prot · G80930 · 1984-12-31 00:00:00 — Det är därförnaturligt att allmännyttiga bolag är mera intresserade. Allmännyttigabolag har inte samma möjligheter att utnyttja avdragsrätten och är därför ihögre grad hänvisade till lån. Det är välkänt att många allmännyttigabolag har en bekymmersam ekonomi. Mot den bakgrunden får man se den låga gradenav riskvilja från bolagens sida när det gäller att söka tilläggslån mednuvarande regler. Iförlängningen kan effekten bli att tilläggslån till grundförstärkningvisserligen utnyttjas, men av fasfighetsägare som i nödfall även har en annanmöjlighet att finansiera åtgärderna. Ärbostadsministern beredd att särskilt bevaka de allmännyttiga bolagens problem idetta avseende? Omåtgärder mot utsläpp av tungmetaller från kommunala reningsverk Jag vill bara kort säga att frågan om de allmännytfigabostadsföretagens situation i övrigt - både med hänsyn till det socialaansvaret och med hänsyn till bostadsfinansieringen - är föremål för behandlingav bostadskommittén. Vi får ta slutgilfig ställning när ett förslag från dennaföreligger. Man avser att lägga fram ett betänkande fram på nyåret. Överläggningenvar härmed avslutad. 10 § Svar påInterpellation 1984/85:55 och frågorna 1984/85:125 och 133 om åtgärder motutsläpp av tungmetaller från kommunala reningsverk har frågat mig vilka åtgärder regeringen avser vidtadels för att minimera användningen av tungmetaller vid avloppsreningsverken,dels för att kommunerna skall ta ett juridiskt ansvar för att rötslam somerbjuds jordbrukare inte innehåller mängder av miljöfarliga ämnen som kanorsaka allvarliga skador på jordbruksmarken, dels för att ämnen med långlivademiljöeffekter skall prioriteras i miljöskyddsarbetet. Om åtgärder mot utsläpp av tungmetaller från kommunalareningsverk och har frågat mig specielltom vilka åtgärder jag avser vidta mot sådana utsläpp av tungmetaller frånavloppsreningsverken som hänger samman med användningen där av tungmetallhaltigafällningskemikalier. Jagbesvarar interpellationen och de båda frågorna i ett sammanhang. Den omfattande utbyggnaden av kommunala avloppsreningsverkför långt gående rening av avloppsvattnet från våra tätorter har givit godaresultat. Den erfarenhet vi fått av denna utbyggnad visar attvinsterna i en renare miljö är väl värda de ekonomiska och andra satsningar somgjorts. Vid den långt gående reningen av avloppsvattnet användsbl. a. kemikalier för s. k. kemisk fällning av avloppsvattnet. Den kemiskareningen bidrar bl. a. till att minska utsläppen av tungmetaller frånavloppsvattnet. Fällningskemikalierna själva innehåller också vissatungmetaller. De tungmetaller som finns i avloppsvattnet och ifällningskemikalierna anrikas i slammet och kan sedan spridas, t. ex. närslammet används som jordförbättringsmedel. Frågor som sammanhänger med tungmetaller i slam behandlasbl. a. i publikation 1979:3, "Slamhantering - allmännaråd för hantering av slam från avloppsreningsverk". Dessa anvisningartillkom till följd av ett uppdrag från regeringen till socialstyrelsenoch att i samråd med lantbruksstyrelsen och Kommunförbundetutarbeta sådana anvisningar. Regeringen medgav attanvisningarna fick utfärdas. I anvisningarna regleras bl. a. högsta tillåtnametallhalter i slam och största mängd slam som får spridas per hektar ,krav på innehållsdeklaration av slam m.m. Anvisningarna tar också uppansvarsfrågor vid slamhantering. I fillståndsbeslut enligt miljöskyddslagen föreskrivsvidare som regel att skall fastställa val av fällningskemikalier.Det åligger länsstyrelser och miljö- och hälsoskyddsförvaltningar att utövatillsyn också över att slamspridningen sker i överensstämmelse med gällandeanvisningar. har närmare följt uppdessa frågor. Denna uppföljning har resulterat i ett åtgärdsprogram som kommeratt verkställas enligt följande. Ensammanställning av dagens kunskapsläge om användning av slam i jordbruk görsfärdig. En utredning görs om, effekterna av tungmetallspridningen pånaturmiljön. Särskilt kommer kadmiumspridningen att studeras. Parallelltarbetar med hela kadmiumfrågan och diskuterar därvidalternativa åtgärdsmöjligheter för att begränsa kadmiumspridningen från olikakällor. Därefter sker en översyn av riktvärdena från tungmetaller i slam. Tillverkarna avfällningskemikalier kontaktas för överläggning om möjligheterna att sänkatungmetallhalterna. Kontrollenskärps av tungmetaller i betbad som återanvänds för framställning av fällningskemikalier. Varudeklarationenav fällningskemikalierna förbättras. Länsstyrelseroch hälso- och miljöskyddsförvaltningar informeras om vikten av attnaturvårdsverkets slamanvisningar följs. Rekommendationerom högsta tungmetallhalter i fällningskemikalier utfärdas. Sammanfattningsvis vill jagunderstryka att åtgärder för att begränsa utsläpp till miljön av tungmetalleroch andra ämnen med långlivade miljöeffekter hör till de prioriteradearbetsområdena inom miljöskyddet. Arbetet härmed har bedrivits under en följdav år och har av bl. a, angivits som en av 1980-taletsstora miljöfrågor. Jag delar den bedömning som härvid gjort. Det av angivna åtgärdsprogrammet i frågaom tungmetaller i fällningskemikalier och slam finner jag ändamålsenligt.Resultatet av arbete bör avvaktas innan ytterligare åtgärdervidtas från regeringens sida. Om åtgärder mot utsläpp av tim g metaller från kommunalareningsverk 30Andre vice talman (): Jag tackar jordbruksministern för svaret,även om jag måste säga att jordbruksministern har en mycket stor förmåga att gårunt den egentliga frågeställningen. Själva utgångspunkten för mininterpellafion var följande: "Enligt tidningsuppgifter används 150 000 tonfällningskemikalier i avloppen. beräkningar visaratt dessa kemikalier orsakade utsläpp i miljön med zink, 500 kilokoppar, bly och kadmium. har utsläppen ökat, menberäkningar saknas. Det finns tillgång till godtagbara kemikalier för avloppsreningmed låga halter av tungmetaller, men i stället används huvudsakligen restprodukterfrån industrin som omvandlas till fällningskemikalier. De kemikalier som enindustri förbjuds att släppa ut i avloppen hamnar alltså där ändå i form avrenade kemikalier, tillverkade av en annan industri." Till detta säger jordbruksministern att naturvårdsverketunder har följt upp dessa frågor och gjort ett åtgärdsprogramsom innehåller en rad punkter. Det skall bl. a. göras en utredning om effekternaav tungmetallspridningen på naturmiljön. Jag frågar jordbruksministern: nytt inträffat som innebär att man nu är osäker i fråga omtungmetallernas skadlighet på naturmiljön, eller vad är det som skall utredas? Vidare framgår det av svaret att skall takontakter för överläggning om möjligheterna att sänka tungmetallhalterna, ochdet är naturligtvis bra. Men fortfarande vet inte vare sig jag ellerallmänheten om vi kan sätta tillit till de uppgifter som jag har refererat. Förhållerdet sig på detta sätt? Är det så mycket som släpps ut i avloppsreningsverken,trots att vi har förbjudit industrin att använda dessa ämnen? Enligt jordbruksministern är det som skallfastställa val av fällningskemikalier. Det måste väl vara både naturvårdsverketoch länsstyrelserna som har brustit i hanteringen, eftersomfällningskemikalier med så höga halter av tungmetaller har tillförts. Teknisktsett är det, såvitt jag Om åtgärder mot utsläpp av tungmetaller från kommunalareningsverk förstår,inga svårigheter att använda andra metoder i reningsverken. Det visar bl, a, enfärsk rapport från , där man har klarat detta. När det gäller kommunernas ansvar gentemot jordbrukare somanvänder rötslam hänvisar jordbruksministern till anvisningarför slamhanteringen. Detta är inte, herr jordbruksminister, någon lagstiftning,utan det är riktUnjer, där det inte står någonting om kommunernas ansvar. Jagvill därför fråga jordbruksministern om han anser att kommunerna är ekonomisktansvariga om skador uppstår. Detta är viktigt, eftersom jordbruksministern fillriksdagen har lämnat en proposition med lagförslag som kan regleraväxtnäringsämnens tillförsel fill jordbruket och enligt vilket jordbrukare kandömas fill fängelse om sådant växtnäringsläckage uppstår i speciellt utsattaområden. Därför är det så mycket vikfigare att denna fråga klarläggs, allrahelst som den utredning som låg till grund för den proposition jag förutnämnde. Växtnäring i jordbruket, också tog upp problemet med slamanvändningen.Jag citerar direkt ur utredningen: "En annan källa är avloppsslam som sprids påjordbruksmark. En rötslamgiva kan innehålla tio gånger mer kadmium än en normalhandelsgödselgiva. För som helhet svarar emellerfid denna tillförselinte för mer än ca . återkommande slamspridningkan dock lokalt leda till påtagligt förhöjda kadmiumhalter i jorden." Eftersom vi nu har fått ett helt nytt lagförslag därfängelse är den strängaste påföljden för jordbrukare som orsakatväxtnäringsläckage, är det naturligtvis viktigt att man får klarhet i attanvändningen av rötslam kan ställas parallellt med detta. Jag vill, herr talman, sluta med att återigen ställa dehär frågorna till jordbruksministern: Eftersom föreskrifter är föreskrifteroch icke lagförslag undrar jag vad regeringen avser att vidta för åtgärder föratt minimera användningen av tungmetaller vid avloppsreningsverken? Vad ämnar jordbruksministern vidta för åtgärder för attkommunerna skall ta ett juridiskt ansvar för att rötslam som erbjudsjordbrukare inte innehåller mängder av miljöfarliga ämnen som kan orsakaallvarliga skador på naturmiljön och jordbruksmarken? 31LARS (): När jag gick hit fill debatten medjordbruksministern fick jag liksom övriga riksdagsledamöter den dagligapåminnelsen om vad som har hänt med våra vatten sedan den omsorgsfulla reningenav utsläpp genom reningsverk har genomförts. Industriernas utsläpp har ju ocksåminskat. Jag studerade de fritidsfiskare som alldeles utanför försökeroch ibland lyckas få en lax på kroken. Det är naturligtvis fillfredsställandeatt man mitt inne i landets största tätort har så rent vatten att man återigenkan fiska där. Jag tänker också på herr talmannens hemlän, , där manåterigen kan fånga lax. När jagtackar jordbruksministern för svaret kan jag också konstatera att han i sininledning hänvisar till de goda resultat som har uppnåtts beträffande reningen.Men det finns även en baksida. Vad händer med de tungmetaller som blir kvar ireningsverken och som blir ännu fler på grund av orena fällningskemikalier?Jordbruksministern hänvisar i svaret till åtgärder som har vidtagits och somskall vidtas av . Det är bra, men jag har några ytterligaresynpunkter. , långt före den debatt som nuhar uppkommit när det gäller rötslammet, pekade vi från i en motionpå behovet av forskning kring alternativa fällningskemikalier. Den motionengrundade sig på att det också fanns problem beträffande aluminiumsulfat.Aluminium kunde orsaka utfällningar, och man trodde då att den fiskdöd som bl.a. förekom i kunde hänföras till aluminiumutfällningar. Det var redankänt att övriga fällningskemikalier innebar risker, och det var därför vimenade att det var angeläget att man forskade inom detta område. Den motionenavslogs av . Det visar sig nu att det hade varit rimligt att redan dåsätta in forskningsresurser på detta område. I de sex punkter som jordbruksministern redovisar talasinte om någon forskning på detta område. Men jag tror att detta är en av defrämsta insatser som måste göras. Jag vill fråga jordbruksministern om inte detta ärgrundproblemet. Hur skall vi få fällningskemikalier som inte medför de riskersom nu har aktualiserats? Detta hindrar givetvis inte att kontrollen behöverskärpas på sätt som jordbruksministern anger. Det är också en nödvändig åtgärd.Kommunerna vill självfallet ha billiga och ändamålsenliga fällningskemikalier.Problemen är att det finns få sådana och att kunskapen om dem är otillräcklig. När det nu har visat sig vara möjligt att komma fill rättamed avloppsreningen som sådan från kommuner och industrier är det naturiigtvislika angeläget att komma till rätta med utsläppen när det gäller de arealanäringarna. Rötslammet är naturligtvis i och för sig ett branäringsämne. Om slammet medför utsläpp av tungmetaller borde det inte fåanvändas om inte säkerheten är betryggande. Också jag vill därför fråga: Avserinte jordbruksministern att vidta några åtgärder utöver de allmännaanvisningar som redovisar? Det är nödvändigt att vidta åtgärder, inteminst på den grunden att det normala utsläppet från jordbruket genomhandelsgödsel, bekämpningsmedel m. m. är ett av våra stora miljöproblem justnu. Det är inte bra att utöver detta få ett tungmetallproblem som härstammarfrån rötslammet. Jag kan förstå lantbrukarnas oro på detta område. Slutligen vill jag upprepa mina frågor: Hurser jordbruksministern över huvud taget på användningen av rötslam närriskerna är så stora? Vad anser jordbruksministern om behovet av forskning närdet gäller alternafiva fällningskemikalier? Om åtgärder mot utsläpp av tungmetaller från kommunalareningsverk Om åtgärder mot utsläpp av tungmetaller från kommunalareningsverk 32JOHN (vpk): Jag får tacka jordbruksministern för svaret på min fråga. Det har ju redan sagts en hel del i den här debatten omdet problem som vi diskuterar. Därför skall jag inte ta upp kammarens tid medupprepningar, utan jag skall nöja mig med att ställa några kompletterandefrågor. Innan jag ställer des.sa följdfrågor - de ställs i anledning avjordbruksministerns svar -vill jag göra följande reflexion. Nog ter det sig mycket märkligt att ställa krav påindustrin att minimera utsläppen av tungmetaller i avloppen, då de tungmetallersom en industri förbjuds släppa ut i avloppen ändå kan hamna där fastän då iform av renande kemikalier, tillverkade av en annan industri. Det svar som jordbruksministern har gett oss frågeställareär ändå posifivt i den meningen att något nu skall hända. Den obesvarade fråganär väl varför den här verksamheten har kunnat fortgå utan attmyndigheter har reagerat. Beror detta på brist på resurser eller beror det pånågonting annat? Att vi nu får ett åtgärdsprogram är bra, det vill jagunderstryka, men det redovisade åtgärdsprogrammet ger ändå anledning till någraföljdfrågor, som jag sagt tidigare. Det sägs i svaret att fillverkarna avfällningskemikalier skall kontaktas för överläggning om möjligheter att sänkatungmetallhalten. Det är möjligt att jag tolkar dessa rader på ett felaktigtsätt, men jag tycker ändå att det är litet vagt formulerat att, som det heter,"överlägga om möjligheterna". Såvitt jag vet är det tekniskt möjligtatt rena de här kemikalierna från tungmetaller. Det hela skulle vara enkostnadsfråga. Mina första frågor till jordbruksministern skulle då bli; Vadanser jordbruksministern väger tyngst, miljöaspekten eller kostnaderna? Hurser jordbruksministern på frågan om tvingande regler för fällningskemikalierdå det gäller tungmetallhalterna? Vad gör man, i jordbruksministerns exempel, omtillverkarna påstår att det av någon anledning - det kan finnas flera - inte ärmöjligt att sänka tungmetallhalten? Det sägs också i punkt 6 i åtgärdsprogrammet att det skallvara rekommendationer om högsta tungmetallhalter. Man undrar då om inte detproblem som vi nu diskuterar är av så allvarlig art att det krävs hårda ochbestämda regler och inte bara rekommendationer. Eller anser jordbruksministernatt det kommer att räcka med rekommendationer? En viktig sak när det gäller ett sådant här åtgärdsprogramär självfallet att länsstyrelser och hälso- och miljöskyddsförvaltningarkontrollerar att anvisningar och regler följs. Då blir en vikfig följdfråga;Har dessa instanser erforderliga resurser? Jag har en känsla av att så inte ärfallet. En fråga till jordbruksministern skulle då också bli: Avserjordbruksministern att i det fallet vidta några åtgärder? Kan det vara ett felaktigt antagande jag gör? Behövs detinte bättre resurser för fillsyn och kontroll? Jag skulle också i det här sammanhanget vilja ta upp enannan fråga. Kalk har av och fill framförts som någonting som är lämpligt ireningsprocessen. finnsdet vissa problem med hanteringen av kalken. Jag behöver inte närmare gå in pådetta, men huvudproblemet sägs vara att det inte har utvecklats en teknik föranvändande av kalk. Det kan också finnas andra skäl till att kalk inteanvänds, skäl som jag inte känner till. Jag tycker att den här frågan hörsamman med det problem som vi diskuterar. Jag vill efterhöra omjordbruksministern har några synpunkter beträffande kalken som alternafiv dådet gäller de här reningsprocesserna. Det var några följdfrågor tilljordbruksministern i anledning av det interpellationssvar som han har gett. Om åtgärder mot utsläpp av tungmetaller från kommunalareningsverk frågade mig om någonting nytthade inträffat som gjorde det nödvändigt att man ytterligare utredde de frågorsom hänger samman med vad vi diskuterar. Jag tycker att man ständigt kankonstatera att det inträffar saker och ting som ger oss bättre möjligheter änvi har haft förut att söka motverka de risker som vi är väl medvetna om ärförknippade med tungmetallerna. Därför skall man fortlöpande se till atttillvarata de möjligheterna. När det gäller de anvisningar som man har arbetat eftertror jag att det är riktigt att säga att myndigheterna har följt de anvisningarsom själv i egenskap av miljöminister utfärdade. Det förbud hantalar om är inte hänförligt till tungmetaller utan till syran i betbaden. Detvar detta som förbudet avsåg. När han sedan frågar vad regeringen avser attgöra, har jag hänvisat till det program som nu drar i gång.För att kunna hantera dessa frågor måste ju regeringen arbeta genom sina myndigheter,vilka vi utrustat med den expertis och sakkunskap som de skall ha för att kunnagöra insatser av det här slaget när vi ser att nya krafttag måste tas. Jag har markerat hur viktiga jag an.ser att dessa frågorär och hur nödvändigt det är att man på det här sättet fär ett samlat programför att attackera dessa problem. Såvitt jag förstår är frågan om kommunernas ansvar föravloppsslam med avseende på innehåll av tungmetaller den fråga som AndersDahlgren fäste det största avseendet vid. Detta ansvar framgår också avnaturvårdsverkets anvisningar, där det bl. a. står följande: Slam som skall användas för jordbruksändamål måsteinnehållsdeklareras. Huvudmannen för reningsverket skall därför svara för attmätningar utförs och att innehållsdeklaration finns tillgänglig. Deklarationenmåste vara aktuell och avse produkten i den form den levereras tillförbrukaren. Deklarafionen skall innehålla uppgifter om ingående metaller, menäven om andra ämnen som är av betydelse för slammets användning för jordbruksändamål.Statens lantbrukskemiska laboratorium har utfärdat rekommendationer för hurprovtagning skall gå tiU. har utfärdat riktlinjer för vilkametallhalter slam för jordbruksändamål får innehålla. I tillståndsbeslut tillverksamhet vid avloppsreningsverk föreskrivs regelmässigt att avloppsslammetskall hanteras på sätt som godkänns av miljöskydds- 10 protokoll 1984/85:28-31 Om åtgärder mot utsläpp av tungmetaller från kommunalareningsverk myndigheterna.Naturvårdsverkets riktlinjer innebär därför att en kommun för jordbruksändamålinte får avyttra ett slam som innehåller högre metallhalter än som anges iriktlinjerna. Precis som för andra varor kan självfallet den som inteföljer dessa bestämmelser ställas till ansvar. Det gäller över huvud taget närvi har den här typen av bestämmelser om skyldighet att se till att varor manlevererar har eller inte har ett bestämt innehåll som skulle kunna riskeramiljöföljder av det slag vi nu diskuterar. Självfallet har även markägarna ett ansvar för att inteexempelvis år lägga slam i sådana mängder på en åker så att man fårlångsiktiga negativa effekter av denna hantering. Även på denna punktföreligger ett ansvar enligt anvisningarna. Om man hanterar dessa frågor efterde anvisningar som själv har varit med om att ge ut, tror jagatt man skall kunna klara dessa problem med det ansvar som vi.vet bör föreliggai sammanhanget. var inne på frågan om huruvida jag troddeatt det var nödvändigt att forska ytterligare. Självfallet är det viktigt. Pådetta område, som vi har markerat som ett viktigt område, måste forskarna fåresurser och möjligheter att genomföra den forskning som blir nödvändig för attstödja den utveckling som vi önskar. När det gäller frågan om hur vi utnyttjar det här slammetär det klart att det aldrig får uppstå någon tvekan om att slammet måsteutnyttjas på ett riktigt sätt, och utnyttjandet måste omgärdas med deförsiktighetsmått som har angetts i dessa anvisningar. Jag vill markera attjordbruket i den här meningen är ansvarigt för hur det hela hanteras. frågade, mig bl. a. om länsstyrelserna harde nödvändiga resurserna för att genomföra kontrollen, och han frågade omexempelvis kalk är ett lämpligt fällningsmedel. Jag skulle på den första frågan vilja svara attnaturvårdsverket fortlöpande, sedan man genomfört detta program, kommer attmarkera vad man har rätt att kräva av tillsynsmyndigheterna och i vilken månresurserna hos dessa räcker till för de uppgifter som väntar i dettasammanhang. När det gäller utnyttjandet av kalk är det en fråga somman får pröva från anläggning till anläggning. Men avsikten är ju ändå inte skall låta de eventuella ekonomiska fördelarna av att använda någotfällningsmedel få ta överhand över miljöhänsynen. Miljöhänsynen måste vägatyngst. Självfallet skall vi inte tillåta att man tar miljörisker för att göravissa ekonomiska förtjänster. När ifrågasätter om inte skrivningen ärUtet mild när talar om "överiäggningar" vill jagsäga att det är självklart att dessa överläggningar skall ha till syfte att manpå denna punkt kommer fram till tillfredsställande förhållanden. 34Andre vice talman (): Herr talman! Poängen medinterpellationen och frågorna är att vi samfällt har frågat oss; Finns detnågon anledning att ställa så här höga krav på att industrin skall rena sinautsläpp när reningsverken å sin sida i reningsproces- senanvänder samma metaller som man ålagt industrin att ta bort? Jag tyckerfortfarande att jordbruksministern inte gett något som helst tillfredsställandesvar på den frågan. Det hänvisas till det åtgärdsprogram som naturvårdsverketnu tar fram och där det konkret kan utläsas att man skall ta uppöverläggningar. Jag anser att det finns andra metoder att ta till; Stockholmhar visat att man inte behöver använda samma mängder. Jordbruksministern talar om "anvisningar". Detta är kanske en terminologisk fråga, men det här äringa anvisningar, utan det är allmänna råd, utfärdade av ioktober månad 1978 på uppdrag av regeringen. Det är möjligt att dessa allmännaråd behöver förstärkas. Jag måste ärligt erkänna, herr jordbruksminister, attjag 1978 inte hade någon aning om att man använde dessa kemikalier iavloppsreningsverken för att rena avloppen. Det skäms jag inte för atterkänna. Jag tror att det här är dags för en skärpning, för det kan inte vararimligt att förbjuda en metod i en tillverkningsprocess för att använda den ien annan. Sedan sägs det här att rötslammet är ett brajordförbättringsmedel. Om det är bra, då är det bra! Men det vet man inteförrän man exakt känner till vad det innehåller. Även här har vi gränsvärdenvilka, som jag uppfattar det, inte är satta utifrån miljö- ochhälsoskyddsaspekter. Detta borde man se över. Om åtgärder mot utsläpp av tungmetaller från kommunalareningsverk 35LARS (); Jag finner det tillfredsställande attjordbruksministern säger att forskningen på detta område bör prioriteras. Minfråga är då: Hur tänker jordbruksministern se till att det blir fallet?Hittills har jag upplevt det så att han ändå sagt att utvecklingen ärtillfredsställande och att det pågår kontinuerlig forskning. Vi menar från vårsida att man behöver göra särskilda insatser på detta område mot bakgrunden avförändringen av dessa olika kemikalier. Redan aluminiumsulfatet, som ju harvarit, den allmänna färgningskemikalien, medför vissa risker. Sedan harkommunerna, med hänsyn fill att det är billigare, gått över till att användaalltmer järnsulfat, varav en del visat sig vara förorenat. har här nämnt kalken, som ofta har varitmed i diskussionen. Problemet med kalken är ju bl.