prot · G80991 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:91 1 § Kompletteringsval till utskott kommunisternas partigrupp har som suppleanti konstitutions- och utbildningsutskotten under ledighetanmält hennes ersättare . Talmannen förklarade vald till suppleant i (vpk) suppleant i utbildningsutskottet (vpk) 2 § Justerades protokollet för den 19innevarande månad. 3 § Föredrogs och hänvisadesPropositionerna 1984/85:114 till trafikutskottet /85:124 till lagutskottet1984/85:127 till jordbruksutskottet 4 § Föredrogs och hänvisades Förslag 1984/85:23 till trafikutskottet 5 § Föredrogs men bordlades åter betänkanden /85:10-12 betänkande 1984/85:12 Föredrogs finansutskottets betänkande 1984/85:10 omriktlinjer för den ekonomiska politiken och budgetregleringen m.m. (prop.1984/85:100 delvis). Anf.2 (): Socialdemokraterna vann förra valet genom att förmå väljarna att gåbaklänges in . Det manades fram minnen från de lyckliga 1950- och1960-talen, då den offentliga sektorn snabbt byggdes ut och det ändå blev litetutrymme över för ökad privat konsumtion. Inte låtsades man i valrörelsen om attläget är helt annorlunda nu när ekonomi har drabbats av välfärdssjuka.Inte lade man ut texten om omedelbara framtidshot som fondsocialism ochskattehöjningar. Dagensregeringsparti tänker tydligen nu försöka upprepa konststycket . Åretsfinansplan är på ett egendomligt sätt tillbakablickande. Där sägs inget om vadsom skall göras åt de grundläggande problemen i ekonomi. Regeringenverkar r stället inriktad på att formulera ett gott eftermäle till den härsocialdemokratiska regeringsperioden. Omfinansministern således förtiger problemen för framtiden, är han desto mer upptagenmed att skildra de stordåd som uträttats . Främst bland demnämns den stora devalveringen, som ju faktiskt gjordes redan innan regeringentillträtt. I förening med den internationella konjunkturuppgången hardevalveringen möjliggjort ökad export och en större industriproduktion. Men påmånga andra områden går det sämre, vilket framgår av att tillväxten varit lägrejämfört med både tidigare konjunkturförbättringar i vårt land och med densamtidiga utveckhngen i andra industriländer. Och innevarande år förutsestillväxten avta jämfört med fjolåret. Föratt ändå förmedla det rätta intrycket till medborgarna inför höstens valtvingas finansministern skönmåla verkligheten. På punkt efter punkt skruvar hanupp förväntningarna i förhållande till vad exempelviskonjunkturinstitutets och bedömare vågat hoppas. Professorni nationalekonomi har som rubrik på en analys av finansplanen idessa avseenden ställt den träffande frågan: "Inkompetens eller medvetetbedrägeri?" Redanförsta gången en av finansministerns- optimistiska prognoser prövades motverkligheten, så sprack den. Prisstegringen skulle enligtfinansplanen bli . När decembersiffran blev klar,visade det sig att ökningen uppgick till . Det var mer än dubbelt såmycket som det uppställda målet. Det var också mer än dubbelt så mycket som ivåra viktigaste konkurrentländer på världsmarknaden. Vårt kostnadslägeförsämras snabbt, och redan förlorar vi marknadsandelar. Dethar sagts att prisstegringen , som stannade vid , var lägreän . Det vore väl dåligt annars, när man systematiskt tidigarelagtprishöjningarna till slutet av . I själva verket är tendensen mycketoroande. steg nettoprisindex mer än 1983, vilket betyder att denunderliggande inflationstrenden är på väg uppåt i vårt land till skillnad motförhållandet i andra länder. Stigande priser på bensin, villaolja, kaffe ochmycket annat gör att det inte kommer att dröja många månader innan målet för1985 på inflation har spruckit. I går fick vi av pris- och kartellnämndenveta att fram till - alltså av åretstolv - var halva utrymmet redan förbrukat. Det står nu klart att regeringen harmisslyckats i kampen mot inflationen - mycket därför att den bara bestått i försökt att prata bort prishöjningarna. Regeringenhar dessutom misslyckats med sin hjärtefråga, att få ner arbetslösheten.Antalet arbetslösa är nu större än i någon tidigare högkonjunktur och t.o.m.större än . Sysselsättningen har inte heller förbättratsunder socialdemokraternas vid makten. Fjärde kvartalet i fjolsysselsattes färre människor på den reguljära arbetsmarknaden än två årtidigare. Den totala arbetslösheten är uppe i storleksordningen , vilketinte ligger långt från de skräckinjagande siffror som socialdemokraterna medsådan avsmak brukar åberopa från andra länder. Regeringenvill gärna tro att arbetslösheten skall minska . Men de som har attmera kyligt analysera de aktuella tendenserna håller inte med.Arbetsmarknadsstyrelsen förutsåg i en prognos att arbetslösheten sombäst kommer att ligga kvar på samma nivå som . Det verkligtallvarliga är att sysselsättningsläget är så osedvanligt dåligt, när vi nubefinner oss uppe på konjunkturtoppen. Det finns all anledning att hysa oro förvad som skall hända när avmattningen sätter in. Socialdemokraternahar sent omsider börjat erkänna att arbetslösheten påverkas av lönebildningen.Med lock och pock försöker regeringen få avtalsparterna att begränsalönehöjningarna. Av naturliga skäl är det inte särskilt svårt att fåarbetsgivarnas medverkan. Men facket sätter ett pris för sitt deltagande. Jaghar sagt här i kammaren att regeringens löfte om oförändradreallön inte kan förverkligas - inte ens om finansministerns optimistiskaprognoser för pris- och löneutvecklingen skulle slå in. hardet varit mycket tal om en skatterabatt på . vid löneutbetalningen i junisom ett medel att åstadkomma det omöjliga. För tillfället tycks Kjell-OlofFeldt vilja tona ner denna idé - kanske därför att dess ihålighet inte skallavslöjas här i finansdebatten. Men de utfästelser som tidigare gjorts har väcktlöntagarnas förväntningar. Regeringen kommer säkert även att finnaatt politikers inblandning i avtalsrörelser bara leder till problem. Låtmig för säkerhets skull slå fast att om regeringen gör allvar av sinaantydningar, så blir skatterabatten en blandning av muta och röstköp. Den skallförmå facket att medverka till vad som åtminstone ser ut som låga löner.Samtidigt skall den ge många medborgare en extra dusör till semesterkassan, somkanske kan bli ihågkommen på valdagen. Enofinansierad skatterabatt skulle ytterligare urholka budgeten, vilket ledertill ökad import, försämrad bytesbalans och större upplåning utomlands. Medregeringens sätt att resonera behövs det då nya skattehöjningar -men det blirförstås efter valet. Regeringenförsöker i finansplanen göra ett nummer av att bytesbalansen kanske hamnade påplus . Men förutses på nytt ett underskott.Att dessa farhågor verkligen är befogade har redan framgått av de dåligasiffrorna för utrikeshandeln . Den höga dollarkursen, detsvårbemästrade valutautflödet och försvagningen av kronan är ocksåillavarslande tecken. Att i detta läge börja diskutera en skatterabatt, sominte finansieras med motsvarande sänkning av statens utgifter, är att leka medelden. Finansministernvill ge intryck av att budgetunderskottet sjunker i rask takt. Men som påpekasi den gemensamma borgerliga reservationen angående riktlinjer för denekonomiska politiken bygger då på förutsättningar som hansjälv manipulerat fram: kraftigt uppblåsta statsutgifter /83,bokföringsmässiga åtgärder och tillfälliga effekter som utlyft av utgifter urbudgeten m. m. Denobehagliga sanningen är att vi inte längre själva bestämmer över budgetunderskottetsstorlek. Den snabbast växande utgiftsposten är räntorna på statsskulden, ochde bestäms i hög grad av den internationella utvecklingen. Dessutom belastasbudgeten av valutaförluster, som framkommer när utlandslån återbetalas. Baranu har stora dollarlån omsatts, vilket betyder att vi redan vet attårets kursförluster blir betydligt större än vad som anges i budgetförslaget.Vad värre är-finansutskottets majoritet vill inte medge det rätta förhållandetutan räknar som om dollarkursen fortfarande ligger en bra bit . I gårvar den , och med den här takten når den . före veckans slut. Jagvill fråga finansutskottets ordförande vad det tjänar till att blunda förverkligheten. Sanningen kommer ändå snart fram, och då är det t. o. m. närmarevalet. Därför kan jag inte ens se den taktiska poängen i den här manövern. Statsskuldenfortsätter att växa i hisnande takt. Den har passerat 570 miljarder jämförtmed 330 när socialdemokraterna tog över . Det återstår knappt 10miljarder tills den nuvarande regeringen åstadkommit en lika stor skuldökningsom under den sexåriga borgerliga regeringsperioden. Takten är alltså mer ändubbelt så hög som då. Utlandsdelenav statsskulden är hela 145 miljarder mot 80 miljarder . Bara sedandet senaste har den statliga utlandsskulden vuxit med 10 miljarder.Det är kanske bäst att säga att dessa siffror gällde i slutet av förra veckan.Efter den senaste dollaruppgången kommer de att stiga med flera miljarder inästa redovisning. Finansministernförsöker skylla på sina borgerliga företrädare, men sanningen är att ingen harett lika stort ansvar som han för att så stora bördor har lastats på kommandegenerationer. Och det hjälper inte att tala om trendbrott i budgetutvecklingen,när statsskulden fortsätter att växa avsevärt snabbare änbruttonationalprodukten. Vid detta års början motsvarade statsskulden av BNP. 1985 beräknas den totala produktionen öka och statsskuldenmed 12. Även om budgetunderskottet går ned något, kommer därmed statsskulden omett år att ha stigit till av BNP. Det går att dra fram mångafler bevis för att den ekonomiska utvecklingen inte är så rosenröd somregeringen vill ge sken av. Men vad som redan anförts räcker för att slå fastatt inte är på rätt väg. Regeringen har på sin s. k. tredje väg fastnatredan på det andra steget. Skall landets ekonomi föras tillbaka på en kurs motbalans och tillväxt, krävs det att politiken läggs om efter de riktlinjer somanges i den gemensamma borgerliga reservationen, nr 1. betänkande innehåller faktiskt något idessa sammanhang så ovanligt som en innovation. Jag tänker på detillkännagivanden som görs till fullmäktige i och i riksgäldskontoret.Orsaken är att vi moderater i vår partimotion avvikit från den omotiveradeomvägen att göra penningpolitiska uttalanden till regeringen för vidarebefordran till vad som är egna organ. Dettabetyder nu inte att utskottets majoritet anslutit sig till de riktlinjer somförordas i moderatmotionen. Bitvis tyder majoritetstexten på att man interiktigt förstått vad det hela handlar om. Målet för statsskuldspolitiken börenligt vår mening vara att statsupplåningen sker till lägsta möjliga kostnadoch så att lånens löptider blir väl fördelade över tiden. Fortsattnettoupplåning utomlands måste undvikas, genom att tendenser till privatkapitalutflöde motverkas med räntepolitiken. Det är en ståndpunkt som ärsynnerligen aktuell . Detövergripande målet för kreditpolitiken skall vara att upprätthålla ett stabiltpenningvärde, vilket underlättas om arbetar med i stället för motmarknadskrafterna. Det är avslöjande att utskottsmajoriteten talar om attsvårigheterna med de stora budgetunderskotten har framtvingat mermarknadsanpassade upplåningsformer. Hjärtat hat tydligen inte varit med. Detframgår f. ö. av sättet att skärpa placeringsplikten, någonting som iverkligheten betyder en kraftig smygbeskattning av våra pensionärer. Detframgår också av att man alltmer litar till ett slags temporär beskattning avnäringslivet i form av likviditetsindragningar, vilket kanske hjälper förstunden men bygger upp stora spänningar i ekonomin. En billigfinansiering av budgetunderskottet är det reella motivet bakom deförnyelsefonder som riksdagsmajoriteten införde och vilkas avskaffandefinansutskottets borgerliga ledamöter nu kräver i en reservation. Vimoderater vill också få till stånd en liberahsering av valutapolitiken. BlandOECD-länderna går utvecklingen snabbt mot friare kapitalrörelser övergränserna. Länder som i likhet med haft valutareglering sedan andravärldskriget har vidtagit lättnader i väsentliga avseenden. Det gäller bl. a.våra grannländer och . Något Hknande har inte skett i ,varför vi nu utmärker oss negativt genom att ha den sannolikt mest omfattandevalutaregleringen bland industriländerna. Men i längden går det inte för ettland som vill kunna hävda sig i den internationella konkurrensen, och som är såberoende som av varuutbyte med utlandet, att föra en valutapolitik sommarkant avviker från vad som förekommer i omvärlden. borgerliga ledamöter har också reserverat sig för enavveckling av löntagarfonderna, i enlighet med det förslag som under förra åretutarbetats av en för partierna gemensam arbetsgrupp. 3 protokoll 1984/85:89-9! stopp förfondsocialismen ser vi som den allra viktigaste förutsättningen för en framtidi frihet i vårt land. Det finns därför skäl att något här gå in på hurfondawecklingen skall genomföras. Awecklingsförslaget bygger genomgående på det heligatretalets princip. Den första utgångspunkten är att avvecklingen skall varadefinitiv, så att fonderna inte kan återuppväckas igen. För det andra måste enväg väljas som leder till en spridning av ägandet i näringslivet. Den tredjeförutsättningen för utredningsarbetet var att den valda metoden inte fickframkalla kurspress på aktiemarknaden. Det är vidare tre företeelser som skall bli föremål föravveckling. De särskilda fondskatterna avskaffas redan före årsskiftet, om detgår vägen i valet. Fondbyråkratin befrias från sina uppgifter.Hanteringen av fondernas tillgångar kommer däremot att kräva Utet mera tid. I principfinns det tre sätt att förfoga över fondmedlen. De kan gå tillbaka till inbetalarna, de kan stanna ipensionssystemet och de kan spridas bland de enskilda människorna. Den lösningvi valt innehåller inslag av alla tre modellerna. Att återbetala fondmedlen till företagarna möter en delpraktiska problem. Vissa inbetalare kan vara svåra att återfinna. Dessutommåste taxeringen brytas upp, eftersom vinstskatten får dras av vidbolagsbeskattningen. Men företagarna kan glädja sig åt att fondskatternaförsvinner och att det värsta missfostret, nämligen vinstskatten, gör det redanför 1985. En nackdel med att återbetala fondmedlen till företageneller låta dem kvarstanna i pensionssystemet är att det i båda fallen krävs enkurspressande utförsäljning av aktierna. Dessa metoder kan inte heller sägasmedverka till en spridning av ägandet. Men eftersom vissa medborgare kan väntasavstå från att utnyttja sin sparpremie kommer ändå fondpengar att stanna iAP-fonden. Vår förhoppning är dock att en stor majoritet av svenskafolket skall välja att kvalificera sig för sparpremien, värd kanske ,genom att spara . Kravet påmotprestation kanske kan tyckas lågt, men vi har velat göra det möjligt föralla att delta i det riskvilliga sparande som är så viktigt för att vi skall fåtill stånd den nödvändiga utbyggnaden av svenskt näringsliv. Det borgerligaavvecklingsförslaget öppnar möjligheter till att skall få det mestspridda aktieägandet bland industriländerna. Och om det inträffar, har viverkligen vänt vad som kunde ha blivit en stor olycka till framgång. De borgerliga partierna är i stora drag enigaom budgetpolitiken. Vi är överens om att budgetsaldot bör vara ca 10miljarder lägre än enligt regeringens förslag. Vi moderater föreslår störreutgiftsnedskärningar än de andra och får därmed utrymme för störreskattesänkningar. Denna uppläggning är nödvändig för att nå vårt mål attheltidsarbetande medborgare i vanliga inkomstlägen inte skall behöva bliberoende av bidrag från det allmänna för sin försörjning, därför att de betalarså mycket i skatt. Det finns också en betydande enighet om inriktningen på deborgeriiga partiernas utgiftsminskningar. Vi drar ner 4 miljarder påstatsbidragen till kommunerna, vi villreformera sjukförsäkringen, så att kompensationsnivån, sänks för främst dekorttidssjuka, och vi ökar inslaget av egenavgifter iarbetslöshetsförsäkringen. Men den stora frågan är: Vad vill egentligensocialdemokraterna? Med utgångspunkt års långtidsutredning har delagt fast ett budgetpolitiskt mål, som förutsätter budgetförstärkningar med 6miljarder under resten av 1980-talet. De har också medgett att dessaförstärkningar i första hand måste ges formen av utgiftsminskningar. Men på vilkaområden de tänker sätta in kniven vill de inte avslöja - inte så här förevalet. Regeringensskatteutspel visar att man gärna höjer skattetrycket, bara det intemärks så mycket. Det nya deklarationsförfarandet innebär ingen förenkling förskattebetalarna, eftersom det bara berör dem som har haft enenkel deklaration. Däremot blir det genom datoriseringen en förenkling förskattemyndigheterna. Men risken är att många människor tror att datorn alltidhar rätt och undertecknar en färdigifylld blankett, som ger dem för hög skatt.Strävan att förenkla för skattemyndigheterna leder till det förhöjdaschablonavdrag som får den bakvända effekten att människor som inte har någrakostnader får göra avdrag, medan de som redan har höga omkostnader inte fårnågon lättnad alls. Skenbartkan det förefalla som om regeringen har brutit med sin annars så varmtomhuldade princip att varje skattesänkning på ett ansvarsfullt sätt måstetotalfinansieras med höjningar av andra skatter. Men så kan naturligtvis inteett högskatteparti bete sig. Tanken är att den inflation som finansministern iandra sammanhang säger sig bekämpa skall betala de höjda avdragen. avskaffasdefinitivt det inflationsskydd för skatteskalorna som var den kanske störstaframgången för borgerlig skattepolitik under regeringsåren och vars avvecklingpåbörjades i uppgörelsen den underbara natten. skall åter inflationentillåtas smyghöja skatten. För varje procents prisstegring rinner det in enhalv miljard extra i statskassan. Får socialdemokraterna sitta kvar vidregeringsmakten, kommer de säkert som under Haga-epoken att varjeår föreslå att en mindre del av dessa inflationspengar används för s. k.skattesänkningar, allt medan skattetrycket och marginalskatterna stiger ihöjden. Deborgerliga partierna är ense om att skatterna på produktionen måste sänkas. Vivill införa ett fullständigt inflationsskydd, och vi vill successivt sänkamarginalskatterna med början 1986. Vi moderater nöjer oss inte med att föra nedmarginalskatterna i vanliga inkomstlägen till utan vill gå vidare ned till40 %. Orsaken är den som jag har angivit, nämligen att även debreda LO- och TCO-grupperna måste få behålla mer av ersättningen för sinaarbetsinsatser. Förutom marginalskatten belastas ofta en inkomstökning förderas del av minskande bostadsbidrag, stigande daghemsavgifter m.m. En fortsattsänkning av marginalskatterna är en förutsättning för att heltidsarbetandearbetare och tjänstemän skall kunna försörja sig på sin inkomst sedan skattenär betald. Påden borgerliga sidan är vi också överens om att den nya fastighetsskattenskall avskaffas redan innan den tagits ut av småhusägarna. arvs- ochförmögenhetsbeskattningen på arbetande kapital i företagen och även i övrigtgenomföra lättnader på kapital- och aktiebeskattningens områden. Detta ärnödvändigt, om vi skall kunna få till stånd den nytändning i näringslivet somkrävs för att sätta fart på . Finansutskottetsmajoritet har inte kunnat bestrida att det moderata budgetalternativet för år1985/86 ger en minskning av underskottet med . Däremothar det gjorts gällande att våra förslag medför en budgetförsvagning på sikt.Utskottsmajoriteten har dessutom i sitt betänkande presterat ett räknestycke,om vilket man kan avge samma omdöme som den av professor tidigareciterade rubriken "Inkompetens eller medvetet bedrägeri? moderata partimotionen anges som ett mål för den ekonomiska politiken under1980-talet att vi skall avveckla det strukturella underskottet i den samladeoffentliga sektorn och minska skattetrycket. Underskottet måste dåreduceras med 35 ä jämfört med nuläget, vilket betyder 8miljarder . bör skattetrycket sänkas med igenomsnitt , vilket f. n. motsvarar knappt8 miljarder. Dessavåra angivelser har finansutskottets majoritet valt att beskriva som att viförespråkar skattesänkningar på inemot 40 miljarder och utgiftsnedskärningarpå uppemot 80 miljarder fram . Det påståendet vittnar om enbetydande brist på förståelse för dynamiken i det ekonomiska förloppet. Ävenvid en så låg tillväxt i ekonomin som sjunker de offentliga utgifterna ochskatterna som andel av bruttonationalprodukten, om man bara avstår från beslut omatt höja dem. Den årliga utgiftsnedskärning som krävs för att förverkliga våramål uppgår på sin höjd till 12 miljarder i genomsnitt under resten av1980-talet. Vi föreslår en rivstart med drygt 20 miljarder i besparingar för1986. Dessa utgiftsminskningar innebär minskad utgiftsautomatik och därmedlägre besparingsbehov för resten av 1980-talet. Fleraav de utgiftsminskningar som föreslagits för nästa budgetår kan och bör drivasvidare. Det gäller statsbidragen till kommunerna, bostadssubventionerna ochdet permanenta industristödet. Utförsäljning av statliga tillgångar ärvisserligen i budgettekniskt avseende en engångsåtgärd, men den kan upprepasunder framöver. Detär självklart att så stora utgiftsnedskärningar som det här rör sig om inte kangenomföras utan att det märks. Vår strävan är att spara på ett sätt som intedirekt går ut över hushållens ekonomi. har vi upprättat ett slagsbalansräkning, som visar att medborgare i inkomstskikten . iårsinkomst totalt sett får någon miljard mer i skattesänkningar än vad deförlorar i minskade bidrag. Finansministernhar t. ex. påstått att våra besparingar på statsbidragen till kommunerna kommeratt leda till ett bortfall av 20 000 jobb. Jag vet inte om vågarupprepa det uttalandet här , sedan han avslöjat sina planer på enskatteomläggning som berövar kommunerna 2,5 miljarder i skatteinkomster,som statskassan tillgodogör sig hela inflationseffekten i enskatteskala utan indexreglering. Men det är annars ganska typiskt att socialdemokraternaskäller på oss moderater för att vi svälter ut den kommunala sektorn och sedani skymundan genomför åtgärder med Uknande verkningar. Vem minns inte desalvelsefulla utläggningar som finansutskottets ordförande brukar servera här ikammaren med anledning av moderata förslag att minska mentalvårdsbidragen? Vidgenomförandet av Dagmarreformen har regeringen ryckt av landstingen enmiljard av det gamla mentalvårdsbidraget. Vimoderater förordar ett lagstadgat kommunalt skattestopp som skall förenas meden långtgående minskning av statens styrning över kommunerna. Oförändradkommunal utgiftsvolym kan uppnås genom en successiv neddragning av despecialdestinerade statsbidragen. Även om den reala tillväxten av det kommunalaskatteunderlaget antas bli så låg som , kan statsbidragen ändå reduceras med4-5 miljarder utan att kommunernas reala situation försämras. Minskningen avspecialdestinerade statsbidrag är endast ett sätt att begränsa kommunernasfinansiella utrymme och säger inget om hur de berörda verksamheterna skallutvecklas - det är en sak för kommunerna själva att avgöra. Men vid enavveckling av de specialdestinerade statsbidragen kommer den kommunalaskatteutjämningens betydelse att öka, framför allt för kommuner med svagtskatteunderlag. kan därför skatteutjämningen behöva ges en störreomfattning. Med stora budgetunderskott och vår överstora offentliga sektorblir det nödvändigt att begränsa tidigare statliga utgiftsåtaganden. Skall vifå en ekonomisk tillväxt som kan jämföras med andra industriländers måste viockså sänka skattetrycket, så att det åtminstone kommer ned i nivå med andrahögskatteländer. Men det räcker inte att skära ned utgifterna och sänkaskatterna. Det tredje steget i en borgerlig politik för en fri ekonomi är attavreglera . Det framstår som en allt viktigare uppgift att minskastatens inblandning i människornas, företagens och de lokala myndigheternasliv. Våraekonomiska problem är inte en följd av marknadssystemet utan av statensingripanden i detta system. Politikers inblandning är oftare en del avproblemet än en del av lösningen. Människors skapande förmåga stjälps mer änden hjälps av statens tunga hand.