte helt säker på att finansministern har klarat av att leda detta ibevis. Mina uppgifter kan mycket väl ifrågasättas, eftersom jag utgår frånlekmannamässiga synpunkter. Men en iakttagelse som kan göras är ju att mångaställer av sina dieselfordon och att försäljningen av nya dieselbilar nästanhar gått ned fill noll. Detta talar ändå för att det har inträffat någontingefter de senaste skattehöjningarna. Det kan väl i alla fall inte vara så attregeringen har för avsikt att "skatta bort" dieselbilarna frånmarknaden. Det har inte sagts någonfing sådant, men om åtgärder inte vidtas kandetta bli effekten. Sedan skall man också veta, att om vi låter andelendieseldrivna fordon bli alltför låg, kommer kostnaderna för framställning avdieselbränslet att bli bra mycket högre. Ett parallellt exempel är jugasbränsle, vilket man t.o. m. subventionerar, därför att detta har en relativtsett högre kringkostnad. Det vore rimligt att ha denna attityd också tilldieseln. Jag menar att kilometerskatten för dieselfordon ärfelaktigt konstruerad och krånglig och att - det påstår jag fortfarande - deninte är konkurrensneutral. Därför är det angeläget att det arbete som finansministernsäger sig ta sig an sker med både skyndsamhet och kraft och, framför allt, inte utgår från att dieselbilarna skulle vara utslagna på förhand. Om ger den senastebensinskattehöjningen och höjningen av kilometerskatten skulden för attförsäljningen av dieselbilar går ned, ställer jag mig något frågande. Denskattehöjning som beslutade om höstas var ju så utformad attmedan bensinskatten höjdes mednärmare , höjdes kilometerskatten . Och det var egentligen för attpåverka relationerna mellan den fasta delen av skatten och den rörliga. Jag trorinte att det går att hävda att just den skattehöjningen skedde till dedieseldrivna fordonens nackdel. 43 (): Jag har inte hävdat att det är någonenskildhet som har varit avgörande. Men de sammanvägda effekterna har spelat roll i den här utvecklingen då det har visat sig att just dieseldriftenhar blivit högst oförmånlig. Jag tror att det finns en del andra skäl för attse till att vi inte går ned till noll när det gäller andelen personbilar som ärdieseldrivna. Dieselbilama har en okänslighet för bränsle, som innebär att defrån beredskapssynpunkt är klart bättre. Dieselmotortekniken behöver hållaslevande, bl. a. därför att vårt försvar är uppbyggt med denna teknik. Jag vidhåller fortfarande, fru talman, att dieselbilarnarelativt sett är betydligt miljövänligare än vad det kan ge vid handen om manväger in koloxidens, kolvätets och kväveoxidens effekter. Där innebärbensinbilarna en mycket större miljövåda än dieselbilarna. Om likviditetsindragningarna från näringslivet Överläggningen var härmed avslutad. 11§ Svar på interpellation 1984/85:134 om likviditetsindragningarna frånnäringslivet har med anledning avlikviditetsindragningarna från näringslivet ställt tre frågor till mig. Anserfinansministern att likviditetsindragningar främjar företagens möjligheter ochvilja att investera för framtiden? Avserfinansministern att förelägga förslag om ytterligare tvångsinlåningfrån företag till staten? Ser regeringende växande likviditetsindragningarna som ett bestående inslag i finansieringenav budgetunderskottet? En viktig förutsättning för att pris- och löneökningarnaskall kunna nedbringas till en nivå som är förenlig med en balanseradutveckling av den svenska ekonomin är att likviditetsökningen begränsas. Dettaminskar också risken för oönskade valutaflöden. I en situafion med ettbetydande statligt upplåningsbehov och en mycket god likviditet iföretagssektorn är det därför rimligt att en del av företagens likviditetkanaliseras fill staten. Till en betydande del sker detta genom försäljning avstatspapper till företagen. För att minska risken för en press uppåt påräntorna har regeringen dessutom infört direkta likviditetsindragningar frånföretagen till konto i . Det är troligt att också en vissåterhållande effekt på lönesidan på detta vis kan uppnås. Svaret påden första frågan är mot denna bakgrund ja. Om likviditetsindragningarna från näringslivet påverkaspositivt i den mån räntenivån kan hållas lägre än annars och i den utsträckningpris- och löneökningarna kan hållas tillbaka. Vad beträffar frågan om nya likviditetsindragningar frånföretagen har förslag om sådana lagts fram ikompletteringspropositionen. Några ytterligare likviditetsindragningar frånföretagen planeras inte. Den tredje frågan gällde huruvida regeringen serlikviditetsindragningarna som ett bestående inslag i finansieringen avbudgetunderskottet. Svaret på den frågan är nej. 45LARS (): Jag tackar finansministern för svaret. Sedan min interpellation lämnades in har finansministern ihandling besvarat min fråga nr 2 genom att i kompletteringspropositionen läggafram förslag till ytterligare likviditetsindragningar och ijanuari 1986 från företag och kommuner på sammanlagt . Detgör å andra sidan mina båda andra frågor desto viktigare och finansministernssvar desto mer intressanta. Finansministern inledde med att betecknalikviditetsbegränsningar som ett sätt att bekämpa inflationen och motverkautflöde av valuta. I så fall förefaller metoden inte vara särskiltverkningsfull. Trots det snabbt ökade utnyttjandet av likviditetsindragningarhar inflationstakten stigit till på årsbasis. Under detsenaste halvåret har vi haft ett valutautflöde på närmare 10 miljarder kronor.Det tycks närmast ha tilltagit efter det att regeringen offenfliggjorde sinaplaner på nya tvångslån från företag och kommuner. Det är inte trovärdigt att den dolda beskattning avföretagen som likviditetsindragningarna utgör skulle kunna stimuleranäringslivet till nya satsningar för framtiden. Förutom att den direktaavbränning som följer av att de påtvingade insättningarna hos gerlåg eller ingen ränta måste frånvaron av stabila spelregler verka återhållandepå investeringsviljan. För att företag skall våga bygga ut för framtiden måstede ha en något så när fast grund för sin planering. Regeringens kvartalspolitikmed ständiga skatteförändringar och manipulationer med vinstmedlen förkortarplaneringshorisonten, ökar osäkerheten och höjer kraven på att en investeringsnabbt skall betala sig. Men huvudsyftet med likviditetsindragningarna är naturligtvisinte att påverka pris- och löneutvecklingen, valutaflödena ellerinvesteringsviljan. Det är i stället att underlätta finansieringen avbudgetunderskottet. Länge försökte man hålla den snabba utgiftsutvecklingen iden offentliga sektorn stången genom lika snabba skattehöjningar. När Sverigeslog i skattetaket, blev utvägen upplåning mot obligationer och andraskuldförbindelser, både hemma och utomlands. Lånefinansiering innebäregentligen inget annat än att man skriver ut skatter på kommande generationer.Men sedan det blivit svårt att få också denna finansieringsmetod att räckatill, fann man på trollformeln att dra in likviditet genom påtvungnafondavsättningar till låg eller ingen ränta. Finansministern framhåller som en fördel att denna tredjefinansieringsmetod minskar risken för en press uppåt på räntorna. Det ärdetsamma som att säga att företagen - liksom kommunerna - får sämre betalt änvad de skulle ha fått om de frivilligt hade funnit skäl att ställa medel tillstatens förfogande för täckande av det offentliga utgiftsöverskottet. Ges detingen ränta alls, har åtgärden karaktären av fillfällig beskattning -tillfällig därför att den angivna avsikten ändå är att pengarna skallbetalas tillbaka fill den rätte ägaren. Om ränta betalas, som dock ligger undermarknivån, blir det ett slags tvångsupplåning med inslag av beskattning. Detta nya ekonomisk-politiska instrument intar ettmellanläge mellan penning- och finanspolitiken. Indragningen beslutas avriksdagen på regeringens förslag, men medlen betalas in till somett slags ersättning för den upplåning som annars skulle habehövt göra. omsätter i sin tur pengarna i statspapper. Den stora ränteskillnadenblåser upp vinst, och de ökade inleveranser till statskassan somskett därifrån representerar en del av den dolda beskattningsom här förekommer. Räntenivån i blir alltmer manipulerad. Underintryck av valutautflödet och kronans försvagning - man skyllde på denstigande dollarkursen -höjdes den korta räntan med tvåprocentenheter. har dollarkursen fallit och andra europeiska räntor,t. ex. pundräntan, har åter justerats ned. Men räntenivån på den svenskapenningmarknaden har stigit ytterligare. Det betyder attavkastningskurvan nu är negativ. Det gäller i synnerhet om man jämför medräntan på prioriterade obligationer, som ligger underden korta marknadsräntan. Riksobligationer emitteras inte längre, av allt attdöma därför att man då skulle tvingas avslöja det stora avståndet mellan denprioriterade räntan och den långa marknadsräntan. I stället ökar upplåningenmot statsskuldväxlar, vilkas konstruktion medför att räntekostnaden, och därmedbudgetunderskottet, ökar mer än vad som annars vore nödvändigt. Det myckna användandet av likviditetsindragningar bidrartill att ytterligare förkorta statsskuldens löptid - om man skall ta gjordauttalanden om att medlen kommer att återbetalas på allvar. Även om det går attkortfristigt täcka statens medelsbehov, blir läget med nödvändighet labilt.Eftersom indragningarna är tidsbestämda, uppkommer frågan vad som skall händanär de tvångsinsatta medlen blir fria. Den frågan blev faktiskt ännu mer intressant efterfinansministerns besked om att han inte ser likviditetsindragning som ettbestående inslag i finansieringen av budgetunderskottet. Det föranleder mig attfråga: Har vi nu sett den sista åtgärden av detta slag? Innebärfinansministerns svar att regeringen avser att återgå till att finansierabudgetunderskottet med hjälp av regelrätt upplåning eller t. o. m. med hjälp avökad beskattning? Om likviditetsindragningarna från näringslivet har i och för sig rätt i attlikviditetsindragningar av den här typen underlättar penningpolitiken - annarsskulle de naturligtvis Däremotfår den som hör framställning av det hela ett underligt intryck.Det kan låta som om detta skulle minska det statliga upplåningsbehovet. Så blirförvisso icke fallet, utan statsupplåningen och budgetunderskottet är vad deär. Jag skall inte trötta åhörarna med en påminnelse om vem det var som ställdetill med detta underskott. Det har sagts tillräckligt . När man harlyssnat till verkar det dock som om både underskottet och denuvarande förhållandena på kreditmarknaden enbart är ett resultat av den nuvaranderegeringens politik. Vigör den bedömningen att likviditeten i näringslivet är för hög, ochdet är orsaken till att vi väljer metoden med likviditetsindragningar. Men närvi ser framåt, framför allt när det gäller den kraftigt ökade investeringsverksamheteni näringslivet - jag vill alltså påminna om att vi hade en uppgång avtotalinvesteringarna i på , nästan dubbelt så lågtillväxttakt som för bruttonationalprodukten - kan vi konstatera att vi i årräknar med en praktiskt taget lika stor investeringsökning. En mycket stor deldärav faller på industrin. Motden bakgrunden har vi att räkna med att likviditetsbehoven för näringslivetsegen verksamhet kommer att öka. ökar ju även sysselsättningen.Dessutom växer produktionen. Vi räknar således med en uppgång i fråga omlagren. Allt detta kommer att konsumera likviditet för näringslivets del. Viräknar också med att den nuvarande utveckUngen - med hög aktivitet inäringslivet och fortsatta investeringsökningar - skall, och måste, pågå ettantal år framöver. Därmed skall väl likviditetssituationen normaliseras - ävenom det tar . Detär riktigt som säger att den här typen av åtgärder kan skapaproblem om återbetalningen - jag tänker på den tidpunkt när man får lyfta deinsatta medlen - är sådan att det fortfarande skulle råda en allvarligekonomisk obalans, framför allt mellan den offentliga och den privata sektorn.Vi har dock rimliga skäl att tro att den förbättring av balansen som haruppstått kommer att fortsätta. Det är uppenbart att särskiltkommunernas finansiella ställning kommer att kraftigt försvagas 1987 ochframför allt 1988, Med utgångspunkt i de bedömningar som jag harredovisat bör också likviditetssituationen i stort vara sådan attåterbetalningarna av medlen i fråga skall kunna göras utan att det skapar nyabalansproblem. Det är av de skälen som jag kan säga att vi inte räknar med attdetta skall vara något bestående inslag. Inte heller planerar vi några nyaåtgärder av den här typen efter det att arbetet med anledning av redanbeslutade åtgärder har slutförts. 47 LARSTOBISSON (m): Finansministern återkomtill sin gamla tes att underskotten i statsbudgeten bara är borgerligaregeringars fel. Jag har redovisat hur läget är. Det underskott vinu har att dras med för betalningar av bl, a, räntor på statsskulden kanskuldfördelas på följande vis: Vidde borgerliga regeringarnas tillträde, , var statsskulden istorleksordningen 80 miljarder. därefter växte den med 250 Därefter, undermindre än , har den vuxit med ytterligare 250 miljarder.Jag ställer, som jag brukar göra, frågan till finansministern: det verkligenpå det viset att de först upplånade 80 miljarderna och de senast upplånade 250miljarderna, allt under socialdemokratiska regeringar, på något sätt ärbefriade från räntebetalning och återbetalningsskyldighet, eftersom det bara ärde budgetunderskott och den skuldökning som inträffat avborgerligt regerande som bereder finansministern så stora problem? Han har ännuinte lyckats reda ut hur det kan vara så egendomligt att den mindre del av dentotala statsskulden som uppkommit under borgerliga regeringar skulle vara detsom stjälper allting. Finansministernbestred inte i sitt svar vad jag hävdade, nämligen att den här sortenslikviditetsindragningar fungerar som en extra beskattning av företagen. Det rörsig i själva verket om miljarder av uteblivna ränteintäkter för företagens del.Än värre är att de här medlen undandras från användning fill investeringar somkan ge riktiga jobb för framtiden, Jag måste säga att för mig framstår det somväldigt motsägelsefullt att å ena sidan släppa fram en ökad lönsamhet inäringslivet via devalveringar och annat, medan man å andra sidan säger, nehej,det här får ni inte använda för det avsedda syftet, nämligen att bygga utsvensk industris kapacitet. De här pengarna skall ni leverera in tillstatskassan, så att vi på det viset får litet lättare att förapenningpolitiken, vilket var finansministerns åsikt om hur detta fungerar. Jagmåste säga att jag inte tror att det i längden underlättar penningpolitikenatt använda sig av den här sortens regleringar. Det blir lättare omfinanspolitiken sköts på ett stramare sätt och om penningpolifiken kan förasunder mer marknadsmässiga villkor. Detär också så, fru talman, att konstruktionen av den senaste likviditetsindragningenmed nödvändighet måste verka snedvridande. Man tar alltså ut av lönesummanöver 20 miljoner. Mig förefaller det alldeles naturligt att om det finnsanledning för företagen att räkna med den här typen av åtgärder ifortsättningen, blir det lockande att dela upp ett stort företag i fleramindre, så att alla helst kommer under gränsen på 20 miljoner i lönesumma. Dåslipper man att alls vara med på inbetalningarna. Det här konstaterandet ärockså detsamma som att säga att i prakfiken fungerar dessa likviditetsindragningarsom en progressiv löneskatt på företagen. Och att det skulle främjainvesteringsviljan och underlätta tillväxten av kapaciteten i näringslivet, dethar jag väldigt svårt att se. Nuär det, som finansministern påminde om, inte bara företagen utan ocksåkommunerna som är föremål för sådana här Hkviditetsindragningar, När deborgerliga partierna föreslog minskningar av despecialdestinerade statsbidragen till kommunerna med ca 4 miljarder blevprotesterna från socialdemokratiskt håll många och starka. Särskilt mot ossmoderater riktades beskyllningar om social nedrustning. Regeringen har skjutitpå presentationen av sina kommunalekonomiska förslag så länge det gått, mentvingas nu bekänna färg i kompletteringspropositionen. Då visade det sig attfinansminister vill dela ut ännu kraftigare dråpslag mot. kommunerna.Deras likviditet skall t, o, m, begränsas mer än vad Om likviditetsindragningarna från näringslivet som föreslagits från borgerligt håll. Man kanske kunde förledas tro att allt därmed borde varagott och väl från moderat synpunkt. Men problemet är att regeringen inte vågarföreta den raka åtgärden att minska statsbidragen. I stället betalas de ut ioförändrad omfattning för att sedan delvis återföras genomlikviditetsindragningen. Den rundgång som här uppkommer är typisk försocialdemokraterna, och den kan endast förklaras med att de av ideologiska skälinte kan förmå sig till att besluta om sänkta statsutgifter. Därtill kommer att indragningen från kommunerna får sammatillfälliga karaktär som det övriga kortsiktiga bollandet med åtgärder för atttäcka in budgetunderskottet. De pengar som föreslås indragna skall alltsåinbetalas . Med ledning av finansministerns uttalande om att likviditetsindragningarinte är ett bestående element i regeringens ekonomiska politik bordeslutsatsen kunna bli att de inte föreslås frysta eller blirersatta med andra liknande ingrepp. Kan finansministern lova att, om regeringenfår sitta kvar, företag och kommuner verkligen får disponera sina tvångsinsattamedel ?