prot · G809120 · 1984-12-31 00:00:00 — Vi går inte fillbaka och förankrar ståndpunkternahos våra partier. När sedan motsvarande fråga åtta bearbetasi ett partiorgan, med ny information och nya synpunkter, är det rimligt att viskall ha möjlighet att ta ställning på det underlag som då föreligger. Dethoppas jag att vi SIDA-företrädare från olika partier är överens om. Jaguppskattar att utrikesministern i sitt anförande ägnar så mycket utrymme åt attbetona FN:s och FN-organens roll. Jag skulle tro att det vore mycket värdefulltom vi också, i alla polifiska partier, kunde få en allvarlig diskussion ommöjligheterna att i högre grad använda FN-organen som biståndsförmedlare än förnärvarande. Skälen till det redovisade jag fidigare i mitt huvudanförande. Ytterligareen randkommentar: Det finns en liten benägenhet för oss i det här landet, ochkanske över huvud taget i västerlandet, att ta på oss skulden för sådant som viegentligen inte har så mycket skuld för. talar gärna omkolonialismen som vållande till det mesta. Det kan vara litet farligt, eftersomdet kan bli en ursäkt för att inte göra något själv. Vi skall inte instämma idetta tal för mycket, tycker jag. Detär kanske riktigt när utrikesministern säger att intressegrupper som hölltillbaka demokratin i också var de grupper som gick i spetsen för kolonialiseringen.Det må vara riktigt. Men om detta skall tolkas så att , ochHolland inte gick i spetsen för demokratiseringen i är det fel. InternationelUutvecklingssamarbete m. m. 34 ()replik: Det är som säger, att diskussionen naturligtvis uppehållersig där det finns skilda åsikter. Beträffandeanslaget till vill jag bara konstatera: Undan för undan har krigettrappats upp, och roll i har alltmer och allt tydligareantagit karaktären av ockupafionsmaktens. Det finns en mycket kraffig reaktionmot fastlåsning vid landet, och den reaktionen blir allt starkare. Idet förslag som har lagt fram räknar vi med att vi skall fortsättamed insatser på hälsoområdet, att vi skall färdigställa Bai och att viskall ge vissa konsulttjänster för intrimningen av anläggningen. Detta rymsinom beloppet 200 milj. kr., som vi har ansett skall utgå i anslag för året.Dessutom InternationelU utvecklingssamarbete m. m. finns det stora reserverade medel. Man skulle önska att utrikesministern skulle avge enprincipiell deklaration då det gäller anfallskrig som startas av någon av vårabiståndspartner. Jag tror att en sådan principiell deklaration på ettvälgörande sätt skulle rensa luften och förhindra en hel del diskussion bådehär i kammaren och i andra sammanhang. Vilken är den svenska regeringensinställning då det gäller anfallskrig från ett land som vi harbiståndssamarbete med? Jag vill försäkra, närmast för ordningensskull, att regeringen sannerligen inte hyser större sympati för dåligaarbetsförhållanden eller för usla levnadsvillkor i övrigt - inte heller förtillgripande av anfallskrig - än vad de partier gör som företräder. Vi har också använt alla möjligheter för attframföra dessa synpunkter fill vederbörande. När det gäller arbetsförhållandena vid skogsprojektet iVietnam arbetar vi praktiskt för att göra klart för vietnameserna att man intebara av humanitära skäl utan också av rent ekonomiska skäl bör behandlaarbetskraften på ett bättre sätt än vad som sker. Vi är övertygade om attdenna upplysningsverksamhet skall ge resultat. Vi tror också att vi genom attvi är biståndsgivare har större möjligheter att utöva ett inflytande. Likaledes har vi när det gäller den vietnamesiska närvaroni klargjort att vi står bakom resolution, somsäger att alla främmande trupper skall dras tillbaka. Men det har ju häri kammaren av andra talare än mig markerats att vietnamesernas ankomst tillKampuchea inte på något sätt medförde ett blodbad som kunde mäta sig med densituation som rådde där tidigare och som varken FN eller någon annan makt hadekunnat göra slut på. Vietnamesernas invasion i var heller inte detförsta fillfälle då förödande militära aktioner drabbade det kampu-cheanskafolket. Vi stöder i FN den resolution som säger att alla främmande trupperskall bort och att det kampucheanska folket skall beredas möjlighet att självtavgöra sina öden - genom någon form av folkomröstning eller på annat sätt, sominte är närmare angivet i FN:s resolufion. Jag vill, herr talman, till något förtydligavad jag har sagt om att de gamla kolonialmakterna har ett särskilt ansvar förutvecklingen i sina före detta kolonier. Det kan inte vara någon överdrift attpåstå att de europeiska stater som namngav väsentligen såg dessakolonier som områden som stod till kolonialmaktens förfogande för att man därurskulle kunna utvinna ekonomiska fördelar. Låt mig som ett exempel ta frågan om utbildning. Jag minnshur president , när han kom till , någontid efter frigörelse, berättade att han var en av ett dussintalstudenter som var indoneser, medan alla övriga utbildningsresurser på högrenivå stod till kolonialmaktens förfogande. fick jag höra hur det vari , där ytterligt få algeriska studenter bereddes tillträde tillstudier, medan det i huvudsak var franska ungdomar som bedrev studier viduniversitetet i . Det är väl ändå alldeles klart att de kolonialmakter somverkade i olika länder har ett särskilt ansvar för att nu i ett senare skedebidra till utvecklingen i dessa länder, särskilt som de också har språkliga ochkulturella fördelar som ger större möjligheter för dem att arbeta i dessaländer än vad har. Detta var den enda och enkla innebörden i det jaghade att säga om de gamla kolonialmakternas särskilda ansvar. Men om StureKorpås menar att ett sådant ansvar inte föreligger eller att det ärsvårförståeligt vill inte jag förlänga denna debatt till ett historisktseminarium på denna punkt; jag har bara i förbigående redovisat min mening. Internationellt utvecklingssamarbete m. m. vice talmannen anmälde att ochSture anhållit att fill protokollet få antecknat att de inte ägde rätttill ytterligare repliker. 36STEN (): Ett centralt tema i proposition 1984/85:100,när det gäller internafionellt utvecklingssamarbete, är de svårigheter sområder beträffande ett flertal programländers möjligheter att trygga sinlivsmedelsförsörjning. Särskilt gäller detta länderna söder om iAfrika. Nära knuten fill livsmedelsförsörjningen är tillgångentill vatten och bränsle. Båda är betydande bristvaror. I denna mörka bild serregeringen en ljusning i det förhållandet att flera länder inlett ettekonomiskt reformarbete i syfte att stimulera till en ökning av jordbruketsavsaluprodukter. Även om denna posifiva tolkning i särskilt hög grad kan varagiltig för vårt största biståndsland, , ges därmed inte en förklaringtill den grundläggande orsaken dll uteblivna skördar, sinande vattendrag ochvattenkällor samt bristen på det dominerande bränslet, ved. Den primära orsakenligger i ett mänskligt överutnyttjande av markens naturbedngandeproduktionskraft. Därav följande naturförstörelse har utlöst de återkommandehungerkatastroferna i som vi nu är vittne dll. Insikten om torkkatastrofernas grundläggande orsak börjarvinna insteg inom allt fler biståndsansvariga organisationer. Handlingsprogramoch projekt för att på både kort och motverka hungerkatastrofen iAfrika har utarbetats av bl. a. , UNDP, ,, och . blir behovet av en ökad samordning avbiståndsinsatserna allt starkare uttalat. Även sambandet mellan katastrofhjälp ochutvecklingsbistånd har blivit uppmärksammat i den internationella debatten. Detvisar sig allt nödvändigare att vid val av insatsåtgärder kunna dra en gränsmellan akuta katastrofer och katastrofer av karaktären oavbrutet pågående. Ävenhär återstår betydande samordningsproblem att lösa. Företrädare för denna nyasyn på relationerna mellan katastrofhjälp och utvecklingsbistånd återfinnsbland såväl officiella som privata organisationer. Problemen har tagits upp avFN:s flyktingkommissarie, , och av UNDP. Vid den andra konferensen omhjälp till flyktingar i , ICARA II, antogs en aktionsplan som bl. a. syftar till en gemensam målsättningför katastrofinsatser och utveck- lingshjälp.Av särskilt intresse är det initiativ som tagits av Svenska röda korset 1984 isamband med ett internafionellt symposium under mottot "förebygga ärbättre än att bota". Däri sammanfattas att katastrofhjälp i sig ärotillräcklig om den ej motverkar orsakema till katastrofen. Som en särskiltangelägen uppgift anges vara att återplantera skog - en uppgift som även ettflertal privata organisafioner tagit som sin. Den gemensamma målsättningen ärklart katastrofförebyggande. Med det sagda har jag velat belysa dencentrala ställning en överexploaterad natur intar som orsak fill rådande livsmedelskris i flertalet utvecklingsländer. Det är mot denna bakgmnd som de icke-socialisdska partiernas yrkanden får ses om återinförande av anslagsposten för miljö, markvård och energi. Utskottsmajoritetens avstyrkande vittnar om ett stadskt tänkesätt - opåverkat av de nya strömningarna i den internationella biståndsdebatten ävensom av resultaten av en snart fyrtioårig svensk utvecklingshjälp. Landramsidén dominerar fortfarande socialdemokraternas tänkande.Detta framgår bl. a. av propositionens skrivning: "Biståndets huvudmål böri varje särskilt fall preciseras i landprogrammen." Vidare understryks idet följande att "ett landorienterat planeringssystem erbjuder betydandefördelar framför andra system" främst genom att åstadkomma "störrejämställdhet mellan parterna i utvecklingssamarbetet". Förutom den starka bindningen till landprogrammeringen sommetod vittnar uttalandena om uppfattningen att varje lands problem är dess egnaoch följaktligen går att lösa inom dess egna gränser. Återför vi diskussionentill naturförstörelsen som grundorsak till livsmedelskrisen, så blir perspektivetett helt annat. Återverkningarna är ej längre nadonellt begränsade. De fårregional, kontinental, i vissa fall t. o. m. global räckvidd. Motåtgärdernamåste planeras utifrån motsvarande geografiska spridning och sättas in i tidoch rum så, att största möjliga effekt uppnås. Detta är miljö- och markvårdensuppgift. Landprogrammering som metod har således sin klara begränsningtill nafionellt specifika problem. Natur- och markförstörelsens gränsöverskridandegrundorsaker kan bekämpas endast genom ett multinationellt åtgärdsprogram medstrikt samordnade insatsmoment. Endast inom ett övergripande, samordnatinsatssystem kan landprogrammerade insatser nå önskvärd effekt, när det gälleratt återskapa en förödd naturs produktionskraft. Behovet av samordnade insatser inom såväl kort- ochmellan- som långsiktiga planeringsprogram för återställande av en degenereradnaturmiljö har jag senast belyst i min motion 1984/85:1689.1 denna pekas ävenpå det stora behov som föreligger av samordnade insatser inom forskning ochbiståndsverksamhet. Dessa i motionen framförda synpunkter besvaras välvilligtav utskottet. Den till svaret hörande texten uppehåller sig emellertid endastkring samordningsfrågor i den svenska biståndsverksamheten, medan motionensyftade till en bredare samordning - även med internationellabiståndsorganisationer- med specifik hänsyn till kritiska miljöproblem. Dettakan uttolkas vara även utskottets uppfattning, då det i samband med behandlingenav det multilaterala biståndet uttalar: "Många av u-världens stora problemmåste angripas med internationellt samordnade aktioner." Som ett led i strävandena mot ökad samordning får ses densärskilda översyn av SAREC:s verksamhet som regeringen enligt propositionenlåfit påbörja på uppdrag av . Jag vill uttala min tillfredsställelsehärmed. Behovet av en sådan översyn har belysts i motion 1981/82:932 av mig m.fl. samt i en motion som väcktes under /84 av mig och IngridSundberg. Goda förutsättningar bör föreligga till ökad effektivitet inom engemensam utvecklingsplan genom en bättre samordning av SAREC:s och SIDA:sverksamheter. Miljö, markvård och energi är enligt moderat uppfattningen anslagspost som måste återinföras och därtill prioriteras på grund av dessstarka anknytning till det för många största problemet -svälthotet.Genom det svenska utvecklingsbiståndets ökade satsning på landsbygdsutvecklingoch byskogsbruk har vi redan beträtt denna prioriteringsväg. Vidare vill jag, herr talman, ge några exempel påsjälvupplevda erfarenheter som belyser nödvändigheten av ett än konsekventareprioriteringshandlande. Vid ett besök i hade jagtillfälle att följa en utvecklingsdebatt i det tanzaniska parlamentet. Det varnärmast sensationellt för en representant från i-världen, att det därvid avett flertal ledamöter från landsorten framhölls att till de viktigasteframstegen i utveckling hörde att de i jordbruket sysselsattakvinnorna nu till en påtagligt hög procent övergått från bruket av denkortskaftade hackan till den långskaftade. Detta hade kunnat ske genom enomfattande informafion. Vidare anfördes som nästa utvecklingsmål införande avoxanspända, enkla plogar. Nivån var därmed angiven - fjärran var alla drömmarom traktordrift. Vad som framstod som en brist i sammanhanget var att detinte fanns tillgång till en enkel bysmedja för underhåll av de enkla redskapen.Följdenligt vore att bygga upp industrier som på låg teknisk nivå kunde förselandsbygdens befolkning med inhemsk produktion av dessa okomplicerade redskap. Föremål för parlamentsdebatt var även landets försörjningmed drivmedel. Varje provins var tilldelad en bestämd årskvot. Klagomålen varemellertid många över att kvoterna ej hade kommit.fram. Främsta orsaken var attvägarna var så dåliga att tankbilarna inför risken för haveri ej vågade köra.Pengar saknades för underhåll av en gång välbyggda huvudvägar. Ensammansättningsfabrik för lastbilar fungerade fill fiondedelen av sinkapacitet och tog fram produkter som var dyrare än vid direktimport.Systerindustrierna i Amsha arbetade av sin kapacitet på grund av bristpå råvaror. Till de senare fanns biståndspengar anslagna, men pengarna hadehamnat hos det ständigt valutahungriga och där fått annananvändning. Genom tak rann regnvattnet i strida strömmar ochhotade att förstöra samlingarna, skyddande presenningar och utsatta hinkar tilltrots. var takreparationer på gång - med 4 protokoll 1984/85:120-121 Internationelltutvecklingssamarbete m. m. hjälp av SIDA-medel. Inteheller här klarade landet av att självt betala kostnaderna för ett normaltlöpande underhåll. Som en total felprioritering framstår då gåva avtill ett standardiseringsinstitut hörande byggnader jämte experter för träningav den inhemska personalen. Som motsats till dessa exempel på felprioriteringarstår det svenska byskogsprogrammet. Genom detta ernås ett visst markskyddsamtidigt som problemet med hushållsved blir löst. Då kvinnan oftast äransvarig för anskaffande av ved förbättrar byskogen hennes situation avsevärt.Hon blir friare gentemot mannen och slipper ifrån förödmjukande lån av ved hosgrannen. Byskogs-bmket är en billig stödform, ger snabba, synbara resultat ochlockar därmed den lokala befolkningen fill en frivillig medverkan. Behoven i världen är enorma inom miljö-, markvårds- och energiområdet.För mänsklighetens bästa måste dessa behov , det krävs enbiståndsinriktning som vänder sig direkt till de fattigaste och mest utsattamänniskorna. 37 (): Klyftorna växer mellan fattigare och rikare , mellan i-länderoch , det senare inte minst beroende på den snabbabefolkningstillväxten i . Motdenna bakgrund framstår vårt ansvar och behov av vår solidaritet iall sin klarhet. Vi har ett ansvar att inte förtröttas i vår biståndspolitik,att ständigt effektivisera den och ompröva den. Dessutom har vi ett ansvar attpåverka andra i-länder att ge ett rimligare bistånd än det som ges . Trotskonjunkturuppgången i fortsätter bistånd att minska, mätt som andelav BNI. 1983 var BNI-relafionen bara 0,. Vidare ligger och deövriga östeuropeiska staternas biståndsutbetalningar på en mycket låg nivå.1983 var andelen av BNI 0,. Detär tragiskt att stormakternas främsta intressen är upprustning och ökadeförsvarsutgifter, medan deras engagemang för och solidaritet med ärminimalt. Justför att effektivisera biståndet begär en ny biståndsutredning. Dåskulle man kunna komma ifrån dagens stelbenta system med stark betoning avmottagarländerna och av låsning till stela landramar. Vi vill åstadkomma ettbistånd som är mer flexibelt och mer problem- och projektinriktat, varvidu-länderna inte görs beroende av givarländerna, så att det blir nykolonialism. Miljöfrågorna,innefattande markvård, är centrala när dét gäller biståndet. Det handlar omsjälva grundvalen för människors överlevnad. Det borde vara självklart medsärskilda anslag för ändamålet. Tyvärr är det inte självklart försocialdemokraterna, som ständigt måste pressas när det gäller miljöengagemanget. Närjag tillsammans med besökte fick jag klart för mig hurlivsviktig markvården är för befolkningen. Biståndssatsningen på vatten därnere har misslyckats. SIDA höll nu på att rehabilitera vattenprojekt. Menmarkvården var mycket positiv. man hindra jorderosion.Terrasseringarna var helt enkelt ett villkor för odlingen. Närsocialdemokraterna drog ned biståndet, vållade det en folkstorm iSverige. Den reaktionen var positiv, eftersom den visade svenska folketssolidaritet med de fattiga och nödlidande. Vi har också sett hur svenska folketger osjälviskt fill de svältdrabbade i . har socialdemokraternaåtergått till enprocentsmålet. Det är bra, även om man då tyvärr styr pengarnatill u-krediter och betalningsbalansstöd, som tog upp i sittanförande. Detfrågades tidigare under debatten vad som gjorts på biståndssidan under deicke-socialisdska regeringsåren , och det finns verkligen en stor ochvital skillnad mellan då och . Men vihade inte väl fått en socialdemokratisk regering förrän det målet drogs ned.Det är den stora skillnaden, och den borde inge trygghet för alla som vill attSverige solidariskt skall stödja utveckHng och som vill medverkatill en ny regering efter valet. Viföreslår i att ytterligare 40 milj. kr., utöver budgetproposido-nensförslag, anslås till enskilda organisationer. De enskilda organisationernasbiståndsarbete är ju ofta mycket effektivt. De har genom sitt informella sättatt arbeta särskilt goda möjligheter att nå de mest utsatta gmppema i defattiga länderna. Detär också viktigt att svenska biståndsmedel kan gå till olika program ochprojekt för fred, nedrustning och kampen för mänskliga rättigheter. Denekumeniska organisationen världsråd har i särskilt hög grad ställt dehär frågorna i fokus. Dess verksamhet har mycket stor genomslagskraft genomorganisadonens medlemskyrkor i ett hundratal länder. SIDA har tidigare gettstöd till verksamheten, och det har varit av avgörande betydelse förorganisationen. Bidraget har dragits in av regeringen fr. o. m. innevarandebudgetår. Men vi kräver från att Kyrkornas världsråd också ifortsättningen skall få ett anslag. Måletför vårt bistånd skall vara att bidra till förmåga att blisjälvförsörjande, och det är viktigt att vi arbetar mot det målet. Mensamtidigt måste vi vara realistiska och inse att under lång dd framöver kommerstora områden att lida svår brist på livsmedel. De återkommandehungerkatastroferna tyder på detta. Det är då mycket angeläget att överskottetav svensk jordbmksproduktion kan utnyttjas och komma svältande människor tilldel. Det är särskilt nödvändigt om vi får en minskad internationell dllgång påvete. Fleracenterkvinnor har skrivit en motion där vi talar om vikten av att biståndetäven skall svara mot kvinnors behov och att kvinnor görs delakdga ibiståndsprojekten i både givar- och mottagarlandet. Denna motion uppväckte iutskottet stort misshag från socialdemokraternas sida. Det är sammaprinsessan-på-ärten-mönster som socialdemokraterna så ofta visar. Det de självagör är bra, sedan skall helst inte andra lägga sig i. Vihar i ett betänkande 1981/82 redovisat de svenska strävandena att innefattaäven kvinnor i utvecklingsarbetet. Då tillsattes också i stor enighet InternationelUutvecklingssamarbete m. m. InternationelUutvecklingssamarbete m. m. kvinnorådet förinternationellt bistånd, KIB. KIB har arbetat intensivt, gjort studieresor ochverkligen skaffat sig grundläggande kunskaper. Men har fakdskt intesagt särskilt mycket i den här frågan /82. Jag anser det vara hög tidatt hela den här problemadken åter tas upp i . För sanningen att sägaär det inte särskilt mycket som har hänt på det här området, utom det arbetesom har bedrivits i KIB. Hurnödvändig centerkvinnornas motion var framstår med all önskvärd tydlighet . Trots att utrikesministern hade ett anförande och gick överhela fältet av biståndsfrågor, nämnde han inte en gång, om jag nu uppfattaträtt, orden kvinna och kvinnoinriktat bistånd. Det visar andngen att utrikesministerninte är särskilt intresserad av kvinnoinriktat bistånd eller att han ärovetande om vad som händer. Mot den bakgrunden var centerkvinnornas motionverkligen nödvändig. Nuhänder det saker. , , skall behandlaett handlingsprogram för kvinnoinriktat bistånd. KIB har deltagit idiskussionerna om detta program, och SIDA:s generaldirektör har sagt atthandlingsprogrammet kommer att bli ett viktigt policy- och strategidokumentför det framtida arbetet med att rikta in biståndet så att det mer tar hänsyntill kvinnor och deras behov. Handlingsprogrammet förutsätter åtgärder somberör hela SIDA:s verksamhet. SIDA skall följa upp programmet kontinuerligt,och det skall sedan bli föremål för översyn igen , är det tänkt. Dekvinnor som avses i handlingsprogrammet är i första hand fattiga kvinnor pålandsbygden, landlösa eller de som har brukningsrätt till små jordlotter. Detär kvinnor i flyktingläger, i städernas låginkomstgrupper eller bland dearbetslösa. Två huvudstrategier beskrivs för biståndet till kvinnor - den enaär inriktad mot välfärd och omsorg och syftar till att nå kvinnor och barn medsociala och hälsoinriktade åtgärder eller omsorger och ser kvinnor i förstahand som mottagare av bistånd. Den andra har som mål att höja värdet av ochprodukdviteten i kvinnors arbete, ge dem tillgång till och kontroll överproduktiva resurser och möjlighet till utbildning, så att deras ställning isamhällsekonomin stärks. Den betecknas som strategin för ekonomisk självständighetoch ser kvinnor som producenter och aktörer i samhällsekonomin. Jagtycker att detta är det bästa som har hänt på länge i biståndspolidken, och jagvill passa på att tacka alla goda krafter på SIDA som har jobbat med det härprogrammet. Det står i vårt betänkande att utskottet också ser positivt pådetta handlingsprogram, och jag kan nu bara hoppas och tro att SIDA:s styrelseskall ställa upp på det. Detta program kan komma att betyda oerhört mycket föru-landskvinnorna och därmed för utveckling. Det finns ett land och ett folk vars existens nästan glömts bort, ochdet är . Jag har i motion erinrat om situationen i det landet föratt skapa opinion för det västsahariska folkets strävan till frihet och oberoendeoch för vårt ansvar i sammanhanget. Jag har kommit fillbaka från devästsahariska kvinnornas första internationella kvinnokonferens nere iflyktinglägren i , och jag har fortfarande på mina naglar märken av derassätt att hälsa sina gäster välkomna - man får varm. hennafärgad lera på sinanaglar, och det är något som sitter framöver. Vivet att delar av är ockuperade av , och det understöds medvapenleveranser från bl. a. och . Befrielserörelsen vid fronten, och det är i stor utsträckning kvinnorna som på ett oerhörtimponerande sätt byggt upp ett fungerande samhälle med skolor, sjukvård osv. ger bistånd som går via Rädda barnen - ärnu medlem i OAU, de afrikanska staternas medlemsorganisation, och många länderhar erkänt den nya republiken, i dock endast . VästraSahara har tidigare erhållit stöd från , men förbindelserna har nubrutits, och man kan inte längre påräkna något stöd därifrån. Detta kanförsätta i en prekär situafion. Hjälpbehovet är stort, och andraländer måste ovillkorligen fylla ut tomrummet efter den libyska hjälpen. Jaghoppas att regeringen noga beaktar denna fråga.