prot · G80956 · 1984-12-31 00:00:00 — Också försäkringsbolagens lönsamhet och därmed derasmöjligheter att stå för gjorda åtaganden, t. ex. i pensionshänseende, beskärsgenom det aktuella förslaget. Det torde vara uppenbart att detta fårkonsekvenser för försäkringstagarna. På samma sätt som man för AP-fondens delsannolikt kommer att få räkna med högre avgifter än eljest, kommer manförSPP;soch för försäkringsbolagens del att få räkna med en minskad återbäringtill spararna. I slutänden blir det nuvarande och blivande pensionärer som fårbära kostnaden för det här förslaget. I en skrivelse till finansutskottet från framhålls att den föreslagna ändringen kan komma attäventyra förbundets medlemmars möjligheter att få sina pensionsförmånertryggade. Huvuddelen av medlemmar har nämligentillförsäkrats pensionsförmåner genom sparande knutet till SPP. Genom att denvidgade placeringsplikten nu föreslås gälla även SPP, kommer möjligheterna attförverkliga pensionsåtagandena att bli mindre. Kostnaderna för SPP blir högre,ränteintäkterna på kapitalet blir lägre. Det är då förståeligt att styrelsenför på det här viset kraftigt reagerar mot detaktuella förslaget. Det är alltså en ganska omfattande kritik som riktasmot att statsmakterna, regering och riksbank, på det här viset söker styra överen del av de medel som finns fonderade för framtida pensioner till statskassan,för att täcka budgetunderskottet. Om regeringen hade fört en stramare finanspolitikoch visat en större förmåga till besparingar i de offentliga utgifterna, hadeett förslag av den här arten aldrig behövt se dagens ljus. Tyvärr tycks vialltjämt få sväva i okunnighet om regeringens eventuella planer på saldoför- bättrandeåtgärder i statsbudgeten. De borgerliga partierna har i en gemensam reservationavvisat det aktuella förslaget. Utöver vår kritik mot att man på dettaförtäckta sätt berövar pensionärerna en del av deras kommande förmåner riktasvår krifik mot de snedvridande effekter som systemet medför. åläggs den nya placeringsplikten. Vissa höglikvida,icke-finansiella företag berörs över huvud taget inte. Ufiändskaförsäkringsbolag måste av naturliga skäl ställas utanför, och också vissamindre bolag ställs utanför placeringsplikten. Detta kan komma att påverkaförsäkringsmarknaden på ett osunt sätt. Det kommer att bli mera lönande attförlägga försäkringsverksamhet utomlands, och man kan komma att tjäna på attsplittra verksamheten på flera mindre enheter. Man kan aldrig på det sätt som här har skettersätta behovet av en stram finanspolitik med ändrade placeringsregler ochålägganden för försäkringsinstitut av olika slag. Ideliga ändringar iförutsättningarna för kreditinstitutens och försäkringsbolagens verksamhetleder också till störningar på marknaden. Jag har stor förståelse för dem som krifiserar de ideligaregeländringarna och som vänder sig mot att förutsättningarna för verksamhetendärmed förändras med korta mellanrum. Det finns, som vi har uttryckt det ifolkpartimotionen, förvisso ett behov av stabila spelregler på kreditmarknaden.Även av det här skälet bör det nu aktuella förslaget avvisas. Jag yrkar bifall till reservationerna nr 1, 3 och 5, somär fogade till finansutskottets betänkande nr 8. A llmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m. m. 77 BOSÖDERSTEN (s): Den svenska statsskulden har ökatutomordentligt snabbt . uppgick vår totala statsskuldfill 77 miljarder. hade den stigit till 483 miljarder.Den mycket kraftiga tillväxten i statsskulden har ställt stora krav påkreditpolitiken. I stort sett får man säga att riksgäld och riksbank varitframgångsrika när det gäller att lägga upp upplåningen så att den i relativtstor utsträckning kommer att hamna utanför banksystemet. Det har lett till attordinär kreditgivning inom bankerna inte störts och till att ökningen ipenningmängden kunnat hållas under kontroll. Detta har också gett till resultatatt vi nu börjat få ned inflationen, trots den stora statsskulden och trots debetydande budgetunderskott som vi ärvt från de borgerliga åren. Märkligt nog har också riksgäld och riksbank lyckats förakreditmarknaden, och då särskilt obligationsmarknaden, mer i riktning mot enfri marknad med mindre av regleringa - mer av en genuin marknad än vi kanskenågonsin haft i vårt land. I -trument härför har varit statsskuldsväxlar ochriksobligationer. Man började med statsskuldsväxlar redan under maj och juni1982 under den gamla mittenregeringens tid. Men det är först nu under den nyasocialdemokratiska eran som vi fått riktig fart på obligationsmarknaden. Ettvikfigt instrument har varit de riksobligationer som började utges ,och där stocken av utelöpande obligationer nu uppgår till 37 miljarder. 8 protokoll1984/85:56-57 A llmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m. m. Om vi skall kunna finansiera den stora statsskulden ochtrygga kreditförsörjningen för bostäder och lantbruk, behöver vi använda allade medel som finns tillgängliga. Vi har en lång tradition i vårt land, som gårtillbaka , av att arbeta med prioriterade obligationer. Vi bördå också komma ihåg att bland de prioriterade obligationerna finns obligationerutgivna också av hypoteksbanken för att finansiera jordbrukskrediter. Enbartför detta ändamål ges det ut obligationer till ett värde av 1,5 miljarder omåret. Genom olika metoder, i vissa fall rekommendationer ochfrivilliga överenskommelser, genom likviditetskvoter och genom placeringsplikt,har staten också förmått banker, AP-fonder och försäkringsbolag att placeramedel i de prioriterade obligationerna. från mitten av 1960-talettill mitten av var statens egen upplåning i form av prioriteradeobligationer relativt begränsad. , från den 1 juH 1965 till den 30juni 1975, lånade staten upp i genomsnitt 2,2 miljarder eller 22,8 miljardertotalt. Riktig snurr på den här verksamheten blev det först när de borgerligakom till makten . tiodubblade de upplåningen i prioriteradestatsobligationer i förhållande till vad den var under den socialdemokratiskafiden. Totalt lånade de borgerliga , från till den30 , inte mindre än 118 miljarder genom att prångla ut prioriteradestatsobligationer för i genomsnitt 24 miljarder . Det ligger, herrtalman, något av ironi och mycket av politiskt sprängstoff i dessa siffror,eftersom de borgerliga i allmänhet, och i synnerhet, excellerarnumera i verklighetsflykt. Det var riktigt rörande att höra isitt inledningsanförande tala om att man plötsligt fick en stor upplåning.Plötsligt fick man en enorm expansion i vår statsskuld. Han talade inte närmareom orsakerna till detta. Han brydde sig inte ens om att datera när dennaplötsliga expansion satte fart. Men så enkla trick går inte. Vi vet alla attdet var under de borgerliga åren som vi fick denna fantastiska expansion. Nuförsöker man från borgerligt håll att ägna sig åt en total historielöshet. Manvill inget minnas. Ändå var det så att de borgerliga under sin regeringstiddrev en politik som gick stick i stäv mot vad ni försöker tala för här ikammaren. Man kan fråga sig: Vad är orsaken till denna totala minnesförlust? uppträdande i denna fråga är ett kapitel för sig.De vill både ha kakan och äta upp den. Det går inte. Man måste fråga RolfRämgård: Hur är det egentligen? Är ni för eller emot att hypoteksbanken fårutfärda prioriterade obligationer till ett värde av 1,5 miljarder somsedan får användas för att skapa billiga krediter för jordbruket? Jag tror attdet är många, både i och utanför denna kammare, som skulle uppskatta ett klartsvar på den frågan. Att frågan om placeringsplikt blivit en politiskstridsfråga just har sin speciella bakgrund. I sin strävan attliberalisera den svenska kreditmarknaden avskaffade kravetpå likviditetskvoter för bankerna. Det påverkade i sin tur försäkringsbolagen.Tidigare hade de varit ålagda att ha vissa nettokvoter av prioriteradeobligationer. Det innebar att de vid vissa fidpunkter,i första hand vid årsskiftena, var tvungna att redovisa att de innehade en vissstock med prioriterade obligationer. Genom att bankernas likviditetskvoterupphörde kunde försäkringsbolagen kortsiktigt förvärva eller t.o.m. lånaobligationer från bankerna för att uppfylla det formella kravet påobligationsinnehav. började vi, på grund av riksbankensreformverksamhet och arbete, att få en livligandrahands-marknad på obligationer. Inte minst var detta riksobligationernasförtjänst. Det innebar att vi fick en andrahandsmarknad iobligafio-ner och en etablerad ränta, där den effektiva räntan påriksobligafioner tenderade att utgöra ett slags norm. Detta är bakgrunden till de svårigheter att placeraprioriterade obligationer som har uppstått . Ur strikt profitsynpunkt kanman kanske förstå försäkringsbolagens sätt att agera. Samfidigt står dettämligen klart att det med de stora upplåningbehov som finns och de högarealräntor som förekommer knappast är möjligt att på kort sikt avhända sig detfinansieringsinstrument som användningen av prioriterade obligationer utgör.Men även detta instrument söker att bruka i så marknadsmässigaformer som möjligt. - inte minst under de borgerliga åren - utformadesplaceringsplikten med hjälp av s. k. nettokvoter. Det innebar attförsäkringsbolagen måste ha en viss stock av prioriterade obligafioner. Nuutformar i stället kvoterna som s. k. bruttokvoter, vilket gör attförsäkringsbolagen enbart behöver förvärva en viss kvot från emittenten, dvs. De måste så att säga tillfredsställaflödesaspekten, men är sedan fria att disponera sitt obligationsinnehav som devill. Därför blir de också fria att välja den portföljsammansättning som desjälva önskar. Allt detta gör att strävan mot enmarknadskonform uppläggning av statsupplåningen fortsätter. Med detta, herrtalman, ber jag att få yrka bifall till finansutskottets hemställan i betänkandenr 8 i alla delar. Innan jag slutar skall jag i alla fall komma fram till denverkliga politiska substansen i den debatt som vi för . Den har att göramed bristen på enhet mellan liv och lära på den borgerliga kanten. Här iopposition kritiserar ni våldsamt regeringens politik och lovar guld och grönaskogar, vilket i detta fall betyder en helt fri kapitalmarknad. Det går bra,därför att ni kan förlita er på att de löftena aldrig skall behöva konfronterasmed verkligheten. Men en gång satt ni där ute i verkligheten och tvangs taansvar för upplåningspolitiken. Vilken politik bedrev ni då? Jo, en politiksom gick stick i stäv mot den som ni förordar från talarstolen. Vilka var det egentligen som först av alla tvangs tillämpa1974 års lag om placeringsplikt? Jo, eftersom minnet tycks svika er skall jagtala om att det var den andra borgerliga trepartiregeringen som 1980 tvangstill det. Den regeringen tvingade dessutom försäkringsbolagen att köpaobligationer som gav en negativ avkastning, eftersom inflationen vid dennatidpunkt var mycket hög. får försäkringsbolagen däremot en mycket god realavkastning på sina obligationer. Därför är det litet tröttsamt att här bevittnade krokodiltårar Allmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m. m. A llmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m. m. som gråtspå den borgerliga kanten, när man trots allt har realräntor även på deprioriterade placeringarna som ligger , vilket historiskt sett äroerhört högt. Det kan inte hjälpas - frågan måste ställas: Kan herrarTobisson, och förneka att det var de borgerliga regeringarna somtvangs till en prioriterad upplåning i en så stor skala som aldrig tidigarehade förekommit och som vi inte heller nu har kommit i närheten av? Kan niförneka att det var ni som 1980 tvangs sätta lag omplaceringsplikt i sjön? Till slut till : Är egentligen föreller emot en prioriterad upplåning till jordbruket? Jag tror att det är många med mig som skulle önska klarasvar på dessa frågor. 78LARS () replik: gjorde en av sina vanligarurdmålningar. Här är inte rätta fillfället att gå in på orsakerna till attekonomin var så bedrövlig som den var när de borgerliga partierna tog över1976. Jag måste än en gång säga att jag finner det orimligt attdessa borgerliga regeringar ges hela skulden för den stora statsupplåningen ochför den snabbt växande ränteposten. Fakta är följande. var statsskulden 330 miljarder. Den hade underde sex åren vuxit från 80 miljarder, dvs. Sedan socialdemokraternaåterkom till regeringsmakten har den stigit från de 330 till över 550miljarder. Det är alltså en takt på 100 miljarder , mot drygt 40miljarder under de sex borgerliga regeringsåren. Tror att desenast lånade 220 miljarderna på något sätt skulle kunna undgå att dra någraräntekostnader? Det går inte att hänvisa till att prioriteradeobligationer är en gammal företeelse. När de introducerades hade man en heltreglerad kreditmarknad, där systemet med prioritering syftade till att beredautrymme för statens, bostadssektorns och jordbrukets upplåning. Räntan lågaldrig mer än några promille under marknadsräntan, och det motiverades med denstabilitet som låntagarna, åtminstone , ansågs representera. Efter den marknadsanpassning som har kommit till på senaretid, inte på grund av socialdemokraternas önskningar utan därför att den storastatsskulden har framtvingat denna omorientering, är det tydligt att syftetmed att reglera de obligationer som skall säljas till kapitalmarknadsinstitutenär att hålla nere statens räntekostnader. Detta demonstreras av att närräntekuppen gjordes låg den långa marknadsräntan ungefär treprocentenheter över det pris som offererades. Det hjälper inte heller att tala om bruttokvoter och attdet skulle betyda någon lindring. De demonstrerar desto tydligare vilkakapitalförluster som försäkringsbolagen gör när de visserligen får sälja denyköpta obligationerna men då till rejäla förluster, jämfört med det pris detvingas betala till staten. BoSödersten är ju ekonom, och jag skall ställa en fråga till honom: Tror BoSödersten aft man kan trolla bort kostnader för statsupplåningen medregleringar och nya skatter? 79 (); frågade mig var vi i centernegentligen står i den här frågan. Det framgår av den reservation som jag ochBritta Hammarbacken har fogat till finansutskottets betänkande 8. Vikonstaterar, i likhet med dem som sysslar med de här frågorna ,nämligen och riksgäldsdirektören, att det blir svårt attupprätthålla två räntenivåer , i synnerhet då ränteskillnaden blirså stor på de olika nivåerna som den är . Den skillnaden tenderar att ökaytterligare. Därför har vi sagt att vi snabbt måste se över detta föratt hitta andra former för att finansiera underskott och utgivning avobligationer. Vi har tidigare, som framhållits av , haft enreglerad marknad där krediter först har skaffats till bostadsbyggandet och tilljordbrukets kapitalförsörjning. Det har ju fungerat. Men i ett läge därunderskottet är kraftigt och statsupplåningen stor kan man inte gå på iullstrumporna, utan vi måste ändra formen för upplåning och placering avstatspapper. A llmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m. m. 80BJÖRN (): valde det här fillfället för attupprepa några av de myter som socialdemokraterna använder sig av i denekonomisk-politiska debatten. Det gäller först resonemanget om vad somförklarar det stora budgetunderskottet. Där är sanningen den, att om man väljeren annan utgångspunkt, , kan man finna att budgetunderskottet då varstörr. Dessutom fick vi det största budgetunderskottet /83,huvudsakligen fill följd av de åtgärder som den nya socialdemokratiskaregeringen vidtog fr. o. m. . Den andra myten är att socialdemokratin sedanregeringsskiftet på något sätt skulle varit framgångsrik iinflationsbekämpningen. Så förhåller det sig inte. Inflationen i hartvärtom alltsedan regeringsskiftet legat högre än i jämförbara länder iindustrivärlden. , herr talman, är den diskussionen för min del avslutad meddetta. Jag tänker inte fortsätta någon debatt - varken med ellermed . Jag vill bara konstatera att det är samma myter somupprepas från talarstolen som vid tidigare tillfällen. Sedan är det så, , att likviditetskvoterna förbankerna avskaffades för inte så länge sedan, och man införde systemet medriksobligationer. säger att man måste motverka följderna av dettagenom ändrade regler i fråga om placeringsplikt. Det är klart att de som ärverksamma inom AP-fonderna och försäkringsbolagen i hög grad känner avryckigheten i åtgärderna från regeringens sida. Jag sade i mitt anförande måste ha förståelse för dem som känner behov av fasta spelregler på det härområdet. Det här förslaget går i all enkelhet ut på att man skallklara en del av det stora budgetunderskottet i statsbudgeten genom attAP-fonder och försäk- Allmänplaceringsplikt och utlåningsreglering, m. m. ringsinstitut skall fålägre ränta på sin utlåning än marknadsräntan. Det är' den enkla innebörden.Effekten av det kan bli två saker. Det kan innebära att instituten måste ökasina intäkter. Det går litet lättare för AP-fonden som kan se till att höjaATP-avgiften. Det är inte fullt så lätt för t. ex. SPP, som inte utan vidarekan öka intäkAterna eftersom man inte har någon beskattningsrätt, utan där fårman naturligtvis tumma på sina pensionsutfästelser. Det är därför jag har sagtatt detta förslag innebär att man på ett förtäckt sätt vältrar över en del avansvaret för att klara budgetunderskottet från riksdag och regering tillpensions- och försäkringstagare. Det hade varit snyggt om man velat redovisadetta öppet, och det hade också varit snyggt om regeringspartiets talesman hadegått in i den debatten och förklarat för försäkringstagare och pensionärer idet här landet, att nu kommer ni att få vara med och betala en del av budgetunderskottet,därför att vi, socialdemokraterna, inte har orkat göra de besparingar sombehövs för att klara underskottet i statsbudgeten. 81 BO (); När jag hör borgerlighetens företrädare här kommer jag att tänka pånågra ord av 1600-talsförfattaren . Han skrev i en av sinamaximer; Alla klagar över sitt dåliga minne, men ingen klagar över sitt dåligaförstånd. Jagskall inte uttala mig om herrarnas förstånd, men det är uppenbariigen så, attminnet är mycket bristfälligt. Ingen av er har kunnat svara på de ändå mycketenkla frågor som jag ställde och som har högsta relevans för diskussionen. Låtmig därför göra en påminnelse. Hursåg saker och ting ut under de borgerliga åren? Jo, när ni 1980 börjadetillämpa lagen om placeringsplikt, låg inflationen och pendlade mellan 13 och15%. var den uppe i 15,. var räntan på deprioriterade obligationerna . Det här innebar alltså attrealräntan var negativ. Detär verkligen inte att undra på att ni då måste börja tillämpa den härtvångslagstiftningen. Vad innebär det för de pensionärer som ni nu ömmar såförfäriigt för? Jo, ni var verkligen de som fullständigt skamlöst drog pengarav dessa personer, genom att se till att vi hade negativa realräntor ochdärigenom alltså fick en negativ avkastning också på pensionskapitalet. Hurser det ut ? Jo, har vi höga realräntor. Det är så attpensionssfiftelser och försäkringsbolag aldrig någonsin har haft en så hög realavkastning på sina medel som de har . Sedan kan vi naturligtvis önska attavkastningen skulle vara ännu högre. Men om man sätter in sakerna i etthelhetssammanhang tror jag man inser, att det också är andra ting som måste tasin i bilden. Vi har givetvis från socialdemokrafiskt håll inte förnekat, attplaceringspUkten också är ett medel för att ta hänsyn till statens, tilljordbrukets, till bostadsförsörjningens behov av kapital. Det är en självklarhet.Men det befängda i er ansats är att ni försöker att helt förneka verkligheten.Ni försöker att helt bortse från de problem som finns. Därför saknar ni ocksåtotalt trovärdighet i er framställning på den här punkten. 82LARS (): tillförde inte debatten omplaceringsplikten något nytt. Jag har dessutom erfarit att finansministernavstår från att gå upp i debatten. Jag tänkte därför återkomma till den frågasom finansministern även förra gången vägrade att beröra i en debatt med mig.Och jag kan göra det på ett sätt som kanske indirekt ger svar närdet gäller hans bryderier. Det man brukar åberopa i detta sammanhang är utvecklingeni , där det nu införts en realränteskatt. Då skall vi komma ihåg att dethar skett mot bakgrund av mycket mer extrema förhållanden än vad som har gällti . När den socialdemokratiska regeringen i såg sig tvungen attavgå och lämna plats för en borgerlig koaUtion under konservativledning var ekonomin så körd i botten och framtidstron så dålig, att räntan påstatens obligationer rusat . har den borgerligaregeringen fört en framgångsrik ekonomisk politik, som t. ex. pressatned inflationstakten under den i . Obligationer fill ränta får dåen real avkastning på . Det uppkommer väldiga värdestegringar, som verkarstörande på det ekonomiska saneringsarbetet. 1 har vi aldrig varit så illa ute som påAnker fid. Vad än må säga om det borgerliga vanstyretförde det aldrig upp obligationsräntan . Att nu i efterhand, som skett i , ändra påvillkoren i ingångna avtal - vilket det här rör sig om - är alltid otrevligt.Men måste det görss tycker jag faktiskt att det är värre att göra det på detsmygande sätt som regeringen ger prov på genom skärpningen avplaceringsplikten: Man får ju ett fillstånd av rättslöshet när man kan, som dethar visat sig, ändra villkoren under löpande verksamhetsår och faktiskt medretroaktiv verkan. Då är det faktiskt rakare och öppnare att tala om vad mangör genom ett förslag fill lagstiftning om realränteskatt. Då vetkapitalmarknadsinstituten vad de har att rätta sig efter. Då kanförsäkringssparare och pensionärer direkt avläsa att statsmakterna menar att deskall få det så här mycket sämre. Missförstå mig inte , finansministern! Jag är angelägenom att säga att jag inte tycker om vare sig placeringsplikt ellerrealränteskatt. Men jag tycker att det är fel, såsom sker i debatten, attframställa placeringspUkten som något slags lindrigare pålaga för pensionäreroch försäkringstagare än vad en realränteskatt skulle vara. A llmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m. m. 83BJÖRN (): Med anledning av polemiskainlägg kan jag väl säga att det säkerligen finns brister i mitt förstånd och imitt minne. Man jag tror att jag minns en sak, , och det ärargumentationen under ATP-debatten, när socialdemokraterna valde att införa ettpensionssystem, byggt på fördelningsprincipen i stället för påpremiereservprincipen. Om någon i den debatten hade beskyllt socialdemokraternaför att man skulle ta ifrån pensionärerna en del av deras pengar genom atttvinga AP-fonderna att placera de fonderade medlen på ett mindre förmånligtsätt. A llmän placeringsplikt och utlåningsreglering, m. m. tror jagatt det hade sagts att det var att misstänkliggöra socialdemokratin. Ingen harunder ATP-systemets tid riktat den kritiken mot systemet. flyr nu undan hela denna diskussion. Vilkenblir effekten för försäkringstagarna och pensionärerna, om man åläggerAP-fonderna och försäkringsbolagen att låna ut pengar till en lägre ränta än deeljest skulle kunna få? Det kan, , bara bli ettdera av tvåresultat: antingen måste ATP-systemet och försäkringsbolagen kompensera siggenom höjda ATP-avgifter och höjda försäkringspremier eller också kommer maninte att klara de åtaganden man har i det allmänna pensionssystemet eller närdet gäller de privata pensioner som är tecknade i SPP eller på annat håll.Detta belyses entydigt av de remissyttranden som här har avgivits och av denskrivelse som har ingivit till finansutskottet. Jag tycker att klart skulle kunna säga:Syftet är att pensionärer och försäkringstagare skall ge sitt bidrag för ätttäcka budgetunderskottet. Effekterna blir högre avgifter och premier.Socialdemokraterna har valt denna metod för att klara en del av de problem sombudgetunderskottet medfört och därför att man icke orkar med besparingar istatens utgifter. Detta, herr talman, är den verkliga innebörden. Dettråkiga är att socialdemokraternas talesmän försöker dölja den verkligaavsikten. 84 BOSÖDERSTEN (s): Om vi över huvud taget skall kunna orienteraoss i tillvaron, kan vi inte helt glömma det förflutna, det som ligger baranågra få år tillbaka i fiden. Jag ställde några enkla frågor tillborgerlighetens företrädare. De vägrar enstämmigt att svara.