prot · G809162 · 1984-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1984/85:162 1 § Justerades protokollen förden . 2 § Föredrogs och hänvisadesProposifion 1984/85:224 tillskatteutskottet 3 §Föredrogs och hänvisades Förslag 1984/85:26 tillkonstitutionsutskottet 4 §Föredrogs men bordlades åter Kulturufskottets betänkande 1984/85:21 betänkande 1984/85:38 Näringsutskoffefs betänkanden /85:37, 39 och 40 Föredrogs socialutskottets betänkande 1984/85:27 omny omsorgslag (prop. 1984/85:176), Anf.1 (): Beslutet om en ny omsorgslag som vi skall fatta om någon timme är ettviktigt beslut för många människor och har väl så stor betydelse som åtskilligamer spektakulära ärenden som drar fill sig intresset under dessa hektiskaavslutningsdagar under . Denomsorgslag som äntligen skall få sin avlösning har varit i kraft undernästan . Den tillkom 1967, Den är en omodern lag som på många sättuttrycker tankar som är aktuella. Den skall ändå inte gå i gravenunder hån och begabbelse. Den har haft sin mycket stora betydelse, kan vise atf under de närmare som lagen har gällt har det mesta hänt som överhuvud taget har hänt i historien när def gäller svensk Vi varinte långt komna , Ser man tillbaka kan mankonstatera att även om vi är otåliga och tycker att det går långsamt har det iett historiskt perspektiv faktiskt hänt ganska mycket under dessa tvåårtionden, och omsorgslagen har inte varit utan betydelse i fråga om detta. Denlyfte fram en grupp handikappade som hörde till de allra mest eftersatta ochtillbakasatta i vårt samhälle, och lagen har i stort sett varit effektiv. Men är den inte längre bra. Detråder en stor enighet i om att vi skall undvika särlagstiftningför handikappade. Det råder enighet om principen. Vi vet att vi gång på gång göravsteg från den principen och fatfar beslut inte bara i lagstiftningsärendenutan också beträffande handikappolitiken i övrigt som måste betecknas somsärbeslut. Jag har för egen del rätt ofta funnit det angeläget att påpeka attsådana beslut kan accepteras just som undantag och för att man över huvud tagetskall komma någon vart där det annars är svårt att komma framåt. Omsorgslagenhar varit en särlag, riktad fill en klart avgränsad grupp handikappade, och denhar föreskrivit åtgärder och omsorger som inte har gällt för andra grupper. vill vi inte ha det så. Dennya omsorgslag vi skall besluta om är inte en säriag. Den hade i det skick denförelades kvar några drag av sådan lag. Dessa har åtminstone delvismildrats av socialutskottet, och det är bra. 1 huvudsak är det alltså inte ensärlag för en grupp handikappade. Lagenhar kommit att kallas en pluslag. Det är en term som kanske inte är alldeleslätt att förstå men som det faktiskt ligger någonting i. Vi skulle egentligeninte behöva en särskild lagstiftning för handikappade. Handikappades behovskulle egenfligen täckas av lagar som gäller alla. Vi har ensocialtjänstlag och en hälso- och sjukvårdslag som gäller alla människor i vårtland. Det hade varit önskvärt att dessa lagar kunde ha räckt även förhandikappades behov, men de gör infe det. Detta beror på att många människormed funktionshinder så att säga inte når upp till den vård- och servicenivå därde genereHa lagarna - socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen - tarvid. Man är helt enkelt inte i stånd att tillgodogöra sig de omsorger som allavi andra är garanterade genom t, ex, socialtjänstlagen, Atf då genom ensärskild lag försöka ge möjlighet även för dessa grupper atf komma så långt ini gemenskapen att de kan tillgodogöra sig vad lagen erbjuder alla är inte attinföra en särlagstiftning - det är fråga om en pluslagstiftning. Vi gernågonting extra - egenfligen infe någonting ovanpå utan någonting under - somavser att lyfta upp dem som annars inte når upp till vad samhället erbjuder.Och def är bra! Alltdetta har tagit sin tid, även om det har gjorts eff mycket gott arbete. Jagvill gärna säga atf både omsorgskommittén i tiden, omsorgsberedningen någotsenare i tiden samt och socialutskottet har gjort ett gottarbete på eft svårt område. Närjag säger detta betyder det inte aff vi infe har varit oense på några - allsinte oviktiga - punkter. Jag vill ändå inte söka strid om de här punkterna,därför att det dominerande intrycket är en gemensam vilja att komma fram tillnågonting positivt. Jaghar mycket svårt att förstå varför de överväganden som har fått ta så många årtill slut ledde fram till att man föreslog en delning av handikappgruppernaigen, varför - emot omsorgskommitténs förslag - stora grupper togs undan frånde omsorger som den nya omsorgslagen skall erbjuda, varför lagen återigenskulle komma att gälla endast gruppen förståndshandikappade och ett par små,därmed närbesläktade grupper, medan huvuddelen av framför allt unga människormed grava funktionshinder ställdes utanför. Jag är nästan beredd att uppfattadet som ett olycksfall i arbetet, ett utslag av någonfing som jag tycker mig haiakttagit under årtiondenas gång i det här arbetet, en sorts utredningsblindhetsom ibland drabbar oss och som vi brukar bli befriade från avremissinstanserna. Men dessa harinte haft tillfälle aft göra sitt i slutvarvefav def här arbetet, Defvar bl, a, denna gränsdragning jag syftade på när jag sade atf några drag avsärlagstiftning fanns'kvar i det ursprungliga förslaget. Följerman regeringens avgränsning, så kommer ungefär hälften av framför allt de barnoch ungdomar som behöver de ifrågavarande omsorgerna atf få dem, medan denandra hälften ställs utanför. Och gränsen dras efter diagnos - inte efterbehov. En jämförelsevis lätt förståndshandikappad går före en aldrig så gravtflerhandikappad, i vars handikappkomplex förståndshandikappet icke ingår. Mankan ha hamnat på denna ståndpunkt på grund av ängslan för rent prakfiskasvårigheter att dra en annan gräns. Vi har stor erfarenhet av att låta läkarendra gränsen med ett läkarintyg, en diagnos. Det har i många sammanhang visatsig fungera praktiskt mycket bra i vårt samhälle, även om vi varit medvetna omatt det är en fiktion som vi accepterar. Vi accepterar intyg om sådant som imånga fall egentligen inte kan intygas. Det är naturligtvis svårare atf avgöragraden av handikapp än arten av handikappet. Man har möjligen ocksåvarit rädd för kostnaderna. Jagföreträder moderata samlingspartiet, som infe brukar beskyllas för att vara låtmig säga slösaktigt i onödan. Men på den här punkten är vi inte oroliga förkostnaderna. Delvis kanske det beror på att vi egentligen inte har något atträkna efter, för def finns inga kostnadsberäkningar att tala om ipropositionen. Och det kan det för resten inte finnas - detta är ganska svårating att beräkna. Man vét ju inte hur många människor som tiH slut kommer attomfattas av bestämmelserna och verkligen efterfråga omsorgerna. Menäven bortsett från detta tror jag aft vi här kan vara ganska lugna förkostnaderna. Hur många tänker på att varje gång vi förfidspensionerar en ungmänniska - låter en 16-åring gå direkt från barnbidraget tHl folkpensionen, vilketvi gör ett par - har vi inte bara dömt en ung människatill ett liv som är fattigare och mindre meningsfullt än det kanske kunde vara,utan vi har faktiskt åtagit oss ett betalningsansvar på minst 2 milj, kr, fördenna enda person fram till ordinarie pensionsålder? Och vi har egentligengjort mer än så; den pension som sedan skaH ta vid har ju denförtidspensionerade inte fått tillfälle att bidra till finansieringen av. Menlåt oss lågt räknat säga 2 milj, kr. Tänk vad mycket omsorg, habilitering ochrehabilitering man kan få för 2 milj, kr,! Detmåste rimligen tvärsöver gälla aft här handlar det infe om en kostnadsökningför samhället utan om att ersätta dyrare stödformer med sådana som inte bara ärbättre utan dessutom med all sannolikhet billigare. Därförtycker jag att kostnadsaspekterna för en gångs skull nästan kan lämnas därhän. Principiellthar vi sagt att det är mycket viktigt att aHa behandlas lika, att en rättighet- i synnerhet som vi vill komma ifrån karaktären av särlagstiftning -gälleralla som har behov av rättigheten. Dettaär också praktiskt viktigt. Den organisation för habilitering ochrehabilitering som håller på att växa fram i ute i landstingen, denbehöver en enheflighet i det legala underlaget. Det är inte rimligt atf def isamma habiliteringsorganisation skall finnas människor med och utan lagfästrätt att vara där, med och utan rätt att besvära sig över beslut som man inteär nöjd med. Det är principiellt viktigt att här behandla alla lika. Socialutskottethar kommit till i stort sett samma slutsats och beställt en utvidgning avpersonkretsen. Utskottet har gjort det i full enighet, och det är bra. Jagtycker kanske att man har varit litet onödigt högaktningsfull motpropositionsförfattaren. Man hjälper till att hitta vägar ut ur en generandesituation. Men det kan ju vara bra - så här kan vi väl unna varandradetta. Men det är klart att det behov av ytterHgare utredning som utskottetpekar på egentligen inte känns särskilt överhängande. Saken är utredd. Vadär det som man enligt propositionen behöver fundera ytterligare på? Jö, hur viskall göra med elevhemslagen, som jag tror gäller endast något hundratalpersoner. Och det är alldeles klart att elévhemslagen helt enkelt är obehövligi det ögonblick som omsorgslagen omfattar alla unga handikappade. Mer utredningän så behövs inte. Menvad gör detta? Låt oss gärna, under skenet av fortsatt utredning, enas. Detframgår av utskottets skrivning att man vill ha ett snabbt arbete. Jag hoppasatt det skall göras så snabbt attden nya omsörgslagen när den om drygt ett årträder i kraft kan gälla, alla. Vihar från moderat håH en allvarlig invändning till. Det gäller den fömtsattatotala awecklingen av vårdhem och specialsjukhus. Vi har ingen invändning närdet gäller barn och ungdom. Vi menar att vi kan vara av med vårdhemmen och specialsjukhusenför just dessa grupper. Men när det gäller vuxna ser jag förslaget som ett nyttutslag av det som vi så ofta upplever i svensk social debatt -pendelsvängningen från den ena ytterligheten till den andra. Den enaytterligheten är dessutom lika dålig som den andra. Detråder ingen oenighet om att vi har haft alldeles för många förståndshandikappadepå vårdhem och specialsjukhus - det är helt klart. Det råder heller ingenoenighet om att den övervägande delen av dessa, så långt det över huvud tagetär möjligt, skall ut från institutionerna, ut till självständigt boende, ut ilivet. Regeringensförslag är emellertid orealistiskt. Och jag anser det vara grymt när manskriver något som jag uppfattar som ett hot mot de vårdhemsboende för vilkavårdhemmet utan varje tvivel är den form som har visat sig geden bästa möjligheten till åtminstone något meningsfullt och äkta liv. Närvi talar om annan vård, om sjukvård, är alla överens om att vi vill byggaut t, ex, hemsjukvården och den nära primärvården. Men ännu har ingen sagt attde stora lasarettens intensivvårdskliniker eller klinikerna för de tungakirurgiska fallen skaH ersättas med hemvård. Det är.något Hknande som faktisktföreslås här. Detär som om utskottet inte visste att det även bland funktionshämmade ochförståndshandikappade människor finns personer som ovillkorligen behöver envård på den nivå som endast ett bra vårdhem, eller kanske ett specialsjukhus,kan ge och för vilka det känns som en grymhet att hotas med att förlora dennachans till vård. Utskottetär mycket försiktigt och säger; Det är inte bråttom med awecklingen, den kaninte gå fort. Men utskottet håller fast vid principen atf alla, när vi välorkar med det och har resurser för det, skall ut från vårdhemmen. Detär inte för inte som det har bildats en särskild intresseföreningav vårdhemsboende förståndshandikappade, som slår vakt om sin rätt attbehålla vårdhemmen för de fall där de behövs. Jagtycker att utskottet kunde ha uttalat att vi är medvetna om att även gruppenvuxna vårdhemsboende har rätt till vår omsorg, på sina villkor. Jagtror att det möjligen är likadant här som på så många andra vårdområden,nämligen att de riktigt svåra fallen har problem med att dra till sig det rättaintresset. Det är människor med goda prognoser som det känns mest stimulerandeatt arbeta med. Dem som man ibland kallar de hopplösa fallen vill ingen riktigtta i. Jag vet inte om det är en reflex av denna instinkt som slår igenom närutskottet låtsas som om vi helt kunde vara av med vården på de goda vårdhemmen.De dåliga skall självfallet bort - och det finns många sådana. Densom vill ge uttryck åt att vi är medvetna om ansvaret även för denna densvårast utsatta gruppen kan med fördel rösta på reservation nr,l, till vHkenjag yrkar bifaH, Ytterligare en sak; Jag skall be att få yrka bifall också tillreservation nr 3, Deri handlar om tillsynen på det här vårdområdet. Vimoderater har velat understryka att vi här rör oss med en gmpp vårdtagare somär väldigt utsatt och som behöver starka garantier för att den inte skall bliiHa behandlad. Vi har velat ha en tillsynsordning som ger minst samma trygghetpå detta område som på något annat. En utredning arbetar med. ansvarsreglerinom ett närliggande område, och vi vill att skall ge regeringen tillkänna att den utredningen lämpligen kan få se över tillsynsfrågorna även fördet område som skall regleras av den nya omsorgslagen. Jag yrkar alltså bifall till reservationerna 1 och 3 och i övrigt, meden viss tillfredsställelse, till socialutskottets hemställan i ett brabetänkande. A'y omsorgslag 2 (); Den föreslagna nya omsorgslagen skall tillsammans med planeradeändringar i skolförfattningarna fr, o, m, ersätta den nuvarandeomsorgslagen. Avsikten med den nya lagen är att ge den enskilde störremöjligheter tiH delaktighet och gemenskap i samhället. En utgångspunkt har dåvarit det som präglade den tillsatta omsorgskommitténs förslag,nämligen integrering och normalisering, Ipropositionen föreslås bl, a, att de människor som tillhör lagens personkretsskall ha rätt att av landstingskommunerna få särskilda omsorger utöver deinsatser som ges enligt socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen. Personkretsenutgörs av psykiskt utvecklingsstörda, människor med barndomspsykos ochmänniskor som på grund av hjärnskada föranledd av yttre våld eller kroppsligsjukdom har fått ett bestående och betydande begåvningshandikapp,Omsorgskommiffén föreslog aft landstingen skulle bygga upphabiliteringsorganisationer för alla handikappade barn och ungdomar oavsettdiagnos och att rätten till särskilda omsorger skulle lagfästas. Mångalandsting är också i färd med att bygga upp sådana gemensammahabiliteringsorganisationer, Icentermotionen 3134 föreslår vi aft den nya omsorgslagen utöver den personkretssom föreslås i propositionen skall omfatta alla handikappade barn och ungdomarunder som har behov av lagens särskilda omsorger. Enligt vår uppfattningär det olyckligt med en sådan begränsning av personkretsen som föreslås ipropositionen. Utskottet delar vår uppfattning och understryker attpropositionens förslag skall ses som ett första steg i reformarbetet, samt attalla handikappade barn och ungdomar bör ges samma stöd. Vidare ansluter sigutskottet till de synpunkter som framförs i motionerna från och ocksåfrån och om atf starka humanitära skäl talar för attockså övriga grupper av handikappade barn som har behov av särskilda omsorgerskall omfattas av den nya omsorgslagen. Utskottetunderstryker att syftet med det fortsatta utredningsarbetet bör vara attutvidga omsorgslagen till aft gälla alla barn och ungdomar som har behov avsärskilda omsorger. Med anledning av de motioner som väckts av bl. a, centernföreslås att detta skall ges regeringen till känna. Blandde särskilda omsorgerna föreslås i propositionen bostad i grupphem för vuxnasom inte kan bo självständigt. Vi har i vår motion liksom i sinpåpekat att beteckningen grupphem är mindre väl valt och att mångautvecklingsstörda reagerar mot en beteckning som för tanken till institutionsvistelse.Vi anser i vår motion atf gruppbostad skulle vara en mer adekvat beteckning.Det anser också utskottet, som menar att gruppbostad bättre klargör karaktärenpå det avsedda boendet, Ipropositionen föreslås att avgifter inte skall utgå för särskilda omsorgerenligt omsorgslagen. har det bHvit allt vanligare atthuvudmännen i stället för att utnyttja sin rätt atf uppbära pensionen låter denhandikappade själv disponera över den och betala avgift för kost och logi.Erfarenheterna av detta system är mycket goda. På så sätt får ju den handikappade en bostad sornhan själv ansvarar för och betalar hyra för. När nu integrering ochnormalisering är målsättningen bör den nya omsorgslagen ge uttrycklig möjlighetför den handikappade att få sin pension och betala för mat och logi. Det har viockså tagit upp i vår motion, som även på den punkten utmynnar i förslag om etttillkännagivande till regeringen. Förskolanför psykiskt utvecklingsstörda skall enligt propositionen brytas ut ursärskolan. Detta innebär enligt vår uppfattning att kontinuiteten bryts för debarn och ungdomar som omfattas av omsorgslagen. Vi tycker att det är viktigtmed en gemensam undervisningsideologi för hela särskolan. De förskolebarn dethär gäller garanteras en pedagogik och metodik som arbetats fram genomåren i en väl utbyggd organisation. Vi anser därför att landstingen tillsvidare bör behålla det totala ansvaret för de barn och ungdomar som omfattas avomsorgslagen. Närdet så gäller frågan om integrering måste målsättningen vara att alla barn ochungdomar- också de handikappade - skall ha sin förskoleverksamhet,fritidsverksamhet och skolgång så nära hemmet som möjligt för att få ennaturlig gemenskap med familj och kamrater. Integrering redan från förskolan ären angelägen strävan, men den måste alltid vägas mot barnens och ungdomarnasmöjligheter aft över huvud taget få en så bra utveckling som möjligt. Vad somär bäst måste prövas i varje enskilt fall. Det finns barn som av olikaanledningar inte klarar av aft individuellt integreras i en stor barngrupp.Flera forskningsresultat visar aff individuellt integrerade handikappade barnofta är placerade utanför eller vid sidan av barngruppen och att många aldrighar haft någon kontakt med något annat barn i gruppen. Detta har vi påpekat ivår motion, och utskottet är inne på samma tankar men uttrycker det på ettlitet annat sätt. Man säger atf strävan bör våra atf barnet tidigt får vänjasig vid en normal miljö och aft ett utvecklingsstört barns individuellaförutsättningar och behov måste ges avgörande betydelse för barnets placering. Jag yrkar med detta bifall till reservation nr 2 och i övrigt bifalltill utskottets hemställan. Anf.3 MARGÖ (vpk): Det råder inga delade meningar om behovet av en reviderad och utvidgadny omsorgslag vare sig inom partierna eller inom handikapprörelsen. Jag trorockså atf vi är överens om att föreliggande proposition syftar till att ökamöjligheterna till ett så självständigt liv som möjligt för dem som omfattasav omsorgslagen. Däremot finns det olika meningar om vilka handikappgrupper somskall omfattas av den nya lagen. Frågan om personkretsen är komplicerad. Dettavisas också genom att olika delar av handikapprörelsen intar olika ståndpunkter, situationen, med delade meningar inom handikapprörelsen, anser vi attutskottet nu har enats om den enda framkomliga vägen, nämligen att begära enskyndsam utredning om vHka ytterligare grupper som bör omfattas av lagen ochvilka särskilda omsorger det här skall gälla. gör alltså inte någotslutHgt ställningstagande . Först när den nu begärda utredningen är klar blirdet aktuellt aft diskutera förslag till lagändring. Jagvill understryka atf vpk infe kommer aft medverka fill lagsfiftning påhandikappområdet, om denna strider mot den samlade handikapprörelsens vilja. Desenaste årens åtstramningar i kommuner och landsting har onekligen drabbatmänniskor med handikapp hårdare än oss andra. Om man på grund av ett handikapphar särskHda behov och de besparingar som gjorts och som görs inom dénoffentliga sektorn hotar de framfida möjligheterna aff få dessa behovtillgodosedda, är det ganska klart att man ser en lagstiftning som ett skyddför sina rättigheter. Nulagskyddar vi vissa rättigheter för psykiskt utvecklingsstörda. Finns det dånågon risk för att det kan bli negativa konsekvenser, om alla handikappgrupperfår en lagfäst rätt till precis de omsorger som vi lagstiftar om ? Jagtror att i besparingstider och med en hård konkurrens på arbetsmarknaden kandef finnas en viss fara i att lagsfifta för alla handikappgrupper om rätt daglig verksamhet på dagcenter för dem som infe arbetar eller utbildar sigeller en bostad i familjeherri eller i elevhem för barn och ungdomar sombehöver bo utanför föräldrahemmet. FleranytiHträdande grupper på arbetsmarknaden har mycket svårt aft göra sig gällande.Det gäller ungdomar i allmänhet och handikappade i synnerhet, men det gällerockså medelålders kvinnor som efter hemarbete skall ut på arbetsmarknaden igen.Jag skulle personligen vara måttligt förtjust i en lagsfiftning som garanterarkvinnor en plats på dagcenter om vi inte kan beredas arbete ellerstudier. Jagtror aft med den hårda konkurrens som råder på arbetsmarknaden och allmänbesparing i den offentliga sektorn finns det vissa skäl att misstänka att detkan vara enklare aft placera folk på dagcenter än att sätta till alla klutarför att skaffa fram jobb eller utbildning. Det är ett av skälen till att viinte odelat har velat ställa upp på atf precis samma omsorger skall lagfästasför alla handikappgrupper. Däremotär det helt klart att punkt 3 i omsorgerna som vi lagstiftar om i-dag,korttidsvistelse utanför det egna hemmet i syfte främst aft avlösa anhöriga ivård och tillsyn, är en omsorg som framför allt alla rörelsehindrade barn ochderas föräldrar behöver . Viborde också kunna enas om atf landstingskommunerna skulle ha enskyldighet att samverka med de handikappades organisationer precis på sammasätt som det ingår i den nya lagen att landstingskommunerna skall samverka medde psykiskt utvecklingsstördas organisationer. Detta borde vi kunna göra motbakgrund av atf många landsting har inrättat gemensamma habHiteringsnämnder föromsorgsverksamheten och för övriga handikappgrupper. Har man en gemensamhabiliteringsorganisation där bara en liten grupp har sina rättigheterlagskyddade, kan det onekligen uppstå vissa problem, I det framtida arbetetmåste också övriga handikapporganisationer få rätt till samverkan medlandstingskommunerna. Vi är överens med utskottets majoritet om i stort sett allt som står idet här betänkandet utom i fråga om förändringen av huvudmannaska- pet när det gällersärskolan. Enligt det föreliggande förslaget skall de utvecklingsstörda barnenintegreras i kommunens barnomsorg i stället för aft gå i särskilda förskolorsom tillhör särskolan. Man påpekar att många av dessa barn redan omfattas avden vanliga kommunala barnomsorgen. Men det finns ändå en hel del förskolorkvar i landstingens regi - exakt hur många def rör sig om kommer jag här ifråntalarstolen inte ihåg. Och det är just de barn som går i den speciellasärskolan som enligt vår mening faktiskt kommer att få försämrade villkor.Många av dessa barn är inte bara utvecklingsstörda utan också flerhandikappade.Och skall då dessa ut på kommunernas daghem. Ute i landet, och kanske även ien del förorter, kommer det inte aff vara ovanligt att det blir fråga om effbarn per daghem eller möjligen ett barn per avdelning. Jaghar i min tidigare yrkesverksamhet en väldigt god erfarenhet av att behandlahandikappade barn som varit integrerade i olika former. Givetvis är enintegrering bra och riktig- om den sker på den handikappades villkor. Men så ärju inte fallet, utan integreringen sker ju alltid - jag har inte sett ett enda falldär motsatsen har rått - på de andras villkor, dvs, att det handikappade barneti största möjliga utsträckning skall anpassas till vad som är normgivande förde friska barnen. Det är aldrig tvärtom, I det här fallet är det helt klart attde specialutbildade, lärare och behandHngspersonal som särförskolebarnen harhaft tillgång till, nu tas bort från undervisningen och i stället skall varaett stöd och ett komplement till den andra personalen.