prot · G809121 · 1984-12-31 00:00:00 — Högsta domstolsdomar från senare år har visat på denna formellt settsmala frizon, som enligt vår mening måste täckas in, både av det skäl som jagnu har pekat på men också av ett annat mycket viktigt skäl. I likhet med mycken annan lagstiftning, där samhälletbör sätta normer för uppträdandet, ger en kriminalisering här ett mycket starktstöd till de människor och ideella organisationer i vårt land som i närkamp medknarket bland ungdomar försöker komma till rätta med dessa flumattityder. Idetta fall är - och den är mycket utbredd i vårt samhälle - att allicke-medicinskt betingad användning av narkotika är förkastlig och främmandeför vår kultur. Jag tror det är någonting som är i total samklang med detallmänna rättsmedvetandet. Menvi vet - och detta är det viktiga - att många av de ungdomar som missbrukarframför allt hasch har "argument" för att missbruka narkotika. Det ärockså känt vilka dessa argument är. Det handlar om en i dessa ungdomskretsarvitt utbredd vetskap om att missbruket i sig icke är kriminaliserat ochföljaktligen "tillåtet", låt vara att de flesta också känner attomgivningen ogillar deras missbruk. Den straffrättsliga frizonen är i dessakretsar en godtagen ursäkt för missbruket och utgör ofta ett övertalningsargumentför att leda nya ungdomar in i missbruket: "Prova på, det är inteförbjudet". Attsamhällets absoluta avståndstagande från missbruket fastslås i lag är särskiltviktigt när det gäller ungdomar som inte är missbrukare men som i kamratkretsenuppmanas att pröva. I sådana situationer vore det ett starkt stöd för dem somvill säga nej om just denna användning vore straffbar. Reservation 2 handlar också om att genom vissa ändringar igärningsbeskrivningarna i narkotikastrafflagen söka kriminalisera vissaförfaranden som det visat sig mycket svårt att lagfora och få fällandedom på. Dessa förfaranden är sådana att det framstår som orimligt att inte fådem straffbelagda, med hänsyn till uppfattningen att all befattning med illegalnarkotika skall vara kriminaliserad. Jag skall inte fördjupa mig ytterligarei.den reservationen, för det skulle leda till en juridisk terminologi som kanvara svårbemästrad. Som jag sade handlar det i alla fall om att vissaförfaranden i fortsättningen bör bli enklare att komma åt. Reservation3 är en mycket viktig reservation. Narkotikasituationen på kriminalvårdensanstalter har varit föremål för intensiv diskussion både ijustitieutskottet och inom kriminalvården. Förhållandena har varit heltoacceptabla, och justitieutskottet har med ett språkbruk som ärovanligt i detta hus markerat att situationen snabbt måste förändras till detbättre. Detär orimligt att icke missbrukande interner fmktar för sin säkerhet och begärisoleringscell för att undvika sina plågoandar. Det är orimligt att domstolarundviker att döma till frihetsberövande påföljd när man egentligen skulle hagjort det, därför att domstolen är rädd för att den tilltalade kan bli narkomanunder själva anstaltsvistelsen. Det är orimligt att vi skall behöva arbeta medett sådant begrepp som särskilda narkotikabefriade anstalter. Alla anstalterskall naturligtvis vara narkotikafria! Vikräver i vår reservation återigen att regeringen snabbt vidtar deorganisatoriska och lagstiftningsmässiga åtgärder som krävs för att få bortknarket från anstalterna. Mot bakgrund av deninternationella situationen på narkotikamarknaden är insatserna för att stoppatillförseln vid våra gränser viktiga. är emellertid inte en ensam ö ivärlden. Ingen tvekan råder om att måste driva på för att förbättra deteuropeiska och internationella samarbetet för att bekämpa narkotikalangningen.Detta gäller både de tekniska resurserna och samarbetet mellan polis ochtullmyndigheter mellan olika länder. Men också inom landet är ökad effekt med tillgängligaresurser av nöden. Det förhållandet att tullen och polisen är skildaorganisationer med olika departementstillhörighet och med delvis skildabefogenheter är något vars betydelse i kampen mot narkotikatillförseln i vårtland kan diskuteras. Enligt vår mening måste tullens och polisens samarbete vadgäller information och resurser förbättras för att denna kamp skall lyckas.Ingen tvekan råder om att man åren framöver måste åstadkommaresursförstärkningar på olika områden när det gäller tullens och polisensinsatser mot narkotikan. Med dessa ord yrkar jag bifall till samtligareservationer i justitieutskottets betänkande 26. Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. 108ELVING (): Eftersom vi ganska här i kammaren harhaft en omfattande debatt om dessa problem ämnar jag inte gå in på alla dedetaljfrågor som berörs i utskottsbetänkandet och i reservationerna. Då BjörnKörlof här har redovisat innehållet i de reservationer som är fogade tillbetänkandet och eftersom det i samtliga fall är gemensamma reservationer för detre icke-socialistiska partierna, ämnar jag låta detta inlägg bli ganska kortfattat. Narkotikamissbruket är ett gissel i samhället. Det ärförödande för de människor som är missbrukare och för deras anhöriga.Narkotikamissbruket genererar också en mängd annan kriminalitet såsom olikatillgreppsbrott, häleri och annat som missbrukarna måste ägna sig åt för attfinansiera sitt missbruk. Även bakom prostitufionen döljer sig väldigt ofta ettnarkotikamissbruk. Det är därför glädjande att samtliga partier är heltöverens om att kampen mot narkotikamissbruket måste drivas med mycket storkraft. På några punkter är vi dock oense om vilken väg vi skallvälja för att kampen mot missbruket skall bli så framgångsrik som möjligt, ochdet gäller kanske framför allt frågan om kriminalisering av all icke-medicinskanvändning av narkotika. Genom den uppmärksammade s. k. Mora-domen har vi fått ettprejudice-rande rättsligt utslag på att det finns en frizon inarkotikastrafflagen. Det är alltså tillåtet att använda narkotika. Det är nödvändigt, för att vi skall vara trovärdiga, attdet inte finns några kryphål i lagstiftningen. Som ett led i samhällets kampmot knarket måste vi därför vara beredda att kämpa mot knarket på alla fronteroch med alla till buds stående medel. Därför måste vi se till att täppa tilldet kryphål som finns och kriminalisera all icke-medicinsk användning avnarkotika. Vi vet också att en sådan lagstiftning skulle ha en mycket bredfolklig förankring. Eftersom vi, som jag sade tidigare, för fyra månader sedanhade en mycket stor debatt här i om bl. a. denna fråga och andrafrågor som hänger samman med narkotikaproblematiken, finns det ingen anledningatt nu upprepa alla de argument som vi då framförde för en kriminalisering. Jagvill bara konstatera att vi har samma uppfattning nu som då och att jag finnermajoritetens argument mot en sådan lagstiftning lika ihåliga som för fyramånader sedan, då vi debatterade detta senast. Detsamma gäller utvidgningen av gärningsformer inarkotikastrafflagen, som behandlas i reservation nr 2. Narkotikasituationen på kriminalvårdsanstalterna är klartotillfredsställande. Krafttag måste tas för att göra fängelserna knarkfria.Situationen är sådan att många unga människor gör sin narkotikadebut inomfängelsets väggar. Så får det inte lov att vara. Vi har därför krävt attregeringen tar fram ett åtgärdsprogram som syftar till att göra fängelsernanarkotikafria. Detta måste ske snabbt, eftersom situationen äroacceptabel. Regeringen bör därför prioritera arbetet med att ta fram ettsådant åtgärdsprogram och sedan redovisa detta för . Samhällets resurser för att bekämpa knarket måstemobiliseras på bred bas. För att resurserna skall kunna utnyttjas så effektivtsom möjligt är det nödvändigt att det sker ett intimt samarbete på alla nivåermellan de myndigheter som är inblandade. För att en effektiv sådan samverkanskall kunna ske behövs ett system för samordning dels på lokal nivå mellan t.ex. skola, socialtjänst, polis, domstolar och kriminalvård, dels mellan decentrala myndigheter som är involverade - det gäller främst ,, generaltullstyrelsen, och skolöverstyrelsen.Nya regler för samarbetet måste tas fram för en effektivare och längre gåendesamverkan mellan berörda myndigheter. Det krävs en flexibel organisation medöverblick och behörighet att snabbt ingripa utan att strikt behöva följamyndighetsgränser. Även när det gäller samarbetet mellan tull och polis finnsdet en del att göra för att fördjupa samarbetet för att skydda våra gränser.Detta har vi ytterligare utvecklat i reservationerna 5 och 6. Med det anförda yrkar jag bifall tillsamtliga reservationer som är fogade till betänkandet. 109HANS i (fp): Liksom vid den debatt som ägde rum i dettaämne vill jag nu betona att det råder en bred politisk enighet om attsamhället med krafttag måste bekämpa narkotikamissbruket. Det handlar om attstraffa dem som sysslar med narkotikahantering, och det handlar om att genarkotikans offer vård. Under enrad av år har därför tullen och polisen i politisk enighet fått ökade resurserför att kunna stoppa införsel och försäljning av illegal narkotika. Samtidigthar straffen för befattning med denna narkofika skärpts gång efter annan. Alltfler gärningsmoment har kommit att omfattas. Även vården har byggts ut, mentyvärr är vårdresurserna för narkomaner fortfarande otillräckliga. Det finns skiftande uppfattningar huruvidanarkotikamissbruket alltjämt ökar, är eller t. o. m. minskar.Uppenbart är dock att narkotika är tillgänglig på de allra flesta platser ivårt land. är allt innehav av narkotika kriminaliserat, med ettundantag. Innehav i direkt samband med konsumtion omfattas inte avkriminaliseringen. Det är brottsligt att framställa, överlåta och innehanarkotika. Däremot är det inte brottsligt att konsumera den. Från sida menar vi att samhället med fasthetoch konsekvens måste ta avstånd från allt olovligt narkotikamissbruk. Dettauppnås inte så länge som själva konsumtionen inte är olaghg. Lagen ärinkonsekvent, och därigenom skapar den praktiska problem för såväl polis somåklagare när narkotikabrottsligheten skall bekämpas. Därför är det inteunderligt att många poliser och åklagare som arbetar med frågorna i vardagenreser krav på att även missbruket skall kriminaliseras. Vi har alla ett ansvar för att unga människor inte skallgå ned sig i drogträsket och för alltid förstöra sina egna och anhörigasmöjligheter till ett rikt liv. Samhället, vi alla, måste hindra dem, stoppadem, förbjuda dem. Förbud är något vi skall vara försiktiga med. Förbud ärett ingrepp i människors frihet och ett drastiskt sätt att markera: dettaaccepterar vi inte, detta handlande tar vi avstånd från. Just därför skall detvara förbjudet att knarka. I vårt stundom litet egendomliga land är det förbjudet attgå mot röd gubbe, att plocka blåsippor i - men det är inte förbjudetatt knarka! När en majoritet i riksdag vägrar attkriminalisera knarkandet sviker de alla ungdomar i riskzonen och derasfamiljer. Men de sviker också sina väljare. Ett beteende som betraktas medavsky av hela svenska folket måste kriminaliseras. Annars tappar människorrespekten för samhället och därmed för rättssystemet. Det är alltså främst gentemot ungdomar som det är avbetydelse att kunna säga att all befattning med narkotika är kriminell. Dettainnebär inte att ungdomar, trots att de prövar att t. ex. röka hasch, skall fåhårda straff. Däreriiot bör samhället reagera på konsumtion på samma sätt somdet reagerar när det upptäcks att ungdomar innehar narkotika. En annan inkonsekvens i narkotikastrafflagen gäller detstraffbara området beträffande förvärv av narkotika. finns det enbegränsning. För att man skall kunna straffas måste syftet vara att överlåtanarkotikan till någon annan. Genom att kriminalisera alla förvärv undviker man ocksåvissa tillämpningssvårigheter. Varje befattning med narkotika, således ävenför eget bruk, innefattas därigenom i det straffbara området. En annanviktig fråga som tagits upp av gäller att få kriminal- Det är i de intagnas eget intresse att tillförseln av narkotikastoppas. Förutom de vanliga skadeverkningarna innebär ett missbruk påfängelserna att många av de intagna skuldsätter sig. De lämnar fängelsernaefter avtjänat straff, ofta med stora skulder - och narkotikalangarna ser tillatt betalning sker. Därför måste de frigivna omgående begå nya brott föratt kunna klara sig från indrivarnas metoder. Tillförseln av narkotika till fängelserna måste därförstoppas. Detta är så angeläget att intresset av att de intagna garanteraspersonlig integritet tyvärr måste vika. Detsamma måste gälla besökande till deintagna. Vad som behövs i detta sammanhang är ett åtgärdspaket föratt man skall komma till rätta med det narkotikaproblem som tyvärr finns påvåra fängelser. Med detta,herr talman, yrkar jag bifall till samtliga reservationer. Å tgärder mot narkotikamissbruket 110LARS-ERIK (): Samhället har gjort alltstörre insatser för att komma till rätta med narkotikamissbruket. Så sent som ihöstas, , lade fast en inriktning för arbetet påområdet, som innebär att kampen mot narkotikamissbruket skall föras på allasamhällets områden. Kampen mot missbruket får inte enbart begränsas till attminska dess förekomst utan måste också syfta till att eliminera missbruket.Målet, som vi ställde upp det , måste vara ett narkotikafrittsamhälle. Om detta råder en bred politiskt enighet i den här kammaren. Det program som antog syftar till attskapa den samordnande och fasta, konsekventa politik som är så nödvändig föratt vi skall kunna tränga tillbaka missbruket. Mot bakgrund av att vi fört en lång debatt här ikammaren om narkotikapolitiken skall jag försöka begränsa mitt anförande tillnågra av huvudpunkterna. Innan jag går in på reservationerna och berör dem ikorthet vill jag ge några allmänna synpunkter på narkotikafrågan. Det finns naturligtvis, när man diskuterarnarkotikaproblematiken, utrymme för mycken dysterhet. Narkotikamissbruket ärett av våra allvarligaste samhällsproblem. Bakom siffror ommissbruksutvecklingen döljer sig en djup social misär och enskilda tragedier.Till detta kan man också lägga den omfattande kriminalitet som följer imissbrukets spår och en organiserad ekonomisk brottslighet som profiterar påandra människors elände. Trots den här dysterheten har jag i de debatter som förtshär i kammaren försökt peka på vissa positiva drag i utvecklingen. Jag tror attdessa positiva drag är en följd av den mycket målmedvetna kamp som har förtsmot narkotikamissbruket och som fick sitt främsta uttryck ihöstas, när vi kunde anta ett narkotikapolitiskt program med, trots allt,ganska bred enighet här i . Vad är det då jag tänker på när jag säger att det finnsvissa positiva drag i utvecklingen? Jag vill peka på tre saker. Det första som är positivt är att en rad undersökningarvisar att det finns skäl att hysa en viss behärskad optimism när det gällermissbruksutveckling- Å tgärder mot narkotikamissbruket Andelen ungdomar som i årskurs 9 prövat narkotika var1983 bara en tredjedel av vad den var . Andelen ungdomarsom har ett aktuellt narkofikamissbruk visar också en klar minskning i deundersökningar som har gjorts. När det gäller det tunga missbruket tyder ocksåmånga uppgifter på att t. ex. heroinmissbruket har trängts tillbaka. Detta är naturligtvis en mycket glädjande utveckling, ävenom man inte skall dra alltför stora växlar på den. Det är en positiv utvecklingur internationell synpunkt. I stora delar av västvärlden har ju narkotikaproblemenfortsatt att öka. Det andra som jag tycker är mycket positivt, och kanskedet mest glädjande, är att det bland ungdomarna har börjat växa fram en ökadmedvetenhet och ett ökat avståndstagande i förhållande till drogkulturen. Detär naturligtvis någonting som vi politiker måste ta fasta på i vårt arbete förett narkotikafritt samhälle. Det tredje som jag vill peka på, och som man iblandglömmer bort i den politiska debatten, är att det har gjorts ganska storaframsteg inom vård- och behandhngsområdet. Det har visat sig att det medkvalificerade vård- och behandlingsinsatser är möjligt att bryta ett missbruk,även om det är fråga om ett långvarigt tungt missbruk. Allt fler narkomaner harvia behandlingsinsatser slussats ut ur sitt missbruk till en socialtfungerande tillvaro. Också den öppna vården och rådgivningsklinikernasverksamhet har stor betydelse. Det är viktigt att ha i minnet att det inte finns någraenkla lösningar på narkotikaproblemet. Åtgärder måste sättas in på bred front.Det är fråga om åtgärder på nästan alla samhällets områden. Därför måste manockså beklaga den slagsida som debatten har fått , dåman försökt ge sken av att det är åtgärder inom kriminalpolitikens och straffrättensram som löser grundläggande samhällsproblem. Detta är en falsk och bedragandedebatt, som döljer de verkliga orsakerna till missbruket. Det är inte genomkriminalpolitiska och straffrättsliga förändringar som vi kan tränga tillbakamissbruket utan genom samordnade och breda åtgärder av det slag som riksdagenställde sig bakom . Låt mig sågå över, litet mer konkret, till de borgerliga reservationerna. I reservation nr 1 återkommer de borgerliga partierna tillfrågan om kriminalisering av själva missbruket. Jag vill hävda att den kampanjsom har bedrivits i den här frågan har varit mycket olycklig ur mångasynpunkter. Människor har bibringats uppfattningen - och det tycker jag ocksåatt gav uttryck för här - att det skulle vara tillåtetatt knarka i . Det sätt på vilket en rad företrädare för bl. a. deborgerliga partierna fört debatten har skapat väldig osäkerhet om gällanderegler - inte bara bland allmänheten utan också, att döma av debatten, hos endel myndighetspersoner. Jag vill därför än en gång slå fast: Det är inte tillåtetatt knarka i det här landet, och det skall heller icke bli det. Tvärtom harSverige en hårdare lagstiftning och en strängare tillämpning av lagarna än deflesta andra länder i västvärlden. Enligt narkotikastrafflagen är all hanteringav narkotika förbjuden. Varje innehav är kriminaliserat. Det gäller hur litetdet än är, och oavsett omdet är för eget bruk eller inte. Det är mycket viktigt att markera detta, föribland har det skymtat i debatten - ja, inte så sällan - att just det här attha några gram hasch i fickan, avsett för eget bruk, skulle vara tillåtet. Jagtror att det är en följd av den olyckliga debatt som har förts . Allt innehav, även för eget bruk, är såledeskriminaliserat. Det finns praktiskt taget ingenting som väcker så storareaktioner från omgivningen som narkotikamissbruk. För ungdomar som känner siglockade att pröva narkofika torde det stå fullkomligt klart att samhället intetolererar ett missbruk. Allt detta har de flesta debattörerna undvikit att talaom. I stället har hela den viktiga narkotikadiskussionen kretsat kring detfaktum att den som är drogpåverkad, men bevisligen inte har någon narkotika påsig, inte omfattas av strafflagen utan i stället omfattas av densociallagstiftning som vi har i detta land. Strafflagstiftningen är inte den enda politiska metod somfinns för att komma åt ett missbruk. Långt större betydelse har socialpolitikeni vid mening när det gäller att påverka människors handlande och människorsförmåga att komma till rätta med ett begynnande missbruk. En aktiv och kunnigsocialtjänst är en betydligt mer effektiv och lämplig metod än ett trubbigtstraffrättsligt tvång. Om man tycker att samhällets möjligheter att ingripa motmissbrukare och att ge stöd, hjälp och vård är otillräckliga, anser jag att manskall säga detta. Då tycker jag också att man skall lägga fram förslag iriktning mot att öka samhällets möjligheter att ingripa för att ge missbrukarevård och behandling samt att förbättra samhällets resurser för att kunna klaraberättigade krav. Jag tycker emellertid inte att man skall säga att det härskall ske via straffrätten och kriminalpolitiken. Man skall inte tillgripametoden att sätta missbrukande tonåringar inför skranket med urinprov som bevisoch stämpla dem som kriminella, sätta dem i fängelse eller ge dem böter justdärför att de är missbrukare. Det är kanske i stället hjälp, vård ochbehandling som de behöver. Tycker man att resurserna är otillräckliga och attmetoderna och instrumenten inte räcker till för vård och behandling - HansPetersson i sade ju att de drabbade skall ha vård och behandling - börman lägga fram förslag som förbättrar möjligheter att sätta inåtgärder och hjälpa de människor som hamnar i det här eländet. Ettviktigt skäl mot kriminalisering av missbruk är också konsekvenserna förnarkomanvården. En kriminalisering som riktar sig mot själva missbruket skullekunna äventyra ansträngningarna att erbjuda vård och avhålla många ungdomarfrån att söka vård och behandling, något som allvarligt skulle motverkasamhällets satsningar mot narkotikamissbruket. Därför har också en radsocialarbetare, deras organisationer, klientorganisationerna och många andrasagt ett bestämt nej till en kriminalisering av själva missbruket. En annaninvändning mot de borgerliga partiernas förslag, en invändning som deborgerliga partierna enligt min mening behandlar litet lättvindigt, ärbevisproblemen. Hade man bemödat sig om att fråga medicinsk expertis. A tgärder mot narkotikamissbruket 11 protokoll 1984/85:120-121 Å tgärder mot narkotikamissbruket hade man snart fått klart för sig att bristen på säkerhetnär det gäller analysmetoderna vid urinprov är mycket uppenbar. Vissa droger,t. ex., cannabis, stannar kvar i kroppen en . Ett prov som gerpositivt utslag kan således hänföra sig till ett tidigare missbrukstillfälleför vilket vederbörande redan har lagförts. Andra droger bryts ned mycketsnabbare. Det finns droger som inte låter sig påvisas, varken genom blodanalyseller urinanalys. Jag tycker att detta är ett problem som har negligerats idebatten om kriminalisering av missbruket. Samhället har i stort de lagenliga instrumenten föratt bekämpa narkotikamissbruket. Dessutom har regeringen lagt fram enproposition, som lägger ett ansvar på socialnämnden att ingripa med åtgärderför att man skall kunna komma till rätta med ett begynnande missbruk. I reservation 2 tar de borgerliga partierna upp en frågasom har behandlats av , ända sedannarkotikastrafflagstiftningen ändrades. Jag tror det var 1983. Man föreslår nuen ytterligare vidgning av det straffbara området. En sådan vidgning skulle,särskilt i beaktande av att de s. k. ofullständiga gärningsformerna blirtillämpliga, kunna skapa stor oklarhet om det straffbelagda området. Förslagetär synnerligen illa genomtänkt när det gäller såväl rättsteknik som legalitetoch rättssäkerhet. Det skulle medföra en betydande dubbelkriminalisering.Innehavsbrottet, som är det centrala, skulle egentligen förlora sinbetydelse. Man skulle i stället kunna straffa för förvärv eller ofullständigagärningsformer därav. Det blir helt oklart vad man skall döma för i olika situationeroch var gränserna går. Jag yrkar därför avslag på reservation 2. I reservation 3 föreslås att ett åtgärdsprogram utarbetasmot narkotika på kriminalvårdsanstalterna. I justitieutskottets betänkande görsen bred genomgång av de olika åtgärder som har vidtagits för att förbättrasituationen på kriminalvårdsanstalterna. Det gäller olika projekt förbehandling av narkotikamissbrukare, frågan om differentiering av de intagna,inrättandet av narkotikafria avdelningar, kontrollfrågorna och framför allt deviktiga frågorna om åtgärder för att förstärka personalutbildningen och för attutarbeta lokala handlingsprogram på anstalterna, varvid såväl personalen som deintagna kan engageras i ett program för att motverka missbruket. När det gällerplaceringarna enligt 34 § pågår ett samarbetsprojekt mellan ochkriminalvården för att bättre planera för dessa placeringar. ägnar stor uppmärksamhet åtnarkotikaproblemen på våra anstalter. lade också fram enrad förslag för att komma till rätta med de förhållanden som råder påanstalterna. Eftersom de frågor som motionärerna tagit upp redanuppmärksammats genom beslutade eller planerade åtgärder, anser utskottet attnågot uttalande nu inte är påkallat, och utskottsmajoritetenförordar därför avslag på de borgerliga motionerna.