prot · G809120 · 1984-12-31 00:00:00 — Enligt vår uppfattning har landet valt en olyckligutvecklingsstrategi och har kommit in i ett läge där hjälpen utifrån blirineffektiv och där den t.o.m. kan fördröja nödvändiga ekonomiska saneringsåtgärder. har sedan längeslagit in på en utveckling med starka socialistiska Internationelltutvecklingssamarbete m. m. InternationelUutvecklingssamarbete m. m. Detta ledde såsmåningom till att landet hamnade i en djup ekonomisk kris, med ettkapacitetsutnyttjande i industrin på och med en kraffig minskningav jordbrukets andel av bruttonationalprodukten från 50 dll . Valutapolitikenhar i socialistisk anda styrts utan hänsyn till valutans egentliga värde. Åren1970-1983 uppvärderades den tanzaniska shillingen med . Export frånjordbrukssektorn har genom detta kraftigt hämmats. 1982 var valutareserventömd. Tanzaniahar vidtagit vissa korrigeringsåtgärder, men det är ändå svårtatt tro på någon avgörande förbättring, så länge valutan är kraftigtövervärderad och en uppgörelse med inte kommitfill stånd. Personligentror jag att ekonomiska framtidsutsikter med en liberaliserad ekonomiskulle vara mycket ljusa. Man har en befolkning med god utbildning, och man hargoda möjligheter för jordbruksproduktion, som skulle kunna utgöra grunden fören stor exportsektor med rätta stimulanser. Vid den låga lönenivå man har förnärvarande borde man också framgångsrikt kunna konkurrera med expansiva länderi på en rad olika områden. Jag tycker därför att det är tragiskt att denvalda utvecklingsvägen inte leder till detta mål. Omman gör en jämförelse mellan och , två afrikanskastater som blev självständiga ungefär samfidigt, upptäcker man intressantaskillnader. IElfenbenskusten har den fria företagsamheten systematiskt uppmuntrats. Man harutgått från att jordbruket skall vara den ekonomiska ryggraden, och man harbibehållit det enskilda ägandet. Man har stimulerat ungdomar att stanna kvar ijordbruksproduktionen och i stor utsträckning lyckats hejda den i såvanliga folkvandringen fill städerna. Man har åstadkommit en kraftigexportökning vad gäller kaffe, kakao, bananer och ananas. Manhar haft en stadig, mycket stor, fillväxt fram , då manråkade in i vissa svårigheter. Det finns emellertid en klar vilja iElfenbenskusten att försöka klara svårigheterna med egna medel. Visserligenfår man krediter från och från Internafionella valutafonden, men istort sett försöker man rätta till problemen på egen hand. Vii har all anledning att analysera skillnaderna i utvecklingen i olikaområden i världen och att ur en sådan analys försöka dra slutsatser om vad detär som startar och föder ett stabilt framåtskridande. Vikan utan vidare konstatera att fri företagsamhet och enskilt ägande medlämpliga stimulanser kan starta en gynnsam utvecklingsprocess, medan kommunismoch socialism hämmat utvecklingen, och inte ens mycket stora resursöverföringarfrån i-länderna har kunnat bryta den negativa utveckling dessa system harskapat. Detsvenska engagemanget för grundar sig på en genuin vilja att hjälpaden del av världens befolkning som är fattigast och utsatt för de störstapåfrestningarna - oftast i form av svält. Närenskilda organisationer vädjar om hjälp till katastrofområden, kan oftaavsevärda summor samlas in . Det ständigt återkommande behovet harföranlett Svenska röda korset att göra en utredning om de djupare orsakernatill svältkatastroferna. I rapporten, som publicerades ,konstateras att miljöförstöringen förklarar en stor del av de återkommandesvältkatastroferna och att en långsiktig hjälp måste innehålla satsningar påatt återställa naturresurserna och ge jordbruket nya möjligheter. Detär intressant att se att en del av den gemensamma marknadens biståndsprogram,det s. k. III, innebär att fillstor del satsas på det sätt som förespråkar. Det fastslåsockså att EG:s livsmedelsöverskott skall användas för att lindra svälten imottagarländerna. EG:sutvecklingshjälp har fått en inriktning som väl stämmer överens med den somförordats från borgerligt håll. Det finns därför all anledning att fördjupasamarbetet med EG på detta område även i syfte att uppnå ökad samordning. Svensktbistånd, inte minst på jordbruksområdet, bör ha en sådan inriktning attmarknadsekonomins överlägsenhet utnyttjas. I har tidigarelivsmedelsbistånd anpassats till marknadsekonomin. Ett exempel på detta är detmjölkförsörjningsprojekt. Operation Milk , som startade i med hjälpav torrmjölkspulver från EG och genomfördes av Program, alltså FN:slivsmedelsprogram. Intäkterna från försäljningen av mjölk investerades i ettkooperativt uppsamlings- och förädlingssystem och användes för att förbättramjölkkobesättningar i området hos enskilda bönder. När stödet upphörde var enorganisation uppbyggd som klarade sig på egna ben. Liknande projekt harstartats på olika håll i landet. IIndien har utvecklingen visat att ett land trots stark befolkningsökning kanbli självförsörjande på livsmedel. Användningen av konstgödsel ochhögavkastande sorter har spritt sig snabbt i landets liberala ekonomi, ochIndien har genom den goda utvecklingen kunnat exportera livsmedel. Detfinns all anledning att förmoda att utvecklingen i , med rätt insattautvecklingsansträngningar och en ökad satsning på marknadsekonomi, skullekunna vändas från svält till en rimlig försörjning. Moderatasamlingspartiets inriktning, att för de flesta programländer bibehållaoförändrade anslag i själva programramarna och i stället överföra medel tillmiljö- och markvård, livsmedelsbistånd, katastrofbistånd och stöd till deenskilda organisationernas utvecklingshjälp, gmndar sig på uppfattningen attvårt land genom denna omprioritering i högre grad än hjälperu-ländernas fattigaste befolkning till en långsiktig försörjning på framförallt livsmedels- och bränsleområdet. och jag har i en motion om veterinärutbildning föru-länder pekat på önskemålet att åstadkomma en finansiering som tryggar dennautbildning på lång sikt. Vi är glada över den positiva skrivning som motionenhar fått i utskottsbetänkandet. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. InternationelUutvecklingssamarbete m. m. I ett särskilt yttrande pekar de borgerligaparfierna på att svensk spannmål kan användas vid den här livsmedelssatsningenoch att världsmarknadspriser skall gälla. Det är viktigt att fastslå att vi idetta särskilda yttrande inte på något sätt vill ge jordbruket någrapreferenser - svensk spannmål skall användas, men världsmarknadspriser skallgälla. Inga extra kostnader uppkommer alltså när det gäller biståndsanslaget. Anf.46 () replik: För att inte påståendet om att ordföranden inte var med i skallstå oemotsagt i protokoll vill jag erinra om hur diskussionen fördesbeträffande vår Asienresa. del av utskottsgmppen sade med stor bestämdhet att det vore lämpligt attfå se, som jag sade fidigare, både Kotmale och Bai , att få se satsningar ibåde Sri Länka och . Men motsatte sig envist att åka tillVietnam - ni ville inte sätta er fot där. Det var omöjligt att tala med er. Vihöll flera sammanträden om resplanen. envisades och ville bara åkatill . Därför var det kanske lämpligt att någon socialdemokrat var medi denna borgerliga grupp som for till den delen av . Av denna anledningblev en uppdelning nödvändig. Men det var ert motstånd och er ovilja attstudera det projekt som vi nu diskuterar som tvingade fram denna uppdelning avutskottets resande. Anf.47 () replik: Mot bakgrund av det jag anförde tycker jag att beslutet att inte besökaVietnam var självklart för vår del. Vad andra ledamöters motsvarande beslutberodde på får stå för dem själva. Detkan vara nyttigt att ta del av vad utsände reporter, ,.rapporterar från ett besök i . "Detvar en märklig erfarenhet för mig; en FNL-sympatisör , att ligga iett dike och höra nedslagen av 130-millimeters vietnamesiska artillerigranater,och tänka på när jag stod med insamlingsbössa och tog emot pengar till vapen åtVietnams kämpande folk. Nuär inkräktare och sätter in en välutrustad konventionell armé mot en gerilla som vill försvara sitt land.------------- Vietnameserna minerargränsen, eftersom gerillan får in vapen den vägen. TillRöda korsets fältlasarett, där läkarna kan avläsa varje ny fas av kriget,kommer mängder av lemlästade människor. 15-åriga pojksoldater med bortsprängdaben, svårt skadade civila, kvinnor och barn." Detta är alltså en skildring från gränstrakternatill , en direkt skildring av det krig som driver i detområdet. Jag tycker att det finns all anledning att stödja det moderata kravetpå ett upphörande av hjälpen till . 48 (): "Bistånd i kris" var titeln på en läsvärd debattbok som utkomför . Bistånd i kris har också varit temat för många reportage Och visst finns det anledning att känna stark orobåde inför utvecklingen i de fatfiga länderna och inför de rika ländernas heltotillräckliga bistånd. Vi har visserligen blivit alltmer varsehur stora skillnader som föreligger mellan olika länder i tredje världen. Detgäller både förutsättningar, utvecklingsstrategier och de resultat somuppnåtts. Visst har vi anledning att med tillfredsställelse notera att en gmppländer, framför allt i Sydost- och , redan har nått tröskeln mellan u-och i-länder. Men nödgas vi konstatera att många av världensfattigaste länder, inte minst i söder om , haft en stagnerandeutveckling. I några fall har kanske rent av utvecklingen gått baklänges. Klyftan mellan rika och fattiga länder, även blandu-länderna själva, ökar. Den ekonomiska utvecklingen i många är mycketsvag. Alltför ofta håller den inte ens jämna steg med befolkningsutvecklingen.Orsakerna finns att söka i den internafionella utvecklingen med höga oljepriser,alltmer omfattande protekfionism, sjunkande råvarupriser och dramatisktstegrade skuldbörda, men också i felaktiga prioriteringar, flaskhalsar ochkapacitetsbrister, misslyckade utvecklingsprojekt och alltför ofta i val av ennärmast utvecklingshämmande politik i själva. Till detta kommer naturkatastrofer och miljöförstöring -ofta till följd av rovdrift och åsidosättande av den ekologiska balansens sköraförutsättningar. Redan befolkningsökningen i sig i de fattigaste ländernainnebär ödesdigra konflikter med jord och natur. Välmenta utvecklingsprojekthar alldeles för ofta dragits i gång utan att teknik och metoder anpassats tillde krav som miljö och kultur förutsätter. Mot denna allvarliga bakgmnd är det en internafionellskandal att de rika ländernas bistånd inte bara stagnerar utan även alltmergröps ur. efter det att FN första gången rekommenderade en biståndsnivåpå av bruttonationalprodukten har OECD-staternas bistånd stabiliserats påynkliga en tredjedels procent! Det finns ett djupt moraliskt samband i detfaktum att världen satsar 25 gånger mer på militär rustning än påbistånd fill de fatfiga folken! I den internationella opinionsbildningen för ökatu-landsbistånd har gått i täten och blivit ett föredöme genom /78, när hade tillträtt som biståndsminister, blidet första land som faktiskt nådde enprocentsmålet. Det kom därför som en chocknär den socialdemokratiska regeringen beslöt att sänka biståndetunder . har och andras hårda kritik av detsocialdemokrafiska biståndssveket fått regeringen att återupprättaenprocentsnivån. De krafter som på den socialdemokratiska partikongressenlyckades driva fram detta beslut är värda en eloge. Men även biståndspolitikens innehåll och former harutsatts för en mer omfattande och djupgående diskussion än tidigare.Folkpartiet har i olika sammanhang verkat för ett bistånd som bättre uppfyllerde mål som satts upp för svenskt bistånd, liksom att biståndet ges i former somökar dess effektivitet. Men detta kan och får aldrig vara ett argument förmindre 5 protokoll 1984/85:120-121 Internationellt utvecklingssamarbete m. m. InternationelUutvecklingssamarbete m. m. För ett bättrebistånd kan vi göra mer. För mer bistånd kan vi göra ännu mer. Enprocentsmåletutgör bara ett etappmål och en undre gräns -som biståndet inte får underskrida.Det har också framhållit. Det är nu somförsta riksdagsparti krävde att svenskt u-landsbistånd skulle uppgå till . Inovember uttalade landsmöte att bör utgöranästa mål för biståndets storlek. i utvecklade förreVärldsbankschefen, , en tes om att den alltmer kritiskasituationen i många av de fatfiga med stagnerande ekonomiskfillväxt, minskande resurser och utplundrade naturtillgångar samt en dramatiskbefolkningsstegring är den främsta enskilda orsaken till de krig ochoroligheter, de väldiga flyktingströmmar och det ökande antalet militärkupperoch diktaturer som präglar tredje världen . Förtotalitära regimer kan misär och fattigdom vidare bli en ursäkt för att förhalaen demokratisk utveckling och för att undertrycka mänskliga rättigheter. Kampenför frihet och rättvisa i de fattiga länderna hotas, om inte invånarna ges endräglig tillvaro. Kampen för demokrati och mänskliga rättigheter hotas i ländersom kommer att vara befolkade av tre eller fyra gånger såmånga människor som . Kravet på att biståndet bidrar till en demokratisksamhällsutveckling blir mot denna bakgrund allt viktigare. Förutsättningarnaför demokratin är inte alltid de mest gynnsamma i länder som skaffatsig ett politiskt oberoende, där större delen av befolkningen inte är läs-eller skrivkunnig eller där den sköra statsapparatens huvuduppgift är att klaramatförsörjningen till hungrande. Sådana yttre omständigheter överbetonas dockofta av dem som både inom och utom landet inte vill, att en demokratisksamhällsutveckling skall äga mm. Endemokratisk samhällsutveckling är en dynamisk process och fortgår . Men det är möjligt att relativt snart se om ett land går endemokratisk utveckling till mötes eller om det utvecklar sig mot förtryck ellerfåtalsvälde. Inställningen till de gmndläggande mänskliga rättigheterna gergott underlag för en sådan bedömning. I fråga om ländervalet måste i förstahand eftersträvas samarbete med sådana som respekterar degrundläggande mänskliga rättigheterna och strävar mot demokrati. Idetta sammanhang är stöd för att bygga upp demokratiska organisationer ochstrukturer i av stor betydelse. Svenskt bistånd går tillsvenska organisationer för att stärka frivilliga organisationer i u-länderna.Sådana insatser bidrar till en demokratisk samhällsutveckling. Detta biståndbör ökas liksom insatserna för att bygga upp fria massmedier i . Vianser att det vore naturligt även för svenska politiska partier att göra eninsats för en demokrafisk samhällsutveckling i . Vi har i riksdagenflera gånger - även - motionerat om att man skall kunna ge bistånd tillbl. a. politiska organisationer via riksdagsparfierna närstående stiftelser.Goda erfarenheter från visar, att detta kan vara en framkomlig Det är ett fallframåt att utrikesutskottet inte avvisar denna möjlighet för framfiden. Huvudinriktningenför svensk biståndspolifik måste förbli att hjälpa de mest behövande - defattigaste människorna i de fattigaste länderna. Detta torde stå i närasamklang med de innersta mofiven för den även i ekonomiskt kärva fider starkasvenska biståndsviljan. Men vårt bistånd kan aldrig bli mer än en hjälp tillsjälvhjälp. Det skall bidra till att skapa och frigöra de resurser somu-ländema och människorna i dem besitter och kan utveckla. Bara genom en sådanutveckling kan klyftan mellan rika och fattiga börja överbryggas. Vårtbistånd bör i första hand inriktas på landsbygdsutveckling. Det är där de mångafattiga människorna finns. Det finns 4,5 miljarder människor på vår jord.Fram , så länge som de barn som föds i vårt land kan förväntasleva, kommer jordens befolkning att växa till 10 miljarder - mer än enfördubbling av vår nuvarande befolkning på jorden. Och detta trots attbefolkningspolitiska åtgärder på sina håll har börjat ge resultat. Praktiskttaget hela denna befolkningsökning kommer att äga rum i de fattigaste länderna.U-ländernas befolkning kommer att växa från 3,5 till 8,5 miljarder. Under enmansålder kommer befolkning nästan att femdubblas. Enligt Världsbankensberäkningar skulle befolkningsutvecklingen de kommande 65 åren bli så här inågra . oIndien skulle öka från 700 till 1 600 miljoner, o från 90 fill 340miljoner, o från 85 fill 470 miljoner, o från 17 till 120miljoner. Ochallt detta under en mansålder! Redani dag förmår u-ländema i tredje världen att förse allt mindre del av sin befolkningmed mat. Det finns länder, vilkas livsmedelsproduktion totalt sett sjunkertrots att befolkningen ökar. Miljoner människor saknar fillgång till rentvatten. Öknarna breder ut sig, bl. a. därför att en växande befolkning iu-länderna måste lägga beslag på alltmer av träd och buskar för sinahushållsgöromål. Landsbygdens oförmåga att föda och härbärgera den växandebefolkningen leder till en urbanisering, som redan före utgången av detta sekelkommer att resultera i en rad befolkningsanhopningar på 20-30 miljonermänniskor, städer till namnet men utan förmåga att föda, hysa och skyla demänniskor som söker sin tillflykt där. Det är mat, vatten och bränsle detgäller. En landsbygdsutveckling som blir bestående fömtsätter de berördamänniskornas egen medverkan. För att detta skall vara möjligt måstelandsbygdsutvecklingen inriktas på en anpassning till de naturgivnaförutsättningarna och de mottagande människomas kultur- och livsvillkor samt påsmåskaliga projekt med anpassad teknik. Defattiga länderna drabbas hårt av ständigt återkommande katastrofer. Det börjarbli alltmer uppenbart att många av dessa egentligen är ett resultat avmiljöförstörelse och övemtnyttjande av naturresurser. Därför är katastrofförebyggandebistånd av största vikt för att rädda människor undan InternationelUutvecklingssamarbete m. m. InternationelUutvecklingssamarbete m. m. korrimande katastrofer,men också för att bidra till en utveckling som minskar risken för kommandekatastrofer. Insatserför miljö, markvård och energi blir naturliga och viktiga inslag både ilandsbygdsutveckling och i katastrofförebyggande bistånd. Särskiltinom energiområdet har möjlighet att medverka i arbetet på attkarflägga och utveckla nya och förnyelsebara energikällor. Inriktningen börvara att förbättra energisituationen på landsbygden - hos människorna ibyarna. Det är inte bara den allt dyrare oljeimporten det rör sig om utan ocksåom den alltmer utbredda bristen på ved för de dagliga hushållsgöro-målen. Enökad medvetenhet råder om att kvinnornas medverkan är nödvändig, om man skalllyckas öka jordbruks- och livsmedelsproduktion, minska analfabetism och införaprimärhälsovård och familjeplanering i . Det har ofta visat sig svårtatt nå ut till kvinnorna. Inte sällan har utvecklingsprojekt utformats så, attjust kvinnornas situation rent av har försämrats. öppnas dentredje internationella kvinnokonferensen i . Det är av största vikt attSverige medverkar till att u-landskvinnornas förhållanden där ägnas storuppmärksamhet. Densvenska viljan att visa solidaritet med måste bygga på enövertygelse och ett engagemang också hos den enskilde. Det frigör resurser somaldrig kan lagstiftas fram. Av samma skäl kan bistånd som kanaliseras genomenskilda hjälporganisationer och kyrkor åstadkomma mer för sammapengar. Enskildaorganisationer, särskilt missionen, utgjorde pionjärer i svensktsolidaritetsarbete i de fattiga länderna. Det har givit en ovärderlig kunskapoch erfarenhet och förståelse för de människor och de kulturer det rör sig om. Ideellaorganisationer har ofta lättare att nå ut till de människor som verkligenbehöver hjälp och når ofta beundransvärda resultat med blygsamma insatser.Åtskilliga har skaffat sig en lokal kunskap som gör insatsernaeffektiva. Deras administration på hemmaplan är oftast liten och obyråkratisk. Enskildamedlemmar gör engagerade insatser som biståndsarbetare ute på fältet, ofta tilllägre kostnader än offenflig biståndsverksamhet. De ideella organisationernasmedlemmar och föreningar i gör beundransvärda insatser både för attsamla in mer resurser fill u-landsverksamheten och för att sprida informafionom och bilda opinion för u-landsbistånd och internafionell solidaritet. Särskiltnär biståndet inriktas på de fattigaste människorna och på landsbygden är detnaturligt att låta en växande andel av biståndet kanaliseras via enskildaorganisationer. Det kan också vara ett sätt att utnyttja ett ökat bistånd utanen alltför kraftig belastning på . Systemet med särskildaramavtal med de större enskilda organisationer som kanaliserar svenskt biståndbör byggas ut. Vi ställer stora förhoppningar på den översyn av bistånd genomenskilda organisationer som SIDA snart presenterar och som har utförts avSixten Heppling, en av den svenska biståndspoHtikens förgrundsgestalter. har traditionellt satsat en förhållandevis storandel av sitt bistånd på multilaterala biståndskanaler. går en knapptredjedel av biståndet den vägen. Detta får ses som ett uttryck för den betydelsevi tillmäter FN-systemet och de till FN knutna fackorganen. Men det är otvivelaktigt så att flera av FN-organen harblivit ineffektiva och byråkratiska. Det finns därför anledning att från svensksida krifiskt granska de kanaler genom vilka vi sänder bistånd till tredjevärlden. Ett okrifiskt accepterande är till förfång för helaFN-systemet och dess trovärdighet. Eftersom i flera FN-organ är en proportionelltsett mycket stor bidragsgivare, har vi menat att kanske inte ytterligareskall förstärka detta förhållande. Men i ett läge där utvecklingen hotar attminska de multilaterala organens resurser, kan det ändå finnas anledning attfrån svensk sida markera den betydelse vi fäster vid denna verksamhet och attdet får genomslag även i bidragsgivningen. Det kan visa sig vara enviktig internationell opinionsbildning. Det finns ingen anledning att skygga för denöppna och kritiska diskussion som har förts i vårt land och ute i världen omu-landsbistånd och utvecklingen i . Endast så kan vi bidrafill att biståndet i högre grad kommer till sin rätt. Men det finns ocksåanledning att framhålla att det ligger i själva u-landsproblemafikens väsen attdet är svårt att bedriva biståndspolitik. Olika inslag i biståndet kommeralltid att misslyckas eller bara lyckas fill en del. Också biståndspolifikmåste ha rätt att misslyckas. Men vi måste ständigt dra lärdom av deerfarenheter som ges och ständigt söka nya och effektivare biståndsformer. Det finns också anledning att framhålla attu-landsbistånd, inte minst i åtskilliga av de länder som erhållit svensktbistånd, haft stor betydelse. Undervisning och hälsovård har byggts ut ochkommer betydligt större del av befolkningen till del. Barnadödligheten har sänkts och medellivslängden har stigit. Detrör sig om insatser av omätliga mänskliga värden. Det finns i det här sammanhanget också all anledning attuttrycka vårt stöd, vår beundran och vår tacksamhet gentemot alla de människorsom här hemma och ute i andra länder genom SIDA, internationella organ, ideellaorganisationer och kyrkor utför ett hängivet arbete för den internationellasolidariteten. Det perspektivet glöms lätt bort i den debatt som förs ombiståndspolitiken. Vi liberaler ser, herr talman, ett starkt samband mellanfred, frihet och rättvisa. Varaktig fred kan bara byggas på jämlikaförhållanden mellan olika stater och på respekt för mänskliga rättigheter inomvarje land. Den insikten gäller också . De inre konflikternaär starkast och den sociala och ekonomiska utvecklingen svagast i de länder därde mänskliga rättigheterna respekteras minst. Det behövs en ny internationalismdär frihet från våld och förtryck ges lika stor vikt som frigörelse frånutländska kolonisatörer och imperiebyggare. I de rika länderna behövs en nyöppenhet för de fattiga ländernas produkter. InternationelU utvecklingssamarbete m. m. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. U-landsbiståndetär ett instrument att lindra nöden och ge hjälp fill självhjälp. För mångaländer betyder det oändligt mycket att få i gång social och ekonomiskutveckling. Det svenska biståndet bygger sjukhus och skolor, fabriker ochbevattningsanläggningar så att människor kan odla och leva av jorden, så attbarnen kan få mat för dagen. Påsikt måste biståndet ökas. Det måste vara obundet men inte kravlöst.