prot · G80956 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:56 Förhandlingarnaleddes fill en början av tredje vice talmannen. 1 § Justerades protokollet för den 10 innevarandemånad. 2 § Föredrogs och hänvisades Mofionerna 1984/85:278-281 filljustifieutskottet Föredrogs jusfifieutskottets betänkande 1984/85:12om åtgärder mot narkofikabrott m.m. (prop. 1984/85:19 delvis och 1984/85:46), 1984/85:8 om en samordnad och intensifieradnarkofikapolifik (prop. 1984/85:19 delvis), 1984/85:7 om en samordnad och intensifieradnarkotikapolitik (prop. 1984/85:19 delvis) samt 1984/85:9 om resurser förnarkotikabekämpning (prop. 1984/ 85:19 delvis). Anf.1 TREDJE VICE TALMANNEN: Justitieutskottetsbetänkande 12, socialutskottets betänkande 8, utbildningsutskottets betänkande7 och skatteutskottets betänkande 9 debatteras i ett sammanhang. Målet för regeringens narkotikapolitik är ettnarkotikafritt samhälle. Redan i den första regeringsdeklarationen - dvs. i sambandmed maktskiftet - deklarerade vi att kampen mot narkotikan skulleinta en central ställning i regeringsarbetet. Vi lovade att skyndsamt tillsättaen särskild . infriade vi det löftet. Kommissionen - som fick stora resurser och på sig -hade ett mycket klart uppdrag; Den skulle, tillsammans med en särskildarbetsgrupp inom , föreslå sådana åtgärder att de somredan är fast i missbruk kan räddas, attfortsatt spridning av missbruket förhindras, attmöjligheten att tjäna pengar på droghandel stoppas. Många av förslag har redangenomförts. I de proposifioner vi diskuterar redovisas ytterligare en radinsatser. För att hindra införsel och spridning av narkotika hartull och polis fått, eller föreslås få, 31 resp. 100 nya tjänster. Ca 6 milj.kr. satsas på utökad utrustning inom tull- och polisväsendet. Godskontrollenfår ett årligt fillskott på 2 milj. kr. Åklagarväsendet förstärks medsammanlagt tio tjänster. skärps lagsfiftningen när det gäller bl. a.narkotikabrott och varusmuggling av narkotika. Ett syfte med dessa ändringar äratt göra det möjligt för polisen att använda tvångsmedel i situationer därdetta inte går. Det förebyggande arbetet får också avsevärda förstärkningar,både via statsbudgeten och genom att regeringen beviljar 100 milj. kr. När det gäller vården och rehabiliteringen håller enmångfald metoder och vårdformer på att växa fram både inom de traditionella ochinom de alternativa vårdinstitufionerna. föreslås omfattande instser för attbejaka denna utveckling, men också för att öka samverkan mellan de olika ledeni vårdkedjan. Även inom kriminalvården bedrivs ett intensivtutvecklingsarbete. Narko-fikakontrollen har skärpts på anstalterna. Insatsergörs nu för att differentiera de intagna efter deras förhållande fillnarkofika. Närmare 9 milj. kr. är t. o. m. utgången av /86beräknade för olika utvecklingsinsatser och projekt inom kriminalvården. I pengar räknat vill regeringen satsa ytterligare 127milj. i kampen mot narkotikan. I personal räknat innebär förslagen bl. a.att ytterligare ca 150 fullare, poliser och åklagare får samhällets uppdrag attbekämpa knarket. Det här är, herr talman, massiva satsningar men ingaöverloppsgärningar. I vår omvärld framställs nämligen mer narkotika ännågonsin. Att smuggla in och sälja denna narkotika i de rika länderna gerextrema vinster. För de mäktiga kapitalintressen som ligger bakom droghandelnär följaktligen en intressant marknad. Hela fiden löper vi risk att fåin ännu större mängder heroin och cannabis. löper vi risk att nyadroger plötsligt introduceras och sprids. Just befinner vi oss i ett läge där missbruket blandungdomarna tycks vara på tillbakagång, medan det bland övriga åldersgrupperbedöms vara i stort sett oförändrat. Undersökningar av elever i årskurs 9 och avvärnpUktsinskrivna visar att allt färre i de nya åldersgrupperna har rökthasch. Bland skolungdomarna var siffror de lägsta som någonsinnoterats; hade prövat cannabis. Jag vill dock understryka att läget är svårbedömt, och vivet att det går att få tag i hasch på de flesta orter i landet. Meddenna rikliga fillgång finns hela fiden ett latent hot om en snabb ökning avmissbruket. Målet för regeringens narkotikapolitik är alltså att görarent hus med knarket. För att nå dithän föreslår vi nu en rad insatser; bl. - skärpt lagsfiftning, - fler tullare,poliser och åklagare, - bättreförebyggande arbete, - effektivarevård och rehabilitering. 1 en exempellös kampanj har detta dock helt förfigits. I stället har regeringenframställts som passiv inför knarket. Människor har t.o.m. bibringatsuppfattningen att det skulle vara tillåtet att knarka och att regeringen intehar för avsikt att göra något åt den saken. Detta är horribelt. Låt mig därför än en gång slå fast: Det är inte tillåtetatt knarka i det här landet, och det skall heller icke bli det. Tvärtom harSverige hårdare lagstiftning, och strängare tillämpning av lagarna på dettaområde, än de flesta andra länder; o Enligt narkotikastrafflagen är,förutom all handel och tillverkning, varje innehav av narkotika kriminaliserat.Det gäller hur Utet det än är och oavsett om det är för eget bruk. o Maximistraffet för grovanarkotikabrott är fängelse . Rör det sig om flera brott kan det bli 12år, i vissa återfallssituafioner ända upp fill fängelse. Det är ocksådet högsta straff som över huvud taget kan utmätas i det här landet. Allt detta har dock flertaletdebattörer nogsamt undvikit att tala om. I stället har hela den vikfiganarkofikadiskussionen kretsat kring det faktum att den som är drogpåverkad -men bevisligen inte har någon narkotika på sig - i dagomfattas av sociallagstiftningen i stället för av strafflagen. Skillnaden kan illustreras med följande exempel: Ett gäng ungdomar sitter och röker hasch. Pipan vandrarmellan dem när polisen dyker upp. 1 det läget skall samtliga ungdomar tas medtill polisstationen för förhör. De som har hasch på sig binds vid brottet ochdöms senare för innehav. Är de mycket unga blir resultatet oftaståtalsunderiåtelse, i vissa fall böter. kontaktas de socialamyndigheterna för vidare åtgärder. De som inte har någon narkotika på sigrapporteras även de enligt lag till de sociala myndigheterna, som i sin tursnabbt skall kontakta både haschrökaren och hanseller hennes föräldrar för resoluta åtgärder. Skulle det visa sig attmissbruket är allvarligt, kan nästa steg bli att den unge haschrökaren tas omhand i enlighet med lagen om vård av unga, och detta oberoende av om hon ellerhan bundits vid något brott. a. detta exempel framgår att narkotikamissbruk inte är tillåtet, att detleder till starka reaktioner från samhällets sida - i enlighet med antingenstrafflagen eller sociallagstiftningen. Närjag frågat föräldrar till unga missbrukare, när jag frågat narkotika, om de vill att deras 16-åringar skall kastas i fängelse eller omde tror att ett bötesstraff skulle verka avskräckande - då har jag också varjegång fått ett mycket entydigt svar: ett bestämt nej. Vadde är ute efter är i stället en garanti om att på ett fidigt stadium få vetskapom barnens missbruk och hjälp att rädda dem ur det. Imånga kommuner är detta heller inget som helst problem: Polisen rapporteraralla ungdomar som förekommer i missbrukarsammanhang -oberoende av om de gjortsig skyldiga till något brottsligt eller ej. I dessa kommuner tarsocialtjänsten sedan kontakt med både den unge och hans eller hennes föräldrar. Iandra kommuner fungerar dock detta inte alls. Polisen gör sin del av arbetet,men sedan glappar det i kontakten mellan de sociala myndigheterna och hemmet. Dettaär klart otillfredsställande - men abslolut inget man bör ändra på genom attkasta 16-åringar i fängelse. Medde propositioner vi diskuterar vässas redskapen mot narkofikan och fyllsluckor i vård- och rehabiliteringskedjan igen. Men ännu viktigare, herr talman,är det arbete som pågår inom för att ge ökade möjlighetertill tvångsinsatser i vissa fall. De förslagen kommer verkligen att innebära enkraftfull åtgärd i den riktning som och dessnamninsamUng syftar till. På denna punkt ber jag att få hänvisa till vadstatsrådet senare har att säga. Låtsaslösningar- symbolhandlingar av det slag som innebär att berusade ungdomar som inte kanbeslås med att inneha narkotika skulle möta straffrättsliga reaktioner istället för socialpolitiska - ställer vi oss däremot inte bakom, av det enklaskälet att en sådan förändring bara skulle bli ett tomt slag i luften. Ungdomarbörjar inte knarka därför att själva konsumtionen inte omfattas av strafflagen.Och de slutar inte knarka därför att de får böter eller sätts i fängelse -tvärtom är det tyvärr just i fängelsemiljön som många grundlägger ettnarkotikaberoende. Idenna uppfattning stöds vi av erfarenheterna från exempelvis , därsjälva konsumtionen av narkotika omfattas av strafflagen, men där missbruketändå ökar. Idenna uppfattning stöds vi också av en bred majoritet av remissinstanserna, avmånga föräldrar och av många vård- och socialarbetare. Framför allt stöds vi avden grupp som kanske mer än flertalet andra lagt ned sin själ i arbetet på atthandfast göra upp med narkotikamissbruket, nämligen Låtmig avslutningsvis säga något om de borgerliga partiernas agerande i dennafråga. Detsom karakteriserat den s. k. kriminaliseringsdebatten har varit den totalabegreppsförvirringen. Allmänheten har genom denna förvirring bibringatsuppfattningen att det är tillåtet att knarka och att polisen inte får ingripamot haschande ungdomar. Detta är fullständigt felaktigt. Istället för att skingra dimmorna och försöka tala om vilka regler som faktistgäller - och vilka skärpningar som är på gång - har de borgerliga partierna,sannolikt av partipoUtiska skäl, valt att bidra till att öka förvirringen. Dehar blåst under och aktivt spridit vanföreställningarna vidare. Attdesperata föräldrar sett en förändring av strafflagen som en utväg, ochpläderat för den, har jag förståelse för. Att ledamöter av denna kammare gjortdet för att vinna partipolitiska poänger har jag svårare att fördra. Ettnoggrannare studium av era förslag avslöjar också mycket riktigt att ertintresse för att på allvar bekämpa narkotikan är högst diskutabelt. Närvi föreslår att tullen skall få möjlighet att kontrollera handbagaget för attden vägen hindra införsel av narkotika och göra det ännu mer riskabelt attförsöka tjäna pengar på droghandel, då säger ni nej. Det skulle hota denpersonliga integriteten, hävdar ni. Och visst är det möjHgt att vi den vägen-av en slump - skulle kunna upptäcka också valutasmugglare och andra som nitycks se som en av era viktigare uppgifter att skydda från obehag och straff. Närå andra sidan vi säger nej till en utvidgning av strafflagen, som skulle riktasig mot framför allt unga missbrukare som behöver vård och uppmärksamhet istället för straff, ja, då ropar ni på fängelse - detta alltså i strid med vadexempelvis säger sig vilja ha, därför att detföräldrarna vill ha är vård. Skalarman bort det som bara är munväder i era förslag är det dock inte särskiltmycket som återstår. Den reservation ni enats om i justitieutskottet innebärexempelvis inte att ni vill kriminalisera berusningstillståndet. Ert förslag äratt vi skall uppfinna en gräns mellan "att konsumera" - som alltså skullevara straffbart - och "att vara drogberusad" som inte skulle varadet. Hur denna gräns skulle dras och hur den skulle praktiseras har ni däremotinget att säga om. Och det är kanske inte så konstigt. För i praktiken skulleju en sådan förändring sakna betydelse. Rent juridiskt skulle den heller inteleda till några nämnvärda förändringar. Tillsist: Narkotikan är ett av vår tids svåraste sociala problem. För att hejda denär vi från regeringens sida beredda att sätta in omfattande insatser - men insatsersom ger resultat! Varken de som säljer eller de som köper narkotika är möjligaatt hejda med munväder och symbolhandlingar. Sent omsider hoppas jag att dettaskall gå upp också för de borgerliga ledamöterna av denna kammare. Kampen motnarkofikan är nämligen alldeles för viktig för att vi skall ha råd att schabblabort den i partipolitiska strider utan egentligt innehåll. 3BJÖRN KÖRLOF (m); Narkotikan är inte, och har inte hellervarit, en del av vår kultur. Den är inte accepterad vare sig av medborgarna igemen eller av lagstiftarna som ett acceptabelt njutnings- eller förströelsemedel. Statsrådet har här sagt att regeringenspolitik går ut på att göra rent hus med knarket. Jag tror inte att man kanhoppas på att göra kemiskt fritt från all illegal narkotika. Men vi kanalltjämt hindra narkotikan från att bli en accepterad del av vår kultur ochdärmed också rycka undan grunden för en etablerad och småningom kanske vidgadknarkhandel och knarkkriminalitet i vårt land, med allt vad detta kan ha i sittsläptåg. Det är ju det som kampen ytterst gäller. är liksom många andra välmående västeuropeiskastater, med en ekonomiskt stark men kanske osäker och trendig ungdomskultur, enattraktiv marknad för narkotikan. De internationella narkotikahandlarnasmarknadsavdelningar gör precis den här typen av värderingar. Det går att görapengar, men inte stora pengar, på knark om man jobbar hårt i slummen i Bangkok.Däremot går det att göra mycket stora pengar i , och Göteborg.Det handlar om miljoner och åter miljoner. Hur mycket narkotikahandeln totalt omsätter i vetvi inte, men så mycket kan vi säga att det säkert handlar om storleksordningen1 miljard kronor- kanske mer, kanske mindre. En försiktig beräkning i förraåret visade att narkofikan där omsätter ca . Nej, jag sadeinte fel. multiplicerat med 7 eller 8 blir nästan en helsvensk statsbudget. Då börjar man förstå problemets dimensioner. Det är intenågon svagsint, tönfig förbrytarorganisation vi slåss emot. är enangreppspunkt för dessa internafionella förbrytarnät som handlar med narkotika,och de har riktat in sig på vårt land liksom på många andra länder. Jag sade att jäg inte trodde att det är möjligt att göraSverige kemiskt fritt från illegal narkotika, men vad som är möjligt att göraär att få marknaden så dålig som möjligt. Om konsumenterna blir få, omförsäljarna sätts i fängelse och inte kan fortsätta sälja - vare sig på gataneller på anstalterna -, om företagsledarna antingen åker fast eller inte tjänarnågra pengar, ja, då blir det heller inga investeringar här i landet. Det är såmarknaden fungerar. Marknadsförutsättningarna för knarkhandlarna måste alltsåundanröjas. Den viktigaste och starkaste frontlinjen motnarkotikan går vid familjen och vid den hållning som landets ungdom intar tillnarkotika. landets ungdom säger nej till narkotika, då är ocksåkriget mot narkofikan vunnet. En stark familj och en god sammanhållning iungdomsgängen är det bästa värnet mot missbruk, urspårning och kriminalitet.När jag säger en stark familj och en stark sammanhållning i gänget, menar jaginte ekonomiskt stark. Den styrka jag här talar om är den styrka som ligger iatt upprätthålla grundläggande mänskliga etiska regler. Ytterst handlar det om våra barns rätt till en trygg ochgod uppväxt. Ingen narkotikapoUtik i världen kan stoppa narkotikan, om intevåra barn växer upp i en harmonisk, trygg miljö, där efiken om rätt och orätt,omsorg om din nästa och om dig själv, om ansvar för sina handlingar och om arbetetsom skapandevärde och som den grundläggande utvecklingskraften för det mänskliga samhälletpräglar normbildningen. Jag vet inte vad framtidsministern tycker och tänkerom detta. Jag vet bara att vart jag än kommer i och talar om vårakriminalitetsproblem, så finns det över alla partigränser människor som slåssför ett samhälle där människornas strävan bärs fram av en stark känsla för vadsom är rätt och orätt, rätt och riktigt att göra i förhållande till sinamedmänniskor. Vi måste alltså konstatera att narkotikansedan flera årfionden tillbaka har angripit vårt samhälle, att den genom enfidigare aningslös, oskicklig och valhänt politik från samhällets sida ocksåhar fått fast fot i vårt land. Vi måste också, som jag var inne på tidigare,vara medvetna om att narkotikabrottsligheten söker stärka sitt fotfäste ochvidga sin marknad. Narkofikan är en grym och vildsint maktfaktor i samhället.Den terroriserar hem och familj. Den bryter ned individerna - psykiskt,fysiskt, socialt och moraliskt. Den skiljer bort unga människor frånutbildning, kamrater, arbete och skapande utveckling. Den sliter ut polis,kriminalvård, socialvård och sjukvård. I dess spår följer omfattandekriminalitet, prostitution, människoförakt och våld. Den fräter på helasamhällsgemenskapen och tryggheten. Narkotikan är alltså en förnedrande fiendeatt tvingas leva tillsammans med i vårt samhälle. Därför måste vi förklara krigmot narkofikan. Det är en stark, hänsynslös och skicklig motståndare vi har attslåss emot, vars långsiktiga mål är att tjäna pengar, mycket stora pengar. På lång sikt är vi alla - och måste vi alla vara - med idenna kamp. Den avgörande faktorn är att knarkbrottsligheten inte tillåts fånågra nya kunder. Här är - som jag sagt tidigare - ungdomsgenerationerna ochstödet till dem och deras insatser helt avgörande. Det är du som är ung, varesig du arbetar eller studerar - det är du, inte andra - som är ansvarig förvilken hållning och attityd till narkotika som växer fram inom kamratgänget.Godta inte skämt om knark! Ryck inte på axlarna åt snack som innebär att detskulle vara ofarligt att hascha! Man blir inte narkoman utan att ha börjat. Detär inte "cool", häffigt, festligt, ungt, tufft eller fränt attfraktas i väg i ambulans till sjukhusets akutmottagning med hjärtstilleståndefter en överdos heroin. Narkotikadöden, som redan har drabbat hundratalsungdomar i vårt land, har inget festligt över sig. Det är fråga om kanonmat förknarksyndikaten, och det är dusom är ung som bestämmer om det skall finnasnågra mål att skjuta på. Man måste alltså ta hand om sig själv och sina kamrater,man måste hålla ihop, och man måste stötta varandra - man får inte ge knarkkurirernaen chans. Det är på dig som enskild människa som ansvaret vilar för att andraskall kunna sätta in åtgärder snabbt, innan det har gått för långt. Man måstetala med sina kamrater. Man får inte stöta bort.den som har råkat illa ut.Tvärtom, man måste knyta honom eller henne fastare till gänget. Man måste talamed lärare, arbetsledare och kurator. Man måste jobba tillsammans. Man måsteockså tala med polisen, eftersom man vet att det ytterst är fråga om någotillegalt. Ju tidigare man lyckats skilja den drabbade från langarna ochknarkgängen, desto större chans finns det att man kan rädda en kamrat från attbli en ångestfylld narkoman. Det är inte att tjalla att sätta stopp för enmänniskas död. Man skall inte tro att någon del av vårt land är förskonadfrån knarksyndikatens marknadsundersökningar. I fider av ungdomsarbetslöshetär narkofikan och det alternativ den erbjuder till arbete någonting som starktutnyttjas av dessa knarklangare. torde inte någon kommun i Sverigevara narkotikafri. Uppgiften är alltså klar, inte så mycket för oss lagstiftareoch för myndigheterna utan fastmer för svensk ungdom, att man måste rensa utknarket från vårt land och att det är ungdomen som bestämmer om det skall bliså eller inte. Det kan vi klara om inte någon ny narkoman tillkommer genomoförstånd, missriktad tuffhet och falsk eller skev upplysning om narkofikansdokumenterade farhghet för den egna personligheten, omgivningen och samhälleti stort. Min förhoppning vid fillsättandet var att man skulle nå en slutlig uppgörelse med1960-talets och det tidiga 1970-talets flumpolitik på detta har gjort en på många sätt förtjänstfull genomgång avsakernas tillstånd. På många punkter har emellertid, och det har också blivitresultatet i regeringens proposifion, enligt vår uppfattning inte de riktigaslutsatserna dragits. Tyvärr gäller det för kampen mot narkotika helt vitalapunkter. Innan vi bestämmer oss för en strategi, måste vi ha svarpå åtskilliga frågor. Hur omfattande är missbruket? Vilka skador och effekterhar missbruket? Hur mycket pengar omsätts i missbruket? Hur sprider det sig?Hur är langarkedjorna organiserade? Hur kommer narkofikan in i landet? Hur serden internationella handeln med narkofika ut? Har vi fått svar på dessa frågor och regeringens proposition? Ja, delvis, men på en delpunkter har vi inte fått det. var ovilligheten att ingripa detutmärkande. Det gällde också för den nuvarande regeringsmajoriteten. Vi villinte medverka i någon klappjakt på missbrukare, sades det. Problemet överdrivs,sades det. Då måste sägas att vi moderater fick slåss ensamma föratt riksåklagaren skulle skärpa sin åtalspraxis. Vi fick slåss för atturinprovstagningar skulle få äga rum i ökad utsträckning inom kriminalvården.Vi fick slåss för skärpta regler i vad gäller langarnas och missbrukarnaspermissioner från fängelserna. Vi fick slåss för successiva skärpningar avnarkotikastrafflagen. Vi fick slåss för möjligheterna att tvångsvårdamissbrukarna. Det var vi som slogs - ensamma här i - fördet. Detta framgår av riksdagsprotokollen. Naturligtvis finns det fortfarande brister och luckor ilagstiftningsarsenalen. och kommer från moderatsida senare att uppehålla sig vid de borgerliga reservationerna om insatserinom kriminalvården och tull- och polissamarbete. Låt mig ändå säga några ord om den övergripandenarkofikapolitiken. Regeringens proposition andas en försiktig optimism i vadgäller missbruks-utveckHngen. Statsrådet var här ännu merförsiktig i bedömningen av hur det hela kommer att utveckla sig. på vissaundersökningar som tyder på att färre ungdomar än tidigare börjar mednarkotika. Om det förhåller sig på detta sätt är det naturiigtvis bra. Mensådana tillfälliga vågrörelser när det gäller missbruksutvecklingen har vi settfidigare bara för att med besvikelse senare kunna konstatera att vi har haftfel. UNO:s uppskattning av missbruket iSverige är väl alltjämt den mest fullständiga genomgången som gjorts. Den pekarpå att ca 12 000 unga människor här i landet är tunga missbrukare och att 20000-30 000 fler är lätta missbrukare av narkotika. Mot denna bakgrund skall mangöra en bedömning också av den internafionella utvecklingen. Ett exempel från Internafional : 440 mexikanska soldater stormar ett formligt slavlägerdär 7 000 människor sägs ha arbetat för för att odla ochskörda marijuana. Vid stormningen togs marijuana i beslag. Ett annat exempel från : greps - en - vid flygplats, tydligen genom ren slump, med 4 hgheroin på sig värt nära en miljon. Vi vet att heroinet är på väg in i landet med en man, meden last värd en miljon. Och regeringen säger att den vill utöka anslaget fillFN:s narkotikafond från 4-8 milj. kr. Det är inget fel i det. Säkert, och detinstämmer vi i, måste sådana insatser göras. Men man kan inte få det fill attbh trovärdigt att det är en kraftfull internationell insats man då gör jämförtmed de pengar som det handlar om på den internationella narkotikamarknaden. kokain kostar på gatan ca . - en annan uppgift att tänka på. De internationella aspekterna på narkotikafrågan är avmycket stor betydelse. Jag menar att både kommissionens och propositionensbeskrivning av den internationella kriminella narkofikahandeln vittnar om enoförmåga eller ovilja att tränga på djupet i denna otäcka hantering. Det finnsingen ansats till historisk eller social beskrivning av den internationellanarkotikahandelns ursprung. Det förefaller som om kommissionen svävar i okunskapom maffian, Camorran, de japanska Yakuza- och Yamagushi-gängen, de kinesiskatriadsällskapen och Tongföreningarna samt de högerextremistiska kubaner somefter Bafistas fall nu behärskar stora delar av narkofikahandeln iLatinamerika. Det finns ingen beskrivning i kvantitafiva eller kvalitafivatermer av den internationella narkotikahandelns produktion, transport ochdistribufion, förutom allmänna och ytligt kända förhållanden. De enormaekonomiska vinningar som storhandeln ger upphov till och dess anknytning tillillegal vapenhandel, prostitufion, handel med unga flickor och grovinternafionell ekonomisk brottslighet ges inte ens ett försök fill beskrivning.