prot · G8099 · 1984-12-31 00:00:00 — När de inte villansluta medlemmarna kollekfivt till det parfi som de själva sympatiserar medantar jag atf def beror på att de känner respekt för varje medlems rätt aftsjälv bestämma sin polifiska tillhörighet. Hur kan då samma slutsats hos densom inte är socialdemokrat bli ett angrepp på fackligt arbete? ordförande sägeri def senaste numret av ; "Varje försök fill lagstiftning mot fria ochsjälvständiga organisationer kommer aft bemötas med hård och oförsonligkamp." Jag vill svara atf den facklige ledaren känna sig alldeles lugn; vi överväger ingen lagstiftning som inskränkerfriheten för fackligt arbete. Men suppleanten i socialdemokraternasverkställande utskott får räkna med hård och oförsonlig kampfill dess hans parfi upphör med atf kollektivt ansluta medlemmar till defsocialdemokratiska partiet. Det är en skymf och eft förakt mot grundläggandedemokrafiska rättigheter atf mot människors uttalade vilja ansluta dem till ettpolitiskt parfi. AnL 57ELVER (); I försöken till förklaringar-eller skall mansäga bortförkla-ringar - av mofiven för att behålla politiskkollektivanslutning återkommer ofta några punkter; det historiska mofivet, depraktiska skälen, de ekonomiska och, hör och häpna, de"demokrafiska" skälen. Ofta sägs att fackföreningsrörelsen och socialdemokratinär grenar på samma träd, att det finns så många gemensamma rötter att mandärför inte skulle behöva fa hänsyn fill aft def finns en stor mängdfackmedlemmar som har en annan politisk uppfattning. Historiskt var ju f. ö.avsikten atf kompensera bristen på polifiska rättigheter med starka fackligapåtryckningar. Många var ju på den fiden, som vi vet, politiskt omyndiga,eftersom allmän rösträtt saknades. Genom enträget arbete av främst liberaleroch socialdemokrater förverkligades emellerfid målet om den allmänna och likarösträtten i början av detta sekel. Def är egenfligen märkligtatt man påsocialdemokratiskt håll är så fast bunden vid aft kollektivanslufningsidénfortfarande skall finnas kvar och vara bärig. Justitieministern tog själv satsi , där han försökte få argument för aft defta skulle vara rätt och rikfigt.Jag skulle vilja påminna om att redan var inne pä atf man borde hittaen annan ordning än den här sammanblandningen av politisk och fackligverksamhet. Han spådde också en framtid dä man skilde på de fackliga och departipolitiska frågorna. Jag menar att vi i def pluralistiska och demokratiska 11 protokoll 1984/85:7-9 samhällevi lever i har fått en annorlunda situation. Vi har fått en rad nya fackligahuvudorganisationer. De politiska sympatierna är mera spridda än någonsintidigare. Den fackliga rörelsen är stark - och det är positivt, det vill jaggärna ha sagt. De praktiska skäl man anför saknar alltmer relevans.Dessutom har det uppstått en komplikation i och med att den fackligaverksamheten ofta bedrivs i sforavdelningar. Det innebär att ettrepresentantskap på några enstaka procent av en storavdelnings medlemmar fatfaralla beslut. Det kanske är 4 000 medlemmar, men i represenfanfskapet kan defvara eft 80-tal, som med t.ex. röstsiffrorna 42 för och 38 emot bestämmer sigför kollektivanslutning. Ett sådan utslag är inte ovanligt. Det vittnar om atfman inom den fackliga rörelsen är starkt splittrad när def gäller det riktiga iatf politiskt kollektivansluta sig. Att hänvisa till reservationsrätten äringen ursäkt för ett sädant beslut - låt vara fatfat i laga ordning. Det ärknappast, herr justifieminister, ett uttryck för någon utvecklad demokrati. Eftersom justitieministern inte vill förstå de problem dethandlar om skulle jag till honom vilja ställa följande enkla frågor; Om enidrottsförening, där vi tänker oss att justitieministern är medlem, beslutaraft ansluta sig fill - är detta då riktigt, enligtjustifieminisferns sätt att se på saken? Om en LRF-avdelning därjustitieministern är medlem ansluter sig till , skulle det då varariktigt? Om justitieministern tillhörde en där man bestämde sig föratf gå in i moderata samlingspartiet, skulle dä justitieministern tycka atfdetta var en försvarbar ordning? Def ekonomiska mofivet åberopas sällan avsocialdemokraterna, men def finns med i bakgrunden. De många miljonerna somårligen strömmar in i de socialdemokratiska parfikassorna har naturligtvis storbetydelse och spelar en stor roll i den verksamhet man kan bedriva, då denpersonliga idealismen och engagemanget infe räcker till. Med tanke på det motstånd som finns i dedjupa leden hyser jag ändå förhoppningen aff frågan skall lösas.Men visst sitter det väldigt långt inne - trots aft en majoritet avLO-medlemmarna inte tycker atf detta är rimligt och trots att en stor del av deopinionsbildande organen på den fackliga sidan samt en rad socialdemokratiskatidningar fördömer det här systemet. har socialdemokraterna genomfört den utredning som dethar refererats till, och då trodde man ju aft problemen skulle lösas. Def mankom fram till var emellertid olika former för kollektivanslutning, inte att manskulle avstå från den. skall ju den socialdemokrafiska partiboken komma fillheders igen, bevars. Generöst nog skall den också delas ut till sådana somaldrig begärt inträde i partiet. Den socialdemokratiska partisekreterarenpåstod t.o.m. att def vore ett hot mot föreningsrätten att lagstifta motkollektivanslutning. Föreningsrätten kan emellertid inte vara en rätt förföreningar, det är en rätt för individer. Den rätten slås fast i denregeringsform som också jusfitieministern har att arbeta efter. Där stadgasrätten "att sammansluta sig med andra för allmänna eller enskildasyften". I många högstämda tal har man från desocialdemokratiska talarstolarna påstått atf def skulle vara ett sätt att gefackföreningsrörelsen styrka atf SAP tar emot kollekfivanslufna medlemmar. Menjag vill hävda atf den fackliga styrkan i stället måste bestå i sammanhållningav annat slag, i solidaritet med de krav som framförts för att förbättravillkoren, det må sedan gälla de allmänna anställningsvillkoren eller denarbetsmiljö man jobbar i. Och den riktiga principfrågan blir alltså; Vems rättskall lagstiftaren och statsmakfen hävda? Utifrån demokratiska, eller säg gärnaliberala, utgångspunkter måste def vara individens rätt - rätten attorganisera sig - rätten aftslippa bli inföst i en partipolitisk fålla som man ogillar - rätten att t.o. m. avstå från att välja politiskt parti - rätten attkunna välja fackligt utan atf känna sig bli politiskt diskriminerad. I då alla partier talar om individernas frihet, dåregeringspartiet t. o. m. har en minister för frihetsfrågor - ja, då blir manbeklämd över att inte en så självklar frihet som aff välja politisk hemvist ären verklighet. Min slutsats, herr falman, blir aft socialdemokraterna harmissbrukat de senaste 15 årens uppmaningar från att rensa ut dennaodemokratiska rest. Om kollektivanslutningen till politiskt parti AnL 58GUNNAR (); Den här frågan har ju, som justitieministernsade, debatterats länge, och def kan vara värt atf notera att anledningen äratt debatten gäller en skändlighet som har bestått . Det är dessutom endebatt där de som bör svara aldrig har gett ett reellt svar. De har bara flyttundan och helt enkelt behållit kollektivanslutningen. Det argument som ofta brukar framföras, nämligen om föreningsfriheten,är besynnerligt. Debatten om kollektivanslutningen gäller inte att inskränkafriheten atf organisera föreningar och bedriva verksamhet i föreningsform. Men föreningsfriheten kan ju knappast leda till attföreningar får lov att göra vad som helst. Föreningsfriheten kan väl hellerinte vara av den arten aff den slär undan den enskildes rättigheter ochfriheter. Jag skulle vilja fråga justitieministern - säkerligen en fråga sominte kommer aft ges ett svar; Vilket är viktigast - den enskildes rätt atfsjälv avgöra vilket parti som han eller hon skall vara med i, ellerkollektivefs rätt att kollekfivanslufa människor i en klump utan respekt ochhänsyn när det gäller vilken politisk uppfattning de står för? Och ytterligare en fråga, som säkerligen heller intekommer atf få ett svar: Var går gränsen? Hur långt kan man medföreningsfriheten motivera att fackliga organisafioner får bete sig hur somhelst? Det finns ännu en aspekt i debatten omkollektivanslutningen, nämligen valhemligheten. Den är inskriven i svenskalagar. Ingen skall inför någon myndighet behöva tvingas uppge sina sympatieroch vem man har röstat på i allmänna och demokratiska val. Men det finns eninstitution som stär över allt detta, och det är fackföreningens kassör. Införhonom skall man, med justitieministerns gillande, tvingas tala om att man intevill tillhöra ett visstparti, vilket leder till mobbning i stor omfattning på arbetsplatser. Detkänner justitieministern inte till, för det brukar socialdemokratiskajustitieministrar aldrig känna fill, men def är likväl sanning. Jag skulle vilja fråga justitieministern: ärviktigast? Är def den föreningsfrihet som justitieministern talar om och sominnebär atf föreningar får göra vad som helst? Eller är valhemlighetenvikfigare? Och är det verkligen så aft valhemligheten kan avtalas bort genomatt en facklig organisafion bara bestämmer sig för att kollekfivanslufamänniskor oeh därmed tvinga dem att avslöja sin valhemlighet om de inte villkvarstå som medlemmar? Den nya kollektivanslutningen är på någotsätt patetisk. Efter att ha debatterat om kollektivanslutning ärförenlig med demokratiska principer har socialdemokratin bestämt sig för atföppna för ännu en möjlighet fill kollektivanslutning. är def nämligen intemänniskorna man skall kollekfivanslufa, utan nu är det företag. Def belysermer än någonfing aft socialdemokratin tycker att organisationer och företag ärvikfigare än enskilda människor - för nu skall man börja kollekfivanslufaorganisationer. Justitieministern sade att anledningen till att videbatterar kollektivanslutningen är atf vi vill attackera samarbetet mellanfacket och socialdemokratin. Det vore givetvis bättre, herr talman, omjustitieministern besvarade våra frågor i stället för att försöka analyseravarför vi debatterar kollektivanslutningen. Men är def så aft detta samarbeteinte sitter djupare än att socialdemokratin måste bibehållakollektivanslutningen, då är det infe särskilt mycket atf attackera. Jag skullevilja fräga justitieministern som nybliven socialdemokratisk medlem; Sitterinte samarbetet djupare än att man måste kollektivansluta människor mot derasvilja för att detta samarbete skall vara värt någonting? Det finns två saker som debatten omkollekfivanslufningen visar. För det första visar den aft socialdemokratin intelängre kan leva på människors eget engagemang. För det andra visar den attsocialdemokratin i praktiken i alla vikfiga debatter intar organisationernasattityd och försvarar organisationernas makt över de enskilda. Def märks närman försvarar organisationsklausuler på arbetsmarknaden, när man försvarar detfaktum atf hyresgäströrelsen kan taxera de boende oavsett om dessa är medlemmareller ej. Def märks när man försvarar det övervåld på fackliga medlemmar sommånga organisationer gör när de inte tillmötesgår medlemmarnas begäran omutträde ur organisationen, och det märks när man försvarar de fackligaorganisationernas rätt aft tvinga enskilda näringsidkare utan en enda anställdtill att ingå i kollektivavtal, trots att dessa, som sagt, inte har någonanställd. Kollektivanslutningen är en ideologiskkollaps. Socialdemokratin bör aldrig mera tala om friheten så länge man trorsig ha rätfen atf göra def övervåld på enskilda människor somkollektivanslutningen innebär. Jag förväntar mig inte något svar på dessafrågor. Justitieministern har tidigare konsekvent undvikit aff svara påliknande frågor. Socialdemokrafinvill infe svara på frågor kring detta ärende, och det är mer belysande ännågonting annat för hur sjukt def här med kollektivanslufning- AnL 59 (); När man sitter här och lyssnar på argumentenfrän borgerligt håll är def ett par saker som man slås av. För def första ärdef samma gamla vanliga argument beträffande både den negativa föreningsrätten,föreningsfriheten och kollekfivanslufningen som man hört här i desenaste 10-15 åren från def borgerliga hållet. Försök åtminstone atf varieraargumenteringen litet! För def andra kan man fräga sig varför de borgerligapartierna nu driver de här frågorna. År det av omsorg om den enskilde medlemmeni den fackliga organisafionen? År def för aft ge den enskilde en större frihetsom man år återkommer med dessa frågor? Def kan kanske verka så förden oinvigde. Men i själva verket är det infe alls på det sättet. Vad dethandlar om är en medveten kampanj för atf försvaga den fackliga rörelsen i vårtland. Atf man vill försvaga den fackliga rörelsen är i och för sig ingenfingnytt när det gäller borgerlig politik. Det nya är möjligen aff moderaternatidigare stod mera ensamma i defta korståg mot facket. kan det konstaterasaff också och folkparfiet ställer upp på sida - ochcentern och är då inte så dåliga! har karakteriserat defackliga organisafionerna som kravmaskiner. har instämt i kören medsift tal om öststafssocialism. Nyss sade t. ex. : Vi skall jagaer frän valmöte fill valmöte med den här frågan. Jag tror säkert aff ni skalljaga oss från valmöte till valmöte med anfifackliga frågor. Def är ingenfingnytt, det har ni alltid gjort. Samarbetet mellan fackföreningsrörelsen ochsocialdemokratin har allfid varit en vagel i ögat för er. Från borgerligt håll är man alltså inne på gamla traditionernär man angriper den fackliga rörelsen vare sig det nu är fråga om LO och TCOeller kollektivanslutningen och föreningsrätten. varnade manfrån borgerligt håll för vad man kallade kollektivismens faror. Men påståendenom kollektivismens faror är äldre än så. drev man en hård ochhänsynslös kampanj från borgerligt håll mot den fackliga rörelsen ochsocialdemokrafin. Man målade upp en bild av som en röd diktatur omfacket fick den förhandlingsrätt som då diskuterades och som facket sedan ocksåfick. Även då var fackföreningsrörelsen eft hot mot den personliga friheten. Men def är just genom ett kollektivt uppträdande somsvensk arbetarrörelse har kunnat skapa ett land som bättre än något annattillgodoser löntagarnas och de breda folkgruppernas intressen. Även den härdebatten får ses som en variation på det gamla temat: Försvaga facket! När arbetarna och tjänstemännen en gångbörjade sluta sig samman i föreningar, varnade man från borgerligt håll fördenna form av kollektivisering. Den enskildes frihet skulle försvinna, manskulle bli ett offer för fackföreningsbossarna, sade man. Även detta är ettpåstående som har återkommit i debatten . Om kollektivanslutningen tdl politiskt parti Argumentationen har varit densamma varje gång löntagarnastärkt sin ställning genom kollekfiva lösningar. När löntagarna i ATP-stridenslogs för en kollektiv försäkring hördes samma argument från borgerlighetenssida. Situationen är precis densamma , när löntagarna genom kollekfivalösningar kräver inflytande på sina arbetsplatser och del av företagensförmögenhetstillväxt. Den enskildes frihet hotas, säger de borgerliga partiernamed instämmande från SAF. Men det är liksom tidigare infe den enskildelöntagarens frihet de tänker pä. liksom då är de bara intresserade av detprivata kapitalets frihet. Nej, vad det är fråga om är att de borgerliga parfiernaoch SAF vill försöka tämja facket, som man från moderat håll uttrycker det, föraff kunna driva sin egen polifik, precis som i och ReagansUSA. Def är egentligen detta som den här debatten handlar om. Jag tycker att man från borgerligt håll i stället skalluttrycka sin uppskattning över att vi har en stark fackföreningsrörelse i vårtland. En stark och levande fackföreningsrörelse är en förutsättning för envital demokrati. När def gäller frågan om lagstiftning motkollektivanslutning har justitieministern redan framhållit aftföreningsfriheten i vårt land är grundlagsskyddad och atf detta innebär att detstår var och en fritt atf organisera sig politiskt. Ingen kan heller tvingasatt vara medlem i ett parti. Sedan är def en självklarhet att de fackligaorganisafionerna måste få besluta om sina egna angelägenheter. Varje politisktparti måste självt få bestämma om formerna för medlemskap i parfiet. är en typ av ideella föreningar, och försådana föreningars verksamhet har vi i vårt land inga lagregler. flera tillfällen avslagit förslag om lagstiftning om ideella föreningar medhänvisning till aft det inte finns behov av någon lagreglering på detta område.Därför är det fel när säger aft man från borgerligt håll intevill reglera hur de fackliga organisationerna skall ordna sin verksamhet -eller hur han nu uttryckte det. Varför motionerar man då från borgerligt hållom lagstiftning om ideella organisafioner med exemplifieringar enbartfrån de fackliga organisationernas verksamhet? Trots att vid ett flertaltillfällen har sagt att det infe behövs lagstiftning här, återkommer attackernafrån borgeriighefen mot den fackliga rörelsen. Jag är övertygad om atf fackligtorganiserade arbetstagare i detta land noterar dessa angrepp och även drar derätta slutsatserna härav. Efter Sfig inlägg vill jag barapå nytt erinra om den rättsliga bakgrunden till denna debatt, nämligen att denfråga som vi nu debatterar är en delfråga i den större frågan om lagstiftningom ideella föreningar. har vid ett flertal tillfällen sagt nej fillen sådan lagsfiftning. Jag vet aft vi får den här debatten på nytt på grund avmotioner fill årets , men så länge beslut att inte lagstiftaom ideella föreningar ligger fast. är det inom föreningslivet formerna förföreningarnas inre livskall diskuteras. Den diskussionen förs på ett vitalt sätt inomsocialdemokratin. Detta ärmitt svar på de frågor som har ställts till mig under debatten. AnL 61 (); Jag tror atf näsfan alla som har lyssnat pådenna debatt konstaterar att socialdemokraterna försvararen utomordentligt sjuksak. De använder två sätt när de försvarar sig. Justitieministern läser upp detena anförandet efter det andra. Han delfar inte i debatten. Han lyssnar inte påvåra konkreta frågor. Han har från början bestämt sig för vad han skall säga,och sedan säger han det. Det är det ena sättet att delta i debatten. Def andra sättet svarar för. Han säger attett angrepp pä kollektivanslutningen är eft angrepp på hela den fackligarörelsen. menar atf vi egentligen borde hedra det samarbete sompågår och atf vi gör oss skyldiga fill ett upprörande angrepp på hela denfackliga rörelsen. Men och har ju, SfigGustafsson, just visat atf vi från sida har en utomordentligt storuppskattning av den fackliga rörelsen. Det är inte det som det handlar om. Jagär själv inne på mitt tredje decennium som fackligt ansluten. Men jagförbehåller mig rätten. , atf kritisera kollekfivanslufningen.Jag är fullkomligt övertygad om aff den kvarts miljon människor som ni plockarpengar av fill def socialdemokrafiska partiet men som infe röstar påsocialdemokraterna också säger atf de vill vara med i facket men inte villtillhöra def socialdemokrafiska parfiet. Sedan får vi frågan; Varför håller ni egenfligen på medden här gamla debatten? Det vore förstås bäst om vi inte sade någonting.Socialdemokraterna själva hävdar aff vi för denna debatt därför att vi villkomma åt facket. Sfig undrar också om vi gör det av omsorg om denenskilda människan. Ja, def är precis det som frågan gäller. trorjag inte att någon av er kan se en enda människa i ögonen som har blivit infösti ett polifiskt parti vars poUtik han eller hon djupt ogillar och förklara fördenna människa varför han eller hon skall tvingas vara med i detta parti. Denenskilda människan är exakt det som frågan gäller. Jag undrar också vad socialdemokraternasvarar kritikerna i de egna leden som djupt skäms över atf eft antal ledandesocialdemokrater står upp och försvarar kollektivanslutningen. Vad säger nitill , , och de akfiva personer inomfackföreningsrörelsen som också tycker att kollektivanslutningen inte går affförsvara? Även om ni anser att vi inte är värda att ta på allvar och att vidrivs av lumpna mofiv, kan ni väl inte tro att de drivs av samma lumpna motiv. Kollektivanslutningen är skamlig. Deninnebären kränkning av enskilda människors frihet. Så länge den fortsättersaknar socialdemokraterna i det här landet totalt trovärdighet ifrihetsdebatten. Om koUektivan-sluttnngen till politiskt parti AnL 62 (): tycker aff vi borde varieraargumenten. Varför skulle vi göra def? De gamla argumenten om varje enskildmänniskas rätt aff själv avgöra vilket parti han eller hon vill tillhöra hållerän. De håller , och in i evigheten. Därför behöver vi infevariera argumenten. Vi behöver infe heller variera frågorna, eftersom de frågorvi ställer till er socialdemokrater inte får några svar. Jag skall däremot besvara fräga. Jag gördef på samma sätt som . Sfig frågade om vivärnar om den enskildes rätt och vill ge den enskilde större frihet. Svaret påden frågan är ja. Def är precis defta som vi är ute efter. Def är egentligen, säger , en antifackligverksamhet vi ägnar oss åt. Då måste jag, återigen, ställa frågan; År def ocksädef som ägnar sig åt? År def antifackligverksamhet som två tredjedelar av medlemmar ägnar sig åt, när deär emot resp. inte vill tillämpa koUekfivanslufning fill det socialdemokrafiskapartiet? Ett påstående av den arten faller naturligtvis på sin egen orimlighet. Får jag fråga TCO-juristen om den fackligasolidariteten inom TCO är mindre därför atf ni inom TCO-förbunden infe tillämparkollektivanslutning fill det socialdemokratiska partiet. Ni gör ju tvärtom enpoäng av aff vara polifiskt obundna och överlåta åt varje medlem aft självavgöra vilket polifiskt parfi han eller hon vill fillhöra. Hur kan SfigGustafsson i annan skepnad, som s-riksdagsman här i , försvara ettsystem som Sfig som TCO-jurist finner kränkande för den enskildemedlemmen? Våra gamla argument, som innebär att varje individ självmåste få avgöra politisk tillhörighet, håller. Det är nog Sfig -inte TCO-juristen , utan s-riksdagsmannen - somborde byta argument. De argument mot kollektivanslutning som vi upprepar gångpå gång är argument som håller. Sfig argument för kollektivanslutningär så dåliga atf de egenfligen inte borde framföras - åtminstone infe av densom vill värna om demokrafiska fri- och rättigheter. AnL 63ELVER (): Def kanske är förmätet av mig atf tro att minringa person skulle ge justitieministern anledning atf ge svar på de enkla ochjordnära frågor jag ställde. Jag frågade bl. a.: Hur skulle justitieministernuppfatta def om han genom ett kollektivt beslut blev ansluten fill ,eller moderata samlingspartiet? Justitieministern synes inte vilja mobilisera vare sigintresse eller intellektuell kapacitet för aft göra ett försök aff svara påden frågan - det kunde ha varit intressant aft höra vad justitieministern hadeaft säga. Men om jusfitieministern nu infe tycker atf detta är värt aff fa uppi en riksdagsdebatt, vad säger justitieministern om atf majoriteten avLO-medlemmarna tycker det är fel att ha kollektivanslutning? Vilken kommentarhar justitieministern fill atf sä många socialdemokrafiska fidningar taravstånd från den tanke som justitieministernhyllar och att så många fackliga tidningar på LO-håll är krifiska till denkollektivanslutning som sker? Vad säger justitieministern om atf riksdagenhar uttalat att kollektivanslutningen är ett sysfem som är otillbörligt i endemokrati? Har justitieministern någon uppfattning om detta ellerkommer tystnaden aff tala? Så till Sfig , som använder det gamla tricketatt i stället för aff gå in på vad frågan handlar om börja tala omallmänpolifiska insatser. De insatser som gjorts pä olika områden frånsocialdemokratiskt håll är i de flesta fall mycket hedervärda. Def är intedetta vi är krifiska mot. Jag skulle med samma teknik kunna räkna upp deinsatser som gjorts genom liberala initiativ och fram tilli dag. Jag gör gärna en jämförelse mellan våra resp. insatser, men den får vifa upp i ett annat sammanhang. I mitt fidigare inlägg sade jag atf jag tyckte def var braaff den fackliga rörelsen var stark. Det är av värde för hela def svenskasamhället att vi har aktiva fackliga organisationer.