prot · G80956 · 1984-12-31 00:00:00 — Han sade;"en exempellös kampanjhorribelt och felaktigt","symbolhandling", "kasta 16-åringar i fängelse","låtsaslösning", "tomt slag i luften". Det var med dettaslags retorik som han försökte dölja tomheten i sina egna förslag. Samtidigtförsökte han spela ut mot Riksförbundetnarkotikafritt samhälle, trots att de bägge står på samma bas. detta ytterligare genom sin hänvisning till , som visadeatt också är för en ändring av lagen. Anser sig kunna håna dem som har skrivitunder namnlistorna? Vilken rätt har han att sätta sig emot av svenskafolket, som enligt SCB tycker som vi? Vet han själv så mycket bättre? Själv har jag äran och glädjen att sitta iförbundsstyrelsen för . Det är i dettaförbunds anda som man har skapat Hasselakollektivet, som blivit en förebild förhabilitering och rehabilitering av unga narkomaner. I detta förbunds andaarbetar man framgångsrikt mot knarket i , som har bliviten förebild för andra kommuner. För att stå absolut fritt och obundet av påtryckningaroch fördomar söker inte statsbidragfill sin verksamhet. Förbundet drar sig fram med små medel, men med storentusiasm och enorm kunskap och realism. I detta förbund finner man socialfolk av alla kategorier-f. d. missbrukare, poliser och lärare, som alla lever mitt i samhället ochdagligen har kontakt med missbruket. De startade, tillsammans medFöräldraföreningen mot narkotika, namninsamlingen med mottot Stoppa knarket,gör all befattning olaglig! samlades alla de 434 309namnunderskrifterna in, som en del talare har talat om härifråntalarstolen. Varje ledig stund togs till vara för samtal och namninsamlande. Dearbetade och slet för att hinna lämna så många listor som möjligt. Pengarnatill porto tog slut, men de arbetade på. På utsatt dag kom de så triumferandemed sina listor i stora paket och togs emot av två statsråd. Men dettamöte blev en verklig besvikelse, en antiklimax. Statsrådet , som hade lovat dem "rent hus medknarket", förstod ingenting. Statsrådet uttryckte t. o. m. sinbesvikelse över . Var det möjligen därför attdenna inte stillatigande följde regeringen, trots att den tagit emot pengartill sin verksamhet? Denna lilla passus ger verkligen anledning tillfunderingar, för att inte säga förfäran. Statsråden och utvecklade sin märkligamotsägelse - å ena sidan: "vi tycker att det redan är förbjudet attknarka", å andra sidan: "det skulle vara fel att förbjuda allbefattning". Med andra ord: Det är inte tillåtet, men det är inteförbjudet. Men herr talman, enligt högsta domstolen är det tillåtet.Jag skall inte upprepa i vilka former högsta domstolen har uttalat sig, för dethar andra gjort tidigare. Man måste fråga sig: Är regeringen verkligen medvetenom innebörden i högsta domstolens dom 1983:352, som är uttrycklig och glasklar?Detta förhållande har upptäckts av missbrukarna, som har använtsig av det. Hur kan då regeringen motsätta sig en lagändring? Regeringen sägersig dela målsättning om ett narkotikafritt samhälle, men går samtidigtemot alla dem som vill åstadkomma ett sådant, bl. a. genom den nu aktuellalagändringen. Den bild som gav av hur det gårtill i verkligheten var sannerligen idealiserad. Han sade att socialnämnden togrejäla tag. Sådant inträffar inte i kommunerna, annat än i några mycketsällsynta fall. Det är inte sant att vi har reserverat oss för enkriminalisering som innebär att vi vill ha folk i fängelse. Det är en medvetenoch taktisk lögn att påstå något sådant. Ingen har hävdat att fängelse skullebli påföljden. Vi vill ha böter och kontrakt om vård med en vilande dom.Riksåklagaren har dessutom alla möjligheter att nyansera straffet för ringanarkotikabrott. Det viktigaste är att vårt krav på kriminalisering intestår i motsättning till en bättre socialvård - tvärtom. Genom lagen får polisenett instrument, och det skapas en rejäl chans för att hjälpamissbrukare. Vi påstårinte att vårt förslag är något slags undermedicin, inte alls. en del,men en viktig sådan, i narkotikabekämpningen. När vi började denna sammankomst visste vi ingentingom vad som skulle komma med de nya sociallagarna. Det var därför dagens gladaöverraskning att har bestämt sig för att köra över de gamla"flummarna" i socialberedningen och verkligen ta itu med dettaproblem. Jag försäkrar att hennes milda tvång kommer att bli effektivt. Vibehöver ha åtminstone någon åtgärd att sätta in. Det väsentliga i detta sammanhang är i alla fall att detär knarket och knarkandet som är huvudfienden, inte föräldrar, skola,arbetslöshet eller dåliga miljöer. Köparen, den siste i kedjan, är denviktigaste. Kan vi på olika sätt gemensamt ge honom styrka, kan vi tillsammansockså bekämpa missbruket. skall ha bestämda direktiv från regeringoch riksdag. Det räcker inte som det är. Det tar, enligt mina meningsfränder i RNS, ett årtiondeatt få ordning på socialvården efter flera årtionden av "flummande". Med hjälp av lagen måste polisen gå främst. Socialtjänstenkan inte agera på det tuffa sätt som måste till, men skall haskyldighet att ta sitt ansvar. Organisationerna på narkotikaområdet har kämpat,mest för sociala lagar, men utan att vinna gehör. Dagens krav var bara en litendel i deras kamp. Som jag sade tidigare: Grunden för hela narkotikaproblemetär knarkandet, och detta fridlyser nu regeringen. Varför måste regeringen varaså rädd om sin prestige? Det kan inte finnas något annat skäl för regeringensinställning än just prestige. Varför tror regeringen att den från sin upphöjdaposition vet bättre än de 400 000 människor som har skrivit på namnlistorna och97 % av svenska folket? Vem, vilka eller vad är regeringen rädd för? 66 (): Jag tänker begränsa mig tillinformationsfrågorna. Informationsverksamheten kan formuleras enligt följandeatt-satser: att göra de statliga insatserna mer effektiva, attförenkla den statliga administrationen av bidragsgivningen, attstimulera drogförebyggande verksamhet på lokal nivå genom insatser i föreningsliv, arbetsliv och ute i kommunerna, att gefolkrörelser och organisationer ett stort förtroende när det gäller den praktiska hanteringen av informafionen, att underiätta enklarare markering av statsmakternas viljeinriktning vid Jag tror att det i råderen ganska bred enighet om dessa mål, möjligtvis med ett undantag till vilketjag skall be att få återkomma. Ett viktigt förslag i propositionen är inrättandet av ettalkohol- och narkotikapolitiskt råd, som är avsett att ha en mycket starkförankring i folkrörelserna. Härigenom får regeringen och folkrörelserna endirekt kontaktmed varandra, och rådet kan bli ett bra forum för diskussion om åtgärder. Genom betoningen av centralamyndighetsansvar, i kombination med utnyttjandet av folkrörelsernas erfarenhetoch kunnande, tror jag att vi kan förverkliga en stor del av de uppsatta målen.Dessutom vill jag gärna understryka att statsmakterna fortsättningsvis klararebör kunna fastställa den principiella inriktningen av informationen. Regeringenåterkommer om detta i samband med sitt budgetförslag. Som ett par ord på vägenvill jag säga att den information som vi nu diskuterar bör vara verksamhetsanknuten.Vi kan dessutom konstatera att insatser inte minst inom arbetslivet och blandungdomsorganisationerna har visat sig vara framgångsrika. Genom att statsmakterna klarare lägger fast inriktningenav informationen minskar behovet av administration. Man kan få ut merverksamhet av varje satsad krona. Dessutom tror jag att det är väsentligt fortsättningsvis gör rejäla satsningar på ett färre antal projekt i ställetför att plottra bort anslagen på en rad småprojekt på några tusental kronor. Det finns en reservation till betänkandet som för migframstår som helt obegriplig utifrån målen för informationsverksamheten. Det ärden moderata reservationen, som vill förhindra att fördelabidrag till ungdomsorganisationerna. När jag hade regeringens uppdrag att se överinformafionsverksamheten ägnades självfallet uppmärksamhet också åt statensungdomsråd. Några grundläggande fakta kom fram i samband med denna utredning: Inom områdetalkohol- och narkofikainformation finns det knappast något statligt organ somlägger så litet pengar på administration, eller byråkrati - som är det gängsemoderata språkbruket. Endast av anslaget, eller-för att tala iabsoluta tal- . kr., gick åt till hanteringskostnaderinkl. Statensungdomsråd, som är ett av de få statliga organen i det här sammanhanget, harmycket klart uttalade kriterier för fördelningen av anslaget. Så gott somsamtliga organisationer som utredningen träffade - och det var en hel del -hyste ett mycket stort förtroende för statens ungdomsråds sätt att skötabidragsfördelningen. Statensungdomsråd har en mycket god kunskap om informationen, och rådet hargenomgående gjort uppföljningar som också redovisats i form av tipskatalogeroch på annat sätt. De redovisadeerfarenheterna av informationen som har bedrivits ute i organisationerna medstöd av detta anslag är mycket goda. Trots detta vill i ettslag slå undan denna verksamhet, helt utan någon som helst sakmotivering, varesig i motionen eller i reservationen. Detta, , äruppseendeväckande. Det enda som sagts från moderat håll i den här frågan här ikammardebatten var när sade att man inte vill göra någotundantag för . Undantag från vad? Det är inte fråga om varesig ett argument i sak eller 7 protokoll 1984/85:56-57 Det finns nämligen andra statliga organ som också fördelaranslag. Jag vill därför gärna fråga , som finnshär i kammaren och som talade före' mig: Vad finns det för motiv förden moderata reservationen nr 1 till socialutskottets betänkande nr 8? 67 (): Det förtjänar att upprepas här i kammaren attså gott som hela befolkning anser att befattning med narkotika bordevara förbjuden, om den inte är medicinskt betingad. Nästan lika många vill attvi hjälps åt för att lösa narkotikaproblemen. säger att vi inte bara kanlita på samhällets narkotikaexperter - detta enligt senasteundersökning. Av den framgår också att av befolkningen trodde att allbefattning med narkotika redan var förbjuden. Narkotikamissbruket är den fråga som vi oroar oss för ifjärde hand i den liga som leds av arbetslösheten, tätt följd avalkoholmissbruket och miljöförstöringen, enligt de undersökningar som gjorts.Det framstår alltså för de allra flesta människor som fullständigt obegripligtatt det är förbjudet att ha knark i fickan men tillåtet att handha ellerbefatta sig med det i anslutning till konsumtion. Det är alltså tillåtet attröka en pipa hasch, att injicera sig med heroin eller att sniffa kokain. Om narkotikamissbruket varakfigt skall kunna trängastillbaka, räcker det inte med att komma åt narkotikagangsters och importörer.Så länge själva efterfrågan finns kvar kommer det alltid att finnas samvetslösaknarkprofitörer som är beredda att förse narkotikamarknaden med knark. För attkomma fill rätta med och dämpa efterfrågan blir det därför av avgörandebetydelse vilka insatser som görs mot det enskilda missbruket.Narkotikastrafflagen måste därför bli heltäckande och inte som lämna enfrizon öppen där konsumtion av narkotika tillåts. I en dom som högsta domstolen avkunnade sedanslås det fast att inte all befattning med narkotika i direkt anslutning tillkonsumtion är olaglig. kan inte föräldrar, lärare och andra vuxna sägatill sina barn och ungdomar att det är förbjudet att knarka. En kriminaliseringskulle ge stöd även åt ungdomarna själva, när de utsätts för påtryckningar omatt pröva knark. Det är viktigt att vi alla kan säga: Det är förbjudet attknarka. Det som förvånar är att regeringen inte ens antyder är beredd att kriminalisera bruk av narkotika. Om man inte anser att tidenär mogen för detta - vilket den faktiskt är - så kunde ju justitieministerWickbom och även vice statsminister ha lämnat dörren öppen föratt en sådan åtgärd kan komma - men icke. I stället förklarar om samhället skulle kriminalisera bruk av narkotika skulle de som verkligenbehöver vård skrämmas bort. Det är nog inte sant. En kriminalisering avmissbruket skulle i stället tjäna som stöd för missbrukaren, och inte minst förmissbrukarens anhöriga. Samhället skulle kunna ingripa - inte för att i förstahand bestraffa missbrukaren utan för att tvinga vederbörande till vård. Samhällethar inte råd att kriminalisera missbruket - det har Det låter cyniskt, men det är möjligt att samhället inte skulle kunna följaupp en kriminalisering fill med alla till buds stående medel. Åandra sidan finns det många lagar i vårt samhälle som inte kan kontrolleras.Dessa lagar efterlevs ändå och gör stor nytta. Bara det faktum att de finns ärofta viktigt. Bara genom att tala om att samhället inte accepterar vissa saker,vissa handlingar och ett visst uppträdande är de förebyggande. Narkotikamissbruk är lika litet som försäljning avnarkotika en privatsak. Missbruket är i hög grad en samhällets angelägenhet, ochdet är samhället som får betala vården och återanpassningen av missbrukaren.Det är också samhället och samhällets medborgare som drabbas av den brottsligaverksamhet som följer i narkotikamissbrukets spår. Vad är då rimligare än attsamhället också ger det stöd som en kriminalisering av missbruket innebär. Detta är i högsta grad något som angår bådemissbrukaren, de anhöriga och samhället. Därför är det inte heller orimligt attnu kriminalisera själva missbruket. Samhället tolererar ju inte t. ex.rattfylleri eller brott mot hastighetsbestämmelser. Samhället bör inte hellertolerera bruk av narkotika - en handling som är så mycket farligare och ger såmycket värre konsekvenser än mycket annat som samhället förbjuder. Det är min förhoppning att de intentioner somjag här har redovisat kan tillgodoses nästa gång narkotikapolitiken diskuterashär i kammaren. 68KERSTIN (): I anslutning till motion 82, som är fogadtill skatteutskottets betänkande 9, vill jag något vända på kikaren. Med vårmotion vill vi fästa uppmärksamheten på hur snabbt narkotikahanteringen sökernya vägar. Det är väl känt internationellt att när man täpper till kändasmuggelvägar söker sig knarksmugglare till mer öppna gränser. I kan detröra sig om , som utgör en fjärdedel av riket, och i vidare meninghandlar det om . och får inte genom bristfälligframtida bevakning bli ett eldorado för knarksmugglare. Tullstyrelsen och ävenfacket påtalar riskerna. Vi vill betona att det vid narkotikabekämpning behövsförutseende och en elastisk organisation, som snabbt kan sätta in resurser därså behövs. I de stora avståndens land i norr behöver tullen rörligakontrollgrupper. Det har framhållits från , och Kirunabevakningsområden. Som det nuär, är mil efter mil av våra landgränser i norr obevakade. De större riksvägarna, som löper parallellt på var sinsida av gränsen -och älvar- inbjuder till snabbagränsöverskridanden. För den fredliga samexistensen finns det numera glädjandenog flera broar. Och det är en angelägen uppgift att bygga broar, isynnerhet broar som förbinder länder och folk utmed en fredlig gräns. Denkommersiella handeln ökar. nödgas vi konstatera att bevakningen vidbroar mellan Haparandaoch Tornio, mellan och Ylitornio, i vid Kolari och vidKaresuando har fått lägre prioritet. I knarkhandelns tidevarv kan det varaskrämmande. Det är angeläget att beslagen görs vid våra gränser. När narkotikanväl är inne i ett land lär den också säljas. Det är enofficiell hemlighet att knarket fått fotfäste även på . Vid våra nya vägar västerut förbi och ,vid Graddis samt vid den nya , , förekommer ingenbevakning och . De första beslagen av amfetamin har redangjorts på den nya . Det var som norska ochsvenska kungligheter i former förklarade den nya invigd. Vemanade väl då att de första knarkbeslagen skulle göras . Det är uppenbart att förstärkt tullbevakning erfordras videxempelvis Riksgränsen-Björnfjell. Man skall inte låta snålheten ipreventiva-förebyggande - syften bedra visheten på . Utskottet säger i betänkandet att finansministern ijanuari återkommer till det totala medelsbehovet för samladeverksamhet, inkl. inrättandet av rörliga kontrollgrupper med tanke pånarkotikasmuggling. Det är positivt. Vi har nått ett delmål med vår motion. 69MARGARETA (); Jag avser att kommentera socialutskottetsbehandling av motion 1984/85:84. Vi motionärer ser med oro på utvecklingen. Dagens debatthar sannerligen inte stillat oron. Gång på gång reses krav på hårdare tag ochpå tillgång till tvångsåtgärder för att återföra människor som avviker frånacceptabla mönster. Det finns skäl att påminna om att det var stor enighet iriksdagen , när vi skulle avskaffa de gamla tvångslagarna,barnavårdslagen och nykterhetsvårdslagen, vilka byggde på en förlegad,auktoritär och myndig-hetspräglad syn. Vi beslutade att ersätta dessa lagar medsocialtjänstlagen. Det är en rättighetslag för den enskilda människan och enskyldighetslag för kommunen. En av grundtankarna är att den enskildes ställning skallstärkas gentemot myndigheten. Alla - även socialt utsatta grupper - skallgaranteras rättssäkerhet, integritetsskydd och självbestämmanderätt. Socialtjänstenskall ha möjlighet att bistå människor så att deras egna resurser förstärks. Frivillighet är inte bara ett honnörsord isocialtjänstlagen. Tvångslagarna rensades bort därför att erfarenheterna såtydligt hade visat att påtvingade åtgärder ledde till sämreresultat för den som behövde hjälp. Oundgängliga tvångsåtgärder har samlats iseparata lagar. Det är en ytterligare markering av att socialtjänstlagen byggerpå frivillighet. Jag har velat påminna om dessa grundsatser isocialtjänstlagen, därför att de har oerhört stor betydelse när vi diskuterarhur vi på bästa sätt skall hjälpa dem som genom narkotikamissbruk hamnatutanför samhällsgemenskapen. Men det är ett svårt och grannlaga arbete attomsätta goda principer och mål i Det pågår dock ett positivt utvecklingsarbete i många kommuner. Jagkan nämna att man i har en kö av ungdomar som frivilligt vill hahjälp att komma ur sitt narkotikamissbruk. Men det finns också en djup oro - förmodligen blir ocksåden förstärkt av dagens debatt - bland många socialarbetare för att de som villåterinföra gamla tvångsmedel av olika slag skall bli bönhörda.Klientorganisationer och LO:s fackliga medlemmar som har engagerat sig ikamratstödjande verksamhet delar denna oro. De som deltar i sådan verksamhetinser att kamrater behöver stöd och uppmuntran för att kunna ta emot samhälletshjälp. De inser nyttan och behovet av en socialtjänst som fungerar som stöd ochstimulans för att missbrukaren skall orka förändra sin situation. Jag vill gärna tolka socialutskottets behandling av vårmotion så, att utskottet egentligen delar de synpunkter vi motionärer harframfört om socialtjänstlagen och vissa behandlingsmetoder, men jag hyser vissttvivel och vill därför få ett förtydligande från någon socialdemokrat isocialutskottet. I betänkandets sammanfattning sägs att utskottet inte harnågot att erinra mot vad som anförts i propositionen om vård och behandling avnarkotikamissbrukare. Men under rubriken av narkotikamissbrukarehänvisas till socialberedningens betänkande om insatser förungdomar. Där finner man att socialberedningen klart och entydigt tar avståndfrån sådana krav och påtryckningsmetoder som beskrivs i narkotikakommissionensPM nr 7. Det borde rimligen också gälla för en del av debehandlingsmetoder som beskrivs i propositionen under rubriken och påtryckningar av olika slag. Där ges t. ex. följande beskrivning; "Det förekommer också att man använder påtryckningar av olika slag. Krav på behandling kan t. ex. ställas för att skall medverka till att missbrukaren får socialbidrag, egen bostad eller beredskapsarbete. Det har också blivit relativt vanligt att föreskrifter sommeddelats i dom eller av övervakningsnämnd med stöd av används isocialtjänstens missbruksarbete. Föreskriften kan gälla t. ex. behandling iöppenvård eller på behandUngshem." Vi motionärer har tolkat propositionen så, att regeringeninte på något sätt tar ställning till dessa behandlingsmetoder. Men vad menarutskottet? Tar utskottet avstånd från dessa behandlingsmetoder? Det är av stor vikt att få klart besked. Många av dem somarbetar i klientorganisationer och på arbetsplatser med kamratstödjandeverksamhet frågar oroligt vad som kommer att hända med deras kamrater omregering och riksdag ger sitt samtycke till dessa och liknande destruktivaarbetsmetoder. De medel som kommer att anslå för utveckling avbättre arbetsmetoder inom skall inte användas till att utvecklaarbetsmetoder som inte kan sägas bygga på socialtjänstlagens grundsatser omrättssäkerhet, integritetsskydd och medbestämmande. Vi motionärer hade hoppatsatt utskottet skulle ha klart sagt ifrån att man vill slå vakt om socialtjänstlagensgrundsatser och därför också tagit avstånd från vissa av de behandlingsmetodersom redovisas i propositionen. I stället konstaterar utskottet attsocialtjänstlagen skall gälla intill dess beslutar om ändring. Mendet är en annan fråga. Jag upprepar; Tar utskottet avstånd från dessabehandlingsmetoder? I detta anförande instämdeMargareta och (båda s). 70ANITA (): frågar om socialutskottetstår fast vid socialtjänstlagens grundsatser. Ett enigt utskott har ibetänkandet fastslagit att så är fallet. När socialtjänstlagen antogs av fastslogs att enviktig utgångspunkt för socialtjänstlagens insatser är att behandlingen skallpräglas av självbestämmande och frivillighet. När propositionen behandlades i utskottet kompletteradesregeringsförslaget med en särskild bestämmelse om socialnämndens ansvar påmissbruksområdet. 111 § fastslogs att socialnämnden skall arbeta för attförebygga och motverka missbruk av alkohol och andra beroendeframkallandemedel. Insatser för barn och ungdomar skall ägnas särskild uppmärksamhet.Nämnden skall också stödja den enskilde missbrukaren och se till att han fården hjälp eller vård som behövs för att komma ifrån missbruket. Socialnämndenmåste också bedriva en aktiv verksamhet för att nå och hjälpa dem som harproblem med missbruk, även om de inte själva har begärt hjälp av nämnden. Socialtjänstlagen är en viktig lag. Metodutvecklingen förhur lagen skall tillämpas har kommit långt, och många söker frivilligt hjälpför sitt missbruk. Det stödjande hjälparbete som bedrivs avklientorganisationer och fackföreningsrörelsen har stor betydelse och har ävenfått stöd och uppskattning av utskottet. Socialberedningen, i vilken jag ingår,arbetar f. n. med en uppföljning av socialtjänstlagen och de socialatvångslagarna. avlämnade vi ett betänkande omsocialtjänstens insatser för ungdom, delvis med anledning av narkotikakommissionensrapport nr 7. Som sade tog socialberedningen klart ochentydigt avstånd från de krav och påtryckningsmetoder som beskrivits nr 7. När det gäller statsrådets uttalande om socialbidrag harsocialberedningen samma uppfattning, vilket står att läsa i beredningensbetänkande på s. 106-108. Både nr 7 ochsocialberedningens betänkande är ute på remiss. En proposition kommer attföreläggas . Enligt min uppfattning har socialtjänstlagensgrundläggande intentioner stöd i socialutskottet. Efter dagens debatt står det klart attsamtliga partier tar klart avstånd från narkotika, och att samhället aldrig fåracceptera ett ickemedicinskt betingat narkotikabruk. Jag yrkar med det anförda bifall till hemställan isamtliga de betänkanden som behandlas. 71 (): 1971-1972 deltog jag förförsta gången i en narkotikadebatt i denna kammare. Jag hade som meddebattörermed samma synpunkter som jag på frågan - jag redovisade nämligen minaerfarenheter som personalchef under ett tiotal år - och . På motsatta sidan hade vi såsomföreträdare för den narkotikaliberalism som hade härskat under större delen av1960-talet och tyvärr nästan , ända tills vi bytte regering1976. kan man dess bättre konstatera en viss tillnyktring. efter denna debatt anslöt jag mig till RNS, dvs.Riksförbundet narkotikafritt samhälle. Där startade vi ett målmedvetet arbeteför att tillsammans med professor få till stånd en förändrad ochvettigare inställning till vad narkotikan betydde för samhället. Jag vill gärnage en eloge i detta sammanhang till ordföranden i RNS , förresocialdemokratiske riksdagsmannen .