prot · G80951 · 1984-12-31 00:00:00 — I det lilla perspektivet - på hemmaplan - görman allt vad man kan för att tillgodose vad man tror vara de egna intressena.Ett sådant agerande kan med rätta upplevas som hyckleri och naturligtvisundergräva vår trovärdighet i arbetet för en utvecklad världshandel. har tagit uppbegränsningarna i tekoimporten som ett exempel på handelshinder i vårt egetland. Det finns framför allt tre skäl till att vi ser allvarligt på justimportbegränsningarna på tekoområdet. För det första är det främst de fattigaste länderna somdrabbas. När vi försöker skydda oss mot deras produkter slår det hårt motbehovet av utveckling i dessa länder. Vårt agerande motverkar alltså våruttalade vilja att förbättra levnadsvillkoren i . För det andra innebär importbegränsningarna dyrare varorför svenska konsumenter. Det är inga marginella siffror vi talar om. Det finnsundersökningar som pekar på att tekopriserna skulle kunna sänkas med 15-20 %vid en oreglerad import. Effekterna på t. ex. barnfamiljernas klädkonto skullealltså bli ganska stora. Just konsumentintresset tycker jag regeringen läggerförvånansvärt liten vikt vid när man överväger och genomför begränsningar avimporten. Det vore onekligen intressant att få veta hur serpå just konsumentintresset, satt i relation till de motiv man brukar redovisaför importbegränsningar. En annan av reservationerna till det här betänkandet berörtjänsteexporten. Bakom syn på en fri världshandel ligger vårövertygelse om att det är så man bäst tar till vara jordens samlade resurser.Varje land gör i princip vad det är bäst på. Sedan byter man varor och tjänstermed varandra. Detta innebär att bör undvika stora satsningarinom områden där andra länder har klart bättre förutsättningar. Vi tror alltsåatt vårt land inom tjänstesektorn har stora förutsättningar påexportmarknaderna. De möjligheterna måste vi ta vara på. I betänkandet behandlas också de multinationellaföretagens betydelse i världsekonomin och i vårt eget land. På den här punktenhade vi en diskussion i kammaren så sent som . Vi inser naturligtvis attdet finns speciella risker och problem förknippade med de internationellaföretagens verksamhet i landet. Men vi anser dels att det finnsmöjligheter för samhället att skydda sig mot de negativa effekterna, dels attde omfattande aktiviteter som pågår i olika internationella organ och som vihar fått en redovisning för i utskottet är tillräckliga. Framför allt är det viktigt att poängtera att demultinationella företagens verksamhet här i landet också har en rad positivaeffekter. De ger arbetstillfällen och vi får viktiga bidrag till vårvälståndsutveckling i form av kapital, teknik och marknadsföring. Jag yrkar bifall till folkpartireservationerna. 157 (vpk): Det finns en vara som alltid låter köpa ochsälja sig på marknaden, och det är nationalekonomer och deras teorier.Nationalekonomer kan hyra ut sig till nästan vad som helst, och det må såvara. Det är bl. a. därför som de svenska nationalekonomerna aldrig har varittill någon glädje för arbetarrörelsen här i landet. När den har skolat föra ensjälvständig prispolitik, som Wigforss , då har man inte haftnågon som helst användning för de ekonomer som funnits i landet. De förstodöver huvud taget inte vad det hela handlade om. De levde i sina kammarteorieroch i en värld som helt saknade anknytning till den krisdrabbade verkligheten. Så är det dess värre också med förespråkarna för det sommed en felaktig term kallas frihandel. Det är därför jag tycker att det ärlitet beklagligt att man i utskottsmajoritetens skrivning när det gäller synenpå dessa teorier är så okritiskt anammande. Man upprepar de skrönor ochschabloner som vi har läst i de nationalekonomiska läroböckerna . Det gäller de etablerade kretsarna av nationalekonomin. Det har jufunnits kritiska och självständiga ekonomer som haft helt andra uppfattningaroch som med framgång kunnat föra fram dem. Om det nu vore på det sättet att frihandeln hade alladessa välsignelse-bringande verkningar som det görs gällande iutskottsbetänkandet - att den .skapar största möjliga välstånd, att den skaparutjämning, folkförsoning och vet allt som man tillskriver den - då skulleinte världen se ut som den ser ut , med ständigt ökade klyftor, medmassfattigdom och svält, med det ena landet beroende av det andra och med denoerhörda hänsynslöshet som de ekonomiskt mäktiga i världen visar gentemot deekonomiskt svaga. Sanningen är naturligtvis den att frihandelsdoktrinen är enabstraktion, som har sett dagens ljus i borgerliga nationalekonomers kammareoch som egentligen inte har någon motsvarighet i verkligheten. Det betyder inteatt den skulle vara oanvändbar eller ointressant. Det betyder bara att denförutsätter en värld som icke existerar. För att ett fritt utbyte av resurser mellan nationernaskall fungera och leda till ömsesidiga fördelar, för att det skall leda tillutjämning, rättvisa och välstånd för alla parter, är förutsättningen att de somär indragna i systemet i utgångsläget har en något så när jämlik position. Detförutsätts också att de olika parterna respekterar de regler som man kommit överensom. att man verkligen är genuina anhängare av det fria utbytet och respekterarvarandra i det stycket - och inte försöker lura varandra genom att säga en sakoch göra något helt annat. Men det är dessa förutsättningar som inte finns och somaldrig funnits, och förutsättningarna är egentligen sämre än någonsin.Det är därför detta frihandelssystem slår så fel och åstadkommer andra, heltmotsatta verkningar jämfört med vad det enligt teorierna skall åstadkomma. Manhar nämligen applicerat teorin på en värld där det finns svaga och starka. Ochvi vet ju alla att när den starke har frihet så utnyttjar han den mot den svageoch gör den svage ännu mer svag och beroende och utsuger honom ännu mer. Det ärdärför som frihandelssystemet är ett av de mest gigantiska utsugningssystem somöver huvud taget existerat i världens historia. Under frihandelssystemets mask har enorma värden ochrikedomar förts från de redan fattiga och överbefolkade länderna till de redanrika, förts i händerna på de redan mäktiga, koncentrerat ännu större makt ideras händer och gjort de fattiga och beroende ännu mer fattiga och beroende. Det är därför som det är så felaktigt att klandra defattiga länderna för protektionism. Det är precis protektionism som de behöver- de behöver försvara sig mot den penetration och den maktpolitiska aggressionsom de rika industrinationerna idkar gentemot dem. De måste försvara sig motdetta med protektionism. De måste ha ett skydd för att utveckla en inhemskindustri, innan de kan ge sig ut på en friare form av marknad. Dessa problem är ingalunda något som man har blundat förinom den kritiska delen av nationalekonomin. Därför är del också i sak fel närman i utskottsmajoritetens skrivning konstaterar att frihandelsdoktrinen ärcentral inom nationalekonomin och att det egentligen inte finns något alternativtill den. Det har funnits ett sådant alternativ . Samtida med AdamSmith var , som just hävdade att man, för att utjämnaskillnaderna mellan länder på olika utvecklingsnivå industriellt ochkommersiellt, från vissa länders sida måste ha begränsningar och skyddsåtgärder- annars skulle de bli överflyglade av de mer avancerade, de rikare ochmäktigare nationerna, har tagit upp detta i en mycket omfattandeteoribildning, stödd på oerhört massiva empiriska studier. Där tar han uppsaken inte bara ekonomiskt-teoretiskt utan också politiskt. Han hävdar just attdet inte går att tillämpa frihandelsdoktrinen på det sätt som vi har gjortdärför att det leder fill att kriserna sprider sig och leder till ökade klyftori världen. kan man fråga: Varför leder tillämpningen avfrihandelsdoktrinen och under vår världs förhållanden till dessaverkningar? Varför leder det till någonting annat än det doktrinen påstås ledatill? Det beror inte bara på nationalekonomernas förljugenhet, utan det berorpå, som jag antydde i början, att förutsättningarna för teorins tillämpningegentligen inte föreligger. Det vi kallar frihandel är egentligen intefrihandel utan en for.m av maktpolitik, och det är ofta en form avprotektionistisk maktpolitik från de redan mäktigas och rikas sida gentemot desvaga och fattiga, från de stora nationernas sida gentemot de små. Låt oss se på t. ex. råvaruområdet och säga att vi behöverett friare utbyte av varor på det området såväl som på andra. Förutsättningarnaför frihandel i teorins mening finns inte på råvaruområdet, för det är ett avde mest monopoliserade områden som finns. Om vi säger att det skall rådafrihandel på det området - vad betyder det? Jo, det betyder bara att de stora. multinationellaråvarumonopolen får fara fram ännu mer hänsynslöst än vad de har fått.Det måste i stället till åtgärder som begränsar dessa monopols makt, somgaranterar ett rimligt mått av nationell självständighet för deråvaruproducerande länderna och ett större mått av jämvikt på råvaruområdetmellan de olika delarna av världen. Vi har inom de industriella näringarna ett omfattandekartellväsen, t. ex. när det gäller elektriska produkter. Det är ettkartellväsen som mycket starkt begränsar konkurrensen och det fria utbytet avvaror, möjligheten att ta och erövra order på olika marknader osv. Det finns också på andra områden kartellväsen,marknadsuppdelning eller prissättningar som icke är konkurrensbetingade utan ärhalvmonopolistiska eller monopolistiska. Tillämpar man frihandelsdoktrinen påett oreflekterat och ogenomtänkt teoretiskt sätt, på den kammarlärdes sätt, ien sådan värld, innebär det bara att kartellgeneralerna och de multinationellabolagen får ännu starkare makt. De kan tränga in, lägga under sig ochmonopolisera ännu flera marknader och bryta ned olika länders och mindreföretags självständighet och möjlighet att konkurrera. Vi kan t, ex. se på det oerhört viktiga och för utvecklingenså starkt styrande elektronikområdet. Hur är det där? Jo, det är 20 nationellabolag som kontrollerar nästan allt som är värt att kontrollera. Den somkontrollerar allra mest är , den ledande jätten. är på detta område över huvud taget inte i ståndatt bedriva någon som helst frihandel. Vi är fullständigt beroende av , tillföljd av bristande uppmärksamhet i vår nationella politik gentemot utvecklingenav detta beroende . Vad betyder frihandel under sådana betingelser? Jo, detbetyder ökad frihet för , men det betyder inte frihandel för ellerför självständiga företag.inom elektronikområdet i . Teorin slår naturligtvisfel, eftersom förutsättningarna, grundvalen, för att den skall kunna fungera påett vettigt sätt inte föreligger . Teorin kan naturligtvis fungera i enannan typ av värld, för den är inte oriktig som teoretisk konstruktion. Men de förutsättningarna föreligger inte . Därförmåste teorin modifieras i praktiken med skilda former av försvarsåtgärder frånde svaga, från de små nationerna, för sin självständighet, från de fattiga, såatt de inte utplundras ännu mer. Frihandelns ivrigaste profeter är de verkliga jesuiternaoch dubbelmoralisterna. som de predikar frihandel, för att kunnatränga in och lägga under sig andra folks resurser och marknader, tillämpar deen embargopolitik, som begränsar frihandeln. Det är intressant att detta problem - som ju är ettproblem för , eftersom det förhindrar export och förhindrarSverige att utveckla sin frihandel - över huvud taget inte tas upp på någotkritiskt sätt. Det verkar precis som om man inte vågade röra vid detta faktumatt amerikanska storföretag, i strid med frihandelsprinciperna, föreskriver vadSverige får lov och inte får lov att exportera på viktiga teknologiområden. I en världdär stora multinationella företag, koncerner och imperier redan har stark makt, i en värld där de rika och mäktiganationerna håller de fattiga och små nationerna i beroende, där blirfrihandelsdoktrinen. när den tillämpas, bara ett stöd för ännu meramaktkoncentration, ännu mera monopolism. Innan frihandelsdoktrinen kan användas på det sätt som degamla idealisterna tänkte sig i sina kammare, måste man därförgöra förändringar i den världsekonomiska strukturen. Det gäller också Sverige.Om fortsätter att göra sig beroende på detta sätt kommer vår frihettill sist att minska mycket kraftigt. Det är därför som man måste företamodifikationer i den ekonomiska strukturen också här, om man i ett senare skedepå ett riktigt sätt, som det ursprungligen var tänkt, skall kunna tillämpafrihandelsdoktrinen, och om frihandeln skall kunna få de positiva verkningarsom den otvivelaktigt har förutsättningar att få i stor utsträckning. När man har denna struktur i bakgrunden att arbeta medskall man inte komma med allmänna, propagandistiska påståenden, t. ex. att alltvälstånd uteslutande bygger på frihandeln, på att vi har kunnat exportera meroch mer efter hand. De ekonomiska sambanden är inte sådana. beroende av sin export har ökat de senaste åren.Exporten är i verkligheten det som har ökat, medan däremot den internationellamarknaden har stagnerat. Men detta har inte lett till högre löner, till merakonsumtion eller till större välstånd för gemene man. Tvärtom har vi haftkraftiga reallönesänkningar. Det visar att det inte finns något självklartsamband mellan ökat varuutbyte å ena sidan och välstånd å andra sidan. Inteminst en del borgerliga företrädare borde vara försiktiga med sådanapåståenden. De kan hävda att ökat handelsberoende för skulle leda tillökat välstånd och säga att vi för att kunna exportera mera måstesänka lönerna. Skall vi nå ökat välstånd genom att sänka lönerna? Ju lägre lönernaär desto högre är välståndet. Vad är det för underlig teoretisk måttstock? Jag tror, som sagt, att mer kritisk diskussion som utgårifrån hur situation i verkligheten är är av nöden påkallad.Skall vi kunna diskutera om vad frihandeln kan ge, måste vi förändra deförutsättningar under vilka den arbetar. leder inte frihandel till frihandel. Frihandelssystemet leder i verkligheten till mera protektionism, precissom 1931, när det under krisens tryck bröt samman och inledde en merprotektionistisk era i de kapitalistiska ländernas inbördes förhållande. Jagtror att det är dags att ställa sig den frågan. Inte så att exporteller varu- och tjänsteutbyte med omvärlden absolut sett skulle bli mindre, detär naturligtvis varken realistiskt eller önskvärt, men man kan fråga sig om ettökat internationellt beroende på viktiga industriella och tekniska områden ochnär det gäller varuförsörjningen är någonting önskvärt. Är det inte snarareså, att vi skulle bevara mer av vår självständighet och möjlighet att formalandets politik och ekonomi, om vi i stället för att ensidigt inrikta oss påexpansion av det internationella varuutbytet inriktade oss mer på en tillväxt,som gäller den inre marknaden. Då kunde det byggas upp mera av självständighetenligt t. ex. principerna för det nationella mikroelektronikprogrammet, som jusyftar till att göra oberoendepå ett viktigt tekniskt utrustningsområde. Jag tror att man måste diskutera i dessa termer, för detär til syvende og sidst så, att det är mellan någorlunda jämlika parter somverkligt fri handel kan utveckla sig och leda till ömsesidiga fördelar. Om inteden förutsättningen existerar utan man har maktkoncentration och monopolism iutgångsläget, leder frihandeln till något annat. Da är den inte längre synonymmed fri handel. Då leder den till förstärkta beroendesystem, och då bryter denned de försvar som de små, fattiga och svaga i världen ändå försöker attupprätta. Med dessa betraktelser, fru talman, vill jag yrka bifalltill samtliga vpk-reservationer vid detta betänkande. 158 PER () replik: Jag tror inte att jag skall förlänga debattennämnvärt, men jag vill slå fast att vad vi står för är frihandel och intemaktkoncentration och monopolism. Vi uttrycker oro för just sådant och fruktaratt man kommer dithän, om man inte slår vakt om frihandel och försöker brytaned icke-tariffära handelshinder och exempelvis på skrotområdet går emotkartellbildningar, som vpk indirekt stöder på ett annat ställe i betänkandet. Det är denna frihandel som vi trorär absolut nödvändig för utveckling som fri, självständig ochvälmående nation. 159CHRISTER EIREFELT (fp) replik: Det är som vanligt mycket intressant att hörapå - som han själv kallar det - betraktelser, omskrönor och schabloner, som jag tror han benämnde vårt alternativ. JörnSvenssons eget alternativ är ju helt enkelt en marxistisk teori om sambandetmellan världshandel och ekonomisk utveckling. Jag tror inte heller att det ärkorrekt att tala om den teorin som teori. Jag kan i och för sig hålla med om attfrihandel och protektionism är komplicerade saker, och det beror ju på att detfinns en sådan mängd komplicerade undantag, särskilda regler och bestämmelser,kvoter m. m. Men att därav dra den slutsats som drar, att det ärbra med protektionism under en övergångstid, det är definitivt inte korrekt. Det är naturligtvis inte så konstigt att Svenssonfrån sin utgångspunkt använder den här marxistiska teorin. Det är inte hellerså konstigt att är ensam om sin reservation. Den teori hanbeskriver härstammar ju ursprungligen från och har sedan vidareutvecklats.Den tillämpas huvudsakligen på handelsrelationerna mellan de utveckladeindustriländerna och de underutvecklade fattiga länderna i tredje världen. menar tydligen att man enligt denna teorikan dra slutsatsen, att skall acceptera olika typer avhandelsrestriktioner. Men , , tillhör ju denindustrialiserade rika världen. Protektionism under en viss övergångstid för att skyddauppbyggnaden av en egen inhemsk industri kan inte vara tillämplig på Sverigesförhållanden, såvitt jag förstår. Det kan möjligen vara aktuellt med en sådantillämpning för , och det hela brukar då inordnas underrubriken "uppfost-ringstullar". Det är många länder som försökt sigpå detta genom att t. ex. bygga upp en egen industri, vars produkter skallersätta eljest importerade varor. Det har skett bl. a. i . Detta har, försiktigt uttryckt, skapat vissa problem. Dethar helt enkelt inte fungerat - den inhemska industrin har blivit ineffektiv.Den har inte klarat sig utan fortsatt skydd efter uppbyggnadsskedet. Jag tror i stället att handelspolitiska agerandeför att hjälpa framför allt måste inriktas på att försöka förmå länderna, inkl, vårt eget land, att få bort så många handelshinder sommöjligt. 160 () replik: Jag tycker också det är intressant att lyssnatill , Jaganser det emellertid angeläget att, efter en sådandomedagspredikan som han här höll, försöka nyansera bilden något ännu en gång.Jag försökte göra en sådan nyansering redan i mitt huvudinlägg. Det är viktigt när vi diskuterar frihandel, ochutrikeshandel över huvud taget, att vi skiljer mellan deklarationer ä ena sidanoch handling å den andra, att vi skiljer mellan teori och praktik samt att viär helt klara över att detta är olika saker i de allra flesta fall. Vi får integå i fällan och idealisera verkligheten. Det återstår verkligen mycket att görapå det här området -mycket som befinner sig långt ifrån de teoretiska bildernaav hur en fri handel skall fungera. Jag tror att vi gör sakfrågorna entjänst, om vi söker anknyta dem till denna mer mångfasetterade och mindresvart-vita bild av situationen. 161JÖRN (vpk) replik: Jag vill erinra om att innan man anklagar migför svartmålning, skall man se efter vad det är för sorts vitmålning man självbedriver. Jag försökte liksom skapa en motpol till denna idealistiska ochverklighetsfrämmande bild av frihandeln. Jag är inte ideologiskt vare sigfrihandlare eller protektionist, därför att de orden har fullständigt förloratsin mening. De värsta protektionisterna är de som åberopar sig på frihandeln.Dessa är de hänsynslösaste, de som vill utnyttja sin maktställning gentemot desvaga, de som vill utnyttja råvarumonopolism och en monopolistisk ställning päexempelvis elektronikområdet. De skriar värst om frihandel, om fria gränser, omkapitalrörelser över gränserna och allt sådant. De hävdar naturligtvis dettabara så länge det passar dem. Om det skulle vara till fördel för någon annan,blir det ett annat språk. tar olyckligtvis återigen upp en sådanhär verklighetsfrämmande och frän den blodiga verkligheten fullständigt avlägsnadbild av hur länder i tredje världen försöker skapa en självständig ekonomiskbas. Detta tänkande förkastar han helt. Det visar att han oreflekterat tyckeratt det är de stora och rika industriländerna som skall styra tredje världensländer och deras industrialisering. Brasiliengjorde t. ex. under regeringen försök att skapa en nationell, mer oberoende industriell utveckling. Ochvad blev följden av det? Ja, det passade naturligtvis inte de storamultinationella företagen med bas i . Och vad gjorde de? De instigerade enmilitärkupp, som krossade de elementära mänskliga fri- och rättigheter som ändåfanns i och lät installera en militärregim, som f. ö.fortfarande sitter i högönsklig välmåga. Så raserade de det hot som detutgjorde för den amerikanska storindustrin och de multinationella företagen attBrasilien försökte arbeta fram en självständig bas för sin industrialiseringoch inte bara bli en koloni, som är beroende, ett bihang till de redan mäktiganationerna, företrädesvis . Är det inte riktigt att försöka försvara sig mot ettsådant beroende? Eller menar att frihandelsdoktrinen skalltillämpas på det sättet att man bara skall böja sig när utländska intressenströmmarin, när de ställer politiska krav och t. o. m. övar olika typer avpolitiska påtryckningar på andra länder? Är det det som är frihandel? Ja,tyvärr är det ju det, men jag har ändå satsat på att skall sehur orimligt detta är och hur dåligt det överensstämmer med den gamleidealisten ursprungliga tankar när han formulerade sinfrihandelsdoktrin. 162LENNART (): Jag börjar med att yrka bifall tillnäringsutskottets hemställan på alla punkter och avslag på reservationerna. Utskottsmajoriteten har i det här ärendet gjort enarbetsfördelning så till vida, att Bo Finnkvist kommer att ta upp de frågor somrör exporten av metallskrot, och de övriga delarna av betänkandet har fallit påmin lott. Låt mig inledningsvis - utan att förringa den debatt kringfrihandelns villkor och effekter som har förts av de föregående talarna -konstatera och markera att är ett av de mest frihandelsinriktadeländerna i världen. Det är vi inte av allmänt idealistiska skäl utan därför attvi vet att det är en fördel för vår välståndsutveckling - det tror jag manmåste konstatera, även om inte till alla delar håller med om det.Det är alltså en fördel för vår välståndsutveckling - det tycker jag vi harhistoriska bevis för. särskilt från efterkrigstiden - att vi som ett litet landkan specialisera oss och satsa på det vi är bäst på och i övrigt importerasådant som andra är bättre på att tillverka. Men det är klart att det finnsgränser för hur långt man kan föra den diskussionen och hävda att den ökning idet materiella välståndet som följer med en allt högre grad av specialiseringinte vägs upp av nackdelar på andra områden: ökade beroenden i krissituationeroch liknande saker. Men i grunden tror jag ändå man måste konstatera attfrihandeln har och har haft den fördelen för . Men för att åstadkomma det här behövs det ett regelsystemför handelsutbytet mellan länderna som respekteras internationellt. Frihandelnutgör själva grunden för detta internationella regelsystem. Om man inte skallha frihandeln i botten gäller det att hitta ett alternativt regelsystem som kanrespekteras av andra och där övertramp kan beivras även av dem som inte ärmaktpolitiskt starka. Den fördelen har själva idén omfrihandel att den kan bilda utgångspunkten för ett mer eller mindreavtalsmässigt eller rättsligt regelsystem, som gör att även starka nationer kanställas till svars för överträdelser i detta regelsystem, även om demaktpolitiskt har många möjligheter att komma undan det. Men i grunden är ändådetta frihandelns styrka, åtminstone för de industrialiserade länderna. Bilden är naturligtvis betydligt mera komplicerad när detgäller , vilket den förda debatten visar. Det är bra ochriktigt, tycker jag, att påminner om den saken i dagens debatt.