prot · G80991 · 1984-12-31 00:00:00 — I särskild graddrabbar de borgerliga partiernas åtgärder grupper som redan förut har det svårt- de lågavlönade, de arbetslösa, barnfamiljerna, pensionärerna, de sjuka, dehandikappade. Kapitalismens mest skoningslösa lagar skall härska i deborgeriiga partiernas framfidssamhälle. De starka skall gynnas ännu mera, de svagaskall berövas solidaritetens skydd. För att vinna majoritet vädjar de tre borgerliga partiernaohöljt fill egoismen. De kastar sina tidigare ideologier över bord för attkunna surfa på den krassa s. k. nyhberalismens trend. Att utforma en godsocialpolitik var dock en gång ett konservativt program. Att staten skulle ägaoch skydda viktiga råvarutillgångar hävdades av både ochcenterpartiets pionjärer. Det var ingen socialdemokrat, utan den konservafiveförgrundsgestalten amiral , som genomförde förstatligandet av Lapplandsgruvorna.Nu vill de båda partierna sälja ut samhällsägda skogar och vattenfall.Folkpartiledaren myntade begreppet socialliberalism. vill hansefterföljare genomföra kraftiga försämringar i socialpolitiken. Centerparfietsföregångare, bondeförbundet, sade sig sitta med ett ben på vardera sidan avbarrikaden. Att i denna debatt utnämnt fill sinideologiske ledare och sig själv fill hans profet hindrar ju inte att centerpartietnu sluter följe med en reaktionär höger för att genomföra en politik som främstriktar sig mot de fackligt organiserade Kan verkligendenna grundläggande omvandling av de borgerliga partiernas politik få ske utaninre motstånd? Jag är optimistisk nog att tro, att det i samtliga tre parfierfinns många som vill bevara sitt partis karaktär av idéparti och skäms över attde som förfäktar den kallhamrade egoismens polifik tagit överhanden. Detre borgerliga partiernas attack mot svenska folkets levnadsstandard,sysselsättning och maktbefogenheter sker på fyra vägar: 1. Nedskärning avsociala och kulturella förmåner. Omläggning av skattepolitiken i reaktionärriktning. Avskaffande av löntagarnas gemensamma egendom i löntagarfonderna.4. Förskingring av statligt ägd egendom. Närdet gäller nedskärningar av sociala och kulturella förmåner leder givetvismoderaterna. Men de båda andra partierna följer efter i samma spår. Moderaternavill skära ned anslagen under alla departement. Hårdast drabbas utgifter undersocialdepartementet, , ,och industridepartementet. Statsbidragen fill kommunernavill också kraftigt minska. Deförsämringar som krävs är bl. a. följande: nedskärningar av u-landsbiståndet,försämringar av solidariteten med de sjuka genom ökad självrisk isjukförsäkringen och sänkt kompensationsnivå i sjuk- ochföräldraförsäkringarna, nedskärning av anslaget till vuxenutbildning, minskadelivsmedelssubventioner, vilket betyder ännu kraftigare prisstegringar på maten,sänkning av bidragen fill kommunerna för beredskapsarbeten, avskaffande avrekryteringsstödet i offentlig sektor, sänkning av statens ersättning tillarbetslöshetsförsäkringen fill , avtrappning av räntebidragen fillflerfamiljshus, avskaffande av subvenfioner i det s. k. ROT-programmet, på siktfullständigt avskaffande av alla bostadssubvenfioner, borttagande av en stordel av det selekfiva näringslivsstödet, besparingar på de regionalpolitiskastöden, osv. Sammanlagtkräver en nedskärning av de statliga utgifterna med 21 miljarderkronor , varav gäller minskade statsbidrag tillkommunerna. Bidragen fill följande verksamheter skall avvecklas helt ellerreduceras: hemspråksträning, färdtjänst, driften av särskolor, hem för vårdeller boende, drift av kommunala vägar och gator, byggande av kommunala vägar,ersättning fill lokal och regional kollektivpersontrafik och utrustning förgymnasieskolan. Listan är avslöjande för moderata samlingsparfietsgrundläggande värderingar. Centerpartietkräver också besparingar och inkomstförstärkningar som enligt partiets egnaberäkningar uppgår till nära för helår. a. följande poster: sjukförsäkringen, öppenvårdsavgifterna,arbetslöshetsersättningen, anslagen till , räntelånenfill bostäder, räntebidrag fill hus byggda , hyresrabatter. Ävencentern vill skära ned den stadiga överföringen fill kommuner och landsfing med4 miljarder kronor. Därav skulle gälla de specialdestineradestatsbidragen. Folkpartietvill ha nedskärningar som uppgår till ca för helår. a. följande: sänkning av ersättningsnivån inom sjukförsäkringen,slopande av ersättningen för insjuknandedagen, höjda öppenvårdsavgifter,minskning av bidragen till vuxenutbildning, studieförbunden och visscentral kursverksamhet, försämring av arbetslöshetsförsäkringen, slopadehyresrabatter, på avveckling av räntesub-venfionerna till bostäder,minskning av stödet fill tekoindustrin, slopande av bidraget tillsmåföretagsutveckhng. Ävenfolkparfiet vill skära ned statsbidragen fill kommunerna med 4 miljarderkronor. Verkningarnaav några av de vikfigaste nedskärningskraven från de borgerhga partierna börbelysas ytterligare. Försämringarna av sjukförsäkringen drabbar hårt deprivatanställda arbetarna, medan andra grupper har bättre villkor. Moderaternaoch folkparfiet inför i praktiken en karensdag. vill vidare sänkasjukersättningen från av inkomsten ,därefter från under resten av sjukdomstiden. ochcenterpartiet vill sänka ersättningen från av inkomsten under de30 första dagarna. Enligtberäkningar i skulle en privatanställd arbetare med . iårslön, om han blev sjuk i , få sammanlagt . En tjänsteman med samma lön får, genomsjuklönen från arbetsgivaren, sammanlagt . under samma fid. De treborgerliga partiernas förslag till försämringar av sjukförsäkringen är uttryckför ett förakt för arbetarnas prestationer som man trodde hörde till en föralltid svunnen tid. Allade borgerliga parfierna vill också sänka statsbidraget till arbetslöshetsförsäkringen.Det innebär enligt LO :s beräkningar att deras medlemmar skulle få betalaungefär . mera i A-kasseavgifter. Höjs dagpenningen, vilket är ennödvändighet, blir det ännu mera. Effekternaav de försämringar av bostadsfinansieringen som de borgerliga partierna kräversträcker sig över en rad år. Verkningarna blir naturligtvis olika för olikatyper av bostäder. handlar det enligt det moderataförslaget om hyreshöjningar med och stigerhyran ytterligare. Avslöjande för vilka summor det handlar om är attmoderaterna vill ha en spärregel så att ingen får enhyreshöjning överstigande . för en normal trerummare. Denedskärningar som de borgerliga partierna kräver är uttryck för en brutalklasspolitik. Det är arbetare och låginkomsttagare som har tunga jobb ochdåliga arbetsmiljöer och därför den högsta sjukfrånvaron. Det är dessa gruppersom förlorar på försämringarna av sjukförsäkringen. Det är inte de besuttna somblir arbetslösa och det är inte de som är beroende avarbetslöshetsförsäkringen. Det är lönarbetarna. Och så kan man gå igenomnedskärning efter nedskärning. Samma mönster går igen. Det är de som redan hardet besvärligt och svårt att få ekonomin att gå ihop som de borgerligapartierna ytterligare vill försämra för. Nedskärningspolitiken fårockså negafiva effekter på sysselsättningen. Redanregeringens budget innebar att man begränsade en möjlig ökning avsysselsättningen. De borgerligas förslag innebär en ytterligare åtstramning somökar arbetslösheten - program med ca 70 000 personer, de bådamittenparfiernas program med 45 000-50 000 personer. Moderata samlingspartiet försöker hävda att deras polifiki verkligheten inte innebär några nedskärningar för medborgarna. Genomskattesänkningar skulle man få kompensation för försämringarna på det socialaoch kuhurella området. Det är en grov bluff. Nedskärningarna uppgår till 20miljarder, skattesänkningarna fill 10 miljarder. Tio kan inte väga upp tjugo.Men det avgörande är att medan nedskärningarna hårdast drabbar löntagarna ochsärskilt grupper med låga inkomster, så är det förmögenhetsägarna ochhöginkomsttagarna som får de stora skattesänkningarna. Vad har byggnadsarbetareAndersson, som tvingas sjukskriva sig, eller varvsarbetare , som blirpermitterad, för glädje av att direktör får skatten sänkt med . De borgerliga skattesänkningsförslagen har precis sammaklassprofil som nedskärningskraven. Typiskt är att samfliga borgerliga partiervill höja en skatt, eller för att vara exakt avskaffa en skattelättnad,nämligen skattereduktionen för fackföreningsavgifter! Deras fackföreningshatoch deras åstundan att komma åt fackföreningsrörelsen är starkare än derasskattesänkningsideologi. Det är avslöjande på flera sätt. De borgerligapartierna är i själva verket inte anhängare av sänkta skatter. De är anhängareav sänkta skatter för förmögenhetsägare och höginkomsttagare. Hela derasprogram innebär försämringar för den stora majoriteten i samhället för att enliten grupp skall få det ännu bättre. Det lockbete som de borgerliga partierna hänger ut för attfå svenska folket att acceptera en polifik av sociala och kulturellanedskärningar och ökade klassklyftor är att friheten skall öka. Och vem villinte ha ökad frihet? Men vad de borgerliga partierna gemensamt vill åstadkomma,det är ökad makt för storkapitalet. Därigenom minskas de många människornasfrihet. Två huvudförslag ställs. Det ena är att avskaffa dekollektiva löntagarfonderna. Det framställer man som ett steg mot ökad frihetoch ökad demokrati. I själva verket handlar det om en expropriation avlöntagarnas gemensamma tillgångar. Dem vill man dela ut till den begränsadegrupp medborgare som deltar i allemans/ondsparandet. Alltså - inte ens alla somär med i allemanssparandet skall få vara med och dela, utan bara en del avdessa. Hela förslaget innebär ett brutalt övergrepp mot löntagarna. Om de borgerhga partierna är intresserade av att göra eninsats i kampen mot den ekonomiska maktkoncentrationen, så har jag ett bratips: Gör något åt Volvos växande makt! Företag värda mer än 50 miljarderkronor är kontrollerade av eller lierade med . Det motsvarar mer änen femtedel av . Den liberala tidningen : "Fonderviskning mot Volvo-makt.----- Löntagarfondernas maktpotential framstårsom blygsam bredvid Volvos. Det är kanske volvofiering snarare än socialiseringsom står för dörren." Vad tänker de borgerliga partierna göra åt denväxande bolagsmakten? Svaretär, som alla vet, att de tänker försöka att öka den. Det skall bl. a. ske genomprivatisering av stora delar av den offenthga sektorn och genom överförande avstatligt ägda företag och råvarufillgångar fill privat bolags-ägande. Dessaförslag motiveras dels med allmänt ideologiska skäl, dels med statsfinansiellaskäl: staten kan minska sina skulder och sina ränteutgifter. villframför allt sälja ut , de flesta statliga företag,Folkparfiet har med nykterhetsparfiets speciella intuifion hittat-SARA-bolaget! Inget av partierna har dock vågat sig på statskyrkan,militären eller kungahuset. Ävenutförsäljningen av de statliga företagen motiveras med att det skulle ökademokratin, dvs. Motsatsen är i verkligheten fallet.All erfarenhet visar - och detta bestyrks också av den ekonomiska sakkunskapen- att ju fler aktieägare det finns i ett bolag, desto lättare är det för enminoritetsgrupp att utöva makten där. De borgerliga förslagen vill ta ifrånmedborgarna den visserligen begränsade, men dock icke obefintliga möjlighet dehar att genom allmänna val och politiska partier påverka de statliga företagensverksamhet och utlämna dessa till storfinansens obegränsade maktutövning, tillden ekonomiska sfär där spekulafion och snabba klipp alltmer gör sig breda.Sådan är de borgerliga partiernas uppfattning om demokrati! Detstatsfinansiella argumentet är lika dåligt. Ingenstans i den ekonomiska litteraturenkan man hitta belägg för att en utförsäljning av företag och råvarutillgångarvarakfigt skulle lösa en stats ekonomiska problem. Det är ju som att slaktahönan som värper guldägg! Jaghar uppehållit mig vid de borgerliga partiernas krav så pass utförligt som jaghar gjort, därför att risken för en borgerlig regering efter höstens val är enpolitisk realitet. Det är alltså inte bara luftiga fantasier de tre partiernaframför i sina motioner. Allt detta kan snart vara prakfisk politik. Jag trordet är viktigt att sprida största möjliga kännedom om de borgerliga förslagendärför att en sund reaktion bland alla dem som kommer att beröras av dessaförslag med säkerhet inte kommer att utebli. Attden avgörande uppgiften inför höstens val är att hindra en borgerlig regeringär alltså klart. Vi å vår sida älskar förvisso inte inte den politik somKjell-Olof signerat, men läsningen av de borgerliga mofionerna till åretsriksdag illustrerar det gamla språket, att det förvisso finns grader även ihelvetet! Felet med den socialdemokratiska regeringspolitiken är att denframför allt på det ekonomiska området lagt sig så nära den borgerligauppfattningen. Därur härrör den största risken för ett borgerligt övertagandeav regeringsmakten. Om människorna inte klart ser skillnaden mellan de olikapartiernas politik blir fältet fritt för reakfionära bakåtsträvare. Deträcker därför inte med kritik i ord av de borgerliga partiernas politiskaprogram. Vad som krävs är en förändring av politiken på viktiga punkter, så attmänniskorna klart ser vilken sida som företräder deras intressen. Framför alltär det viktigt med mera beslutsamma och aktiva åtgärder för att bekämpaarbetslösheten. Det räcker inte med "en hög handlingsberedskap inomarbetsmarknadspolitiken", som det heter i finansutskottets betänkande. Ytterligareåtgärder mot arbetslösheten måste sättas in . Det behövs också en mera beslutsam politik för att få tillstånd en bättre fördelning. Lönarbetarna har år tvingats att accepterasänkta reallöner, medan de kunnat iaktta hur andra grupper i samhället tillgodogjortsig frukterna av deras arbete och kunnat öka sina inkomster och förmögenheter.Förslaget om förenklad deklaration är inte så mycket att säga om, men jag måstefråga finansministern, och jag gör det med utgångspunkt i en uppfattning som ärrakt motsatt den som låg till grund för fråga tillfinansministern; jag vill nämligen ha till stånd sådana åtgärder: När kommer destatliga åtgärder som skulle säkra en ökning av reallönerna ? Och närstartar den utlovade utredningen om beskattning av de höjda realräntorna, ochnär kommer ett förslag om åtgärder? Vpk är kritiskt mot att den statliga budgetpolitiken i ettläge av hög arbetslöshet och inför risken av en konjunkturnedgång under nästabudgetår har en vad man kallar kontraktiv, åtstramande effekt. Det riktigamåste i stället vara att något långsammare minska budgetunderskottet och därigenomfå till stånd en ökad syssselsättning. De åtgärder vpk föreslagit i anslutningtill finansplanen har detta ekonomiska syfte. Men man kan inte begränsa den ekonomiska politiken tillåtgärder som syftar till att något påverka ekonomins utveckling i den ena ellerandra riktningen under konjunkturrörelsen. Nutidens ekonomiska problem sammanhängeri mycket med strukturella, långsiktiga tendenser. Det är här man måste sätta inde avgörande åtgärderna. Vad det gäller är såsom utförligt utvecklats ivpk-motionen om den ekonomiska politiken: att motverka transnationalisering och industriutflyttningoch skapa förutsättningar för en mera självständig politik och utveckling, att bryta den långsikfiga tendensen fill en växandereservarmé av arbetslösa i syfte att trygga allas rätt till arbete, att ställa den teknisk-vetenskapliga omvälvningen undersamhällelig kontroll och de arbetandes inflytande, att bryta de senaste årens trend att de lönarbetande fåren minskad andel av det samlade produkfionsresultatet som landetsöverklass berikat sig på ett historiskt nästan enastående sätt och att utveckla landets ekonomi i varsamhet mot de ekologiskasambanden och vår livsmiljö. Detta ären politik som säkrar oss framtiden. Jag yrkar bifall till vpk-reservafionernafill finansutskottets betänkande 1984/85:10; de gäller de allmänna riktlinjernaför den ekonomiska politiken, krav på sänkning av räntan, de allmänna riktlinjernaför budgetregleringen och krav på undantag från de s. k. nolldirektiven när detgäller utredningar och åtgärder på handikappområdet. 6ARNE GADD (s): Vi i finansutskottet har debattekniskt integjort oss kända såsom pajaser. Mycket av debatten tyder på att viförsöker fortsätta i Men närjag lyssnar på . Åsling, undrar jag ändå om det inte förekom ett försökatt förändra vårt rykte. . Åsling försöker nu 1985 påstå attcentern/bondeförbundet i ATP-striden stod för grundtrygghetens princip. Debönder och de företagare som just på grund av den agitation somcentern/bondeförbundet förde ställde sig utanför ATP, hur ser dei dag på sin grundtrygghet? borde när det gäller grundtryggheten,. Åsling, be landets småföretagare och bönder om ursäkt för sin agitationi ATP-frågan. betänkande nr 10 behandlar det förslag till riktlinjerför den ekonomiska politiken och budgetregleringen som regeringen föreläggerriksdagen i proposition nr 100. Till utskottets betänkande har fogats 20reservafioner från oppositionspartierna. I dagens debatt kommer Bo Söderstenatt svara för de socialdemokratiska ståndpunkterna när det gäller reservafion nr 6 om statsskulds-,kredit- och valutapolitiken, nr 7 om sänkning avräntan, nr 8 om prioriteradbankutlåning, nr 13 om riktlinjer för enakfiv finansförvaltning, nr 16 om kreditgivningfill statliga affärsverk och nr 20 om frisläppande avinvesteringsreserver. Detgår lätt att konstatera en skillnad i de borgeriiga partiernas agerande när detå den ena sidan gäller den ekonomiska polifiken och å andra sidan gällerbudgetregleringen. Den ekonomiska politiken rör frågeställningar som f. n. lättbehandlas i mycket allmänna ordalag. Då förmår man vara enig. Det tar siguttryck i reservation nr 1. Budgetregleringendäremot rör mycket konkreta ting: hur stora anslag som skall beviljas. Då blirdet som i energifrågan - man delar upp sig på så många ståndpunkter som det gåra« dela upp sig på. När det gällde energifrågan och folkomröstningen stodmoderaterna bakom linje 1, bakom linje 2 och bakom linje3. När det nu gäller budgetregleringen för /86 står moderaternabakom reservafion 9, bakom reservafion 10 och bakomreservafion 11. Det hedrar vpk att man har en alldeles egen reservation i bådafallen -reservation 2 när det gäller den ekonomiska polifiken och reservafionnr 12 när det gäller budgetregleringen. Slutsatsen,herr talman, måste bli att det är ganska dåligt med något samlat alternativfill regeringens ekonomiska polifik och budgetförslag så här förevalet . Utvecklingen av ekonomi är nu känd för allasom intresserar sig det minsta för polifiska frågor. Under de år som deborgerliga hade majoritet i och därmed ansvaret för hur landet styrdes,gick det illa för - sämre för oss än för något annat land som vi kanjämföras med. Statens finanser raserades. Underde som gått sedan en socialdemokratisk regering träddetill, har statsbudgetens underskott minskats betydligt. Läser man barasiffrorna som de står i budgeten, var budgetunderskottet 86,6 miljarder för1982/83. föreligger beräkningar /86 som anger 63,5 miljarder. är ingendålig förbättring. Ser man utvecklingen som andel av BNP - dvs. värdet av allavaror och tjänster som framställts i landet - harunderskotten sjunkit från fill , dvs. Ett bärande tema i alla tre borgerliga partiernas kritikmot regeringens budgetförslag är att regeringen tagit bort en del utgifter frånstatsbudgeten så att förbättringen som redovisas skulle vara en skönmålning,något av en bluff. Tar man hänsyn till att en del budgetreformer genomförts -alla helt nödvändiga och av alla sakkunniga också önskade - kvarstår bilden aven radikal förbättring av statsbudgeten. Skulle man använda precis samma teknik och samma begreppför alla åren, skulle underskottet 1982/83 ha redovisats som 81,4 miljarder och1985/86 som 60,6 miljarder. Det innebär att underskottet med en fullständigtidentisk redovisningsteknik minskat från 12,4 fill . Också det är enhalvering. Påståenden att regeringen friserar sin framställning avstatens budget kan därför tillbakavisas med bestämdhet. I det sammanhanget bör nämnas en detalj - och en politisktviktig detalj. F. n. räknar man med att vi för /86 får betalaräntor på statsskulden som belöper sig på 71,2 miljarder. Underskottet var 63,5miljarder. Räntorna borträknade ger alltså ett överskott i den övriga delen avstatens budget på 6,7 miljarder! Utvecklingenav ekonomi kan illustreras också på andra sätt. Ett är betalningarna till utlandet. Resultatet av denborgerliga vanhävden var att hade vi ett underskott ibytesbalansen som tvingade oss att låna nästan 23 000 miljoner - 23 miljarderkronor. 1984 betalade för alla sina köp utomlands. Vårt folkhushållgjorde rätt för sig igen. Man behöver inte ha några djupa teorefiska insikter inationalekonomi för att fatta innebörden. står på egna ben igen. Viriskerar inte längre att vara beroende av utländska långivare, om vi lyckaslika bra fortsättningsvis som vi gjort med politiken. Ett annat tecken på det svenska ekonomiska tillfrisknandetär näringslivets investeringar. rasade dessa alldelessamman. Innebörden av en sådan utveckling är lätt att förstå. Omfolkhushållet inte investerar- dvs. satsar - har vi ingenframtid. Jag skyller inte svensk industris företrädare ellersvenskt bankväsendes företrädare för att vara socialdemokrater ellersocialdemokratiska propagan-dister. Det är det ingen som gör. Men ser man istafistiska tabeller verkar det nästan så. För nu investeras det igen i det härlandet. Industrins investeringar ökade med . Man har börjatfå framtidstron tillbaka. 1985 räknar man med att industriinvesteringarna skallöka med . Den här utvecklingen vore omöjlig om den svartmålning avSveriges förutsättningar vore sann som alla borgerliga partierna i nuförsöker sig på. Vi är pårätt väg. Det står klart. Men, herr talman, allt är inte löst allaredan.Alla svårigheter är inte avklarade. Det som återstår att klara är en sundprisutveckling och det viktigaste av allt - sysselsättningen. Förstnågot om prisutvecklingen. Regeringen ansåg att en prisutveckling om -t- var tolererbar. Det gick inte att klara detta. Prisökningarna blev de dubbla. Till detta;är två kommentarer nödvändiga, nämligen delshur utvecklingen var - dvs. under de borgerliga åren - delsvad det är som bestämmer prisutvecklingen och därmed våra möjligheter att säljasvenska varor utomlands. Under de år som de borgerliga regerade hade vi fakfiskt enytterst kraftig prisutveckling: Underloppet av steg priserna . Underloppet av steg priserna . Underloppet av steg priserna . Underloppet av steg priserna . Underloppet av steg priserna . Underloppet av steg priserna . Tillsammanssteg priserna under de borgerliga åren . Detta sagt bara för att slå fast att om några skall mästraden socialdemokratiska regeringen för att inte ha klarat prisutvecklingen såinte är det dagens borgerliga opposition. Bara under ett enda år -1978 - komprisutvecklingen ner till den nivå som beskrivs som något av en katastrofför landet. Ni sätter bara betyg på er själva när ni öser galla över regeringensekonomiska politik och tar prisutvecklingen som exempel på att något gått felhär i landet. menar jag inte med detta att förringa betydelsen av attden svenska prisökningstakten reduceras och reduceras kraftigt. Att så sker ärett grundläggande villkor för att regeringens ekonomiska politik skall lyckas,dvs. skapa balans i ekonomin och få alla i arbete igen. De förhandlingar somregeringen fört med arbetsmarknadens parter och som lett till att de totalalöneökningarna bör kunna hålla sig inom en ökningstakt på är enförutsättning för att hålla prisstegringarna nere vid de önskade underinnevarande år. Diskussionen om prisökningarna måste dock ges rimligadimensioner och koncentrera uppmärksamheten till relevanta storheter. Dit höronekligen lönerna, men dit hör också mycket annat. Det är inte bara lönerna som förklarar prisökningstaktenoch inte bara lönerna som bestämmer konkurrenskraften med utlandet. Hit höreffektiviteten i näringslivet - hur mycket vi får ut av vår produktionsapparat. Riksbankschefen visade finansutskottet förnågra veckor sedan ett diagram över utvecklingen, som jag tycker kammaren kanfå ta del av.