prot · G80959 · 1984-12-31 00:00:00 — Men de förslag som läggerfram till mig överväger jag inte. 22PER (): Statsrådet säger att jag anseratt värdet på fartygen i Zenit är Uka med skrotvärdena. Det är taget ur luften,vilket vi kommer att kunna se i kammarens protokoll. Vad jag sagt är att dagens marknadsvärde på storatankfartyg ligger obetydUgt över nuvarande skrotpriset för stora tankfartyg.Detta gäller inte Zenits hela fartygsinnehav, men det gäller vissa delar avdet, vilka har utomordentligt dåliga framtidsprognoser. Man börjar produceramodernare och effekfivare tanktonnage, och det kommer förmodligen att domineraden dag när man åter får balans på marknaden, inte det tonnagesom vi har . I vad gäller ansvaret för det uppkomna tonnaget vill jagändå poängtera att jag själv varit med om att skriva de parfimofioner förmoderata samlingspartiet som ville halvera den svenskavarvskapaciteten för att anpassa den till den världsmarknad som vi då ansågskulle föreligga och . Vi ville ha entvåvarvslösning redan då. Om partikamrater hade följt oss dengången hade vi haft ett väsentligt mindre, om än betydande, problem kvar än vadvi har . När det gäller prisbedömningen av stora tankfartyg vet jaginte vilka intressen som statsrådet viU pådyvla den ena eller andrapersonen. Min uppfattning är att vi skall försöka minimera de förluster densvenska statskassan och den svenska nafionen kan tänkas drabbas av för avveckUngenav detta fartygsengagemang. Jag tror inte att man år ut och år in kan fortsättaatt driva större delen av denna jätteUka tankflotta utan att göra störreförluster än en snabbare aweckUng skulle kunna ge. Det är inte i sig fråga om att sänka priser utan härär fråga om att försöka minimera förluster för de svenska skattebetalarna. Närdet gäUer prisutveckling talar vi inte bara om skrotning utan också omförsäljning. Vi talarom alternativa möjligheter att avyttra tanktonnaget. NicGrönvall gav ett förslag att man kunde sälja fartyg med någon form av delatansvar för den fortsatta utvecklingen av värdet på fartygen. Man kan även tänkasig att vid börsintroduktioner göra som andra privata redare, typ ochConcordia, har gjort, för att minska riskexponeringen för det egna rederiet ochfå in nytt riskvilligt kapital och kanske eventuellt ny kompetens, om så skullebehövas, i rederierna. Jag tycker att de här förslagen är bra. Man borde prövadem och inte envist fortsätta på det sätt som man hitfills har gjort. Enliten detalj om LNG-fartygen. Det gäller två tragiska fall. Statsrådet vill kaUa dem världens modernaste fartyg, och det kan man kanske göra,men det sorgUgaär att det inte finns någon som efterfrågar dem. När man f. n.skall göra någon form av LNG-transport bygger man fartygen, enligt senasterapporter från , för sådana transporter med anordningar för lastning ochlossning vid speciella terminaler. Våra är dess värre inte utrustadeför detta, utan måste byggas om för att motsvara sådana krav. Kanvi sälja dem är det självfallet en bättre lösning än att hugga upp dem. Men vimåste se till den näst bästa lösningen, om den bästa inte är möjlig att uppnå.Det är detta vi talar om här . Jagåterkommer även till frågan om betalningsinställelse och kontrollbalansräkning.Jag har fortfarande inte fått något svar på mina frågor om dessa saker. Riksdagensatsade alltså 3 000 milj. kr. för att klara avvecklingen av Zenit AB.Över 2 000 milj. kr. har förbrukats i driftsförluster. Företagets 'VD har självuppgivit att båtarnas värde uppgår till uppemot 1 miljard mindre än det värdesom tagits upp i balansräkningen. Företaget har osäkra fordringar på ytterUgare1 miljard, dvs. det bränns för , och det är angeläget att fåbesked om huruvida vi kan klara verksamheten eller om man skaU spekulera iframtida konkurs för ett stort svenskt, stadigt rederi. 23 (); Ett sista inlägg, herr statsråd. Vi har ju klarerat ståndpunkternarätt tydligt. Jagvill egentligen bara säga att ingenting av det jag har sagt och ingenfing jaghar avsett att säga har syftat till att göra den nuvarande socialdemokratiskaregeringen ansvarig för situationen i Zenit. Jag tror inte att jag har sagtnågot sådant, och jag viU gärna säga att jag inte heller har avsett någotsådant. Jagsade inledningsvis att har gjort sig känd som en man med storprincipfasthet. Jag är därför ledsen att behöva konstatera att denna hansförträffliga egenskap tycks föra honom alldeles fel. Det måste vara enmissriktad principfasthet att avböja att ta emot goda råd. måsteframför allt vara en missriktad principfasthet att envetet fortsätta att kastaut svenska folkets pengar på ett företag som inte har några framtidsförutsättningar. I Per interpellation görs ett påpekande somverkligen är värt att observera, nämligen att kostnaderna för de berördafartygen på kapitalsidan innebär att om det går måste Zenitta ut mer för dessa fartyg vid en försäljning för att täcka kostnadernaoch undvika förluster. Detta är ett bevis så gott som något på att statsrådetsprincipfasthet borde - och jag hoppas verkligen att så sker vid senareeftertanke - omsättas i en mer uttalad handlingskraft. Många svenskarederiföretag har gått under , kanske just till följd av bristpå handlingskraft. , visa nu den handlingskraft och det mod somkrävs för att avveckla en sjukdom! sade tidigare i denna debatt atthan inte hade något sunt intresse kring Zenit. Jag vill bara upprepa detpåståendet. Det är för mig väldigt talande. Jag viU också säga tiU honom att jag gärna tar emot godaråd, men jag håller fortfarande på regeln att jag själv avgör om råden är godaeller icke. Jag viU avsluta, herr talman, med attsäga att jag faktiskt vill rekommendera dessa båda moderata riksdagsmän att nufortsätta debatten sinsemellan, så att de kan enas om vilket alternativ de förfram. Är det.upphuggning, eller inte? Jag har noterat att det föreligger s.k.meningsskiljaktighet mellan dessa båda moderatriksdagsmän, och jag tänker ickedelta i den debatten. Jag tänker sitta i min bänk och lyssna. 25PER (): Jag tycker att statsrådet lyssna mera noga. Då skulle han snabbt ha funnit att ochjag är tämligen eniga när det gäller denna modell. Vi vill pröva nya metoder för att avyttra fartyg av typArgonaut , som vi fortfarande inte har fått någon kommentar om frånstatsrådet . Vi vill prova andra metoder att sälja, kanske meddelat risktagande för framtiden. Vi vill även ifrågasätta om inte en minskningav antalet stora tankfartyg genom upphuggning är en väsentligt billigare ochbättre lösning, om man inte kan hitta någon köpare, än att bara fortsätta attdriva rederiet i all oändlighet. Noteras bör att man har missat den "stora"konjunkturuppgången - i förhållande till marknaden i övrigt- som fannsföregående vår. Det var i alla faU en puckel. Det fanns då stora, möjligheteratt sälja tankfartyg. Man lyckades med två men misslyckades i övrigt. Vi är medvetna om att det inte är någon skojig sak attavveckla ett stort rederi, men vi anser att det är en plikt mot skattebetalarnaatt försöka minimera förlusterna, och för detta behövs det handlingskraft. Vihar anvisat metoder, som vi har påpekat behovet av att få enavveckling under ordnade former, utanbetalningsinställelser eller hot om konkurs. Ochvi har ännu inte fått svar från statsrådet , om han är beredd attupprätta någon form av kontrollbalansräkning för . Överläggningenvar härmed avslutad. 5§ Meddelande om svar på interpellation 1984/85:71 Jag vill meddela att interpellation 1984/85:71 omett centrum för mikroelektronik i på grund av att interpellanten intekunde ta emot interpellationssvaret kommer att besvaras den 11 februari1985. 6 § Svar påinterpellation 1984/85:65 om en sammanhållen skärgårdspolitik har frågat mig om jag anser att behöver ensammanhållen skärgårdspolitik och, om svaret på den frågan är ja, vilkainitiativ jag kan tänka mig för att åstadkomma detta. Bakgrundentill frågan anger interpellanten vara att den sektorsvisa uppdelningen av olikastatliga myndigheters funktioner gör att var och en agerar för sig medindragningar och nedläggningar i skärgården som följd. Jagär väl medveten om de problem som tar upp. Problemengäller inte bara skärgården utan även många andra glesbygdsområden. Det gårnaturligtvis inte att komma ifrån att många servicefunktioner fordrar ett visstbefolkningsunderlag för att kunna upprätthållas. Härtill kommer attmyndigheterna måste bedriva sin verksamhet på ett effektivt och rationellt sättinom ramen för sina resurser. Dessa förhållanden har tyvärr lett tillindragningar av verksamhet på många håll i landets glesbygder. harindragningarna skett utan att de regionalpolitiska aspekterna beaktats itillräcklig utsträckning, och möjligheterna till lokal- eller personalsambrukmed andra myndigheter har inte allfid undersökts fiUräckligt. Jagvill i detta sammanhang nämna att det finns en av särskilda föreskrifterreglerad handläggning av frågor om indragning av statlig verksamhet utmedrikets kuster. Enligt förordningen (1982:136) om handläggning av vissapersonalfrågor i statlig verksamhet utmed rikets kuster skaU en myndighet somplanerar en inskränkning av personal som har direkt betydelse för tiUsyn ochövervakning av kusterna inhämta yttrande över den planeradeåtgärden. skall om den finner det befogat skyndsamt utredaföljderna av åtgärden och om det bedöms som angeläget med en fortsatt bemanningföreslå organisafion, huvudmannaskap samt finansiering och kostnadsfördelning ifråga om denna. Om myndigheten trots invändning vill genomförainskränkningen av verksamheten skall myndigheten överlämna frågan fillregeringens prövning. Attförsöka lösa problemen enbart med generella metoder på central nivå i vad sominterpellanten kallar en sammanhållen skärgårdspolifik är knappast möjligt. Enprövning av varje enskilt fall måste ske. Det åligger länsstyrelserna att inomramen för länsplaneringsarbetet följa utveckUngen och vidta åtgärder i utsattaglesbygdsområden och därmed även i den svenska skärgården. För detta ändamåldisponerar länsstyrelserna särskilda medel för regionala utvecklingsinsatser. Jagvill inte underskatta sektorssamordningens betydelse som ett vikfigt inslag iskärgårdspolitiken, men jag anser att det vore olyckligt om man, som interpellantenförefaller att göra, ser skärgårdspolitiken enbart som defensiv. Det finns iglesbygden en spirande optimism och mängder av idéer som kan bilda grogrund förny sysselsättning och service. Det är dessa lokala inifiativ som vi skallstödja med en offensiv och utvecklingsinriktad glesbygdspoUtik. Den avlänsstyrelserna bedrivna glesbygdsstödsverksamheten och olikautvecklingsprojekt i skärgården har varit framgångsrika och har gett ökadframtidstro. Det är på denna väg vi bör fortsätta för att få en levandeskärgård. Regeringenkommer att lägga fram en regionalpolitisk proposition i vilken bl.a. glesbygdspolitiska frågor kommer att behandlas. 28 (); Jag ber att få tacka för svaret, även om det inte är rikfigt såpositivt som jag hade önskat. Statsrådeterkänner visserligen att det här finns ett problem, men likställer det medandra glesbygdsproblem. Statsrådets svar på min första fråga, om vi behöver ensammanhållen skärgårdspolitik, verkar vara nej. DåviU jag inledningsvis göra klart att jag anser att vi har kust- ochskärgårdsproblem som är så särpräglade och så viktiga för hela landet att vibehöver ta itu med dem på ett speciellt, sammanhållet och framsynt sätt. Jagvill börja med att ge exempel på vilka problem jag avser. Somdet står i interpellationen är många statliga verk inblandade i de verksamhetersom bedrivs eller borde bedrivas längs våra kuster och på våra öar. Dit hörtullverket, , , , domänverket, m.fl. Till detta kommer militära myndigheter, länsstyrelser, kommuner, poUs osv.Problemet är inte i första hand att dessa verk skulle agera felaktigt elleransvarslöst - även om det finns exempel på detta också -utan att de agerar varför sig. Varje verk har sin egen budget och sin egen målsättning, och ettorganiserat samarbete som skulle kunna bevara viktiga skärgårdsfunktioner finnsegentligen inte alls. Vad blir resultatet? Sjöfartsverketlade fram ett program för en långt gående rafionalisering avfyrväsendet, innefattande åtgärder för omläggning till automafisk drift ochövervakning och därmed sammanhängande avbeman-ning. Vid den fiden fanns detsammanlagt 62 bemannade fyrplatser och dessutom15 fyrskeppsstafioner runt landets kuster. är fyrautomafise-ringen heltgenomförd. Samtliga fyrar sköts från en centraldator i . Där sitteren driftsingenjör och övervakar hela processen. räknar sjöfartsverketmed att datorn i centralmonitorn bhr så avancerad att den själv klarar av allatekniska rutiner. Det är möjligt att datorn kan göra detta. Jag är intetillräckligt tekniskt kunnig för att avgöra det. Men så mycket begriper jag atten centraldator aldrig kan ersätta alla de bortrationaliserade levandemänniskor som med vakande ögon och stor lokalkännedom skötte en mängd uppgiftervid sidan om själva fyrvaktarjobbet. 1935 fanns det 95 lotsplatser. är 30 kvar. Ettbetydande antal arbetstillfällen och därmed åretruntboende har alltsåförsvunnit. har rationaliserat genom att dra in bemannadeväderstationer. 1980 drog man in stationen på och den på Rödkallen, 1981Grundkallen, 1982 Sydostbrotten, 1983 Furuögrund och 1984 . stårVisingsö på tur. När ålagts att spara har det år tittatpå de små, utspridda verksamheterna, i stället för att se efter vad det går attspara i de större orterna. Följden har blivit att den nuvarande regeringen hargått med på att lägga ner kustposteringarna i Arkösund, och Marstrand.Resultatet av detta är att hela bUvit utan närbelägenbevakning och att bUvit vad man skulle kunna kalla en vit fläck påkartan. Det här drabbar både åretruntboende och turister genom minskademöjligheter för samhället att inskrida vid olycksfall, militära kränkningar,tjuvfiske, skogsbränder på öar osv. förslag är, liksom regeringenshandlande i kustbevakningsfrågan, ett typexempel på vad som händer när vi intehar en sammanhållen skärgårdspolitik. Tullens bevakning i och Arkösundförsvann alltså, medan det i finns en kustbevakningsstation med 24fimmars bevakning på ena sidan av sundet och en lotsstafion med 24 fimmarsbevakning på andra sidan. brister när det gäller att se tillatt det finns en god allmän väg fram till viktiga stödjepunkter vid kusten. Densista biten kan utgöras av en dålig sekundär väg eller en enskild väg med påföljdatt det blir svårare för bofasta, turister, miUtärer och tillsynsmyndigheteratt snabbt komma ut till hamnar, båtar och försvarsanordningar.Naturvårdsområden bildas, men pengar att underhålla dem finns inte. Vidareväxer öar igen. Länsstyrelserna uppmanas att satsa på och bevara och skapafler arbetstillfällen i skärgården. Pengar från kontot regionalautvecklingsinsatser anslås till jordbruk och skogsbruk, starta-eget-kampanjeroch glesbygdshandel. Detta har gett goda resultat, det har statsrådet rätt i.Men samfidigt införs en statlig förordning som, om den inte ändras ,inte gör det möjUgt att fortsätta med det mycket vikfiga transportstöd somutgått till olika slag av transporter i skärgården. Resultatet av all denna dåliga samordning av statligaverksamheter bhr att arbetstillfällen försvinner, hus ställs öde stora delar avåret, öar växer igen, sjösäkerheten försvagas, övervakningsmöjligheter utarmas,servicen för de kvarvarande blir dålig,och vårt svenska försvar mister en mängd frivilliga och kunniga stödjepunkter. Deallvarliga militära aspekterna på de här problemen kommer i Gävleatt ta upp i sitt inlägg. I vad gäller de civila aspekterna så är det allanledning för att ta till vara de naturtillgånger i form av fiske, skogoch beten som finns i kustbanden och hjälpa de människor som jobbar med detta.Samtidigt bevarar vi en levande skärgård för alla de stadsbor som söker sig uti skärgården för avkoppling, bad och havsluft. Både de bofasta och turisternabehöver hjälp med bevakning, sjöräddning, underhåll av naturvårdsområden,hjälp vid bränder, olycksfall osv. Vi har också en kustsjö-fartsflotta som vibör slå vakt om, och den behöver service av olika slag. Alladessa nödvändiga arbetsuppgifter kan inte utföras, och alla dessa behov kaninte tillgodoses om vi inte dels inser att datorer och annan avancerad teknikinte alltid kan ersätta levande människor, dels inser att centralisering avfunktioner utarmar kustbandet och flyttar bort folk som har den verkUgalokalkännedomen och gör bevakning, räddningstjänst etc. mycket sårbar, och delsinser att det är ytterst olyckligt och ologiskt att man genom stafliga beslutförsvårar - ja, ibland förstör - de utvecklingsinsatser länsstyrelserna gör förden bofasta befolkningen, som statsrådet talar så varmt för. Vi måste med andraord få just en sammanhållen skärgårdspolitik. Varfinns då lösningen på de här problemen? 1982 fick vi en förordning omhandläggning av vissa personalfrågor i statlig verksamhet utmed rikets kuster.Enligt denna förordning skall den myndighet som planerar inskränkning avpersonal som har direkt betydelse för fillsyn och övervakning av kusternameddela berörd länsstyrelse - detta var också statsrådet inne på i sitt svar.Om inte gillar förslaget skall den lämna ett yttrande med förslagom organisafion, huvudmannaskap, finansiering och kostnadsfördelning vidfortsatt bemanning. Tanken är riktig, men tyvärr är förordningen otiUräcklig.Länsstyrelserna har varken makt eller medel att genomföra sina intentioner. Jagskall med ett konkret exempel visa att , hur enig den än är, ochhur gärna den än vill, tiU slut är maktlös. Exemplet gäller kustposteringen iArkösund. kämpade för att få behålla dennaför vår skärgård så viktiga verksamhet. Men inget hjälpte. I en skrivelse idecember 1983 skriver bl. "Viddiskussion med olika intressenter inför yttrande togs frågan omdelfinansiering genom andra än upp. Med dagens statliga budgetsystemär det emellerfid svårt att förhandla fram en snabb lösning med alternativafinansiärer till verksamheten. Pengar med en så fri användning att deomedelbart kan omdirigeras för att ingå som en delfinansiering finns inte atttillgå." Detär med andra ord så att när man från alla parter talat om hur viktig enverksamhet är och eventuellt förhandlat fram en lösning där stafliga verk ärinblandade, då är budgeten för dessa verk redan spikad och budgeteradeverksamheter i gång. Det finns inga extra medel att sätta in i den verksamhetman viU rädda. Att, som statsrådet gör, hänvisa tiU de regionalpolifiska utvecklingsmedelsom länsstyrelserna får är bara ett slag i luften. Det håller inte att försökakringgå problemen som statsrådet gör, liksom arbetsmarknadsutskottet. Dessapengar räcker nämligen inte på långa vägar till någon sådan här verksamhet. Hjälperdå mer pengar till länsstyrelserna för att ta över uppgifter som man ansernödvändiga och värdefulla för kusten i det egna länet? Jag är inte säker pådet. Man måste ha så mycket pengar att man kan göra de undersökningar, ta dekontakter och föra de förhandlingar som behövs, men sedan måste det finnas enöverordnad statlig grupp av något slag som fattar beslut i frågan och somsnabbt kan ställa de extra medel till förfogande som behövs. Sverigehar kuster samt stora skärgårdar och otaliga öar. Eller, som riksdagensutredningstjänst uttrycker det; Den sammanhängande gräns som bestäms avfastlandet och de intill detta belägna öarna och skären är . Håller vi inte denna del av vårt land levande och stark, då försvagar vi oss själva på ettoansvarigt sätt och tar inte till vara den tUlgång som dessa landområden utgör. Jagvill ställa en fråga. Statsrådet säger i slutet av sitt svar: "Det är pådenna väg vi bör fortsätta för att få en levande skärgård." Betyder detatt statsrådet inte hyser minsta oro för alla de statliga åtgärder jag nämntsom direkt motverkar länsstyrelsernas arbete för en levande skärgård? 29 (); Jag har med stort intresse tagit del av svaret på AnnaWohlin-Anderssons interpellation och de kommentarer som det har föranlett. Isitt svar talade ju statsrådet mycket vackert om en offensiv glesbygds-politiksom, såvitt jag förstår, skall innebära en uppbyggnad av näringsUvet. Jagförutsätter att denna offensiva glesbygdspoUtik också skall komma skärgårdarnatill del. Tyvärr har man fått se ytterst litet av sådana offensivasatsningar till skärgårdarnas fromma. Däremot har regeringens politik - vad mangjort, vad man planerar att göra och i vissa fall vad man underlåtit att göra -format sig till en rad dråpslag mot den bofasta skärgårdsbefolkningen ochdärmed också mot en levande skärgård, någonting som vi nog alla egentligenvill ha. Föratt vi skall kunna få en levande skärgård måste det vara möjligt för demänniskor som skall bo i skärgården att också försörja sig där. Det krävs enpoUtik som gynnar utvecklingen av olika kombinerade småföretag - jordbruk,fiske, småindustri, turistnäring och allt vad det kan vara. Vadhar då regeringen gjort för skärgården? Ja, man har utarbetat ett förslag omatt konfiskera en stor del av den hävdvunna fiskerätt som den bofastaskärgårdsbefolkningen har på ostkusten. Denna konfiskation skall i storutsträckning ske utan ersättning tiU de tidigare rättshavarna. harvisserligen lagrådet gett regeringen bakläxa på förslaget om s. k. fritthandredskapsfiske i dess nuvarande form, men risken är väl stor att det går somvanligt; att regeringen lägger fram i stort sett samma förslag med litetkosmetiska förändringar som skall tillfredsställa lagrådets synpunkter. Omdetta förslag går igenom, är det naturligtvis ett hårt slag i synnerhet mot de Om en sammanhållen skärgårdspolitik skärgårdsbor som är beroende av ett kustnära fiske, etthusbehovsfiske osv. i nära anslutning fill sina fastigheter. Man har genomfört en fastighetstaxering som lett tillväldigt höga taxeringsvärden för skärgårdsfastigheterna. Detta är också ettmycket hårt slag särskilt mot dem som har satsat på småstugor för uthyrning. Vidare kan jag peka på allvarliga brister ifiskeripolifiken -1, ex. den vita zonen utanför och EG:s silltullar somman inte kan komma till rätta med och laxutredningens förslag om ensidigabegränsningar av det svenska laxfisket. Allt detta drabbar en av skärgårdensviktigaste näringar väldigt hårt. Därfill kommer de indragningar av bemannadeposteringar av olika slag och av olika sorters service som om i sin interpellafion. Sammantaget får vi en bild av en förödandeskärgårdspolitik. Naturligtvis kan statsrådet med fullt fog peka påatt väldigt mycket av det jag här tagit upp inte är hans bord. Men det är justdet som illustrerar problemet; ansvaret för skärgårdsfrågorna är oerhörtuppsplittrat. En lång rad myndigheter fattar sina delbeslut. Skilda statsrådoch skilda departement har sitt delansvar. Många av de negativa beslut somfattas när det gäller skärgården har vart och ett för sig kanske varit avrelativt begränsad omfattning. Men totalt sett har besluten lett fill att manliksom börjar lägga något av en förlamande hand över skärgårdensutvecklingsmöjligheter. Det förs ingen samlad skärgårdspolitik från regeringenssida, i varje fall inte i positiv bemärkelse. I den mån man ändå kan konstateraen positiv utveckling för skärgården och skärgårdens befolkning har en sådankunnat åstadkommas inte på grund av regeringens åtgärder utan trots regeringensåtgärder. Om vi med tillförsikt skall kunna se på utvecklingen när det gällerskärgårdsnäringarna, den bofasta skärgårdsbefolkningen och därmed också enlevande skärgårds utvecklingsmöjUgheter, krävs alltså den typ av samordning avolika insatser som efterlyst. Men framför allt behövs deten bedömning av konsekvenserna för skärgårdsbefolkningen av olika beslut somfattas av enskilda myndigheter och som kanske bereds av olika departement. Frågan är alltså; Hur avser statsrådet och dennuvarande regeringen att göra en sådan här sammanvägning möjlig och på vilketsätt skall man se till att inte ytterligare negativa åtgärder för skärgårdenkommer att vidtas? 30GUNNAR i (c): Efter att ha tagit del av det svar somindustriministern lämnat och som skall avspegla regeringens åsikt i den härviktiga frågan vill jag ta upp ett par saker. Först och främst gäller det försvarsaspekterna påskärgårdspolitiken.