prot · G8093 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:3 Förhandlingarna leddes av andre vice talmannen. 1 § vice talmannen meddelade att till kammareninkommit läkarintyg för , som var sjukskriven under fiden den 25 sepfember-den 4 november 1984. vice talmannen anmälde affMarita () fr.o.m. skulle tjänstgöra som ersättare förHolger . 2 § Föredrogs och hänvisades Proposifionerna 1984/85:1fill kulturutskottet /85:2 till lagutskottet /85:3 och 4 filljusfitieutskotfet /85:5 fill bostadsutskottet /85:6 tilltrafikutskoffef /85:7 fill lagutskottet /85:8 och 9 fillskatteutskottet /85:10 fill jordbruksutskottet /85:11 fill lagutskottet 3 § Föredrogs och hänvisades Proposition 1984/85:12fill bostadsutskottet Beträffande detta ärende haderegeringen föreslagit atf skulle besluta atf motionstiden förkortadestill . Kammaren beslöt förkortamotionstiden fill atf utgå . 4 § Föredrogs och hänvisadesPropositionerna 1984/85:13 till justitieufskoftet 1984/85:15 fillbostadsutskottet 5 § Föredrogs oeh hänvisadesRedogörelse 1984/85:1 till konsfitufionsutskottet 6 § Meddelande om interpellationer Meddelades att följandeinterpellafioner framställts 1984/85:13av () till justitieministern om förstärkt yttrandefrihet: För snart eft år sedan överlämnadeyttrandefrihefsufredningen sitt förslag "yttrandefriheten". Omförslagen genomförs innebär de att yttrandefriheten på en rad punkterförstärks. Det är angeläget aff regeringen anger vilkentidsplan den har för propositionsarbefet. I defta sammanhang är def också av intresse atf riksdagenfår besked om hur regeringen avser atf behandla frågan om en eventuell censurför videofilm. Medanledning av defta vill jag ställa följande frågor till justitieministern: Vilken fidsplan har regeringen förden fortsatta behandlingen av frågorna om yttrandefriheten? Kommer regeringen med förslag, som innebär aff allvideofilm skall förhandsgranskas, och hur avser regeringen i så fall aff ensådan granskning prakfiskt skall utföras? 1984/85:14 av () fill utrikesministernom hemligstämplandet av allmänna handlingar hos UD: Offentlighetsprincipen är ettomistligt inslag i den svenska demokrafin och därför inskriven i vår grundlag.Den möjliggör för medborgarna aff följa och kontrollera arbetet inom denoffentliga förvaltningen. Det är viktigt att de undantag frånoffentlighetsprincipen som görs genom aft handlingar sekre-fessbeläggs blir säfå som möjligt. Vid bedömningen av huruvida en handling hos en myndighetskall vara sekretessbelagd eller ej gäller normalf vid myndighets utövning etts. k. rakt skaderekvisit, dvs. def är den som vill sekretessbelägga en handlingsom har bevisbördan för att offentlighet skulle vara skadlig. gällerdock ett omvänt skaderekvisit, den som vill ha tillgång till en handling måstevisa aft offentlighet infe skulle innebära skada. a. inom utrikesförvaltningen gäller f. n. en ordningsom grundar sig på principen med omvänt skaderekvisit. Detta har också kommitatt utnyttjas mycket extensivf. Hemligstämpeln har kommit att användas såmycket på UD att utrikesminister själv har ifrågasatt desekretessrutiner som förekommer. Aft inskränka offentlighetsprincipen genom aft undantagsvisacceptera ett omvänt skaderekvisit innebär inte att man därmed har ansett ellerskall acceptera aft sekretessen blir rutin. När detta sker, vilket förefallervara fallet på UD , är det aft anse som eft brott mot andan itryckfrihetsförordningen. Tillämpningen av offentlighetsprineipen inom UD kanförbättras med enkla medel. I stället för aff hemligstämpla hela handlingarräcker det ofta aft delar av handling sekretessbeläggs. Om ansvariga tjänstemäninstrueras att vara mer omsorgsfulla vid valet av fillfällen då de väljersekretessen, kan den anda som präglar offentlighetsprincipen återupprättas. Omdetta dessutom får till effekt aft regeringens profesfnoter till främmandemakter blir kända för mer än tjänstemännen i resp. land skulle Sverigesutrikespolitik bli mer trovärdig. Klarar infe UD atf bättre än fa sitt ansvar förvilka handlingar som skall sekretessbeläggas måste man överväga att ändraprincipen om omvänt skaderekvisit och också i detta hänseende jämställa UD medstatsförvaltningen i övrigt och således vid myndighetsutövning tillämpa detraka skaderekvisitet. Jag vill med anledning av deftafråga utrikesministern om han ämnar vidta nägra åtgärder för aff minskaanvändningen av hemligstämpeln inom UD? 1984/85:15av () fill arbetsmarknadsministern om arbetslösheten: Arbetslösheten är oroväckande hög.I augusti i år var 153 000 öppet arbetslösa. Därtill yar 170 100 sysselsatta iolika arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Defta är särskilt oroande med hänsyntill aft vi befinner oss mitt uppe i en internafionell högkonjunktur. Denna situation kan jämföras med läget på arbetsmarknadenvid förra högkonjunkturen. 1979 är närmast föregående jämförbara år. Då var 88300 arbetslösa och 149 900 sysselsatta i olika arbetsmarknadspolitiskaåtgärder. befinner sig alltså ca 84 900 ytterligare utanför den reguljäraarbetsmarknaden. Allt tyder på aft vi kommer att gå in i nästalågkonjunktur med mycket hög arbetslöshet och med alltför många iarbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det är uppenbart att nya inslag i kampen motarbetslösheten måste till för att undvika en katastrofalt höjd arbetslöshet inästa lågkonjunktur. Kännetecknande för utvecklingen på arbetsmarknaden underen är att allt fler behöver hjälp för att få sitt första eller eftnytt arbete. Arbetsmarknaden fungerar infe tillräckligt bra. Såväl arbetsgivarnas som löntagarnas organisationer haruppfattningen atf löner och andra anställningsvillkor skall bestämmas i friaförhandlingar utan statlig inblandning. Det är angeläget att hälla fast vid denordningen. Regeringens mer eller mindre förtäckta hot om ändring i dennaarbetsfördelning har varit mycket olyckligt. Med denna frihet för parterna följer ett ansvar. Iförhandlingar om lönenivåer och övriga anställningsvillkor bestäms indirektefterfrågan på arbetskraft. Ingen enskild faktor är viktigare för möjligheternaaff nå och upprätthålla full sysselsättning än lönekostnadsufvecklingen. Baramed en bevarad eller förstärkt konkurrenskraft kan sysselsättningen bli. Såväl arbetsgivarnas som löntagarnas organisafioner harkritiserat delar av nuvarande arbetsmarknadspolitik därför atf villkorenbestäms i politiska beslut i stället för på marknaden eller efter förhandlingarmellan parterna. Arbetsgivarna har riktat krifik mot beredskapsarbeten somlåser in anställda i offentliga sektorn, mot otillräcklig och felakfigarbetsmarknadsutbildning och mot Samhällsföretag och andra åtgärder för aff gehandikappade sysselsättning. Arbetstagarorganisationerna har kritiseratregeringen för ofillräcklig volym av insatserna och bl. a. för konstrukfion avungdomslagen. Denna krifik bör tas som intäkt för ett positivt intresse frånparternas sida aft hjälpa till i kampen mot arbetslösheten. Def är samfidigt uppenbartaft det är varken möjligt eller önskvärt aff ständigt utvidga insatser somskatfefinan-sieras och sker pä villkor som bestäms av myndigheter. Mer avproblemen borde lösas i direktkontakt mellan parterna på arbetsmarknaden. Def finns mot denna bakgrund starka skäl för regeringenatf pröva möjligheterna atf återföra mer av ansvaret för de lösningar sombehövs för en väl fungerande arbetsmarknad fill överenskommelser mellanparterna. Här skall nämnas några exempel. Mer av kompletterande utbildning och omskolning skullekunna utföras inom företagen. Det borde kunna ske även om den utbildade infefinner anställning i det företag där han/hon fått sin utbildning. De ekonomiskavillkoren för ett större deltagande i arbetsmarknadsutbildningen, från företagenssida kan lösas på olika sätt. De handikappade har samma rätt till arbete som övriga.Otåligheten bland handikappade arbetssökande är stor. Trots att de finansiellavillkoren för aft anställa handikappade får anses tämligen goda, krävs oftaåtskilligt arbete från arbetsförmedlingarnas sida för att placera dem i arbete.Här borde enklare och effektivare lösningar diskuteras fram. De kan bara sökasi ett bättre samspel mellan parterna på arbetsmarknaden och berörda myndigheter. Ett återkommande önskemål är att inrätta fasta jobb istället för beredskapsarbeten. Det är en riktig tanke, men def förutsätter attanställningsformerna förändras så aff både offentliga och enskildaarbetsgivare kan oeh vill variera sin arbetsstyrka och därmed ta eft störreansvar i kampen mot arbetslösheten. Def mest iögonenfallande exempletpå intervention i den reguljära arbetsmarknaden från statsmakternas sida ärlagen om ungdomslag. Den har kommit fill därför aff infe alla ungdomar bliranställda pä de villkor som parterna förhandlat fram. Då har självklartstatsmakterna ett ansvar för atf inskrida med lämpliga åtgärder. Def ärsamtidigt olyckligt om def skulle bli ett bestående inslag att i lag regleralöner och andra anställningsvillkor som skett i och för ungdomslagen. Denbör därför avvecklas genom att parterna far ansvar för aft teckna avtal somfyller motsvarande funkfion. Mot denna bakgrund vill jag fill statsrådet och chefen förarbetsmarknadsdepartementet ställa följande fråga: Är regeringen beredd aft iöverläggningar med arbetsgivarnas och arbetstagarnas organisafionersystematiskt pröva möjligheterna att återföra mer av lösningarna päarbefslöshefsproblemen fill överenskommelser oeh avtal mellan arbetsmarknadens parter? 1984/85:16av (vpk) till arbetsmarknadsministern om arbetslösheten: Arbetslöshetsfrågan är den centralasamhällsfrågan i dagens . Dess aktuella läge och än mer dess långsiktigautveckling inger mycket allvarliga betänkligheter. Arbetsmarknad och arbetslöshet är de viktigaste mätarna påkriser och trender i def ekonomiska systemet. De är vikfigare och har större egenrelevans än förändringar i budgetläge, ufrikesbetalningar eller valutakurser.Arbetslösheten - infe finansiella saldon - bildar krisens kärnpunkt. Antalet människor som a) sökte arbete och saknade sådant,eller b) sökte ufifrån mycket kortvariga anställningar och därmed hotades avsnar arbetslöshet, var vid senaste redovisningstillfälle 284 000. Antaletöppet arbetslösa enligt mer konventionella definitioner var 178 000, varav 53 %kvinnor. Det anmärkningsvärda med arbetslösheten är främst tvåfing. För def första: 1984 definieras som ett högkonjunkfurår. Ändå ärarbetslösheten väsentligt högre än i vad som definieradessom lågkonjunktur. Den officiella toleransen gentemot arbetslösheten och defförhärskande språkbruket har ändrats. Perspektivet på arbetslösheten har blivitförvänt. Arbetslösheten är "normaliserad". För det andra: Dagens arbetslöshet speglar en långsikfigutveckling, som är konsekvent och entydig. Def ekonomiska systemet har desenaste 20 åren rört sig i konjunkturvågor med ungefär femåriga intervall -en konjunkfurtopp, vart femte en vågdal. Varje topp har efterhand bUvit svagare markerad än de föregående, varje vågdal däremot djupare ochmer utdragen. Även i. utpräglade högkonjunkturer kvarstår ett stort skiktmänniskor, som inte har regelmässigt arbete och egen försörjning: ett socialtrestskikt med sämre livssituation än andra. Arbetslöshet ochundersysselsäff-ning har blivit ett stående fenomen i samhället. Problemettenderar atf förvärras. De socialaoch polifiska konsekvenserna av detta blir omfattande. 4 protokoU 1984/85:1-6 stort och växande skikt av befolkningen mister sittnormala samband med arbetsliv och samhälle, mister de ocksä en del av sinpersonlighet, sin klassidentifikation och sina rötter i primärgemenskaper avskilda slag. För den lönarbetande klassen som helhet liksom för arbetarrörelsensom polifisk kraft betyder defta en försvagning. För det borgerliga samhälletoch dess maktstrukturer betyder det en motsvarande förstärkning.Klasskillnaderna ökar och klassamhällets karaktärsdrag förgrovas. Svensk arbetsmarknadspolitik har byggts upp och formatsufifrån förutsättningen av en god fillgång pä arbete. Den består därför avendera fillfälliga eller rörlighefsstimulerande åtgärder, anpassade tillövergående situationers behov. När arbetslösheten blir ett stående fenomen,mister detta synsätt sin verklighetsförankring. Det motsvarar inte situationen.Ett ständigt närvarande problem kan infe angripas med åtgärder avsedda förkortsiktiga situafioner. Ett stort samhällsproblem kan inte angripas medåtgärder utformade för mer marginella situationer. Arbetslöshet försvagar människan socialt, politiskt,rättsligt och psykiskt. Med ett stående och gradvis mer utbrett inslag avarbetslöshet blir de människor allt fler vilka befinner sig i osjälvständighefoch beroende av andras nåd och välvilja. Detta är motsatsen till frihet. finns i ett behov av polifiskaperspekfiv och långsikfiga program för aff möta och bekämpa dessa tendenser iutvecklingen. Hela situafionen står i skarp motsättning fill arbetarrörelsensklassiska mål och sociala värdesysfem. Aff dä infe ha eft medvetet långsiktigtprogram för dess hanterande innebär ett avgörande avsteg frän en mer än 50-äriglinje i synen på sysselsättningspolitiken. Något program av det slag som skulle behövts existerar infe på regeringshåll. Det är uppenbarUgen inte någon del av regeringenspolitik att utforma ett sådant program. Regeringspolitiken kan inriktas istället på krisens symptom, sådana dessa definieras av den borgerliganationalekonomin. Sålunda för regeringen en åtstramningspolitik gentemot deninre, nafionella marknaden. Detta har en klart negativ effekt påarbetslösheten. Regeringen prioriterar exporten, vars temporära uppgång gerblott smä sysselsättningseffekter. Regeringen bedriver en besparingspolitikgentemot statliga och kommunala verksamheter. Också detta minskar möjligheternaaft bekämpa arbetslösheten. Denna regeringens åfstramningspolitik står helt imotsättning fill socialdemokratisk konjunktur- och arbefslöshetspolifik sådanden förankrafs i arbetarrörelsen. Regeringen sprider därmedinte endast en allvarlig ideologisk förvirring i sitt eget parti. Denframträder aktivt som spridare av falska ekonomiska teorier om"underskotten" som måste "saneras", och som förespråkareför åtgärder ägnade att förvärra arbetslösheten. Arbetslösheten som ekonomiskt fenomen och som ettojämlikhetens och antihumanismens tecken kan naturligtvis lika litet sompä 1930-falet bekämpas med den borgerUga nationalekonomins sparsamhets- ochlönesänkningsrecept. Liksom under 1930-falef måste arbetarrörelsen varaförespråkare och spjutspets för en ny polifik, ett självständigt teoretiskt ochpraktiskt tänkande, som förstås och känns igen av rörelsens djupa led. Sverigekan aldrig uppfatfas som varande "på rätt väg", så länge arbetslöshetoch utslagning är ett stående inslag i samhället och uppvisar sådanadimensioner som . Eft nytt aktionsprogram måste formuleras. Den polifiskabasen för ett sådant program är en arbetarrörelse med en från det borgerligatänkandet skild ideologisk grund. Den parlamentariska basen är den majoritetsom SAP och vpk representerar i . Aktionsprogrammets huvudelement ger sig på ett naturligt sättur arbetarrörelsens klassiska sarhhällssyn och sociala värderingar. Kampen motarbetslösheten måste vara det primära - frågorna om valutan, bytesbalansen ochbudgeten är i förhållande härtill sekundära. De får inte göras tillsjälvändamål på ett sätt som förhindrar aff arbefslöshefsproblemef effektivtangrips. I övrigt framstår tre akfiva element som nödvändiga i enarbetslös-hetsbekämpande politik. Den inremarknaden måste breddas, då den utgör en vikfigare sida av företagensavsättningsmöjligheter än exporten. Åtstramningen av konsumfion ochsamhällsinvesteringar måste hävas. Den falska inflationsteori som lett fillaft man påtvingat de fackliga organisationerna nya reallönesänkningar måsteöverges. Allt detta innebär inte, atf man skall släppa fram en ohämmadkonsumfionsökning eller förfalla fill principlös expansionism - breddning avmarknaden måste ske i avvägda proportioner och stegvis, så atf inte onödigainflationsimpulser uppstår och så att näringslivet snabbt kan svara på varjesteg genom bättre kapacitetsutnyttjande och i det något längre perspektivet fåen säker grund för nyansfällningar. Samhällsinvesteringarna och den socialakonsumfionen måste inriktas på samhälleliga bristområden, där en förbättring avde breda lagrens levnadsförhållanden är nödvändig och där detta får enproduktivitetsbefrämjande verkan - vård, omsorg, undervisning och vetenskap. Aft bekämpaarbetslösheten är i dubbel måtto ett fördelningsproblem -på liknande sätt somdet var det på Wigforss och Keynes fid. En anhopning av stora vinster tenderaratt skärpa inflationen utan atf samfidigt ge fillräcklig investeringsvolym. Enöverföring av delar av dessa vinster och denna förmögenhetsanhopning bör därförske via beskattning, sä atf den restrikfiva budgetpolitiken kan bringas tillett slut. Överföringen av pengar från fatfiga fill rika bör vändas i sinmotsats. En omfattandekapitalbildning i samhälleliga händer har byggts upp, senastgenom inrättande av löntagarfonderna. Dessa resurser bör användas för ettlångsiktigt, samhälleligt program ägnat en utveckling av nafionellt vitalaindustrier och infrastrukturer. Så kan en mer självständig och avmultinationella intressen mer oberoende produktions-och teknikstrukfur byggasupp, produktiviteten öka och arbete skapas. Detta kan då ske utan aff budgetenomedelbart påverkas. Mot den här beskrivna bakgrundenvill jag ställa följande frågor till arbetsmarknadsministern: Varför förregeringen en konjunktur- och arbefslöshetspolifik som stär i motsättning tillde klassiska värderingarna i arbetarrörelsen? På vilket sätttror regeringen atf en åtstramning av konsumfion och samhällsutgifter samt enreallönesänkning skall kunna främja sysselsättningen? Vilka planerhar regeringen pä sikt för de stora kategorier människor som lever underarbetsmarknadspoUtikens provisoriska arrangemang? Har regeringennågra planer för atf använda den samhälleliga kapitalbildningen församhällsägda och demokratiskt förvaltade verksamheter, ägnade aft skapaprodukfiva arbeten? 1984/85:17av (vpk) fill statsrådet om hanteringen avanvänt kärnbränsle: har flerauppmärksammade händelser inträffat inom kärnkraffsområdet. Def har mest handlatom "kärnbränslecykelns slutsteg", dvs. det som händer med defradioaktiva materialet efter användningen i reaktorerna i form av hantering,transporter och bearbetning. Vad gäller transporterna har de allra senastemånadernas avslöjanden om frakter av uranhexafluorid också aktualiseratproblemen i början av kärnbränslekedjan. Även rapporterna angåendeuranbryfningens negafiva konsekvenser, som kommit från , ochandra håll, samt de fortsatta framstötarna om uranprospekfering i visaratt det är nödvändigt atf ägna även denna del av kärnbränslecykeln fortsattuppmärksamhet. Huvudintresset har emellerfid riktats mot def användakärnbränslet, och då speciellt upparbetningsproblemafiken. I november 1983påvisades i eft brittiskt televisionsprogram atf de radioakfiva utsläppen frånupparbetnings-anläggningen i , , orsakat ökning av cancer iomgivningen, särskilt hos barn. Den brittiska regeringen tillsatte , som framlade sina synpunkter i den s. k.Black-rapporten. Allvarliga missförhållanden i driften vid framkom.Defta berör och svenska förhållanden direkt och på flera sätt. För def första finns i använtkärnbränsle från reaktorerna i . Energiministern har i januari i årredovisat en svensk undersökning och därvid helt avvisat påståendena om atf detsvenska bränslet på något sätt skulle ha bidragit till utsläppen. sägs emellerfid att lagringen av utländskt använt kärnbränsle,således ej upparbetat, bidrar fill utsläppen i med så mycket som . Är de , som är andel, förvarade särskilt? Vad händer om ochnär en upparbetning av def svenska bränslet startas? Kommer då inteföroreningen orsakad av svenskt bränsle att öka? För def andra berör utsläppen från redan direktden svenska . Enligt undersökningar vid universiteten i ochGöteborg kommer ungefär en tredjedel av den radioaktivitet som finns vidvästkusten Danmarkoch får fa emot avsevärt större mängder. Detta riktar intresset emotarbetet i . Framför allt har där drivitfrågan om skärpta bestämmelser för utsläpp från upparbetningsanläggningar,förutom gäller det naturligtvis främst Cogémas anläggning i . Intresset från svensk sida atf sluta upp bakom detta förslag och stödjadef har varit svagt. Regeringen och energiministern bör tala klarspråki denna vikfiga fråga och redovisa skälen till varför infe oreserveratstödjer def danska förslaget. Vilka åtaganden från svensk sida gäller såledesför de använt kärnbränsle som finns i ? Vilka kontrakt harupprättats? Den frågeställningen för direkt över fill en gammal kär följetong,nämligen de svenska kontrakten med Cogéma. Om dem vet vi betydligt mera, dockinte tack vare den nuvarande eller tidigare regeringens försorg. Enligtuppgifter i fransk felevision, redovisade av i en artikel i ,förhandlar med Cogéma, dvs. , om att brytaupparbef-ningskontrakfen. Om detta är sant är det sensafionellf och givetvis avstort intresse för de svenska skattebetalarna. Vad innebär det ekonomiskt omSverige bryter dessa kontrakt? Vad händer med de använt kärnbränsle somskeppades i väg till hals över huvud för infe så länge sedan? Om detfinns en reell grund fill dessa uppgifter från bör energiministernlämna en redogörelse för vad som pågår eller lämna en demenfi. Isamma franska TV-program har def påståtts aff inte längre skall användasför transporter fill La Hague. Hur skall då transporten tillbaka av de 57 tonanvänt kärnbränsle som redan finns där ske? Det har sift intresse mot bakgrundav förlisningen av . Påkallar den händelsennågra extra säkerhetsåtgärder från regeringens och energiministerns sida vidtransporter av radioaktivt material i fortsättningen? Vilka fartygstyperanvänds för transport av uranhexafluorid avsedd för den svenskabränsleelementfillverkningen vid Asea-Atom i ? Om skall övergåfill svenskt rederi är def av intresse att få veta vilka uppgifter fartygetskall ha i fortsättningen och hur transporterna i övrigt av radioaktivtmaterial fill och från kommer aft ordnas. Jag vill ställa följandefrågor tiU energiministern: Bidrar lagringen av använt svenskt kärnbränsle iSellafield till utsläppen där eller inte? Varför stödjer inte oreserverat def danskaförslaget i om skärpta krav på utsläpp frånupparbetningsanläggningar? Vilka svenska åtaganden gäller för de 140 tonanvänt bränsle som lagras i ? Finns kontrakt om skadestånd om Sverigebeslutar aff infe upparbeta? Har någonting nytt inträffat i fråga om Sverigesrelafioner med Cogéma? Hur ser energiministern på de fortsattatransporterna av radioaktivt material fill och från och vilken rollskall ha i dessa? 1984/85:18 av (c) fillarbetsmarknadsministern om arbetsmarknadssituationen i : Siffrorna för arbetslösheten iGävleborgs län är bland de högsta i landet, trots aff vi befinner oss i enhögkonjunktur och trots socialdemokraternas löften i valrörelsen aff byggaGävleborg ur krisen. Def relativa arbetslöshetstalet är enligtlänsarbetsnämndens redovisning . Om man till det läggerantalet personer i beredskapsarbete samt antalet personer som är sysselsatta iungdomslagen, stiger siffran till . Det betyder aft arbetslösheten iGävleborgs län ligger högre än riksgenomsnittet. De högsta arbetslöshetssiffrorna redovisas för ochSöderhamn. drabbas hårt av neddragningar i skogs- ochskogsmaskinbran-schen. Utvecklingen i är också oroande. Osäkerhet råderför många anställda vid . Samfliga kommuner har en alltför hög arbetslöshet.Kvinnorna är hårt drabbade av arbetslösheten. Kvinnor mellan haren sämre sysselsättningssituafion under innevarande år än 1982 och 1983.Sammanlagt är 4 397 kvinnor arbetslösa. Långtidsarbetslöshetenär ocksä svår. Sysselsätfningssituationen är således oroande införvintern. Näsfan var fjärde byggnadsarbetare kan bli arbetslös. Sedan regeringen visat sin oförmåga aff klarasysselsättningen erbjuds nu de arbetslösa länsborna aft flytta. Man sätter inresurser på def i länet. Detta är ingen god lösning pä sysselsättningssvårigheternai länet. Kvinnorna är ofta lokalf bundna och kan knappast acceptera aft flyttaeller pendla.