prot · G80936 · 1984-12-31 00:00:00 — procent av kostnaderna förflygplan, lastbilar och annan militär utrustning pä hjälporganisationer, skullelandet - och hela världen - ha besparats den värsta hungerkatastrofen på fyrtioår." Dethär är anmärkningsvärda uppgifter, som jag inte kan styrka, men som enligt vadjag har sett när jag har följt med verkar ganska troliga. Det fanns i går en artikelav i , där det står: "Svälteni är ingen naturkatastrof, den hade kunnat undvikas. Men den passarväl in i de styrandes planer. Människor som dör av svält kan inte görauppror." Jagskall av tidsskäl inte läsa mer ur denna arfikel. Jag kan dock säga att jagunder hela mitt vuxna liv har haft kontakter med just och har detfortfarande. Det som står här är en skakande realitet, som också bör finnas Omanvändning av utvecklingsbistånd till sjuk vård i Orn användning av utvecklingsbistånd till sjukvård i med när vitalar om vad vi kan göra. Detta visar också att våra pengar ibland inte användsså bra som människor har trott. När jag läser utrikesministerns svar, måste jag fråga: Vadsäger t.ex. ? Vad säger hjälporgan som Rädda barnen och Rödakorset? Jag har talat med läkare pä landstingssidan i vårt landsom anser det helt realistiskt att vi hos oss tar hand om offren från en världfull av katastrofer och nöd, just för eftervård och rehabilitering, har manbetonat. Hur mycket skulle det kosta mer än annan hjälp? Vi läser om att enenda svensk som får genomgå hjärtbyte eller byte av annat inre organ kostarväldiga summor, men vi tycker nog att vi skall använda pengarna så. Är detverkligen för dyrt om vi kunde göra något i sfil med vad jag har aktualiserat imin interpellar tion? Vi måste fråga om det inte vore billigt att räddamänniskor genom att nu -när man absolut inte kan bygga sjukhus eller ordna medvård på en mängd ställen där förhållandena är olidliga - bygga en luftbro tilloss. Det finns som sagt i Hållnas en utmärkt anläggning medalla resurser tillgängliga men utan uppgift. De anställda som måste permitterasför aUtid kostar sedan vårt samhälle så mycket att även detta borde tas med iberäkningen. En kommun som får stora problem om inte ersättningsverksamhet kanstartas i anläggningarna har också synpunkter som är värda att beakta. Dettagäller, enligt uppgifter jag har inhämtat, fler landsting - t. ex. inomNorrbottens läns landsfing med Sandträsks sjukhus och i länslandsting. Kort summerat: Vi ger trots allt ett relativt stortbistånd. En del av det kommer inte till användning - det finns reserverademedel. En del är långt ifrån effektivt utnyttjat. som vårt arbetefortsätter, enligt vad som anges i svaret här , bör det vara realistisktatt också på vår egen mark göra en betydelsefull insats i kampen för människorsräddning. Svaret från utrikesministern har inte ändrat minuppfattning. Eftervård och rehabilitering skulle kunna utföras utan attdet vore förenat med anmärkningsvärt höga kostnader. Hit kunde människor kommafrän , och . De kunde finna vägen tillbaka till ettliv som de kunde fortsätta i sina hemländer när de en gång blir befriade fråndet ok de nu bär. Jag anser för min del att det vorerätt använda pengar, att detta vore effektiv u-hjälp och att det med perspektivpä hela orsakssammanhanget inte vore dyrbar hjälp utan i ordets bästa meningbillig. Jag tror att det också kunde bidra till att ytterligare väckasvenskarna fill medvetenhet om behoven i denna ohyggliga verklighet. När jag i såg en bild av endöd gammal man som hade svultit ihjäl och vars lik nu skulle omhändertas skardet verkligen i mig. Visst ger massmedia bilder som borde väcka oss. Men enliten ström av bröder ufifrån världen som kunde värdas och rehabiliteras mitt iblandoss kunde också skapa motivation för det svenska biståndet på ett särskiltsätt, så att alla tveklöst ville medverka till att enprocentsmåletupprätthålls. Jag har gått ochtänkt pä en dikt av : Jordenkan du inte göra om. Stilla din häftiga själ. Endast en sak kan du göra: enannan människa väl. Men detta är redan så mycket att själva stjärnorna ler. Enhungrande människa mindre betyder en broder mer. Omanvändning av utvecklingsbistånd till sjukvård i Jagtror att det vore värt att göra ett försök att på något sätt utreda dennafråga. Jag tror också att man skulle inhämta den synpunkt som finns i vissa läkarkretsar,hos , hos hjälporgan som Röda korset och Rädda barnen osv.Jag är övertygad om att detta skulle vara en insats som inte kunde klandras föratt inte vara effektiv. Jag vill börja med att kommentera den del av interpellantens anförande,där han säger att en del SID A-medel får en felaktig användning. Jagbetvivlar inte att det finns en del projekt som misslyckas när de sätts i gångi . Jag vill emellertid påpeka att alla företag som startas i Sverigeinte heller leder till ett lyckosamt resultat för företagens ägare och derasanställda. Jag vill påpeka svårigheterna att lokalisera företag fillglesbygderna i och andra delar trots de mycket stora förmåner somstaten är beredd att ge. Näringslivet reser ett väldigt motstånd när det gällerlokalisering till glesbygd. Det är ofta ett motstånd som är omotiverat, menföretagen tror att det inte går att driva näringsverksamhet i sådana delar avvårt land. Hurskall det då inte vara att ta upp industriell verksamhet eller driva någonannan form av tekniskt avancerad verksamhet i ett u-land. Några misslyckandenmåste fillåtas, annars lär man aldrig kunna försöka. Jag har ingen störrerespekt för dem som med utgångspunkt i sådana misslyckanden åstadkommerbraskande rubriker där man hävdar att hela biståndet är felaktigt. Ofta är detnågon viss del av biståndet som vederbörande själva i stället vill favorisera.Man vill att medlen skall gå fill ett annat ändamål än det som varit uppe filldiskussion och som man kritiserar. Närdet gäller den nu aktuella frågan står det väl ändå klart att hälsovård måstebedrivas på den plats där människorna befinner sig. Vi har inget valbeträffande barnavård, förebyggande mödravård och annan hälsovård. Närdet gäller sjukdomarna i rör det sig om sjukdomar som skördardödsoffer men som hos oss med en ganska enkel behandling skulle leda till attpatienten tillfrisknar. Jag har särskilt nämnt diarréerna bland barn som UNICEFsä energiskt försöker sprida läkemedel mot. Desvårare sjukdomarna som fordrar att patienten vårdas på en särskildsjukvårdsinrättning bör nog ändå behandlas i närheten av patientens Om användning av utvecklingsbistånd till sjukvård i boningsortoch i närheten av vederbörandes anhöriga osv. Jag kan bara tänka mig ett fåtalextrema fall där våra universitetssjukhus kan bereda en vård som inte är möjligatt få på ett sjukhus i , vare sig det sjukhuset drivs av missioneneller av någon annan huvudman. Jag har förståelse för de problem man kan ha iVästerbotten och i andra delar av landet med anledning av att en sjukvårdsinrättningskall läggas ned därför att patientunderlaget viker eller därför att man intevill att människorna skall värdas i glesbygden utan sammanför dem för vård istörre inrättningar. Eftersom åberopade villjag säga att de svenska landstingen faktiskt äger ett företag som heterSwedeHealth och som säljer svensk sjukvård bl, a, i den formen att man tar emotutländska pafienter för vård. Då tar man emot patienter från länder som kan ochvill betala för patienterna. Det finns åtminstone en del länder - bl. a.oljerika länder i - som har så goda inkomster att de kanbekosta transport av en patient till och bekosta värden här. Mittförslag är alltså att läns landsfing- som man vill attlandstingets tjänster på sjukvårdens område skall komma människor från utlandettill godo -vänder sig till det landstingsägda företaget för att medföretaget diskutera möjligheterna att sälja tjänster. Biståndsmedlen tror jag emellertid måste användas på platsi allra största utsträckning, i första hand för förebyggande hälsovård och iandra hand för sjukvård som i flertalet fall är så okomplicerad om man harpersonal och medikamenter att det inte erfordras att patienten förflyttas frånden ena världsdelen till den andra. Under detta anförande övertog talmannen ledningen avkammarens förhandlingar. 31TORE (): Jag ville gärna betona att jag inte hör tilldem som brukar ropa på åtgärder mot SIDA. Jag är mycket glad över att vi harvårt biståndsarbete, och jag har också under resor i haft möjlighet attse mycket som glatt mig. Jag tycker emellertid att utrikesministern på sätt och visförsöker ge en annan bild av det som jag sade. T. o. m. chefen för talar iden artikel som jag har omtalat om hur svårt biståndsarbetet är. Denna artikelvar införd i nyårsnumret 1982, om jag minns rätt. Jag har inte ifrågasatt atten del saker måste få misslyckas. Dessutom tycker jag att med näringslivet egentligen var helt opåkallad. Jag har alltså den största respekt för de insatser somgörs. Men var min interpellation och det jag har sagt här ettförsök att säga att det kanhända finns möjligheter att i den speciellasituation som föreligger i en mängd länder i världen, inte minst just ,hjälpa människor genom att använda de resurser vi har i . Jag är absolutöverens med utrikesministern om att hälsovård skall bedrivas i de länder detär fråga om och så nära patientenshem som möjligt, om han nu har ett hem. Men i det vimmel av nödställda somfinns i världen och mot bakgrund av de stora katastrofsituationer somföreligger borde vissa uppgifter kunna lösas i enlighet med den läkares tankarsom ligger bakom mina förslag - han har emellertid inte bett mig attinterpellera. Men denna läkares artikel har föranlett många reaktioner fränmänniskor på olika håll i landet som har läst artikeln. Att Hållnas sjukhem skulle vara nedlagt därför att maninte vill ha vård i glesbygden är inte hela sanningen. Sjukhemmet byggdes engäng för att bekämpa en sjukdom som vi dess bättre i praktiken har utrotat ivårt land. Sjukhemmet behövs inte mer för den uppgiften, och det har därförhaft andra uppgifter. Strukturen pä sjukvården har också förändrats, det äralldeles riktigt. Men Hållnas ligger inte i någon skrämmande glesbygd. Detligger faktiskt vid norra stambanan i ett underbart landskap. Jag tror inte attden beskrivning som gav var riktig. Att vända sig till ett organ som tar betalt för vården ärtänkbart - det förekommer och må så göra. Men jag menar att det också vorerimhgt att ur den rätt stora budget vi har, där en del medel inte utan vidarekan användas, där en del inte kan absorberas på rätt sätt och där det t. o. m.finns reserverade medel, borde gå att pröva, kanske just , om man inte kan tahit människor frän krigens och katastrofernas länder för eftervård och rehabiliteringoch därmed också ge meningsfull sysselsättning åt människor som kan detta jobboch som har lokaler att arbeta i. Överläggningen var härmed avslutad. 9§ Svar på interpellation 1984/85:49 om socialbidragen har i en interpellation ställtföljande frågor till mig. Vilka åtgärder avser regeringen attvidta för att bryta trenden mot ökade socialbidragskostnader och vidgadegrupper medborgare som blir beroende av socialbidrag för sin existens? Är regeringen beredd att tainitiativ för att fastställa vad som skall anses vara en skälig levnadsnivå? Är regeringen beredd att låta ensådan skälig levnadsnivå ligga till grund för en gemensam riksnorm i landetskommuner för nivån på socialbidragen? Enligt socialtjänstlagen (SFS1980:620) har den enskilde rätt till bistånd för sin försörjning och livsföringi övrigt om hans behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Ekonomiskt bistånd inom ram har karaktärenav ett individuellt behovsprövat stöd som skall träda in när den enskilde intekan försörja sig genom arbete eller när mer generella stödformer främst inom socialförsäkringen intekan utgå. Närdet gäller första fråga vill jag säga följande. Den nuvarandeutvecklingstrenden när det gäller antalet socialbidragstagare och socialbidragskostnaderär oroande. Den är i allt väsentligt ett uttryck för mer generella problem isamhället. Arbetslösheten är fortfarande för hög. Under en följd av är harreallönerna sjunkit för flertalet löntagare. Dessa förhållanden har påverkatbl. a. barnfamiljernas ekonomiska situation. Detgrundläggande och första steget i en plan för att förbättra barnfamiljernasoch andra utsatta gruppers levnadsstandard är att återskapa ett ekonomisktstarkt samhälle. Regeringens ekonomiska polifik har också lett till en påtagligåterhämtning i den svenska ekonomin. Prisstegringstakten sjunker ochmöjligheter till en viss ökning av reallönen bedöms finnas . Regeringenhar emellertid även vidtagit en rad särskilda åtgärder för att förbättravillkoren för de mest utsatta grupperna och därmed också minska behovet avsocialbidrag. satsning har gjorts pä arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Regeringen har ien proposifion (prop. 1984/85:45) föreslagit att ytterligare 1,75miljarder kronor satsas pä insatser särskilt inriktade på de långtidsarbetslösa.Åtgärder har också vidtagits för att stödja en fortsatt expansion av svensktnäringsliv. De gjorda insatserna har börjat ge resultat i form avnedgång i antalet arbetslösa. uppgick antalet arbetslösa till140 000 jämfört med 177 000 under samma månad . Detotala kostnaderna för arbetsmarknadspolitiska åtgärder uppgick budgetåret1983/84 till , varav ca 6 miljarder utgjordekontantstöd till arbetslösa. Dessa siffror skall jämföras med de totalakostnaderna för socialbidrag, vilka beräknas uppgå till ca 2,7 miljarderkronor. Närdet gäller barnfamiljernas ekonomi har beslutat om en kraffig höjningav barnbidraget, flerbarnsfillägget och studiebidraget frän nästaår. höjs garantinivån inom föräldraförsäkringen. har ocksåbeslutat om vissa förbättringar när det gäUer bostadsbidragen. I en nyligenframlagd proposition (prop. 1984/85:39) har regeringen föreslagit bl. a. attförlängt bidragsförskott skall utgå till studerande ungdomar . Regeringenhar i en annan proposition (prop. 1984/85:78) föreslagit vissa förbättringar avföräldraförsäkringen. IngaLantz övriga två frågor kan inte ses isolerade frän varandra och behandlasdärför i ett sammanhang. Vidremissbehandlingen av förslaget till socialtjänstlag efterlystes en preciseringav innehållet i begreppet skälig levnadsnivå. Någon sådan precisering gjordesdock inte i propositionen om (prop. 1979/80:1) med hänvisningtill att detta måste bedömas efter den fid och de förhållanden under vilka denhjälpsökande lever. Det måste därför överlämnas åt kommunerna att fastställavilken levnadsnivå som skall anses skälig. Vissa exempel ges dock ipropositionen på vilka behov som rimligen bör kunnatäckas av ekonomiskt bistånd i form av socialbidrag. (S 1969:29) övervägde möjligheten attregeringen skulle fastställa vissa miniminormer för socialbidraget, men fannatt övervägande skäl talade mot en sådan lösning. Dåvarande departementschefengjorde samma bedömning och förordade i stället att efter samrådmed skulle utforma allmänna råd om tillämpningen av lagen, säatt de motverkar alltför stora skillnader i normnivåerna. Vid sin behandling av förslaget till socialtjänstlag 1980delade socialutskottet (SoU 1979/80:44) uppfattningen att det är angeläget attsocialbidragets nivå inte varierar alltför mycket mellan de olika kommunerna. Rent allmänt vill jag säga att jag är medveten om dekomplikationer i fråga om tolkning och tillämpning som ramlagstiftningeninnebär. Dessa frågor har också behandlats av konstitufionsutskottet(KU 1983/84:24, KU 1983/84:25). Frågan om socialbidragsnormer har jag redogjort för i etttidigare interpellationssvar till , . Jag nämndedå att planerar att under detta år, efter samråd med , utge allmänna råd om socialbidrag. Därvid kommer bl. a. frågorom normsystem att behandlas. Dessa allmänna råd har ännu inte utgivits, men detär min förhoppning att och skallkunna enas om en utformning. Mot den angivna bakgrunden avser jag inte att f. n. tanågot initiativ på detta område. 33INGA (vpk); Jag skall be att få tacka för svaret. 1980-talets första år har kännetecknats av sjunkandereallöner. En industriarbetarfamilj med två barn och heltidsarbetande pappa ochdeltidsarbetande mamma har fått sin disponibla inkomst minskad mellanåren 1976 och 1981. De har också kännetecknats av stigande vinster förföretagen och en växande arbetslöshet för löntagarna. har enihållande hög inflation gett näring till en växande spekulation. I ett sådanthär klimat ökar de fördelningspolitiska spänningarna. I , som är ett område utanför i Stockholmssödra förorter, kostar en fyrarummare . Det är Familjebostädersom har dessa lägenheter. Hyran kommer att öka med . på grund avökade bränslekostnader och vissa indexuppräkningar. Dessutom kan man förväntaen ytterligare höjning . av alla dem som bor i harsocialhjälp på grund av ofillräckliga inkomster. Socialbidragen har fördubblats . Mellan och av befolkningen eller en halv miljon människor behöver nu hjälp av samhälletför att klara sin försörjning. Man kan schematiskt dela upp de människor sombehöver hjälp pä följande sätt; en tredjedel av hjälptagarna är arbetslösa, entredjedel klarar inte av att försörja familjen på sin lön, och en tredjedelbehöver annan särskild hjälp. Det är defattigaste kommunerna som har de största utgifterna för socialbidragen.Nivåskillnaderna pä bidragens storlek är stora mellan olika kommuner. Eftersomlevnadskostnaderna nu bedöms lika stora över hela landet måste dessa skillnaderanses vara en stor orättvisa, en orättvisa som jag tycker att kallsinnig inför. I 173 kommuner ligger socialbidragsnormerna dessutom underdet s. k. existensminimum - detta enligt siffror iår. låg 176 kommuner under existensminimum. Tre kommuner har alltså"hankat sig upp". Kommunernas normer för socialbidrag förensamstående varierar nu mellan och av basbeloppet. Detta betyder ireda pengar skillnader på . för ensamstående vuxna och 2 500kr, för en trebarnsfamilj, beror främst på att kommunerna räknarin olika saker i sin norm. Låga normer betyder som regel att människor fårbidrag också utöver . Men det finns också stora skillnader mellankommuner som räknar in samma saker i , konstaterar i ettmeddelandeblad som skickades ut till kommunerna för någon vecka sedan. , när och jagdiskuterade samma sak som , låg skillnaderna mellan kommunerna, kan jagläsa av protokollet , på av basbeloppet. Skillnadernahar alltså krympt , om man nu vill se det posifivt. Men skillnadernaminskar i snigelfart, och orättvisorna är uppenbara för allt fler människor. Vad skall antas vara en skälig levnadsnivå?Regeringsrätten har i ett antal uppmärksammade domar om socialbidrag sagt attnormer under existensnivå inte ger skälig levnadsnivå. Och gränsen förexistensminimum är satt till av basbeloppet, använder alltså överhälften av landets kommuner en norm som ligger under den siffran.Regeringsrätten har ansett att skälig levnadsnivå ligger på avbasbeloppet. hushällsbudgetar ligger, såvitt jag förstår, ännuhögre än vad regeringsrätten ansett vara skäligt. Människor kan besvära sig över kommunernas beslut omstorlek på socialbidraget. Det som händer är att länsrätter och kammarrättervid besvär dömer efter regeringsrättens linje. Det innebär att de människor sombesvärar sig får ett högre bidrag än de som inte gör det. Och detta betyder endimension till i orättvisan beträffande socialbidragsnormerna. Jag frågar; Ärdet så här vi skall ha det? Vore det inte bättre med en riksnorm, som skullegälla över hela landet och som dessutom skulle vara av den dimensionen att denräckte till när det gäller att klara människors levnadsbehov? Socialbidragens utveckling visar på brister i samhället.När nu delar av behovet av socialbidrag bottnar i arbetslöshet och otillräckligaarbetsinkomster, då måste, menar jag, staten ta sitt ansvar. Det går inte -det är inte försvarbart - att skyffla över denna ekonomiska belastning påkommunerna i skydd av den heliga självbestämmanderätten. Enhetliga, rättvisa och skäliga normer behövs. Statenskall ta det ekonomiska ansvaret för detta, helst i form av SOFT-socialförsäkringstill-lägg - eller i form av riktade bidrag. Det är självklartför oss att socialförsäkringar och pensioner skall vara lika över hela landet.Det borde vara en självklarhet attockså socialbidragen är det. ligger högst i landet när detgäller norm - ingen ligger över, men det finns fler kommuner som har samma normsom man har beslutat om i . Där har man tagit folkpensionen som ettriktmärke för socialbidraget. Man har kopplat skälighetsbegreppet till envärdebestämning som det stora flertalet av landets invånare kan solidariserasig med, nämligen just folkpensionsbegreppet, och det är av basbeloppetför ensamstående. I har socialsekreterarna nu fått tid till merstödjande, rådgivande och behandlande verksamhet, eftersom tiden medsocialbidragsärendena har minskat kraftigt. Enligt en utvärdering vartidsvinsten uppåt av arbetstiden. Såtillbaka till socialförsäkringstillägget, SOFT. Jag menar att staten måste taett större ansvar för människors existens i utsatta lägen, helst i form avgenomförande av det s. k. SOFT eller med riktat stafligt stöd för socialbidragen.Detta skulle förstås öka statens kostnader, men det skulle minska kommunernaskostnader och dessutom utjämna utgifterna mellan kommunerna. Generellaproblem, som arbetslöshet och låga inkomster, skall givetvis lösas medgenerella åtgärder. Insatser inom arbetsmarknadspolitiken och familjepolifikenkan kanske minska behoven av ekonomiskt bistånd. Men vi kan inte väntapä att de generella åtgärderna skall verka. Därför måste det fastställas vadsom är skälig levnadsnivå, och en riksnorm måste börja gälla. Allt flermänniskor börjar nu också kräva att staten skall ta ett större ansvar för etträttvist socialbidragssystem. Jag är förvånad att inte är merlyhörd för dessa tongångar. Förett år sedan sade så här i ett interpellationssvar till mig:"Jag har erfarit att räknar med att - eftersamråd med - utge allmänna råd om socialbidrag. a. frågor om normsystem att behandlas. Mot denna bakgrund avser jag inteatt ta något initiativ på området." är senare, ochfortfarande är denna fråga lika olöst som den var för ett är sedan. Och GertrudSigurdsen sitter lika passivt tillbakalutad i sin statsrådsstol. Har regeringennågon uppfattning om var den skäUga levnadsstandarden skall ligga? Jagskulle önska att de förslag och åtgärder som pekar pä isvaret skulle vara till fyllest för att bryta trenden mot ökade socialbidragskostnaderoch mot att vidgade grupper av medborgare kommer att bli beroende avsocialbidrag för sin existens. Men jag tror inte att det blir så. Jagskall be att litet närmare få kommentera det svar som givits. Det sägs attregeringen har vidtagit åtgärder när det gäller arbetsmarknadspolitiken men attarbetslösheten är för hög. Det är sant, och jag tror att den kommeratt vara alldeles för hög mycket länge fill. Det gör att frågan om socialbidragmåste få en lösning . Detsägs också att man kan förvänta en viss höjning av reallönen, men jag tyckerdet verkar ganska osäkert om det blir någon reell höjning.Dessutom läste jag i Fri Köpenskap eller någon annan av de tidningar som tarupp frågan om priser på mat att om man tar bort subventionerpå livsmedel och beslutar om en del andra förslag som ligger i luften , såökar mjölkpriset från , som jag köper den för i i , till 6kr. Man kan undra om det ger någon förbättring av levnadsstandardenför människor om man höjer matpriserna på det sättet. Sedan sägs att regeringen har vidtagit en rad särskildaåtgärder för att förbättra villkoren för de mest utsatta grupperna och därmedminska behovet av socialbidrag. Det kan hända, men har vi inte settnågot resultat. ökar månad för månad de grupper som behöversocialhjälp för att klara sin existens. Så sägs att regeringen har gjort en stor satsning påarbetsmarknadspolitikens område. Jag vet inte om man kan säga att det är enspeciellt stor satsning - 33 000 jobb garanteras . Det ärmycket stora åtgärder som behöver vidtas för att man skall kunna kalla det storsatsning. I svaret sägs också att regeringen vidtagit åtgärder föratt stödja en fortsatt expansion av det svenska näringslivet.