prot · G809135 · 1984-12-31 00:00:00 — Vi gör samma konstaterande som vi haftanledning att göra tidigare, nämligen att även om vi inte får våraframsynta förslag bifallna vid det fillfälle då de framställs, är utsikternagoda att de kommer att bifallas vid ett senare fillfälle. Jagskall, fru talman, fatta mig kort när det gäller läriingsutbildningen. Jagkonstaterar att utöver de yrkanden som vi har framställt och som vi nuhar anledning att upprepa, föreslår vi - till skillnad från de övriga partierna- att också under det år som börjar det s, k, stimulansbidraget med 5 000kr, per nyinrättad plats i lärlingsutbildningen skall utgå. Vi tror att detalltjämt är angeläget att öka antalet lärlingsutbildningsplatser. Detta är ettsätt, utöver vad vi har föreslagit, och som bl, a, innebär förändringar istatsbidragssystemet, så att man skulle kunna öka verksamheten. Utskottsmajoritetensäger nej, dock bara med den motiveringen att man inte nu är beredd att biträdaförslaget. Vi tolkar det så, att man har för avsikt att vid ett senaretillfälle återkomma i frågan. Tillsist några få ord om verksamheten med kombinafion av gymnasiestu dier och specialidrott. Jag har tillsammans med ett antal andra mofionärer yrkat att det nuvarande antalet platser, 550, borde ökas tlH 600, Det finns ett uttalat behov, och det finns från ett antal specialförbund inom idrottens område önskemål om ytterligare platser. Vi tycker att det är en angelägen förändring, som bör kunna genomföras. Jag yrkar bifall fill förslaget härom, 69 Om åtgärder för att förhindra nynazismens spridning iSverige I övrigt, fru talman, yrkar jag bifall till samtliga dereservationer som centerparfiet ställt sig bakom. Kammaren beslöt att uppskjuta den fortsattaöverläggningen om detta ärende samt behandlingen av på föredragningslistanåterstående utskottsbetänkanden fill ett senare sammanträde. 6 § Svar på frågorna 1984/85:530 och 553 om åtgärder föratt förhindra nynazismens spridning i och har frågat statsministernvilka informafions- och utbildningsinsatser regeringen ämnar vidta i avsikt attförhindra nynazismens spridning i , Frågorna har överlämnats till mig. Som bakgrund till frågorna hänvisar både till att uttryck för invandrarfientlighet har kommit påolika håll i vårt land. Liksom frågeställarna anser jag att sådana tendenseringer stark oro. Särskilt avskyvärda ter sig de uttryck som har anstrykning avnazism. Det är en utomordentligt vikfig uppgift för oss alla att - med dedemokrafiska medel som står till buds - se fill att solidariteten i vårtsamhälle inte anfräts genom att rasistiska och liknande uppfattningar fårfotfäste. Den tillkallade diskrimineringsutredningen harhaft som huvuduppgift att kartlägga i vilken utsträckning diskriminering ochfördomar mot invandrare och medlemmar av andra etniska minoritetsgrupperförekommer i vårt land och att utarbeta ett program för att motverka sådanaföreteelser. Efter ett tiotal rapporter och delbetänkanden har utredningenförra året avslutat sitt arbete med betänkandet (SOU 1984:55) I rätt riktning.Utredningens förslag sträcker sig över ett brett fält och gäller bl, a,lagstiftning, forskning, information och utbildning. Regeringen bereder frågan om åtgärder pågrundval av diskrimineringsutredningens arbete. Det program som kommer attredovisas sedan beredningsarbetet avslutats torde fullt ut tillgodose syftetmed och frågor. Självfallet är det inte bara intresset att komma tillrätta med fördomar mot invandrare som gör det nödvändigt att motverka allarisker för en spridning av nynazistiska strömningar. Dessa risker måstemotverkas generellt. Undervisningen i skolan, massmediernas bevakning och denfördjupning av demokratin i det svenska samhället som regeringen eftersträvartillhör, som jag ser det, de faktorer som här spelar en avgörande roll. Under detta anförande övertog andrevice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 46 (): Jag tackar för svaret på min fråga. Den är föranledd av händelserna iVäxjö, där nynazisternas ankomst till mötesplatsen utlöste kravaller ochåtföljande gatlopp, något som ju inte ger någon vacker bild av det svenskasamhället. Vihar förvisso mötesfrihet, och vi betraktar den som en omistlig del av vårtsamhälle, där ordet egenfligen alltid skall vara fritt. Åsikter, även obekvämasådana, skall självfallet kunna komma till tals i den svenska samhällsdebatten.Men, det finns ett mycket stort men. Det är den ondska som ligger i helanazismens väsen - nazisternas invandrarfientiighet, deras våldsideologi, deraskamp mot den demokrati som vi betraktar som en bit av , Attjag ställt denna fråga beror inte i och för sig på att jag känner mig särskiltskakad, även om det som hänt är oroväckande. Att jag ställt frågan beror heltenkelt på att sådana här händelser väcker till liv både nazistiska ochfascistiska strömningar. Jagtillhör ju den generation här i som var ung på den fiden dåHitlerriket byggdes upp och då nazismen hotade att erövra och förkväva helaEuropa, Det gav också, som vi vet, återverkningar i , Det påverkade helavårt mötesliv. Vi fick t, o, m, uppleva nesan av att det fanns nazister i densvenska . Det fanns redan då de som sade att det ändå bara är några få- låt dem hållas; de kommer ändå att tröttna och inta sin plats idet demokratiska samhäHet, Jagtror att det vi skall dra lärdom av från det förgångna är den kamp mot dessakrafter som utvecklades på folkrörelsenivå - i polifiska och fackligaorganisationer och i de organisationer där ungdomen sysslade med en rikfrifidsaktivitet. Jagvill gärna säga att svaret är tillfredsställande. Det är bra att statsrådetlagt upp svaret på detta sätt. Jag tror att det kommer att leda fill resultat.Det enda önskemålet jag har är självfallet att vi skall hjälpas åt attförhindra att aktivitetsstödet till de unga tas bort. Det skall finnas ett braaktivitetsstöd, så att ungdomarna får chansen att arbeta . Det ärdet bästa som kan göras i kampen mot de nynazistiska krafter som gjort siggällande i det svenska samhället. Omåtgärder för att förhindra nynazismens spridning i 47 (vpk): Också jag får tacka för svaret som jag på grund av sjukdomfått i uppdrag att ta emot. Jagvill instämma i det mesta av vad sade. Också jag fillhör dengeneration som från sin barndom minns och krigskommunikéerna. Jaghade också släktingar i som var socialdemokrater, ochjag hade via den kanalen en viss inblick i vad nazismen innebar för den vanligamänniskan. Emellertidfinns det en annan aspekt på denna fråga som jag gärna vill ta upp. Jag troratt man kanske i viss mån begår ett fel om man fixerar sig vid vad de här småläderklädda och hakkorsprydda gmppema sysslar med. De vill ha oväsen kring sig,och de är i sig själva inte de farliga, även om det som de Omåtgärder för att förhindra nynazismens spridning i påminner oss om varfruktansvärt. De är i det svenska samhället - och kommer så att förbli - små spån.Det betänkliga med dem är att de säger- fast i förgrovad och tillspetsad form -vad rätt många människor som är fördomsfulla och okunniga i dessa ting iverkligheten tänker. Den verkliga faran Hgger i den mer oreflekterade, den mersvåridenfifierbara typen av fördomar som finns t, ex, inom delar av denpolitiska konservatismen men som man också kan finna långt in i bredabefolkningslager, där den ekonomiska krisen ofta leder människor fel på grundav att de är dåligt pohtiskt informerade, på grund av att så mycket i samhälletskapar en avpolifisering och en politisk rotiöshet hos många människor. De ledsdärigenom till att acceptera och tro på falska resonemang. Ettsådant falskt resonemang är att när det kommer in en invandrare, så tar han ettjobb från en svensk. Jag har aldrig hört någon politiker tala om hur detverkligen förhåller sig: När en invandrare kommer hit, jobbar, konsumerar ochefterfrågar saker och ting, så skapar det ju jobb åt åtminstone en svensk. Detgår att förklara sådana här saker och motverka dessa fördomar. Men de flestapolitiker ägnar sig inte i den utsträckning som de borde åt den poHtiskaagitationen. Jag säger detta med tanke på valet, eftersom jag tror att det ärväldigt vikfigt att alla demokratiska politiker begagnar sig av denna situationoch solidariskt slår tillbaka den här typen av argument och föreställningar.Jag tror att fascismen kommer- om den marscherar fram och blir stark- inte med pukor och trumpeter, stövlar och uniform, utan den kommer att antabetydligt respektablare och därmed mer svåmpptäckta och farligare former. Jag skulle förstvilja säga något om den uppfattning som ibland framförs i diskussionen,nämligen att en negativ inställning till invandrare blir allt vanligare. Det ärnaturligtvis svårt att veta om det förhåller sig på det viset. har gjort undersökningar som tyder påmotsatsen. Utredningen har funnit att den inställning som svenskar i allmänhethar till invandrare har utvecklats i riktning mot större tolerans. Samtidigthar emellertid - och det är det som är det otäcka - en polarisering avåsikterna ägt rum. Medan majoriteten av svenskar blivit betydligt mer positivatill invandrare, har en liten minoritet starkt utlänningsfientliga personertillgripit metoder som gör att de uppmärksammas mer. Diskrimineringsutredningenhar också konstaterat att det knappast finns några betydande rasistiskaorganisationer. Enligt utredningens uppfattning, som jag delar, är det viktigtatt man riktar strålkastarijuset på dem utan att överdramatisera derasbetydelse. Jag delar helt den uppfattning som både och här gett uttryck för, nämhgen att nynazistiska uppfattningar främstmåste bekämpas med öppna medel, såsom opinionsbildning, undervisning,information osv. Detfinns många olika sätt att driva den här kampen. Jag har pekat på ett område,och det är skolan som naturligtvis har en central roll. förmedla grundläggandefakta om den roll som nazistiska och fascistiska ideologier spelat i historien.Vidare föreställer jag mig att det ofta kan vara lämpligt att skolan tar uppfill diskussion dagshändelser av det slag som frågeställarna syftar på och attdet sker inom ramen för skolans allmänna upgift att sörja för de ungasdemokratiska fostran. Jagråkade vara i veckan efter dessa händelser. Jag besökte några klasser iKatedralskolan, och jag kan försäkra att det bland ungdomarna där fanns mycketav kunskap om vad det handlade om. Det fanns också ett mycket starkt engagemangi denna fråga till förmån för demokratin. Det fördes emellertid fram krav pååtgärder somjag skulle tro att dessa nazister vill ha som ett svar på sinaprovokafioner. Jagupprepar: Det är viktigt att vi inte överdramatiserar de här figurerna och attvi använder värdiga demokratiska metoder när vi bekämpar dem. Jaghåller helt med när han säger att det viktiga inte är att de härfigurerna uppmärksammas och att vi för en debatt mot dem - det är de inte ensvärda. Det viktiga är att motverka den opinion som det är en betydande risk attdessa personer kan piska upp. Där har vi alla gemensamt en väldigt viktigopinionsbildande uppgift,' Omåtgärder för att förhindra nynazismens spridning i 49 (vpk): Bara en kort slutkommentar från min sida när det gällerskolundervisningen och det material som där används. Det är, sett från desynpunkter som vi här resonerar utifrån, något för vagt. Det är visserligenväxlande, beroende på vilket läromaterial man betraktar, men genomgående är attdet har rätt allvarliga svagheter. En av de mest allvarliga - det bör man viden översyn framöver försöka göra någonting åt - är att man när man talar omfascismen, speciellt fascismen under mellankrigsfiden, som ju är tyngdpunkteni historieundervisningen, egentligen inte ger någon vettig, rationellförklaring till dess ideologi. Man bara konstaterar den, man beskriver den iett tomrum. Man talar inte om dess sociala bakgrund, om den sociala miljö urvilken den uppstod, om de historiska och politiska traditioner som den gripertag i och bygger vidare på eller om de ovetenskapliga teorier som den arbetarmed. Framför allt framställer man nazismen ungefär som om den var en slutenföreteelse, en marscherande bataljon av extremister - låt vara en mycket storbataljon i just , men det gör just ett avgränsatintryck. Det menar jag är farligt - det ger ingen rimlig och rationellförklaring, det åstadkommer ingen förståelse hos unga människor av varförsådana strömningar uppstår, varför de har den speciella, irrationella karaktärde har och det väldiga genomslag de kan få i relativt breda skikt i vissasituationer. Det måste man förklara. Fascismen är inte någon avgränsadföreteelse, utan den griper in i andra typer av politiska ideologier, somvanligtvis uppträder i respektabel dräkt och inte i någon extrem form men somkan innehålla fördomar och föreställningar - nationalistiska och halvtrasistiska föreställningar- som fascismen sedan lyfter fram i en förvriden ochextrem form; fascismen själv är inte det avgörande utan den föreställningsvärldsom den kan gripa tillbaka på. Nr 135 Detta finner jag ganska dåligtförklarat i det mesta läromaterialet, och det Fredaeenden bidrar inte till att den ungagenerationen får en riktig förståelse av vad det 3 mai 1985 handlar om och varför denföreteelsen kan ta sig fram, Omjävsinvänd- Överiäggningen var härmed avslutad, ning i tingsrätt, m. m. 7 §Svar på fråga 1984/85:537 om jävsinvändning i tingsrätt, m. m. har, med utgångspunkt i ett fall somrefererats i dagspressen, ställt ett par frågor till mig rörande jäv mot domarei tingsrätt. Den första frågan gäller om jag är beredd att medverkatill att en jävsinvändning mot en vid tingsrätt enbart får prövas underledning av en domare från en annan domstol. När det gäller behörigheten att pröva en fråga om jäv moten domare finns i bara den bestämmelsen att domaren själv iprincip inte får delta i prövningen. Det har i övrigt utan någon uttryckligföreskrift förutsatts att den domare som skall pröva jävsfrågan har en sådanförmåga till självständig tjänsteutövning att han eller hon kan göra detta utanatt ta obehöriga hänsyn. Tingsrättens beslut att ogilla en jävsinvändning kanöverklagas. Det finns enligt min mening inte skäl för någon annan lösning medsikte på fall av den typ som tar upp, har vidare frågat mig om jag är beredd attmedverka till en sådan lagändring att en domare, som uttalat sig på ett visstangivet sätt om de tilltalades försvarsadvokater, ej skall anförtros att ledahuvudförhandling där de omnämnda advokaterna uppträder. Som bekant är jag förhindrad att gå in på det enskildafall som föranlett frågan. Jag kan emellertid konstatera att jävsreglerna irättegångsbalken avslutas med en allmän bestämmelse, enligt vilken en domare ärjävig, om det i annat fall än som särskilt nämnts tidigare i paragrafenföreligger en "särskild omständighet, som är ägnad att rubba förtroendettill hans opartiskhet i målet". Denna regel är enligt min uppfattningtillräcklig för det ändamål som avses med frågan, 51 (): Herr talman! Jagtackar jusfitieministern för svaret. Jag tror att justifieministern delar min mening att misstanke om opartisk het hos domare är lika förbjuden som misstanke mot hustru och att vi alltså diskuterar den här frågan med utgångspunkt från samma värderingar. Jag tycker att justitieministern bortser från ett rationellt skäl till detförslag som möjligen ligger i min fråga, nämligen att överklagandet av jävsinvänd ningen kan ske bara tillsammans med överklagandet av domen. Det ligger alltså däri en processekonomisk nackdel av betydande omfattning. Om man i stället ordnade jävsprövningen på det sättet att man såg till, som jag hartänkt 74 mig, att prövningen handhades av enannan domare från en annan domstol. skulle man kunna övervägaatt göra prövningen slutgiltig. Då skulle man alltså inte riskera den situationsom skulle kunna uppkomma, om målet fullföljdes av en domare som senare befannsjävig och man således fick ta om hela målet. Det är en situation som vi nu harupplevt. Det finns alltså ett betydande processekonomiskt tänkande bakom tankenatt man skulle kunna göra den här frågan slutgiltigt prövad, förutom denmoraHskt självklara uppfattningen att en domare aldrig får misstänkas föropartiskhet, varför jävsfrågan måste prövas på högsta tänkbara moraliska nivå. Närdet gäller det andra elementet håller jag med justitieministern om att detfinns gummiklausuler i jävsavsnittet i 4 kap, . Vi har trotsallt en ganska ny situation i rättegångslivet. Det är att vi måste leva med denmycket påträngande massmediaindustrin. Den finns där, och den fyller sinsamhällsfunktion. Vi måste som sagt leva med den. Det kanske vore värt att övervägaatt till de generella jävsreglerna i 13 § tillföra någon regel om just hurdomare skall förhålla sig till massmedia. Alltså: om en domare av en ellerannan olycklig eller lycklig omständighet har dragits in i en debatt imassmedia om det mål han skall handlägga, blir han därmed jävig. Man skullemycket väl kunna tänka sig att man gav ett direkt uttryck åt detta endera i 6mom, eller i det sista momentet i 13 §, Omökat sekretessskydd för personliga förhållanden Överläggningenvar härmed avslutad. 8 § Svar påinterpellation 1984/85:124 om ökat sekretesskydd för personliga förhållanden harfrågat mig om jag är beredd att föreslå att sekretesslagen kompletteras med enbestämmelse som ger en offentligt anställds personliga förhållanden ettsekretesskydd, om det kan befaras att han eller hon kommer att utsättas förtrakasserier. Bestämmelserom i vilka fall sekretess gäller för uppgifter i myndigheternaspersonaladministrativa verksamhet finns i 7 kap, 11 § sekretesslagen.Sekretessen är olika sträng för olika slag av uppgifter. Sekretessgäller som huvudregel för bl, a, sådana uppgifter om en anställds personligaförhållanden som har lämnats till en psykolog eller personalkonsulent inomramen för myndighetens personalsociala verksamhet. För uppgifter om anställdashälsotillstånd och vissa andra mera speciella uppgifter om deras personligaförhållanden kan sekretess gälla även i andra fall. Förövriga uppgifter som kan förekomma i en myndighets personaladministrativaverksamhet gäller normalt inte någon sekretess alls. Skälet är att sådanauppgifter i allmänhet är förhållandevis harmlösa. Minföreträdare besvarade i en fråga, som ställts avKarin Söder, i huvudsakligen samma ämne som det som nu har tagitupp. Han uttalade då att den avvägning mellan Omökat sekretessskydd för personligaförhållanden offentlighet och sekretesssom gjordes vid sekretesslagens fillkomst på det hela taget hade fungeratfillfredsställande. Med hänsyn till den vikt han fäste vid attoffentlighetsprincipen har så få undantag som möjligt, ansåg han att det dåinte borde vidtas någon åtgärd för att förändra reglerna i det hänseende som äraktuellt . Minföreträdare erinrade också om att den som trakasserar en offentligt anställd ivissa fall kan straffas för ofredande eller förgripelse mot tjänsteman. Föregen del vill jag säga att det alltjämt finns starka skäl som talar för denuppfattning som min företrädare gav uttryck åt då han besvarade . De uppgifter som det här i praktiken gäller - dvs, närmast de anställdasbostadsadresser och telefonnummer - är ju förhållandevis lätta att komma åt påannat sätt än genom en hänvändelse till myndigheten. Det finns därför anledningatt ställa frågan om det skulle vara så mycket vunnet med att utvidgasekretessen. Fråganom ökat sekretesskydd för de offentligt anställdas personliga förhållanden harnu också tagits upp i en framställning från , somnyligen har kommit in till . Förbundets framställning harremitterats till bl, a, de centrala fackliga organisationerna och vissamyndigheter för yttrande. Fördagen är jag därför inte beredd att säga mera än att jag - bl, a, mot bakgrundav det kommande remissutfallet - självfallet kommer att noga pröva om skälenför en ökad sekretess väger så tungt att en lagändring av det slag bör genomföras. 53 (): Jag tackarjustitieministern för svaret på min interpellation. Jagkan ha viss förståelse för att justitieministern inte nu och inte utan noggrannprövning vill frångå bl, a, det ställningstagande dåvarande justitieministerRainer intog. Jag menar emellertid attdenna i det här fallet bör gälla i arbetssituationen. Efter arbetstid är denanställde privatperson och bör själv avgöra om hans telefonnummer ochbostadsadress skall lämnas ut eller inte, och i så fall när. Enförsäkrad som i anledning av handläggning av ett ärende begär telefonnumrettill handläggarens bostad har ju som regel antingen syftet att fortsättadiskussionen om ärendet, vilket lämpligen bör göras på tjänstetid, eller ocksåavser han att på något sätt hämnas eller bråka om ett beslut som tjänstemannenmed stöd av lagen om allmän försäkring tvingats ta. Densom ofredar eller trakasserar en tjänsteman kan dömas och straffas, somjustitieministern påpekar, men vad hjälper det om skadan redan är skedd? Denskada som en tjänsteman på det här sättet kan åsamkas kan vara lindrig ellersvår, fysisk eller psykisk. Det värsta är om trakasserier eller obehag drabbaranhöriga - och det är inte ovanligt. Svaret gör på mig ett intryck av attjustitieministern tar litet väl lätt på hur den enskilde som trakasserasupplever detta. En tjänstemannakategorisom knappast brukar beklaga sig över trakasse- rier - kanske därför attvardagsproblem av det här slaget ingår i jobbet - är socialsekreterarna. Underganska som förtroendeman inom den sociala sektorn hörde jag om, ochvar själv vittne till, åtskilliga incidenter. Mer eller mindre allvarliga hotriktas då och då mot tjänstemän inom den sociala sektorn. Jag kan också minnasett par fall som det skrevs en hel del om i pressen, då socialsekreterares hemsöktes upp av illasinnade människor som fått kontakt med tjänstemannen genomarbetet. Det behöver dock inte alltid vara med ont i sinnet - det kan vara medsjukt sinne. Den tjänsteman som stöter på människor med sådana problem vet bästsjälv om han vågar lämna ut sin adress eller ej. Jag har personlig erfarenhet av att bli hotad, inte för att jag hadehandlagt ett ärende fel eller gått emot önskemål från någon klient - jag hadefaktiskt inte den ringaste aning om ärendet - utan därför att jag varförtroendevald och skulle märkas. Sådant kan man få stå ut med somförtroendevald - ja, i varje fall att ens hemadress är tillgänglig - men somtjänsteman, då man har betalt för en viss arbetstid, anser jag att man har rättatt få vara privatperson utanför denna arbetstid. Offentlighetsprincipen börhär således enligt min mening endast gälla inom arbetstiden. Beträffandejustitieministerns uppfattning att telefonnummer och adresser ändå är så lättaatt komma åt - därmed underförstått att sekretess är meningslös - vill jagpåpeka att detta är en sanning med modifikation. Ofta står t, ex, inte hustrusnamn i telefonkatalogen, den som så önskar kan ha hemligt telefonnummer, och omman har ett vanligt förekommande namn och adressen inte är känd är det inte sålätt att spåra vederbörande. Enändring i lagstiftningen behöver inte åstadkomma några större intrång ioffentlighetsprincipen. Bestämmelserna i sekretesslagens 7 kap, 11 § kan t, ex,kompletteras med en bestämmelse av ungefär följande, lydelse: "Sekretessgäller för uppgifter i övrigt om anställdas personliga förhållanden, om det kanantas att den enskilde eller någon honom närstående lider betydande men omuppgiften röjs," Detär angeläget att arbetsgivaren kan ge visst skydd till den anställde och intedirekt lämnar ut denne. Med en komplettering av lagstiftningen kan enmen-bedömning göras och visst skydd uppnås. Mot bakgrund av vad som sägs i svaret om framställningar i sammariktning som min interpellation från annat håll och den prövning om eventuelllagändring som kan föranledas av synpunkter från olika remissinstanser, inserjag att justitieministern inte avser att utveckla någraytterligare synpunkter i frågan. Omökat sekretessskydd för personligaförhållanden Överläggningen var härmedavslutad. 9 § Svar på interpellation 1984/85:128 omnarkotikabekämpningen har i en interpellation frågat statsrådetIngvar dels om regeringen är underrättad om attnarkotikabekämpningen nu går på sparlåga av brist på medel,