prot · G809167 · 1984-12-31 00:00:00 — Denna utveckling kommertill uttryck inte bara i de starkt stigande aktievärdena - den som köptesvenska aktier för 1 milj. kr. kan sälja dem för 35 milj.kr. - utan också i de kraftigt stegrade priserna på fasfigheter och mark. Vivet att nya finanskapifahsfiska grupper har kunnat bildas på grundval avbyggande av och spekulation i fasfigheter. De stora förmögenheterna har överhuvud taget ökat i antal. Allra kraftigast är den förmögenhetsökning som harskett i aktiebolagen, både i de industriella företagen och i de finansiellabolag som har slagit under sig en ökad andel av kapitaloch vinster. Kapitalets koncentrationoch centralisafion har kraffigt tilltagit under de , Degamla "femton familjerna" har reducerats i antal genom att de allrastörsta fiskarna har ätit upp de små. Ur den processen har kapital- ochmaktsfären omkring familjen och SE-banken gått segrande. Nyamaktgrupper har bildats som bygger sin ställning mera på spekulation och"snabba klipp" än på satsningar i produktiv industriell verksamhet.Framför allt har det s. k, institutionella ägandet genom investmentbolag, försäkringsbolag,pensionsstiftelser, akfiefonder och företag ökat. Inte mindre än trefjärdedelar av det samlade värdet på aktierna i de företag som är noterade påStockholms fondbörs ligger nu i händerna på sådana företag. Låtmig här göra en parentes och en teoretisk reflexion, Redan i sin analys i "Kapitalet" talar om produktionsprocessensförsamhälleligande och om hur kapitalägarna blir alltmera bara ägare av kapital, medan företagen sköts av anställda direktörer. De olika delarna av produktionspro cessen blir aHtmera beroende av varandra. Det naturliga är då att 27 också ägandet av produktionsmedlen och företagen blirsamhälleligt. Borde inte både socialdemokrater och borgerliga kunna erkänna atfvi nu har nått väldigt långt i den utveckling som kunde skönja konturernaav ? I är def emellerfid fortfarande def privatakapitalet som far hem de stora vinsterna av den tekniska och ekonomiskautvecklingen, av den starka ökningen av arbetets produktivkraft. Medan1980-falets har varit aktieägarnas paradis, har det för löntagarnainneburit kraftigt sänkta reallöner. Vägledande både för de borgerligaregeringarna och för den socialdemokrafiska regeringen har varit en strävan afflösa problemen genom aft öka företagens vinster, I denna sin strävan har deockså lyckats. Det belyses av statistiken över förädlingsvärdets fördelning iden svenska tillverkningsindustrin under det senaste årtiondet, I procent avförädlingsvärdet utgjorde lönekostnaden och driffsöverskoffet, dvs,vinsterna, , hade lönernas andel minskat till ochvinsternas andel ökat fHl , Det råder en stark förbittring ute på arbetsplatserna ochi de fackliga organisationerna över denna orättvisa fördelningspolitik. Medanreallönerna steg har de därefter sjunkit. Reallönesänkningen iSverige är större än i andra jämförbara länder. Och def handlar för de flestalöntagare inte om något överflöd som har reducerats utan det handlar omnedskärningar av levnadsstandarden som hårt drabbar många familjer. Dennautveckling började under de borgerliga regeringarnas tid, men den har fortsattockså under den socialdemokratiska regeringens fid. Det finns ingenting i ekonomiska utveckling somskulle nödvändiggöra en sådan kraftig nedskärning av reallönerna som ägt rumunder . Vad som försiggått är en gigantisk omfördelning av förmögenheteroch inkomster i samhället - en omfördelning till fördel för kapitalet, men tillnackdel för arbetet, för lönarbefarklassen. Denna omfördelning har motiverats bl, a, med att lönernamåste hållas nere för aft inflationen skall kunna hejdas. Ökning avlönekostnaderna har påståtts vara den avgörande drivkraften i processen avprisstegring och inflafion. Man har också anfört som ett avgörande argument aftkostnadsutvecklingen i skulle vara ogynnsam i den meningen attarbetskraftskostnaderna ökat mera än i andra länder. Vi har hört detta också . Detta är emellerfid en myt, som visar just hur ekonomiska argument användsi överklassens intresse, som redan påpekade. Det finns utförligaundersökningar med jämförelser mellan kostnadsutvecklingen i och ijämförbara länder som , , , , och Belgiensom vederlägger dessa påståenden. Kostnadsutvecklingen i var under åren1966-1982 jämfört med dessa länder normal. har den varit synnerligengynnsam, om man därmed menar att kostnaderna varit låga. Man kan över huvud taget inte skylla på lönerna om manvill ge en korrekt bild av vilka krafter som drivit fram prisstegringen ochinflafionen. Om man studerar de olika komponenterna i konsumenfprisökningarnaunder åren 1965-1980finner man att ökningen av indirekta skatter och importpriser under de flestatidsperioder svarat för huvuddelen av prisökningen. svarade desålunda för 7,5 enheter av en genomsnittlig prissfeg-ring på . svarar de för 7,2 enheter av en genomsnittlig prisstegringpå 10,, Det var infe lönerna som drev upp priserna. Kampen för högrepenninglöner var nödvändig för aff löntagarna i någon mån skulle kompenserasför de stora prisstegringarna. Detta lyckades man tyvärr inte med. Men utan lönekampen hade reallönesänkningen blivit ännukraftigare och ökningen av bolagens vinster ännu större. Varför undersöker man över huvud taget endastarbetskraftens kostnader när man studerar kostnadsutvecklingen i ?Kapitalefs profitkrav, de starka monopolen, hela den utveckling som gjortSverige fill aktieägarnas paradis utgör en allt större kostnad för produkfioneni def svenska näringslivet. Dessa krafter, som bärs upp av bestämdasamhällsklasser, har större andel i inflationsutvecklingen än vad lönerna har. Vi är kritiska fill huvudinriktningen i den ekonomiskapolitik som den socialdemokrafiska regeringen bedriver. Dess ambifioner isysselsättningspolitiken är för låga. Dess linje i fördelningspolitiken medhöga bolagsvinster finansierade genom låga och sänkta reallöner är felaktig. Vikan infe dela uppfattningen att det skulle finnas ett s, k,köpkraffsöverskoft bland de vanliga löntagarna som def gäller aft minska genomen åtstramningspolifik. Reallönerna är tvärtom för låga och måste höjas. Denstafliga ekonomiska polifiken måste användas för aft påbörja en omfördelning idet svenska samhället, en omfördelning som innebär att arbetet kan öka sinandel på bekostnad av kapitalets andel, Def behövs en politik som sätter stoppför spekulafion i den svenska kronan och som återger kontrollen övervalufarörelserna över landefs gränser. Vpk har ställt en rad krav i detta syfte. Vi har varitmotståndare fill den sänkning som skett av marginalskatterna och som motiveratsmed atf def gällde att skapa inifiativlusf och arbetsglädje. visar def sigatf infe ens moderata samlingpartiefs väljare anser en sänkning avmarginalskatterna vara den viktigaste reformen. Inte av densvenska allmänheten anser aft vpk:s gamla krav om atf slopa moms på maten istället är den skattereform man helst vill ha. Men hur kan de borgerligapartierna och socialdemokraterna mofivera sitt motstånd mot detta krav? Sitterni inte här i för aff genomföra den politik som era väljare vill ha? En bättre fördelningspolitik skapar också störremöjligheter aff motarbeta verkningarna av den ekonomiska kris, som enligtkapitalismens lagbun-denhefer närmar sig med raska steg. En åtstramningspolifiksom drabbar den stora allmänhetens konsumtion betyder däremot aff krisen ännusnabbare rycker närmare och aff möjligheterna aff hålla uppe sysselsättningenminskar. Vpk har i huvudsak infe fått gehör hos regeringen för sinakrav på en bättre social fördelningspolitik, infe heller för kravet atf denfrån företagen indragna likviditeten skulle överföras till AP-fonderna ochanvändas för atf skapa flera jobb. Däremot har vi fått regeringen med påatf modifiera vissa av sina förslag som gäller villkoren för avbetalningsköp,som blir något lättare än i propositionen, och beträffande höjningen avbilaccisen, som reduceras fill hälften. Det har också gått atf nå enprecisering av fidpunkten för utnyttjandet av en nedsättning av bilaccisen föratf få till stånd mera miljövänliga bilar. Regeringen har också accepterat deffördelningspolitiskt motiverade kravet atf stämpelskatten på aktier fördubblasfrån , Herr talman! Jag yrkar för vpk:s del bifall till def av mig ochArne Gadd framställda särskilda yrkandet: 2, a) beträffande höjning av bilaccisen attriksdagen med anledning av regeringens förslag samt motionerna 1984/85:3238yrkande 2 i denna del, 1984/85:3239 yrkande 4 i denna del, 1984/85:3241 yrkande5 såvitt gäller avslag på propositionen och 1984/85:3242 yrkande 2 i denna delantar följande Lag om ändring i lagen (1978:69) om försäljningsskatt påmotorfordon Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (1978:69) omförsäljningsskatt på motorfordon skall ha nedan angivna lydelse. Skaften utgår för personbil, buss och lastbil med 4 kronoroch per kilogram fjänsfevikt. Överstiger tjänsfevikfen , utgår ytterligare skaft med för varje fullt femtiotal kilogram varmedtjänsfevikfen överstiger . Skaften beräknas fill helt tiotalkronor så att överskjutande krontal bortfaller. Skaftenutgår för motorcykel med om tjänsfevikfen inte översfiger , med om tjänsfevikfen är högre men inte överstiger , med 2 025kronor om tjänsfevikfen är högre än men infe överstiger , samt i annat fall med . Denna lagträder i kraft , 4, beträffande höjning av stämpelskatten på aktier att med bifall till mofion 1984/85:3241 yrkande8 antar följande Lag om ändring i lagen (1984:405) om stämpelskatt påaktier Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1984:405) omstämpelskaft på akfier skall ha nedan angivna lydelse, Skatten är av aktiernas nominella beloppeller, om eft högre belopp skall betalas för aktierna, av det högre beloppet. Skerbetalning för vissa aktier genom tillförande av apportegendom, skall sammaskaft betalas för aktierna som för de aktier som betalas med pengar. Betalassamtliga aktier genom apportegendom utgår skaften efter aktiernas nominellabelopp. Dennalag träder i kraft , Jag yrkar vidare bifall till vpk-reservationernatill finansutskottets betänkande nr 30, med undantag för nr 7, som berörs avden uppgörelse vi träffat med regeringen. Dethar varit intressant att höra de borgerliga talarnas kommentarer fill dennauppgörelse, frågar om det inte är besvärligt försocialdemokraterna atf sitta i vad han kallar kommunistburen. Jag undrar vadLars skulle ha sagt om vi i stället, som han av hela sitt hjärtaönskar, hade röstat med de borgerliga partierna mot regeringens samfligaförslag i den nya krispropositionen. Hade då suttit ikommu-nistburen eller menar han atf vpk hade suttit i den moderata buren? Detskulle vara intressant atf få eft svar på den frågan. Deborgerliga parfiernas kommentarer kan i övrigt med fördel liknas vid den gamlafabeln, som alla känner till, om räven och rönnbären. De är sura, sade rävensom bekant, när han inte nådde upp. De borgerliga partierna hade gärna sett attvpk stött deras förslag, och jag förstår deras indignationer för att deplanerna har gjorts om intet. Men jag måste säga att jag tycker gårnågot långt när han på eft oerhört övermaga sätt förklarar atf det i detfinansutskott där vi båda är ledamöter över huvud taget inte förekommer någondebatt. Jag har upplevt mycket av debatt med de socialdemokrafiska företrädarnai finansutskottet . Om folkparfiet ställde vettigaförslag kanske def också var möjligt för det partiet att uppnå eft debatflägemed socialdemokraterna och andra parfier. Vi är som sagt kritiska mot regeringens fördelningspolitik. Vi vetsamtidigt atf en borgerlig valseger och nya borgerliga regeringar skulleinnebära ännu sämre tider för def svenska folket. Den borgerliga polifikenskulle nu drivas ännu hårdare än den drevs , Moderaternaförsöker nu anklaga regeringen för aft läget försämrats för många inkomsttagareunder . Låt oss inte glömma, när vi hör detta, aft huvudorsakenfill försämringarna är atf den socialdemokrafiska regeringen drivit en borgeriigfördelningspolitik. Om de borgeriiga partierna kommer till makfen får svenskafolket uppleva den borgerliga polifiken fullt ut, utan alla modifikationeråstadkomna bl, a, genom de uppgörelser som socialdemokraterna under dessa årgjort med vpk. Den gemensamma sektorn kommer aft raseras, de folkligamassorganisationerna att vingklippas och kapitalets krav aft dominera öppet ochnaket. Def är nu den svenska socialisfiska arbetarrörelsenbörjade att formeras. Länge måste kampen föras för den allmänna rösträtten motde härskande klasserna och deras politiska representanter, ,allmän folkpension, allmänna barnbidrag, reformerav sjukvård och utbildning blev sedan viktiga milstolpar i arbetarrörelsenskamp. För ett modernt betraktelsesätt, aft samhället måste ta ansvaret för atfsäkra full sysselsättning, vanns även vissa liberala krafter,Socialdemokrafiska ledare började fala om det goda folkhemmet. Deledande krafterna inom borgerligheten, med ochmoderata samlingspartiet i spetsen, vill nu rasera viktiga erövringar somarbetarrörelsen gjort. Jag är övertygad om aft deras anstormning kommer atfslås tillbaka. Men mobiHseringen av de krafter som behövs för seger i dennakamp underlättas verkligen infe av att företrädare för arbetarrörelsen driveren politik som får fill resultat att klyftorna ökar i samhället.Arbetarrörelsens gamla målsättning måste stå fast. Den är att skapa ettsocialistiskt samhälle vilket avlöser den kapitalism, som alltmera visar sinoförmåga aft säkra människorna grundläggande trygghet, verklig gemenskap,jämlikhet och frihet. Jagber slutligen aff få betyga herr falmannen min högaktning och genom er framföramitt fack till personal för allt stöd i mitt arbete under en rad avår. Idetta anförande instämde , Margö , ,, , , Per , , i , , ,, och (alla vpk). 6 (): Den som lyssnat till företrädarna för den borgerliga oppositionen här idebatten eller som fill äventyrs läst deras reservafioner, som fogatstill finansutskottefs betänkande nr 30 om den ekonomiska polifiken, får måhändaintrycket att def står illa till med och med ekonomi.Anledningen till eländigheterna skulle vara den nuvarande regeringensunderlåfenhetssynder- alltså def som skett efter , Enav de propositioner som kammaren skall fa ställning fill -proposifion nr217 - kallas också ofta för panikpakefet. Det är visserligen inte första gångensom def som normalt benämns stabiliseringspolitik i moderat och borgerligtspråkbruk kallas panik. Ser man mera seriöst på ekonomisk-polifiskafrågeställningar än vad som framgår av den vulgärmoderata jargongen, har denekonomisk-politiska utvecklingen 1985 skilt sigbetydligt frän utvecklingen och under huvuddelen av 1984 i vad avservår bytesbalans med utlandet. Framt, o, m, april månad strömmade ut ur landet.Den uppseendeväckande snabba förbättringen av vår betalningsbalans jämfört medförhållandena under de kaotiska hade upphört, och en utvecklingkunde vara på gång Hknande den under de borgerliga åren - skulle man ha kunnattro, I det läget beslöt regeringen dels atfbilkreditförordningen skulle återinföras, dvs, att kontantinsatsen måste varaminst och amorteringstiden högst 12 månader, dels aft reglerna förkontokrediter skulle skärpas, så atf den första amorteringen på nya krediterhöjdes fill , medan resterande skulle betalas . Utöverdetta föreslog regeringen i propositionen i fråga bemyndigande aft införaskärpta regler för avbefalningsköp, likviditetsindragningar från näringslivoch kommuner, en fördubbling av bilaccisen i enlighet med propositionensförslag, en fördubbling av stämpelskaften på fastighetsinfeck-ningar ochsenareläggning av vissa statliga utgifter. Som vi nu har kunnat notera har, sedan regeringenvidtagit de här åtgärderna, nära strömmat tillbaka under dengångna månaden. Verkligheten tycks gäcka de borgerliga kritikerna en gång till.Värre verkar det i alla fall infe för dagen vara med svårigheterna än atf denregering som handlar kan se fill att en olycklig utveckling rättas fill. Detländer regeringen till heder aft den inte i rädsla inför de eventuellakonsekvenserna i valet avstod från aff göra det som var bäst förSverige, I själva verket är def nog så, herr falman, att den regering som visaraft den klarar sitt jobb också får väljarnas förtroende. Folk minns hur det var1976-1982 - två regeringskriser, fyra regeringar och nästan 50 statsråd. Vi är litet till mans tacksamma för aft vi infe har haften borgerlig regering , Den hade sannolikt avgått i renaförskräckelsen inför svårigheterna. Så gjorde man ju 1978 och 1980, Vi är pårätt väg, herr falman. Hade vi inte varit def, skulle inte förbättringen hakunnat komma så snart som den nu tycks göra, Def är alltså två propositioner som skall faställning till i och med behandlingen av finansutskottets betänkande nr 30,nämligen proposition 150 - kompletteringsproposifionen - och proposition nr217, den om vissa ekonomiska åtgärder. Till detta kommer de åtgärder somöverenskommifs vad beträffar skatteutskotfets betänkande nr 68 mom, 2 a och mom, 4, som delas ut i stencil till kammarens ledamöter. Jag yrkar, herr falman, bifall ocksåtill dessa kompletteringar. Jag anser def nödvändigt atf kommentera arbetssituationeni finansutskottet, som den kom atf bli. Det hade varit naturligt, närregeringen lade fram proposifion 217, att riksdagssessionen förlängts eller affmotionsfiden för proposifionen förkortats. Denna uppfattning delas av i stortsett alla partier i utskottet utom moderata samlingspartiet. Vidunderhandskontakter inom finansutskottet framkom klart från såväl centerpartietsom vpk och någorlunda klart från att en förkortad motionstid hade varit aff föredra. Vid eft liknande fillfälle 1980 förkortadesmotionsfiden f, o, m, till fre dagar. Moderata samlingsparfiet accepterade inte några som helstsynpunkter av def här slaget. Resultatet har blivit atf finansutskottetsmajoritet har fått på sig för att kommentera motioner från fyraoppositionspartier, som vartdera haft fill sitt förfogande. Detta harinte, herr talman, varit rimliga arbetsvillkor. Det som gjort det möjligt attklara uppgiften har varit personalen i finansutskottet, som ställt upp , Def finns 3 protokoll 1984/85:167-169 mycketstarka skäl atf även här från kammarens talarstol fill utskottets personaluttrycka såväl tacksamhet som respekt. vice ordförande klagade här i kammarenöver att den socialdemokratiska majoriteten i utskottet inte har samtalattillräckligt mycket med oppositionen i utskottet. Men när och andragav oss bara för att klara av def egna arbetet, var def faktiskt intesärskilt lätt att finna utrymme för längre diskussioner. Detta är jag denförste atf beklaga. Jag hoppas att förhållandena infe skall upprepas. ÄvenBjörn - som jag i går önskade lycka fill i höstens arbete - kan bjudatill så att vi får möjligheter till sådana diskussioner. De borgerliga partierna är eniga vad beträffar def somallmänt kallas "inriktningen av den ekonomiska politiken", I detsammanhanget kräver de minskat stöd fill kommunerna samt nedskärningar inomsjukförsäkringssystemet och arbetslöshetsförsäkringen och av stödet påbostadspolifikens område. De kräver också sänkta marginalskatter,inflationsjusterade skatteskalor och sänkta förmögenhetsskatter, åtgärder somalla på kort sikt helt gynnar de bäst ställda. Näringslivet skall"avregleras" och den statliga sektorn "avmonopoliseras". Deborgerliga partierna anser aff en ökad privatisering skulle göra vård ochomsorg om sjuka, barn och gamla "effektivare". Dvs, de som har rådatt betala skall ha den bästa vården och omsorgen. Löntagarfonderna skallavskaffas, Lönebildningssysfemet skall reformeras, och statsmakterna skall infe"korrigera" alla negafiva effekter av alltför höga löneavtal. Någonstabiliseringspolitik skall man alltså infe ha i , När det gäller nedskärningarna av statliga och kommunalautgifter bör def framhållas aft exempelvis den statliga konsumfionen sedan 1981har skurits ned med , Enligt den långfidsplan för den ekonomiskautvecklingen på s, k, medellång sikt som antog skallnivån sänkas med fram fill 1990, Aft utöver detta göra ytterligarenedskärningar innebär enbart aff de svagaste i samhället drabbas. Någranedskärningar inom sjukförsäkringssystemet och arbetslöshetsförsäkringen. ellerav stödet fill bostäderna kan därför inte accepteras. När nu representanter för de borgerliga partierna kräveren starkare finanspolitik, bör jag kanske framhålla att vi nu i detta land fören ytterst målmedveten budget- och finanspolitik. Jämfört med förhållandenaunder de borgerliga åren har budgetunderskottet redan halverats, satt irelation fill våra sammantagna resurser, BNP, Helt sfilla bör jag kanske ocksåerinra om förre chefen för "Marknadsekonomiskt alternativ förSverige", , som ansåg atf budgetunderskottet nu skullevara 140 miljarder och inte 61 miljarder, vilket den nuvarande regeringen harlyckats få ned det fill. Tänk om hade varitfinansminister och lyckats genomföra den politik som han förespådde. Det statsfinansiella läget är inte sådant atf detfinns utrymme för ytterligare skattesänkningar. Genom de skattereformer som hargenomförts har av inkomsttagarna enmarginalskatt överstigande , Påståendena atf en privatiseringskulle leda till en effekfivare vård och omsorg tillbakavisar visocialdemokrater bl, a, utifrån empiriska studier utförda av en arbetsgruppinom , Den sjukvård som bedrivs i offenflig regi anses där vara mereffektiv i världen såsom helhet, ägna sig åt relevanta vårdområden och ge människornaden bästa servicen. Den brittiska tidskriften karakteriserarförhållanden i , där ju privatvården dominerar, som att "man brännerresurser" till ingen nytta. Löntagarfonderna skall vara kvar. Det hävdar visocialdemokrater och avvisar alltså de borgerliga propåerna. Fonderna harkommit för att stanna. Löntagarna får ett inflytande över sin framtid som deinte skulle ha fonderna förutan, I är def arbetsmarknadens parter som svarar förinkomstpoHfiken, Regering och riksdag har ansvaret för att den ekonomiskapolifiken blir sådan att skäliga avtal kan slutas. Trots den allvarligakonflikten på def statliga området visar vårens förhandlingar att densvenska modellen håller. Genom att löneavtalen hamnade på den nivå somde gjorde har regeringens stabiliseringspolitik fortfarande chansen aff lyckas,Def finns ingen som helst anledning att ifrågasätta den svenska modellen.Fackliga företrädare har i vår lärt sig varifrån hotet om inskränkningar istrejkrätten kommer. talar allt oftare om "att tämjafacket". Ledande folkparfister har karakteriserat svenskfackföreningsrörelse som "en kravmaskin". kräver än engång att egenavgifterna fill arbetslöshetskassorna skall höjas, så att"facket får betala den arbetslöshet det skapar genom alltför högalöner". Med detta, herr talman, yrkar jag avslag påreservationerna 1,3,4,6,9,11, 13 och 14, I detta sammanhang kan utskottets kommentar till deborgerliga partiernas reaktion på proposition 217 vara värd att aktualisera ikammaren. Propositionen föreslås bli avslagen i samtliga borgerligapartiers motioner, I stället skall skatterabatten återfås och löntagarfondernaavskaffas. Det är alltså vad de tre borgerliga partierna förmår frambringa somett borgerligt alternativ till den socialdemokratiska stabiliseringspolitiken.För detta var det nödvändigt att moderata samlingspartiet "tänkte" itretton dagar! Utskottet konstaterar därför att de tre borgerligapartierna avstått från att ha några synpunkter när def gäller proposifion 217,Jag är, herr talman, numera helt övertygad om att det bästa dessa partierförmår prestera i finansutskottet är att avstå från att ha en synpunkt. kommunisterna förordar en merexpansionistisk politik än regeringen, Eft sådant grepp är alltid intressant -det sades i går när kommunernas ekonomi behandlades - och def ger alltid skälatt uttrycka sympati för ambitionerna. Men eftersom problemen just nu är attsvensk ekonomi expanderar litet/ör fort - litet för mycket importeras jämförtmed def som vi förmått exportera - hjälper det inte med den goda viljan. Syftet med regeringens politik är aff just hamna i ettläge där vpk:s recept passar. Om det nu inte tas illa upp av vpk, skulle jagvilja uttrycka saken så aff