prot · G809105 · 1984-12-31 00:00:00 — Men detallra viktigaste i arbetslivet just nu gäller arbetstempot. Ackorden, alla delönesystem som styr , monotonin, ensidigheten, hela den delen avarbetslivet, den s. k. psykosociala delen är ställd utanför arbetsmiljön. Denfinns bara med i vid mening. Det finns från arbetarskyddsstyrelsen enrekommendation som jag ondgjorde mig över. Den är a och o för morgondagensarbetsmarknad och dess möjligheter. Hur har regeringen tänkt attrehabiliteringsinsatser och insatser för att få alla i arbete skall gå ihop? Vihar ju ett arbetsliv som blir allt värre. Det styrs av ekonomiskaintressen med en högerinriktning. Man vill pressa ut det allra mesta ieffektivitetens namn av varje arbetare. Detta rekryterar nya utslagna. Hurskall man se på det från regeringens sida? Jagvill kommentera de åtgärder som regeringen har vidtagit. Många är naturligtvisbra i den meningen att det är bättre med dessa åtgärder än om ingenfing hadegjorts. Det är bra med de beredskapsarbeten för de långtidsarbetslösa som härredovisas. Men vi vet hur det har gått tidigare när sådana åtgärder harvidtagits. 18-19-åringarna råkade då illa ut, och vi fick en ungdomslag.Tillgången på arbete var ungefär . Man fick väga mellan olika grupper.Det är bra att vi pressar ner långtidsarbetslösheten. Om vi ser till helheten isamhället just nu är dock antalet långtidsarbetslösa alldeles för stort. Egentligensvarade inte arbetsmarknadsministern på den ställda frågan: Vill man kartläggadet totala samhällsproblemet med de utslagna? Det skall då inte bara handla omenskilda projekt och individer, utan det skall handla om hur utslagningens effekterpåverkar hela samhällslivet. Omlångvarig arbetslöshet m. m. Om långvarig arbetslöshet m. m. Jag saknar helt det aktionsprogramsom jag frågade om. Det kan väl ändå inte vara rekryteringsstöd, ungdomslag ochåtgärder för de långtidsarbetslösa som avses i det här sammanhanget? I så fallmåste arbetsmarknadsministern helt ha missuppfattat min fråga. Ettaktionsprogram kan handla om att se till att alla är i arbete, en politiskinriktning som kan följas upp, t. o. m. med lagstiftning. Man skall verkligengarantera alla ungdomar ett arbete, inom näringsliv eller offentlig sektor. Jagtänker också på arbetsfidsförkort-ningen. Vi skall ha en industripolitik föralla landsändar, och vidare bör t. ex. de företag som har högpersonalomsättning sättas åt för att därigenom utslagningen skall minska. Manskall verkligen gå på bred offensiv mot alla hälsorisker på jobben i dag.Främjandelagen skall utnyttjas. Hela vårdsektorns behandlingsarbete liksom hurvi ser på droger och liknande bör också ingå. Den typen av handlingsprogram från regeringens sidasaknas. Något sådant redovisas i varje fall inte här. Den sortensaktionsprogram mot utslagning skulle kunna ge effekt, däremot näppeligenungdomslag, rekryteringsstöd och annat. Sådana åtgärder handlar bara om en delav de långtidsarbetslösa. De utslagna är en mycket större skara. Först vill jag säga några ord om dem som harförtidspension. Jag tror inte att alla som har förtidspension, 300 000personer, upplever sig själva som utslagna. Jag tycker kanske att vi skall varalitet varsamma i debatten med att använda det argumentet. Många av dem som ärförtidspensionerade har så allvarliga arbetshandikapp att de i stället tackvare förfidspensioneringen upplever sin situation som posifivare än vad denannars skulle ha varit. Jag håller också helt med om att det finns en hel del falldär vi måste försöka finna andra vägar än förtidspension, där enförtidspensionering säkert kan ersättas av andra insatser från samhällets sida.Man skulle t. ex. kunna ändra förhållandena rent praktiskt på arbetsplatsen,med hjälp av tekniska anordningar eller andra saker. När det gäller de unga förtidspensionerade är Lars-OveHagberg säkert medveten om att de förslag som handikapputredningen har lagtfram just nu är ute på remiss. Jag hoppas att vi skall kunna finnaett bättre system än det vi har för de unga förtidspensionerade. Vi skall emellertid vara försiktiga med att använda ordet"utslagna". Många förtidspensionärer är inte ett dugg mera utslagnaän vad vanliga ålderspensionärer är, och de lever ett mycket aktivt liv. Det är riktigt att långtidsarbetslösheten är för hög, ochdärför har vi i regeringen inriktat mycket av våra åtgärder på att minska den.Jag har här i kammaren sagt att en av de saker som har oroat migmest på arbetsmarknaden har varit just ökningen när det gällerlångtidsarbetslösheten. Vi ser därför naturligtvis med tillfredsställelse attvi tycks ha vänt utvecklingen, så att dessa siffror är på väg nedåt. Som jag nämndefår vi just den redovisning om långtidsarbetslös- heten somarbetsmarknadsstyrelsen på regeringens uppdrag skall lämna. Siffrorna i dennaredovisning gäller förhållandena . Det framgår där attdet i arbetsförmedlingens register fanns 45 000 arbetssökande som varlångtidsarbetslösa. Det är bland de äldre sådana som har varit arbetslösa sexmånader eller mer och bland de yngre eller mer. 25 000 av de 45 000var eller äldre. För en ganska stor del av dem fanns det ett mycketbegränsat utbud av arbete. Det visar sig att de som söker deltidsarbete ärmycket klart överrepresenterade bland de långtidsarbetslösa. En del av dem somregistreras som långtidsarbetslösa är också arbetssökande i huvudsak därföratt formella krav i socialförsäkringssystemet skall fillgodoses. Enligt debedömningar som har gjort finns det nu mellan 16 000och 20 000 av de 25 000 långtidsarbetssökande som antingen har ettmycket begränsat utbud eller är arbetssökande av mera formella skäl. Närdet gäller de deltidsarbetssökande är det en viktig uppgift för oss att funderaöver hur vi skall utforma de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna på ett bättresätt än vi har kunnat göra tidigare, för att tillmötesgå kraven från dem somvill ha kort arbetstid. Bland de yngre är det också en överrepresentation avsådana som just söker deltidsarbete. Jaghar inte mer än hunnit bläddra i denna redovisning om de långtidsarbetslösafrån , och jag har därför inte haft någon som helstförutsättning att kunna bedöma de olika förslag till åtgärder som AMS härkommer med. För oss i regeringen har det emellertid varit viktigt att försöka -inte minst när det gäller de långtidsarbetslösa - finna andra vägar än att barabetala ut arbetsmarknadsstöd. Därför valde vi ganska tidigt detta sätt atterbjuda rätt till beredskapsarbete för den som hotas av utförsäkring. Det är enrätt som själv har gått vidare med genom att i två ländriva försöksverksamhet. Man startar under ett tidigare skede avarbetslöshetsperioden och går in och erbjuder rätt till ett beredskapsarbete. Detär inte, som antydde, så att det förhållandet att vi införderätten till beredskapsarbete påverkade situationen när det gäller ungdomar.Behovet av ungdomslagen fanns utifrån helt andra förutsättningar än detförhållandet att vi införde en rätt för dem som var äldre att få ettberedskapsarbete. Det samband som antog fanns, existerade ivarje fall inte i min sinnevärld. Jagkonstaterar att det tyvärr inte är så att alla de personer som har denna rättatt få ett beredskapsarbete utnyttjar den, I vissa situationer tror jag att detkanske beror på att man i realiteten inte upplever sig själv som stående tillarbetsmarknadens förfogande, utan som pensionerad. Där har vi som en väsentligförklaring till långtidsarbetslösheten också det förhållandet att man, närföretagen har dragit ner personalstyrkan, har låtit de äldre gå först,58,3-åringarna har fått gå därför att man har trott att man kanske skulle kunnaklara sysselsättningen för de yngre. Det har resulterat i att många personerhar stannat i arbetslöshet för att därefter förtidspensioneras avarbetsmarknadsskäl. Omlångvarig arbetslöshet m. m. Om långvarig arbetslöshetm. Jag har sagt att jagtycker väldigt illa om det här systemet. Vi har från den 1 juli förra åretinfört vissa regler för att förhindra eller i varje fall minska användningen avdetta fillvägagångssätt, och vi har en utredning på gång - pensionsutredningen- som med förtur skall titta just på problemen med utnyttjandet avarbetslöshetsförsäkringen som ett sätt att egentligen förtidspensionera. Det ärett system som inte är bra för den enskilde. Man hamnar i en mycket svår press.Man har mycket svårt att stå emot och hävda sin rätt till arbete. Jag skullevilja påstå att erfarenheten nu har visat att det ur samhällssynpunkt också ärett mycket dåligt system. Det man har gjort är att man gör sig av medyrkesskicklig, kunnig personal som sedan inte kan ersättas. Jag hoppas att man i den här utredningen skall komma tillrätta med detta och möjligtvis finna någon annan form där de som så behöver ochsom så önskar möjligtvis kan lämna det akfiva arbetslivet tidigare, men däringen skall behöva hamna i påtvingad långtidsarbetslöshet eller påtvingadpensionering, som vi har upplevt tidigare. Sammanfattningsvis vill jag säga att vi, när vi nu skallfundera över den skrivelse som har redovisat förregeringen, kommer att diskutera och bedöma alla de förslag till olikaåtgärder som kan minska långtidsarbetslösheten. Men det är klart att sådanaenkla genvägar som var inne på när han redovisade sittaktionsprogram tror jag inte leder oss särskilt långt fram på den här vägen.Det är inte allmänna bestämmelser eller allmänna lagparagrafer utan ett idogtvardagligt arbete som kan leda till minskad arbetslöshet. Anf.32 (vpk): Jag ställde frågan för att vidgafrågeställningen litet grand utöver den sedvanliga arbetsmarknadspolitiskastatistiken, I den statistiken finns inte de utförsäkrade, delångfidssjukskrivna och alltså inte heller de förtidspensionerade med. Jag kan hålla med arbetsmarknadsministern om att enförtidspensionerad kanske inte direkt vill säga att han är utslagen. Det hållerjag med om. Men i samhällelig mening måste vi ändå ha den definitionen att viav något skäl har slagit ut dem från arbetsmarknaden. Deras handikapp ochsvårigheter har inte uppstått utan anledning, I regel har de uppstått iarbetslivet, i ett alltför fientligt arbetsliv, där det inte har funnits platsför dem. Det är därför de slås ut. Jag är i vanliga fall ute i arbetslivet ochser mängder av människor som stämplas ut därför att de inte räcker till ochklarar av effektivitetskravet - det finns ingen plats för dem. Det sker varjedag. När det inte står några andra medel till buds, är det klart att de medtacksamhet tar emot en förtidspension. Men för arbetarrörelsen ocharbetarklassen är det naturligtvis en tragedi att det finns en halv miljonmänniskor utöver de reguljärt arbetslösa som befinner sig utanförarbetsmarknaden. Då handlar det om vår totala arbetsmiljö . Jag bararegistrerar att arbetsmarknadsministern och regeringen inte har några särskiltoffensiva vinklingar eller tankar. När detgäller statisfiken beträffande de långfidsarbetslösa och 18-19- åringarnakan man inte komma ifrån det sambandet, att just när man fick rätten till ettberedskapsarbete blev det så svårt för 18-19-åringarna att få beredskapsarbeteatt arbetslösheten bland dessa ungdomar ökade. Man blev därför tvungen attvidta åtgärder, och då tvingades ungdomslagen fram. Det kanske inte gällerAnna-Greta , men det var andra som hade dessa tankar. Åtminstone finnsdet ett reellt samband därigenom att antalet arbetsfillfällen inte ökade iförhållande till de. behov som fanns. "Allai arbete" borde vi vara helt överensom om. Jag har inga genvägar för attuppnå det målet. Jag har redovisat min syn och sagt att vi på något sätt måsteta itu med det nuvarande samhället, som stämplar ut människor från arbetslivet.Jag är orolig inför den kommande lågkonjunkturen. Då kommer ytterligaremänniskor att försvinna från arbetsmarknaden. Jaghade naturligtvis hoppats att ändå skulle säga att vi måstevidta åtminstone några åtgärder mot det samhällssystem vi har , motkapitalägarnas makt att bestämma antalet arbeten. Jag hade hoppatsatt det skulle finnas något aktionsprogram för en offensiv näringspolitik, t.ex. inom den offentliga sektorn. Men tydligen är det så att densocialdemokratiska regeringen underordnar arbetsmarknadspolitikenoch därmed de utslagna en ekonomisk politik, som i sin tur förlitar sig på ettsystem i detta land som utvecklas mer och mer åt det nyliberala hållet och därföraktet för den enskilda människan verkligen är uttalat. Man stämplar uthur som helst. Omlångvarig arbetslöshet m. m. Får jag när det gäller arbetslösheten bland 16-19-åringar bara ikorthet konstatera att denna faktiskt var högre 1982 än 1983. Detta sambandfanns alltså inte. Det som gjorde att vi lade fram förslaget om ungdomslag varden djupa oro som fanns hos väldigt många grupper, inte minst hos ungdomarnasjälva, för situafionen. Många kunde konstatera: Ni ger oss pengar på fickan,men ni ger oss inte en chans att få visa att vi också kan bidra till att byggaupp detta samhälle. Detkvarstår stora problem på arbetsmarknaden som vi måste gripa oss an med. Men vikan ändå säga att utvecklingen går i rätt riktning. Vi har flerasysselsatta på den öppna arbetsmarknaden. Vi har färre arbetslösa, och vi harfärre långfidsarbetslösa. Vi har dessutom färre dolt arbetslösa, framför alltbland ungdomsgrupperna. Inte har vi haft så få dolt arbetslösasom . Det visar på att människor, inte minst ungdomar, börjar atttro på framfiden. De börjar öppet redovisa sin arbetslöshet och söka sig tillarbetsförmedlingarna på ett sätt som liknar förhållandena . Det äri sig en positiv utveckling. Menvi slår oss inte till ro. Vi tycker att arbetslösheten - även långtidsarbetslösheten- är för hög, och vi kommer att fortsätta att vidta åtgärder för att minskaden. 4 protokoll 1984/85:105-106 Om lagstiftning och rättssäkerhet 34 (vpk): Om man diskuterar arbetsmarknadspolitik ochsysselsättningspolitik för alla i arbete efter kvartalsstatistik kan mannaturligtvis hitta ljuspunkter. Vad jag har diskuterat är den längre trenden. På är trenden inte bra vare sig för dem som ärlångtidsarbetslösa, för ungdomar, för dem som är förtidspensionerade eller fördem som är långtidssjukskrivna. Det ser man om man tittar runt hörnet i detsamhälle vi har, där alla nu väntar sig en lågkonjunktur. All erfarenhethittills säger att arbetslösheten på alla de här områdena då återigen ökar. Harman litet perspektiv på tillvaron finner man att det är långt ifrån bra och attkurvorna pekar åt fel håll. Överläggningen var härmed avslutad. 7§ Svar på interpellation 1984/85:108 om lagstiftning och rättssäkerhet Mot bakgrund av bl. a. vissa synpunkter som jag framfördevid verksledningskonferensen i har frågat mig 1. om det ärregeringens uppfattning att insatser mot brott som drabbar staten skallprioriteras framför brott mot människor, 2. om jag anseratt kravet på effekfivitet skall väga tyngre i förhållande till kravet pårättssäkerhet när det gäller s. k. eko-brott, 3. om jag stårfast vid uppfattningen att "vi får leva med" uppklaringsandel avbostadsinbrott och att det är en "vettig avvägning" att endast 17 %av anmälda brott förs till domstol, 4. om minauttalanden innebär att regeringen förordar ett flitigare användande avgeneralklausuler och liknande lagstiftningstekniker, när det handlar om attreglera förhållandet mellan människor och myndighet, samt 5. om jag stårfast vid mitt uttalande att "när en enskild står inför myndighet eller endomstol är det inte fråga om den enskilde skall få rätt gentemot myndigheteneller inte". Låt mig innan jag svarar på dekonkreta frågorna säga att jag tror att och jag är överens om attdet har stor betydelse att medborgarna bereds skydd mot övergrepp både frånstaten och från andra. Det är regeringens uppfattning att insatser mot brott somdrabbar staten inte skall prioriteras framför brott mot människor. Svaret påden första frågan är alltså nej. Jag anser att kravet på effektivitet inte skall vägatyngre i förhållande till kravet på rättssäkerhet när det gäller s. k.eko-brott. I propositionen (1984/85:32) om riktlinjer för det framtida arbetetmot ekonomisk brottslig- hetframhöll jag att det är en självklar utgångspunkt att hävdvunna rättssäkerhetsanspråkgör sig gällande med samma styrka och har samma krav på att bli tillgodosedda isamband med ekonomisk brottslighet som i samband med annan brottslighet. Ocksåsvaret på den andra frågan är alltså nej. Med anledning av den tredje frågan vill jag först slå fastatt det år en självklar ambition att höja uppklaringsprocenten för alla typerav brottslighet, dvs. Detta är dock inte någon enkeluppgift. En helt annan sak är att ett brott inte allfid behöverleda fill åtal vid domstol utan ibland kan beivras genom andra förfaranden. Jaghar svårt att se något fel på den ordningen, som för övrigt har beslutats ibred politisk enighet. fjärde fråga om i vilken utsträckning manbör använda generalklausuler och liknande lagstiftningsteknik kan inte få någotgenerellt svar. I vad mån så bör ske är beroende av vilka slags frågor somregleringen avser och vilken funktion reglerna skall fylla. När jag tog uppfrågan i mitt tal i var det med anledning av den regeltillväxt som sketti samhället . Jag framhöll att det är angeläget att vi får färreoch enklare regler. På femte fråga slufligen - om jag står fastvid uttalandet om hur man bör se på intresseawägningen när en enskild personstår inför en myndighet eller en domstol - är svaret ja. Jag gjorde uttalandet mot bakgrund av att lagstiftningalltid ytterst syftar till att väga motstående intressen mot varandra. Det ärdå knappast korrekt att beskriva förhållandet mellan den enskilde och en myndighetsom en motsatsställning. Frågan gäller i stället hur myndigheten skall väga denenskildes intressen mot andra intressen som skall beaktas enligt lagsfiftningen,och det kan vara både allmänna och enskilda intressen. Om lagstiftning och rättssäkerhet Anf.36 (): Jag ber att få tacka justitieministern för svaren påfrågorna. De var väl inte så väldigt uttömmande, men de ger i stället möjlighettill en lödig debatt, och atmosfären här i kammaren är ju sådan att detnog kan bli både hett och intensivt. svarar justitieministern nej på min fråga om regeringenprioriterar brott mot staten framför brott som drabbar människor. Han svararockså nej pä min fråga om han anser att krav på effektivitet skall väga tyngreän krav på rättssäkerhet när det gäller s, k, ekonomisk brottslighet. Det härlåter betryggande. Men problemet är att både regeringen och justitieministern iord och handling har givit svar som inte alls är så entydiga som de svarjustitieministern ger här i kammaren . Som ofta när det gäller den härregeringen kan man tala om dubbla budskap. Vilket svar man får på en frågaberor på vem som frågar, när man frågar, var man frågar, och kanske också hurman frågar. Låt oss nu granska den svenske justitieministerns syn påekonomisk resp. annan brottslighet. För inte länge sedan skrevjustitieministern en stor arfikel iAftonbladet där följande står: Detär viktigt att slå fast att den ekonomiske brottslingen, även om han uppträderi kritstrecksrandig kostym och rör sig i s. k. innekretsar inte är något slagsfinare brottsling än andra. Det är ställt utom allt tvivel, skrevjustitieministern vidare, att skadorna av ekonomisk brottslighet är långtstörre än av den traditionella. Ekonomisk brottslighet drabbar inte bara staten- den slår hårt och skoningslöst direkt mot enskilda individers trygghet,ekonomi och hälsa. Hurden ekonomiska brottsligheten kan slå skoningslöst mot människors hälsa vet jaginte, men det finns säkert någon djupare tanke bakom detta. De kanske blirgröna av avund eller något sådant. Justitieministernslår fast att ekonomiska brottslingar inte är finare än andra brottslingar. Omde är fulare eller om de är lika fina eller lika fula, säger justitieministerndäremot ingenting om. Justitieministernslår också fast att ekonomiska brott inte är mindre förkastliga än andra. Om deär mer förkastliga eller bara lika förkastliga säger han ingenting om. En klarskillnad ser han däremot - skadorna av den ekonomiska brottsligheten är långtstörre än av annan brottslighet. Som grund för detta har justitieministern enberäkning som visar att skattebortfallet av ekonomisk brottslighet beräknastill , medan värdet av alla stölder, bedrägerier och rånberäknas till . Densvenske socialdemokratiske justitieministern räknar här kronor och ören som denvärste storkapitalist. Det är för honom ställt utom varje tvivel, för attåterge honom själv, att skadorna av den ekonomiska brottsligheten är långtstörre än allt det mänskliga lidande som orsakas av 31 700 våldsbrott -våld mot människor - större än det lidande som orsakas av 138 000 inbrott, därman bryter sig in i människors hem och stör deras integritet, större än detlidande som orsakas av 3 400 rån och 70 000 skadegörelser. Demänniskoöden som ligger bakom dessa brott lämnar jusfitieministern i varje fallmer oberörda än brotten mot staten. Detta är inte oväntat av ensocialdemokratisk justitieminister, Ibåde budgeten och flera tal har förordat längre fängelsestraff förbrott mot staten. har regeringen genomfört en generellförkortning av straffen, för alla som är dömda till högst fängelse. Detvar då man släppte ut 500 fångar mitt i semestertid. Man fick då en ökandeinbrottsvåg. Regeringenhar också lagt fram förslag som innebär en skärpt syn på brott som drabbarstaten. Vi har fått den utvidgade generalklausulen mot skatteflykt. Vi har fåtten bevissäkringslag när det gäller skatteärenden. Vi har fått en angiverilag. Närstaten är part skaffar den sig helt andra rättigheter än vad staten anser ärrimligt när staten är rättsvårdare. I gryningen samlas en grupp män. De är tysta för att inte väckadem som sover. De är ute för att överraska. Plötsligt bryts tystnaden.Patrullen bankar på en port och ropar att man skall öppna. ne man som öppnar upplysesom att man vill granska hans papper. Polisen och fogdarna stormar in till enskräckslagen och yrvaken familj. Pärmar och papper kastas neri plastsäckar och tas med. Dettaär inte 1938, och det är inte 1968, trots att det välkunde vara det. Men det kan vara . Med de rättighetertill taxeringsrevision och bevissäkring som myndigheterna har kandet gå till så här, och det har gått till så här. Detta, herr talman, utan attdet ens föreligger misstanke om brott. Utan att det ens föreligger misstanke ombrott kan detta ske i . Tankenvar att det skulle bli både vanligare och enklare att genomföra sådant, med deförslag som lade fram i sin proposifion om förenkladsjälvdeklarafion, men som han dragit tillbaka - frågan är bara för hur länge,till efter valet kanske, om ni vinner det. Justitieministern kan här klargöraatt det aldrig någonsin kommer att läggas fram ett sådant förslag, om det är ensocialistisk majoritet i . Omvi tänker oss att jag har en fordran på min granne, då får jag naturligtvisinte bryta mig in hos denne för att säkra bevis och ta med mig dagböcker,bankböcker och andra handlingar. Om det i stället är staten som har en fordran,då ger bevissäkringslagen alla dessa möjligheter- och detta, det vill jagupprepa, utan att det ens föreligger någon misstanke om brott. Vitänker oss att någon stjäl , från sin granne. Upptäcks det, kommertjuven att åtalas. Är tjuven förstagångsförbrytare är det sannohkt att det blirvillkorlig dom. Tjuven blir skyldig att betala tillbaka de stulna pengarna ochfår naturligtvis också böter. Det kommer att röra sig om ca . Upptäcksinte brottet, preskriberas det . Man kan alltså inte väcka åtal, omfio år gått sedan brottet begicks. Men om vi nu tänker oss att samme personinte hade berövat grannen utan staten den här summan -genom någon olagligtransaktion med papper, t. ex. genom att förfalska en momsredovisning - dåskulle med all sannolikhet straffet ha blivit fängelse. De 90 000 kronornaskulle staten ha igen, men med ett särskilt skattetillägg på - alltså inte4 . utan i stället . Den regering vi nu är begåvade med hardessutom lagt fram ett förslag om att man skall kunna ha ännu längrepreskriptionstid för brott mot staten, dvs.