prot · G80962 · 1984-12-31 00:00:00 — har fått regeringensuppdrag att analysera utsikterna för den svenska sågverks- ochträskiveindustrin. Speciellt råvarusituationen skall studeras. Resultatet blirintressant, inte minst ur regionalpolitisk synpunkt och för de områden som vidiskuterar . I olika sammanhang, bl. a. i reservationer och särskildayttranden, har tanken på ett temporärt stopp för avverkningar i områden där detråder motsättningar olika intressen förts fram. Ur sysselsättningssynpunktskulle detta vara olyckligt och förvärra en redan tidigare svår situation. Beträffande domänverket har avverkningsvolymernasuccessivt sjunkit , och neddragningen fortsätter, även om inganya restriktioner införs utöver dem som redan är beslutade. Om vi då återigenser till kan vi konstatera att det som beslutats om skydd förurskogar, bl. a. beträffande Kirjesålandet, inneburit borttagningar beträffandede fidigare nämnda 100 arbetsplatserna. Möjligheterna att gå in i andra områdenoch kompensera bortfallet i det fjällnära området är mycket begränsade. Enintensifierad skogsvård, bl. a. domänverkets 100-miljoners-program, kan ge endel, men detta gäller säsongsarbeten och löser inte det i dessa trakterövergripande sysselsättningsproblemet - vintersysselsättningen. Det sker enfortgående nedtrappning av den fast anställda personalen. Jag kan som exempelnämna att ett revir som har en avgång på drygt 20 skogsarbetare underen treårsperiod, men inte ens hälften av det antalet återanställs. Kommunenförlorar totalt sett arbetsplatser. Kvar stårockså den råvarubrist för industrin som redan har gjort sig gällande och som lokaltskulle bli akut om starka restrikfioner mot fjällskogen skulle sättas in. Sammanfattningsvis vill jag slå fast skogens betydelse försysselsättning och utkomstmöjligheter i fjälltrakterna. Som en stabil bas försysselsättningen ger den underlag för den samhällsservice som är nödvändig förövriga näringar. Den naturresurs som skogsmarkens produktionsförmåga utgörskall dock utnyttjas i samspel med andra näringar, liksom fallet är mednaturvården, och bygga på.en sammanvägning av de oUka intressena. Det finnsinte utrymme för vetorätt i fråga om någon av näringarna, eUer för att den enanäringen generellt skall sättas före någon annan. 17 (): När och jag , dvs. för drygt ettår sedan, väckte vår mofion nr 452 var det den första motion därfrågan togs upp om ökat skydd för de fjällnära skogarna och vikten avhänsynstagande till olika intressen, främst vikten av att kortsikfiga ekonomiskaoch sysselsättningsmässiga synpunkter inte medför att kanske oersättliganaturvärden inom fjällområdena offras. Innanvi väckte vår motion hade opinionsbildningen för att slå vakt om de fjällnäraskogarna pågått en fid. Samerna hade framfört synpunkter i fråga om hur viktigadessa skogar är för renskötseln och försökt att genom överklaganden fillregeringen - tyvärr utan större framgång - förhindra vissa kalavverkningar iför rennäringen vikfiga områden. Naturvänner och vetenskapsmän hade påpekatvilka oersätfliga värden som skulle kunna gå fill spillo genom att man fillåteravverkningar i de sista ursprungliga barrskogsområdena i . Mångaskogssakkunniga hade starkt ifrågasatt om det verkligen skulle lyckas attnågonsin mer få skog på de stora kalytorna nära fjällen. Åtminstone en av destora dagstidningarna, nämligen , hade genom artiklar om problemoch risker med fjällskogsawerk-ningar bidragit fill att hos en bred aUmänhetöver hela landet skapa en insikt om vikten av att avverkningarna stoppadeseller begränsades i avvaktan på bättre kunskap om och allsidigare underlag förbedömning av följderna. Ävenhär i har glädjande nog övertygelsen ökat om att samhället måste taett större ansvar för att olika intressen och synpunkter skall beaktas vidbedömningen av skogsbrukets bedrivande inom fjällområdena. Det visas av att detunder allmänna mofionstiden fakfiskt väcktes mofioner av representanterför samtliga fem riksdagspartier i denna fråga, därav två motioner fråncenterparfiet. Yrkandena är olika, men gemensamt är att alla mofionärer villstärka bevarandeintresset och anser att avverkningarna måste bedömas ur ettlångsiktigt perspektiv och med hänsynstagande till oUka intressen. Det finns särskild anledning att slå vakt om de fjällnära skogarna. Urnaturvårdssynpunkt måste åtminstone en del av dessa skogar bevaras, eftersom deutgör vårt sista större ursprungliga barrskogsområde. Skogen har där varitorörd och opåverkad av människan under årtusenden. Det naturliga växt- ochdjurUvet har där kunnat utvecklas och bevaras fram fill våregen fid. Ifrågasättandet av avverkningarna av dessa skogar beroräven på den ovisshet som råder om huruvida det är möjligt att få en föryngringtill stånd och hur lång fid - kanske - som fordras innanområdet åter, om det över huvud taget är möjligt, blir som det var föreavverkningarna. För rennäringen har vissa av dessa områden stor betydelse- de anses t.o.m. vara en förutsättning som vinterbetesland. På grund av attmarken är skogsbärande och ej kal lägger sig snön så att det är lättare förrenarna att komma åt den lav som växer på marken. Lyckas renarna ändå på grundav snödjup eller snöns hårdhet inte nå laven på marken är hänglaven på trädenrenarnas räddning under svåra vintrar. Det är därför mycket förståeligt att derenskötande samerna har motsatt sig avverkning av berörda skogar, särskilt somdet är synnerligen ovisst om marken någonsin kan återfå samma vegetation ochsamma betydelse för rennäringen. I en intervju i radion med enrepresentant för en sameby, , talades det om problemen för renarnai vinter, och då sade reportern något om lav och hänglav. Ja men, de skogarnaär ju avverkade, sade i intervjun. Det är att märka att skogsbruk i varje fall i form avstörre avverkningar inte fidigare har förekommit i de här områdena. Det finns dessutom en alldeles speciellanledning att gå hänsynsfullt fram i områden som är av stor betydelse förrennäringen. Samerna är en ursprungsbefolkning och en minoritet i sitt område.Både med hänsyn till vår grundlag och allmänna folkrättsliga grundsatser skallsamerna ha möjUghet att bevara och föra vidare sin kultur fill kommandegenerationer. Eftersom rennäringen är en förutsättning för och en del av deraskultur måste alltså avverkningarna i de fjällnära skogarna även ses mot densamiska kulturens överlevnadsmöjligheter. Jag vill nämna att ett flertal utredningar har pågått ochpågår angående avverkningar, förnyelsemöjligheter, rennäring och samernasställning. En av dem är samerättsutredningen, som jag själv är ledamot av.Denna utredning har till uppgift att se över i vad mån samernas ställningbehöver stärkas genom att renskötseln får en i förhållande fill andra intressenstarkare ställning än f. n. har även tiU uppgift attföreslå åtgärder för att stärka den samiska kulturen och det samiska språketsställning. När och jag väckte vårmotion var det naturligt, mot bakgrund av utredningsarbetet, att kräva attriksdagen skulle uttala att - i avvaktan på ställningstagande till pågåendeutredningars förslag - inga avverkningar, vägdragningar eller andraskogbruksåtgärder fick ske i. de fjällnära skogar, där intressemotsättningföreligger mellan naturvårds-eller rennäringsintressen å ena sidan ochskogsbruksintressen å den andra sidan. När vi nu efter äntligen får behandla dessafrågor här i kammaren kan vi med tillfredsställelse konstatera att ett enigtjordbruksutskott skriver positivt om de synpunkter som framförts i motionerna,även om motionerna Däremot kan man något fundera över varför det behövde taett helt år innan får tUlfälle att ta ställning till dessa olika, menalla så viktiga, motionskrav. Uppskovet har väl skett för attjordbruksutskottet skulle få tillfälle att göra en studieresa fill berördaområden. Behövdes den resan för att övertyga alla i utskottet om att de senasteårens utveckling i vad gäller avverkningar av fjällnära skogar inte kunde fåfortgå ohämmat, var det säkert väl använd tid. Sedan synes behandlingen av mofionerna ha försenatsytterligare på grund av att jordbruksutskottet, efter det attmotionerna väckts, har funnit att man borde fråga konsfitufionsutskottet ommotionskraven är förenliga med grundlagen. Eventuellt ifrågasättande avgrundlagsenligheten i yrkandena borde självklart ha gjorts strax efter denallmänna motionstiden, vid utskottets genomgång av väckta motioner. Glädjandeär att jordbruksutskottets farhågor beträffande grundlagsenligheten i fråga ommotionskraven inte besannades. konstaterade nämligen"att det från konstitutionell synpunkt inte föreligger något hinder motatt prövar de i motionerna framförda förslagen om åtgärder frånregeringens sida i fråga om bevarande av s. k. fjällnära skogar." Särskilt med hänsyn fill att det fidigare varit svårt atthos regeringen och i få gehör för de synpunkter som framförs imofionerna, har man , anledning att vara glad över utskottets enhälliga ochpositiva skrivningar. Enighet råder även när det gäller hemställan, bortsettfrån de delade meningar som finns om förvaltningen av fjällnära skogar. Det ären fråga som jag inte ämnar gå in på, men jag stöder självklart reservantion nr3. Däremot blir man som motionär överraskad av hemställan. I mom. 1 a föreslås att samfiiga berörda mofioner skall lämnas utan åtgärd trots den positiva skrivningen.Men i mom. 1 c föreslås att skall ge regeringen fill känna vadutskottet har anfört om återhållsamhet med bedrivande av skogsbruk i fjällnäraskogar. Det kan inte råda något tvivel om att den skrivningen - och över huvudtaget detta utskottsbetänkande - har fillkommit på grund av motionerna. Och dåskulle det självfallet anges i hemställan att (' anledning avmotionerna ger regeringen till känna vad utskottet har anfört. Här får man,genom att motionerna inte omnämns i hemställan vid det berörda momentet, detfelaktiga intrycket att skrivningen har tillkommit som ett utskottsinifiafiv.Det har den verkligen inte gjort. Jag är övertygad om att vi, om motionernainte hade väckts, inte hade haft en debatt om de fjällnära skogarna, utanden förs i anledning av att motionerna har väckts. Har det för att få enighet i utskottet variterforderligt att fillämpa detta icke fidigare använda sätt att skrivautskottsbetänkanden, finns det anledning att konstatera att det, oberoende avdet formella, är ett synnerligen stort framsteg att utskottet har kunnat enasom att ge regeringen fill känna åtminstone en del av de synpunkter som harframförts i mofionerna och som även har framkommit i skrivelser och uppvaktningartill utskottet från olika intressen, främst av bevarandekaraktär. 6 protokoll 1984/85:61-62 När jag lyssnade till tyckte jag att han togtillbaka den positiva tolkning av utskottsbetänkandet som det finns anledningatt göra. a. tog han fillbaka den tolkning som () har gjort i en skrivelse. Det är tråkigt, men jag hoppas att det ändåskall bli ett positivt resultat av utskottets skrivningar. Med hänsyn till domänverkets agerande ärdet värdefullt att utskottet påminner om att det i skogsvårdslagensinledningsparagraf uttryckUgen stadgas att hänsyn skall tas tillnaturvårdsintressen och andra samhällsintressen och att skogsnäringen skallverka i samspel med andra samhällssektorer. I enlighet härmed skall, påpekarutskottet, hänsyn tas fill bl. a. rennäringen. Det är även bra att utskottet betonar nödvändigheten avatt lokala konflikter löses på ett effektivt och smidigt sätt, bl. a. genomdirekt kontakt mellan skogsägare och vederbörande sameby. Med hänsyn fill attsamebyarna ofta har upplevt tidigare samråd och kontakter mer som delgivningeller informafion från skogsbrukets sida än som verkligt samråd är dennautskottsskrivning särskilt värdefull. Det är även positivt att utskottettillägger att den hittillsvarande ordningen självfallet inte är fillfredsställande. Andra positiva skrivningar i betänkandet är att det enligtutskottets mening alltjämt finns anledning att iaktta stor återhållsamhet medbedrivande av skogsbruk i de s. k. fjällnära skogarna. Det är inte bara de stora kalavverkningarna utan också iminst Uka stor utsträckning de prövade föryngringsmetoderna som ifrågasatts ochkritiserats. Jag syftar på hyggesplöjning eller hyggesplogning, som det står iutskottsbetänkandet, som förvandlar områdena till både för djur och människormycket svårframkomliga månlandskap. Jag har själv sett sådana områden, och jagundrar verkligen om det finns rimliga skäl att - när tekniken harnått långt och kunskaperna borde vara stora samt ansvaret för framtiden bordegenomsyra vårt handlande - förstöra skogsområdena på detta fruktansvärda sätt.Det är glädjande att utskottet betonar "att markberedning i form avhyggesplogning bör minimeras och att andra mer skonsamma metoder böranvändas." Det är även bra att utskottet hänvisar till forskningsrapportenom föryngringsmöjUgheterna, där det framhölls att osäkerheten är stor vidskogsförnyelse i dessa områden. I vad gäller hänglavsskogar, som är mycket viktiga för attrenarna skall klara av svåra vintrar, är det positivt att utskottet hänvisartill att forskarna framhållit att blädningsskogsbruk - jämfört även med mindrekalhyggen -naturUgtvis skulle ha en mer positiv inverkan på hånglavproduktionenoch att utskottet delar denna uppfattning. Värdefullt är även att utskottet försin del vill förorda största möjliga återhållsamhet med skogsbruksåtgärder i deav samebyarna i hänglavsinventeringen utpekade särskilt viktiga områdena - iavvaktan på resultatet av markanvändningsplaneringen. Vi ansåg att det fanns mycket posifivt iutskottsbetänkandet innan de socialdemokratiska uttolkarna här har tonatned betydelsen av det. Men detta är stora och vikfiga frågor. Många av oss sermed stort intresse fram emot hur dessa avverkningsfrågor kommer att behandlas ifortsättning- Säkert är att vi fåranledning att här i återkomma till frågorna om de fjällnära skogarna. Vår generafion har ett ansvar för att våra naturresurser utnyttjasförnuftigt på både kort och lång sikt, och vi har en skyldighet att lämna efteross oersättliga naturvärden, liksom alla fidigare generationer har gjort ochhaft råd att göra. Som majoritetsbefolkning i vårt land har vi även ett ansvarför en minoritetsbefolknings förutsättningar att kunna fortsätta sintraditionella näringsutövning som är en förutsättning för bevarande ochforfievnad av deras, dvs. samernas, speciella kultur. Ävenom varken vår eller andras motioner helt tillgodosetts genomutskottsbehandlingen är i alla fall utskottsbetänkandet en mycket viktigmarkering, som jag hoppas skall bli vägledande för både regeringen ochvederbörande myndigheter, så att hänsynstagande till oUka intressen gällandefjällnära skogar skall beaktas på ett helt annat sätt än som skettunder . Jag hoppas att de ord som utskottets ordförande uttaladei en intervju - där han säger att utskottets behandling av dessa frågor skallses som en seger för naturvården och en seger för rennäringen - skall bligällande och vägledande för den fortsatta hanteringen efter det riksdagsbeslutsom strax skall fattas. 18 (): Först skall jag kommentera Marfin anförande, eftersom han påett par punkter tycks ha missförstått det betänkande som vi behandlar. och de motsättningar som vi talar om här , ,handlar inte om vinterbetesmarken utan om åretruntmarken ovanför den s. k.skogsodlingsgränsen. Men det var kanske bara en felsägning från Marfin Olssonssida. Enannan sak: När vi i utskottet skickade detta betänkande fill konsfitufionsutskottetvar det inte vår avsikt att konstitufionsutskottet skulle pröva huruvida vihade rätt att fatta beslut när det gäller motionsförslag, utan vi undrade omdet fanns en sådan praxis att vi i utskott och kammare när ett ärende låg förbeslut hos regeringen skulle fatta beslut i samma fråga. Det var denna fråga viville ha belyst genom att skicka detta fill . Den frågasom regeringen skulle fatta beslut om fanns inte upptagen i någon av demotioner som vi hade att behandla i utskottet. För det län som jag representerar, , är dagens betänkandevälkommet. Med den ägofördelning av skogsmark som finns i vårt län skulle detförslag om särbestämmelser och totalt stopp för domänverkets skog somfolkpartiet reserverat sig för vara direkt dåligt. Det gäller inte minst förrenskötseln, som jag tänker tala litet grand om. Renskötselnär en mycket gammal näring i . bedrev samerna enordnad renskötsel, som byggde på ett systemafiskt utnyttjande av marken. Denställning som samerna och renskötseln har är resultat av en lång ochdelvis skiftande utveckling. Man kan gott hävda att samernas historia karakteriseras avatt deras bosättningsområde ständigt har reducerats genom trycket från andrakulturer, från storsamhället som de själva uttrycker det. Grunden för densamiska kulturen är renskötsel med binäring. Därför utgör trycket motrenskötselns geografiska område också ett hot emot den samiska kulturenoch emot den samiska befolkningsgruppens fortbestånd. När rennäringslagen fillkom 1971, uttalades att den intesyftade till att stödja enbart näringen utan likväl den samiska kulturen. Dennakoppling meUan näring och samekultur har också senare kommit till uttryck idenna kammare vid flera tUlfällen. Det finns ingen anledning att frångådenna ståndpunkt. Grundförutsättningen för att bedriva renskötsel ärmarkfrågan. Området för svensk renskötsel omfattar norra och västra nordvästligaste delen av landskapet . Den sydöstra begränsningslinjensträcker sig i grova drag från över , och fill Grövelsjönvid norska gränsen. Inom och nårrenskötselområdet på flera ställen ända ner till kusten. Renbetesmarkerna delas in i åretruntmarker ochvinterbetesmarker. Åretruntmarkerna utgörs av områden ovan odlingsgränsen ochinom renbetesfjällen i samt även nedanför odlingsgränsen i områden,där skogsrenskötsel bedrivs , sommaren eller hösten. Inom övrigarenbetesområdet, vinterbetesmarkerna, fär renskötsel endast bedrivas mellan 1oktober och . Detta säger jag för att undvika sådana missförstånd somtydligen drabbade . Renskötselområdet är uppdelat i 52 samebyar medtillsammans ca 2 500 personer. Renantalet utgör ca 250 000. Detta är etti förhållande till tillgången på bete för stort antal renar. Det är ocksåsamerna medvetna om. Försök pågår i samebyarna att reducera antalet, försök sominte alltid har accepterats av alla i samebyn. Renskötseln som markanvändare karakteriseras av två saker,dels stor geografisk men utbredning, dels extensiv, men ochrum flexibel markanvändning. Den stora geografiska utbredningen leder mednödvändighet fill konkurrens med andra markanvändare och intressen. En av destarkaste konkurrenterna är skogsbruket. Skogsbruket i nuvarande form introducerades på 1950-taleti och med att trakthyggesskogsbruk började tillämpas i stor omfattning.1960-talet innebar en kraftig mekanisering, som fortsatte ochsom ledde fram till ny markberedningsteknik. Kalhuggning i begränsad omfattning är inte allfid negativfrån renskötselsynpunkt. Men stora och samlade kalhyggen påverkar bådebetestillgång och flyttningsmöjligheter starkt negativt. Snöpackning ochkvarliggande hyggesavfall försämrar betet. Flyttningsinstinkten hos renarnablir försvagad och kan helt försvinna. Hyggesplöjningen minskar framkomlighetensamtidigt som risken för skador hos renarna ökar. Vid flyttningen följerrenarna gärna diken och sprids därigenom i olika riktningar. Renbetet försämrasoch återkommer först . Det är alltså av stor betydelse för rennäringen ochsamekulturen att konflikterna.med konkurrerande intressen minimeras. Hur ser dårättsläget ut ? Rennäringslagen förbjuder att markanvändningen inomrenskötselns åretruntmarker förändras på ett sådant sätt att avsevärt intrångsker i renskötselrätten. Inom vinterbetesmarkerna har endast flyttningsledernafått motsvarande skydd. Från dessa förbudsbestämmelser görs i lagen vissaundantag. Behövs ett område för allmänt ändamål av väsentlig betydelse, fårrenskötselintresset vika. Bestämmelsen är en paralleU till expropriationsregeln. Pååretruntmarker kan rennäringen få tåla intrång, som sker i enUghet medfastställda detaljplaner enligt byggnadslagen eller på grund av tillståndenligt exempelvis vattenlagen. Tillåtlighetsprövningen sker här inte enligtrennäringslagen utan enligt dessa speciallagar. Svensk lagstiftning innehåller ett stort antalskyddsregler till förmån för olika allmänna och enskilda intressen. Några tardirekt sikte på att skydda renskötseln, andra är av mera generell karaktär.Dessa skyddsregler kan sammanfattas i förbudsbestämmelser, allmännahänsynsregler, särskilda föreskrifter, samrådsbestämmelser och bestämmelser om sakägaresbesvärsrätt. Bland förbudsbestämmelserna märks t. ex. regler om förbudatt ofreda renar eller hindra renar från att beta. a. snöskoterkörning inom vissa fjällområden, varvid dockrennäringen är undantagen. Som exempel på allmänna hänsynstaganden kan tasbestämmelsen i skogsvårdslagen att "vid skötseln skaU hänsyn tas tillnaturvårdens och andra allmänna intressen". Som komplement tiUdennalagstiftning har i samarbete med lantbruksstyrelsen utarbetataUmänna råd om skogsbrukets hänsynstagande till rennäringen. Som underlag tilldetta har legat ett särskilt försöksprojekt inom kommun. Samrådsskyldighet och besvärsrätt finns inskrivna i fleralagar som hanterar markanvändningskonflikter. Först ganska sent har det dockutvecklats en praxis som ger samebyn rang av sakägare ibyggnadslagstiftningens mening. I dagens betänkande är en utveckUng av samrådsförfarandeten central punkt. förekommer samråd mellan samer och övriga samhället i organiseradform på tre olika nivåer: Överläggningar med en interdepartemental arbetsgruppför samefrågor inom , samråd med företrädare för skogsbruketsamt samråd med kommunerna. För skogsbrukets del fillsattes en samrådsgrupp 1971. Framfill 1983 var gruppens uppgifter dels att kartlägga sambanden mellanskogsbruket och rennäringens markanvändning, dels aft verka församförståndslösningar i markanvändningskonflikter. Fr. o. m. 1983 är ensamrådsorganisation under uppbyggnad med lokala samrådsgrupper och där dentidigare samrådsgruppen skogsbruk/rennäring givits funktionen av centralrådgivande instans. De lokala samrådsgruppernas uppbyggnad sker utifrånerfarenheterna från en samrådsmodell som prövats inom kommun under en Modelleninnebär att berörda storskogsägare i slutet av varje kalenderår redovisar planeradeskogsbruksåtgärder för kommande säsong och för en femårig planeringsperiod.Uppgifterna sammanställs av skogsvårdsstyrelserna i de tre renskötsellänen ochtillställs därefter berörda samebyar. Dessa får på så vis möjlighet att studeraplanerna innan man träffar skogsföretagen. MöjUgheternafill samsyn och hänsynstagande har alltså funnits under många är. Men somtidigare talare har sagt och>som också står i betänkandet harsamrådsförfarandet inte alltid fungerat väl. Betänkandet redovisar hur samernaupplevt att man från skogsbrukets sida ibland använt samrådet på ett dåligtsätt. Detta kan och skall ingen försvara. Menjag vill understryka att det ankommer på bägge parter att i det härsammanhanget ta sin del av ansvaret för den utveckling av samrådsförfarandetsom utskottet emotser. En avgörande nyhet är att vi föreslår att allaskogsägare, även de små, skall använda sig av samrådsförfarandet. Det skallockså göras obligatoriskt inom renskötselns åretruntmarker. Dennautveckling av samrådsförfarandet är för vårt parti ett uttryck för att man intemed centrala direkfiv kan reglera konkurrensen om marken. Denna syn deladeockså samerna i utredningen , där man bl. a.skrev: "En väl fungerande dialog mellan rennäring och konkurrerandemarkanspråk är ett centralt avsnitt i sökandet efter lösningar på konflikterrörande markanvändningen." Mot denna mening fanns ibetänkandet ingen reservation. Exempelpå hur samrådsförfarandet kan underlättas och utvecklas är att samebynsmarkanvändning redovisas. I årets budget avsätts också pengar för att ta frammarkanvändningsplaner. En sådan redovisning är gjord för norrasameby. Efter en sådan markanvändningsplanering är det lättare att sedananalysera de totala konsekvenserna av föreslagna exploateringar.