prot · G809107 · 1984-12-31 00:00:00 — Det faktumatt kärnbränsle från en svensk forskningsreaktor av allt att döma kan haanvänts för kärnkraftsändamål i riktar uppmärksamheten på det härproblemet. har krävt förbud mot export av kärnbränsle,kärnkraftsavfall och kärnkraftsteknik. Det undergräver svensk trovärdighet attvi ännu inte har fått något sådan förbud. Men, fru talman, fredspolitik är inte baranedrustningsarbete av olika slag. Vi måste också arbeta aktivt för attundanröja de politiska drivkrafter som medverkar till spänningar och krigshot.Vi måste arbeta aktivt för ökade kontakter mellan öst och väst - förbättratsamarbete i olika sakfrågor. Vi måste även inse att det inte går att få enfredlig värld som inte också är en rättvis värld. De stora ekonomiska klyftornamellan rika och fattiga länder, den oändliga nöd och misär som finns i storadelar av världen och det förtryck i olika former som präglar många länder ärgrogrund för spänningar och konflikter. Vi kan lätt se att de flesta politiskaoroshärdarna finns i tredje världen - , med motsättningarna mellan densvarta majoriteten och den vita minoriteten har fått en skrämmande aktualitetgenom dödsskjutningarna i Uitenhage. Vi har situationen i , medmassakrer i spåren av den israeliska invasionen och ockupationen av södraLibanon, konflikten osv. Vi kan se hur supermakterna blandar sig i dehär konflikterna - i , i och i . arbetetför ekonomisk utjämning, för bättre levnadsvillkor och mot förtryck samt brottmot mänskliga rättigheter också är en viktig del i fredsarbetet. 32 (): Jag har vid det här laget suttit åtskilliga åri riksdag, och jag har lärt mig att är någotav överraskningarnas hus. Mitt i vardagslunken kan de mest överraskande sakeroch irrationella händelser inträffa, och till detta hör de uppträdanden i frågaom småaktig träta som vi har fått bevittna här . Jag antar att många åhörare och TV-tittare har väntat sigen seriös och upplysande debatt om de utrikespolitiska frågorna, och jag kännernärmast ett behov av att be dem om ursäkt för det sätt som utrikesdebatten nuhar bedrivits på under åtskilliga timmar. Jag vill säga att den atmosfär jagupplever när jag sitter i utrikesutskottet är mycket väsensskild från den jaghar upplevt här. Under vardagsslitet i utskottet försöker vi seriöst och undersamverkan ta itu med de aktuella frågorna - de frågor som är så vikliga förSveriges möjligheter att behålla sin fred och sin frihet. Det har här talats om yttringarna avapartheidpoliliken i -många talare har berört ämnet. De flesta talarehar myckel starkt fördömt agerandet från den vita minoriteten, i dess förtryckoch våld mot den färgade befolkningen. Jag hade också tänkt ägna ett längre avsnitt av mittanförande åt , men jag vill begränsa det till att endast säga tillprotokollet hur djupt jag avskyr det förtryck och våld som den vita minoritetenutövar mot de färgade människorna. Personligen känner jag mig närmast generadöver den tamhet som präglat den här debatten tidigare då del gällt den svenskareaktionen på apartheidpolitiken. Den grymma verkligheten har ju den senasteveckan trängt sig på varje människa med rättskänsla, och vår maktlöshet införvåldet och orättvisan vill jag beteckna som närmast förlamande. Jag övergår nu till ett annat ämne. är det 40 årsedan den första kärnladdningen sprängdes över den japanska staden ,och den smällen hade en chockverkan över hela världen. En fruktansvärd kraft iförgörelsens tjänst hade lösgjort sig ur vetenskapens förtrollade flaska, ochsedan har ingen mänsklig makt förmått att stoppa den tillbaka dit.Kärnvapenhotet vilar fortfarande som en hotande skugga över mänskligheten. Sedan de två bomberna sprängts över i slutskedet avandra världskriget har atomkraften inte använts i direkta krigshandlingar, menmer än 1 500 kärnladdningar har detonerats i den febrila provaktivitet somkännetecknat stormakternas kapprustning. I FN:s olika organ för nedrustning och i direktaförhandlingar mellan de s. k. kärnvapenstaterna har ansträngningar gjorts föratt på olika sätt begränsa eller hindra kapprustningen med kärnvapen, men dessahar inte varit särskilt framgångsrika i jämförelse med den allt snabbareuppbyggnaden av nya kärnvapensystem. Vissa begränsade avtal träffades dockunder den relativt avspända period som utgjorde i förhållandetmellan stormakterna.Under 1980-talet har relationerna mellan främst de båda supermakterna ochSovjet varit i det närmaste djupfrysta och hindrat alla framsteg på nedrustningsområdet. Det totala antalet kärnladdningar i världen är ca 50 000,och med undantag för ett par hundratal har supermakterna och heladenna arsenal. Övriga länder som bevisligen hur kärnvapen är ,och . Även har utfört kärnvapenprov. har antalet vapenbärare -missiler och bombplan - varit i stort oförändrat, medan antalet stridsspetsarökat. har dessa vapenbårure en närmast otrolig precision, och det hurgjort att laddningarnas styrka kunnat minskas. Den totala sprängkraften föralla kärnvapen i världen håller faktiskt på att minska, men detta innebär ingenreell nedrustning - man fördelar bara laddningarna mera effektivt. Vapenbärarna skyddas på oliku sätt mot bekämpning, ochsärskilt ubåtarna är svåra att spåra. Genom att skydda sina vapen hursupermakterna s. k. andraslagsförmåga. Det innebär att ett överraskunde,massivt angrepp av den ene inte kan garantera seger över den andre, eftersomdenne alltid har tillräckligt många vapenbärare kvar för att kunna svara medett förödande motangrepp. Om hur kärnvapenmakterna tänker använda sina kärnvapen ihändelse av krig vet vi ingenting med säkerhet. Viss retorik -s.k.vapenskrammel -hör naturligtvis till spelet för att göra avskräckningentrovärdig. Om ett kärnvapenkrig skulle bryta ut, är riskerna för en snabbupptrappning med allt kraftigare kärnvapeninsatser från båda sidoröverhängande. Just faran för en upptrappning är det svåraste hotet motmänsklighetens överlevnad. Men detta hot är också den starkaste återhållandefaktorn mot ett kärnvapenkrig över huvud taget. arbetar aktivt för avspänning, nedrustning och eninternationell rättsordning. Vi känner med oss att vi lever säkrare om vi kanminska spänningen i världen och öka förtroendet mellan världens stater, För ossär det ett långsiktigt mål att gradvis minska kärnvapenhotet, rustningarna ochde militära maktmedlens betydelse i den internationella politiken. Världen domineras av de båda supermakterna ochSovjet. Detta känns inte på något sätt bra eller tryggt, när man ser att dessabåda supermakter ständigt strävar efter att utvidga sina maktsfärer - och ocksålyckas med detta. har alltid stöttat , och det ären gammal dröm att världens maktcentrum skall ligga i denna organisation. Numåste vi kallt konstatera att den drömmen alltmer blir en dröm. När ochSovjet valt att demonstrera sin makt mot FN har organisationen varit maktlös. IUSA har också förts en öppen diskussion om huruvida FN verkligen har någonfunktion att fylla , och både i senaten och i representanthuset harröster höjts för att gradvis skall dra ned sitt stöd till FN och FN:sunderlydande organ. 'verkar det emellertid som om den diskussionen haravstannat, och har under den gångna FN-sessionen visat en välvilligareattityd mot har också de facto erkänt FN:s stora roll somförhandlingsorganisation för att lösa internationella spänningar. Men fortfarandekvarstår intrycket att inte önskar ett alltför starkt och självständigtFN. Samma inställning demonstrerar också , och även omledargardet i Kreml har växlat, har inställningen förblivit densamma. Vid valetav generalsekreterare har inte heller velat satsa på starka profiler.Generalsekreteraren som person och som organisation får intebli så stark att supermakternas inflytande hotas. Det är meddetta läge som har att arbeta i . För att kunna spela en fredsbevarande roll måste FN hamöjligheter att på ett tidigt stadium gripa in i konflikter. Tillsammans medövrigu nordisku länder har lagt fram ett förslag för att stärka . Säkerhetsrådetseffektivitet måste förbättras. Rådet måste kunnu ingripa tidigt i konflikteroch självt ta ansvar för sina beslut i praktiken. FN:sgeneralsekreterare måste få ett starkare stöd av säkerhetsrådet. FN:s kapacitetför fredsbevarande aktioner måste ökas genom all man inrättarberedskapsstyrkor. Generalförsamlingensresolutioner bör mer ha karaktären av konstruktiva förslag och mindre avdeklarationer. Detta nordiska förslag ärutomordentligt viktigt om FN skall kunna vara en garant för världsfreden, förde små nationernas säkerhet och för skyddet av de mänskliga rättigheterna. FN:suppgift får inte bara vara att uttrycka opinioner, utan FN måste ävengenomdriva lösningar. anser att den mest angelägnaåtgärden för nedrustning är ett fullständigt förbud mot alla provsprängningarav kärnvapen. finns ett fullständigt förbud mot provsprängningar iatmosfären, i rymden och under vatten. Detta har lett till att sprängningarna istället flyttats under jord. Tyvärr motsätter sig de ledande kärnvapenmakterna ettavtal om fullständigt provstopp, och det understryker vad jag sagt omdet farliga i deras dominans. ser det som utomordentligt viktigtatt ingen möda lämnas ospard för att genomdriva ett fullständigt provstopp. stödjer också förslaget att FN skall beslutaom en frysning av kärnvapenarsenalerna, dvs. att de inte skall byggas ut.Sverige och har även lagt fram ett förslag om ett omedelbartinställande av provtillverkning och utplacering av kärnvapen samt produktion avklyvbart material. Samma förslag har tidigare behandlats i FN och då samlat majoritet bland FN:s medlemsländer. Tyvärr motsätter sig flertaletNATO-medlemmar förslaget. Den senaste omröstningen lämnade samma resultat somde tidigare. Frågan om en frysning av kärnvapenarsenalerna vinner alltfler anhängare också i . Det demokratiska partiet kräver i en motion isenaten att skall ansluta sig till FN-resolulionen. I finns det alltsåi dag mycket delademeningar om huruvida frysningsförslaget år bra ur amerikansk synpunkt - och dåockså med avseende på förhandlingarna med ryssarna. Just nu verkar det som om det vore en klimatlindring pågång i de tidigare nedfrysta relationerna mellan och . Det vore någotav ett önskelåge att de båda supermakterna kunde enas om en karnvapenfrysningsom ett klart formulerat delmål i nedrustningsförhandlingarna. Detta skulle isin helhet öppna kärnvapenförhandlingar även på andra nivåer. Som ett ytterligare tecken på det förbättrade klimatetmellan och startade direktanedrustningsförhandlingar i mellan de båda supermakterna. Experterrubricerar dessa förhandlingar som kanske de viktigaste sedan kärnvapenåldernsbörjan . Det anses också att det finns goda chanser att manskall nå direkta resultat i dessa förhandlingar - inte så att man hastigt ochlustigt skulle kunna avskaffa alla kärnvapen, vilket tyvärr är enutopi. Nej, vad man förhandlar om är att försöka stabilisera terrorbalansen,och det är "den stora bytesaffären", dvs. att man försöker skaffa sigstrategiska fördelar på den andres bekostnad. Det som gör att förhandlingarnahar rimliga chanser att lyckas år att båda sidor har mycket att vinna och intesärskilt mycket att förlora på nedskärningar i kärnvapenprogrammen. I skuggan av Genéveförhandlingarna arbetarStockholmskonferensen oförtrutet vidare. Den nu avslutade perioden har präglatsav att NATO-länderna gått till offensiv för att få fram överenskommelser omförtroendeskapande åtgärder på den militära sidan. De har lämnat enprecisering av sitt förslag från och förklarat att detta är attbetrakta som ett förslag till en slutöverenskommelse. Under konferensen har diskuterats möjligheterna attrelativt snabbt få fram någon eller några delöverenskommelser för att kunnavisa upp framsteg. Detta läge är väl nu överspelat. företräder naturligtvis i första hand sina egnaintressen med krav på säkerhet och fred i sin omgivning men spelar också encentral roll i brobyggandet. I ett idogt arbete med personliga samtal och andrainformella kontakter finns de svenska förhandlarna i konferensenscentrum. Det är naturligt, genom att står som värd för konferensen, mendet beror också till mycket stor del på att våra förhandlare genom fasthet ochkunskap har skapat respekt för den svenska delegationen. 33MAJ (): Utrikesministern har redogjort förregeringens nedrustningspolitik. Jag skall inte upprepa vad han sagt utan istället belysa vissa aspekter av nedrustningspolitiken och utveckla regeringenssyn på en del av frågorna. Inte ens vår egen traditionellt lugna del av världen harhelt kunnat undgå att påverkas av supermakternas kapprustning och inbördesrivalitet - därmed inte sagt att någon part har intresse av eller önskan attdet stabila läget i förändras. Men supermakternas globala ambitioner ochvärldsomspännande rustningar gör att nära nog ingen del av världen kan undgåatt direkteller indirekt påverkas av förhållandet och rustningskapplöpningen mellan dem.Därför ligger det i eget intresse att försöka bidra till förbättradesupermaktsrelationer och minskade rustningar. I en värld där vi alla lever i kärnvapenkrigets skuggablir det en tvingande nödvändighet att söka politiska - och inte militära -lösningar på existerande och potentiella konflikter. Detta synsätt präglar densocialdemokratiska utrikespolitiken och är viktigare . Kärnvapen utgör det allvarligaste hotet mot mänskligheten.Flera forskarrapporter visar att även en begränsad användning av kärnvapenskulle -förutom mycket omfattande skador genom sprängverkan, hetta ochstrålning - kunna förorsaka en arktisk nukleär vinter. Kärnvapen kan förvandlajorden till en förmörkad, nedfrusen planet och hota allas vår överlevnad. Därför prioriterar vi från svensk sida åtgärder förkärnvapennedrustning. Därför fäster vi så stor vikt vid multilateralaförhandlingar och vid supermakternas bilaterala kärnvapenförhandlingar. Ty ävenom vi inte har kärnvapen, även om vi inte skulle anfallas med kärnvapen, ävenom vårt land inte skulle bli krigsskådeplats, så skulle vi inte kunna undgå attdrabbas av ett kärnvapenkrig i vår omvärld. Därför har vi både rätt ochskyldighet att kräva att kärnvapenstaterna aldrig brukar dessa vapen utan istället genast vidtar konkreta åtgärder för att minska och avveckla sina sedanlänge överdimensionerade kärnvapenarsenaler. Många vapensystem under utveckling har drag som avmotsidan upplevs som destabiliserade. De väcker misstankar om motpartensintentioner, bidrar till ömsesidig fruktan och misstro samt ökar risken föråtgärder som kan leda till kärnvapenkrig av misstag. De framkallar reaktionersom leder till krav på ökade rustningar, vilket i sin tur förstärker den redanexisterande misstänksamheten. Denna onda cirkel måste brytas. Den utveckling jag tänker på gäller bl. a. ballistiskamissiler som har flera, oberoende träffsäkra stridsspetsar (MIRV), utvecklingav metoder för krigföring mot strategiska ubåtar, "launch-onwarning"-strategier, vapenbärare med dubbla användningsområden, snabbaoch träffsäkra medeldislans-missiler, anfi-satellitvapen, rymdbaserademissilförsvarssystem samt kryssningsmissiler för att bara nämna några i dagomdebatterade exempel. Lågtflygande kryssningsmissiler har dessutom egenskapersom kan skapa särskilda svårigheter för oss liksom för andra neutrala länder.Under inflygning mot sina mål bortom svenskt territorium kan de kränka vårtluftrum i uppenbar konflikt med folkrättens bestämmelser. Detta kan visjälvfallet aldrig acceptera. Det är angeläget att också dessa system tas upp ide nu påbörjade förhandlingarna mellan supermakterna. blev ett förlorat år för kärnvapenförhandlingaroch kärnvapennedrustning. Varken bilaterala eller multilateralakärnvapenförhandlingar ägde rum. Det är därför positivt att de två supermakterna nu harinlett bilaterala förhandlingar om kärnvapen och rymden. Förhoppningsvisinnebär detta att båda sidor nu inser att de såväl på kort som på lång sikt harmer att vinna genom förhandlingar än konfrontation. Förhandlingarna berör frågor av yttersta vikt förinternationell fred och säkerhet. Målet för dem är, som det gemensamtdeklarerades , alt förhindra en kapprustning i rymden, att avbrytaden på jorden och slutligen att avlägsna kärnvapen överallt. Det här är en målsättning som vi självfallet välkomnar ochsom vi kan ge vårt helhjärtade stöd. vet vi att förhandlingarna blir mycketkomplicerade och kommer att ta tid att genomföra. Men vi kan inte passivt slåoss till ro med denna vetskap. Vi har rätt att kräva att de nu pågåendeförhandlingarna inom rimlig tid leder till resultat i linje med den angivnamålsättningen. Vi har också rätt att kräva att även vi och andra stater hållsinformerade om förhandlingarnas förlopp. Förhandlingarna i angår intebara kärnvapenmakterna. Hänsyn måste också tas till icke-kärnvapen-staternasintressen. Ytterst gäller förhandlingarna alla folks och alla länders fred ochsäkerhet. har det dess värre funnits goda skälatt betvivla uppriktigheten i supermakternas vilja att träffa de kompromissersom krävs för att nå resultat i förhandlingsarbetet. I nedrustningskonferenseni har vissa kärnvapenstater visat ovilja att förhandla omkärnvapenfrågorna och i synnerhet om ett fullständigt provstoppsavtal. Detidigare avbrutna bilaterala förhandlingarnas förlopp har vi givetvis mindreinsyn i. Men det är svårt all tro annat än att båda parter i praktiken delaransvaret för att de inte ledde till några positiva resultat. Vi hoppas nu att deras attityd har ändrats så att resultatkan nås, inte bara i de bilaterala förhandlingarna utan också inomnedrustningskonferensen i . Att förhandlingar inom den konferensen om ettfullständigt provstoppsavtal kommer till stånd är av största vikt, inte minstmot bakgrund av icke-spridningsfördragets tredje granskningskonferens, som ägerrum i . Trots att inga bilaterala eller multilateralakärnvapenförhandlingar pågick gjordes dock vissa framsteg inom andraämnesområden. Vid konferensen i inleddes, under svensk ledning,regelrätta förhandlingar om en multilateral konvention för ett fullständigtförbud mot utveckling, produktion och lagring av kemiska vapen samt dessavapens förstörelse. Vi vet alla hur angeläget ett sådant förbud är. Kemiskavapen har använts. Förnyad användning kan inte uteslutas. Det handlar om etterkänt inhumant vapen som medför stora mänskliga lidanden. Det är därtill frågaom vapen som är relativt billiga och enkla att framställa. Kemiska vapen kallasdärför ibland "den fattiges atombomb". Förutsatt att alla parter visar en uppriktig vilja att nåresultat bör det vara fullt möjligt att få till stånd en konvention inom någraår. En sådan skulle innebära verklig nedrustning - existerande lager ochproduktionsanläggningar skulle förstöras och inga nya vapen produceras. Enkonvention skulle också positivt kunna påverka andra förhandlingar genom attvisa att nedrustning trots allt är möjlig i dagens värld. framlade i nedrustningskonferensen ettavtalsuikast, som förbjuder användning av radioaktivt material i fientligtsyfte, vare sig detta sker genomanvändning av radiologiska vapen eller genom attacker påkärnenergianläggningar, som leder till utsläpp av radioaktivitet. Med våramånga kärnkraftverk har vi självfallet ett starkt intresse av ett sådant avtal.Förslaget har mottagits positivt av flertalet länder, och vi hoppas attkonkreta steg mot ett avtal skall kunna tas . Den mexikansk-svenska resolutionen om karnvapenfrysningsom framlades inför höstens generalförsamling har fått stöd av enöverväldigande majoritet av FN:s medlemsstater. Vårt frysförslag, som syftartill att stävja en fortsatt kvalitativ upprustning på kärnvapenområdet, slödsav en bred majoritet i den svenska . Vi ser en frysning, som givetvisskall underkastas erforderlig kontroll, som ett nödvändigt första steg för attsålla stopp för en mstningsulveckling som för länge sedan passerat det absurdasnivå. Det finns som vi vet de som hävdar att frysningsförslageti praktiken är överspelat nu när supermakterna skall förhandla om reellareduktioner. De som hävdar detta har varit emot förslaget, men har dåangivit andra orsaker. Det är frestande att hävda att argumentationen i dettafall tenderar att anpassas efter det man uppfattar som ytligt gångbart snarareän efter för handen varande realiteter. Det vore renhårigare all tillstå attverkliga minskningar av kärnvapen rimligen inte kan uppnås annat än efterlångvariga förhandlingar och att det helt avgörande därför är att redan nu sökavägar som kan underlätta konkreta överenskommelser om kärnvapennedrustning. Regeringen finner mot denna bakgrund en karnvapenfrysningvara minst lika angelägen som . Den skulle kunna bidra till atthejda en fortsatt farlig kapprustning. Den skulle utgöra en bekräftelse på attparterna verkligen är genuint intresserade av att stoppakärnvapenkapprustningen, och därmed också bidra till förtroende och ettfruktbart förhandlingsklimat. En frysning utgör därför enligt vår mening enfortsatt bra utgångspunkt för förhandlingar om reduktioner. I har arbetet sakta men säkert gåttframåt . Visst skulle vi ha velat se snabbare framsteg, men förhandlingsarbetetär tidskrävande. Genom det dagliga arbetet och kontakterna har de olikadeltagarna en bättre förståelse för övriga parters ståndpunkter. Det borde varamöjligt att nå en överenskommelse i före ESK-uppföljnings-mötet iWien , så att det mötet kan leda vidare till nästa fas-nedrustningsfasen. Kapprustningen känner inga geografiska gränser. Allaländer på alla kontinenter påverkas. Kapprustningen har nått haven, och denhotar nu att utsträckas även till rymden. Allt fler länder har satelliter av olika slag. Deanvänds för bl. a. kommunikation och meteorologi men också för stormakternasmilitära spaning och planering. Satelliterna spelar en avgörande roll för attförvarna i händelse av angrepp med kärnvapenmissiler. De är avgörande förkontroll av vissa nedrustningsavtal. Anti-satellitvapen hotar, både civila ochmilitära satelliter. redan tidigare utvecklat ettanti-satellitvapen. Enavancerad utveckling av dessa vapen pågår nu i . Utprovningen var planeradatt äga rum i vår men har uppskjutits. Det vur ett klokt beslut. Och än klokarevore om en sådan utprovning aldrig kom till stånd. När vapnen väl testats ärdet betydligt svårare att sätta stopp för den process som leder fram till enfaktisk produktion och utplacering av dem. Mot denna bakgrund är det ytterst angeläget att snarastmöjligt få till stånd ett totalförbud mot anti-satellitvapen. Eftersom fleraländer berörs, bör det förhandlas fram multilateralt vidnedrustningskonferensen i . Förbudet bör omfatta såväl utveckling,testning, utplacering och användning av anti-satellitvapen som förstörelse avredan existerande vapen. Ett andra hot mot en fredlig användning av rymden, som vihör mycket talas om , är forskningsprogram för ett, som detkallas, försvar mot ballistiska missiler. SDI eller "" är andru namn som används. Det kan heller inte uteslutas attSovjetunionen redan har inlett eller kommer att inleda ett motsvarandeforskningsprogram. Vid ett flertal tillfällen har sagt attkärnvapenavskräckningen aldrig kan utgöra en varaktig grund för internationellfred och säkerhet. Detta hävdas nu även från amerikansk sida. Men våraslutsatser är väsensskilda. Vi menar för vår del att världen måste söka sigbort från kärnvapenavskräckningen och mot gemensam säkerhet grundad på förhandlingar,samarbete, fredliga lösningar och kärnvapennedrustning. Ettavancerat rymdförsvarsprogram leder till fler frågor än svar: o Riskerar man inte i praktiken att undergräva 1972 årsABM-avtal, som förbjuderutveckling, prov och utplacering av rymdbaserade försvarssystem o Var gåri sista hand gränsen mellan forskning å ena sidan och utveckling å andrasidan av dessa system? Utveckling är förbjuden enligt ABM-avlalet, vilketdäremot inte forskning är. Men kan inte ett omfattande långt drivet forskningsprogrami sig komma att strida mot avtalels anda om än ej mot dess o inledning står: "Parterna anser att effektiva åtgärder för attbegränsa missilförsvarssystem vore en betydelsefull faktor för att hejda denstrategiska offensiva kärnvapenkapprustningen och därmed bidra till att skapagynnsammare villkor för vidare förhandlingar om alt begränsa