prot · G809126 · 1984-12-31 00:00:00 — hem har de i olika omfattning fått tillfälle att umgås med böcker eller påannat sätt lära sig sådant som skolans undervisning bygger vidare på. Underskoltiden har olika grupper av föräldrar olika möjligheter att hjälpa ochstödja barnen. Olika barn behöver dessutom olika mycket hjälp och stöd. Läggerman in den karakteristik i de två principerna om enhetlighet och likvärdighetsom jag nu gjort, inser man snart några intressanta förhållanden, somåtminstone borde leda till en viss eftertänksamhet. För det första: De två principer som jag här har talat omär inte oberoende av varandra. Det går exempelvis inte att urholka tillgångenpå läromedel utan att det går ut över bildningsrätten. Om rätten fill bildningvia skolan skall ses mot det faktum att barn har olika förutsättningar när degår in i skolsystemet, och för den delen också verkar i detsamma, befordras juinte principen om enhetlighet genom att en del elever utsätts för s. k. anpassadstudiegång. Visserligen accepteras vid en sådan åtgärd kanske det faktum att vikommer från olika förhållanden. Men vad man gör är att man anpassar elevenefter det främlingskap som skolan betyder för honom eller henne. Det är ju intestudiegången baserad på en bildningsrätt via skolans verksamhet som anpassas iett sådant fall. För det andra: Skolan har viktiga kunskapsförmedlandeuppgifter. Men den avgörande frågan, sett i perspektivet av enhetlighet ochlikvärdighet, gäller vilket bildningsideal som skall prägla skolans verksamhet.Den s. k. kunskapsrörelsén är ganska torftig och ensidig. Den kunskapskolan förmedlar måste stå i direkt kontakt med den verklighet i vilkeneleverna lever och tvingas leva i. All kunskap är inbäddad i ett sammanhang,som styr valet av vad som förmedlas och hur detta förmedlas. Det är mycketviktigt att ha detta klart för sig. är detta sammanhang i allt väsentligthämtat från andra omständigheter än dem där merparten av t. ex. arbetarbarnengjort sina erfarenheter. Anslag tiU grundskolor m. m. Anslag tiU grundskolor m. m. Om inte skolans val av kunskaperväljs så, att de grundar sig på de erfarenheter som också barn från arbetarhemhar, leder detta till att just själva kunskapsvalet blir en del i enutslagningsprocess. De barn för vilka stoffet är främmande misslyckas ochupplever leda och meningslöshet. Ofta lär de sig just att de inte kan lära sig,att de är sämre. Detta innebär dock inte att skolan av den anledningenskall sluta att ta sitt ansvar för bildningen. Det som sagts innebär inte attjag instämmer i den kör som talar om att "praktiskt begåvade barn"skall slippa skolans "teoretiska undervisning". Jag menar inte helleratt man löser problemen genom att föra in mer av s.k. vardagskunskaper iskolverksamheten. De kunskaper människor behöver i vardagen, måste människor fålära sig just i vardagen. Man kan fråga sig hur den vardag egentligen ser ut,där människor inte kan få lära sig det de behöver för att just klara avvardagen. Kampen för en fördjupad bildning åt alla måste alltså intebara föras i skolan, utan främst i samhället som sådant. När bildningen inteefterfrågas eller avkrävs alla människor i det liv vi lever är skolansmöjligheter små. Kunskapsfrågan är djupast en demokratifråga. När människortillkämpat sig rätten att bestämma över sina egna liv, över sin egen vardag,över produktionen i samhället, då kommer också bildningsnivån att drastiskthöjas här i landet. Redan i kampen för en fördjupad politisk och ekonomiskdemokrati ställs krav på människor, som tvivelsutan leder till att de söker denbildning som är nödvändig för detta arbete. Barn har också en social och politiskidentitet, de är ingen grå massa. Det är när denna sociala och politiskaidentitet förtrycks i skolan som nyfikenhet, intresse och förmåga mattas. Detär på motsatt sätt så, att när barnen ser sammanhangen mellan vad som studerasoch det sociala och politiska liv de lever då växer nyfikenheten, intresset ochförmågan. Vi hade inte haft en enda arbetarför-fattare i detta land, om intedet jag nu har beskrivit stämmer. Jag har här givit två exempel på krav på skolan som fallerut ur ett principresonemang om enhetlighet och likvärdighet. Vi i vpk ärmedvetna om att man inte löser dessa problem i ett nafs. Men vi menar att detär viktigt att man i varje stund försöker göra vad som är möjligt för att inomskolan upprätthålla arbetet för de principer som jag talat om. Vi har därförlagt fram några blygsamma förslag till , vilka skulle ge ökadmöjlighet till detta arbete, inom skolan. Vi anseratt det finns en praktisk möjlighet att göragrundskolan till en betygsfri skola. Det har i tidigare betygsdebatter hävdatsatt betygen är nödvändiga som ett urvalsinstrument för gymnasiestudier. Vimenar att så inte är fallet. Vi tror att våra elever i högstadiumär mycket väl medvetna om vilken gymnasieutbildning som passar dem själva. Vianser att betygen på intet sätt verkar som någon eller motiverar tillnyfikenhet, intresse och förmåga. Dimensioneras gymnasieskolan så att allaelever som så önskar får genomgå gymnasiestudier är det i stort sett bara enformalitet att göra betygsfri. Vi anserdet möjligt att fr. o. göra betygsfri och ha betygsfri intagning tillgymnasieskolan. Vi menar också att det finns två andra bra instrument iskolan som bör förstärkas, eftersom de på ett avgörande sätt kanhjälpa elever, lärare och annan skolpersonal att sätta in skolans liv och desskunskapsförmedlande verksamhet i sina sammanhang. Det är dels utvecklingsarbetemed kultur i skolan, dels undervisning och handledning i analys av medier sombild, film och video. Vi har också lagt fram förslag om detta. Jag vill med de här orden, herr talman, yrka bifall tillreservationerna 6, 9, 15, 16, 27, 31 och 33 till detta betänkande. Låt mig slutligen för all tydlighets skull upplysa om attde två principer som' jag nu har talat om, nämligen enhetlighet ochlikvärdighet, inte är någonting som jag har legat på soffan i mitt arbetsrumoch hittat på, utan detta är två principer som var enig om vidbeslutet om . Aftslag till grundskolor m. m. 5GEORG (): Det betänkande från utbildningsutskottet somvi nu behandlar innehåller inte mindre än 33 reservationer. Det kan ge intryckav en stark politisk splittring i de här frågorna. När man tittar närmare påreservationerna finner man att ensamma svarar för 14 av dem. Ochdet finns bara en enda gemensam borgerlig reservation. Utifrån detta tycker jag att man kan dra ett parslutsatser. Den ena är att utbildningsutskottets betänkande vittnar om enfortsatt bred uppslutning i bakom de grundläggande idéer somgrundskolan bygger på. Den andra slutsatsen som man kan dra är att det saknasett samlat borgerligt alternativ när det gäller utformning. Jag skall nu så kort det är möjligt kommentera de frågorsom behandlas i reservationerna. Jag börjar med frågan om skolchefstjänsterna. Regeringen föreslår att skolchefstjänsternakommunaliseras. Den statliga regleringen upphör och därmed upphör ocksåstatsbidraget. visar här ingen tillit till kommunerna utan vill hastatlig reglering. Man ger intryck av generositet genom att förorda attstatsbidraget skall behållas, men det visar sig att detta är en chimär:motsvarande belopp vill man direkt ta från anslaget till skolledartjänsterna.Vad man således stoppar in i den ena fickan tar man ut ur den andra, hoskommunerna. motsätter sig inte kommunaliseringen, men villha kvar den statliga regleringen. Det tycker jag är ett mycket märkligt ochinkonsekvent beteende gentemot kommunerna. Vi kan inte instämma i detta ochvill alltså inte ställa oss bakom en sådan ordning. När det gäller fördelning av skolledningsresurser mellanfasta skolledartjänster och specialfunktioner vill och folkpartietatt detta skall fastställas av . Vi kan inte finna att det ärerforderligt: Det är onödigt att belasta med en sådan fråga. Förslaget om individuella limplanejämkningar ingår som ettviktigt led i arbetet med att hjälpa elever att få extra tid för att inhämtagrundläggande kunskaper i främst svenska och matematik. Denna anordning bör betraktas som ett erbjudande tilleleverna. Tid är en viktig resurs. Vi vet att inlärning sker med olikahastighet Anslag till grundskolor m. m. för olika individer, och vi måste därför sträva efter attge mera tid till de elever som är i behov av det för att inhämta nödig kunskap.Samtidigt är det naturligtvis värdefullt om ökad tid för en ämne inte behövergå ut över tiden för annat ämne. Därför är det önskvärt att den utökade tidenkan tas ut utöver den ordinarie timplanen. är jag medveten om att det här är förenat med betydandesvårigheter. Att utforma fria aktiviteter så, att de ger stöd för elevernasinlärning i ett läroämne kan vara en väg att gå, och den praktiseras i mångafall. Avgörande för om man lyckas med det här är emellertid att skolan förmårskapa en tillräckligt stark motivation hos eleverna. Detta är ju framför allten pedagogisk fråga, och den är något svår att diskutera i politiska termerhär. Men vi måste ge skolan förutsättningar för att utveckla pedagogiken detta hänseende. Att befria eleven från skolgång är knappast någon lösningpå de skol- och inlärningsproblem som en elev brottas med. Det är därför riktigtatt nu ta bort möjligheterna till skolgångsbefrielse. Om vi menar allvar med målsättningen "en skola föralla"", då får vi inte stöta ut de elever som har de störstaproblemen. intar här i och för sig en konsekventhållning. De har inte någon ambition att satsa särskilt på de svaga isamhället, och det gäller också på utbildningens område. De vill nu ytterligareöka möjligheterna för skolan att göra sig av med elever som har svårigheter iskolarbetet. vill öppna möjligheter till lärlingsutbildning redanefter årskurs 8. Vi menar att alla elever bör få en nioåriggrundskoleutbildning. Därför är det viktigt att skolan vidtar alla åtgärder somär möjliga för att ge även elever med stora svårigheter en fullständiggrundskoleutbildning. Anpassad studiegång bör inte tillgripas förrän som enallra sista åtgärd. Det markeras i propositionen, och utskottet instämmer idetta synsätt. Förstärkningsresursen har här diskuterats mellan BirgittaRydle och , och höll ju en nyttig lektion förBirgitta Rydle i den frågan. Jag vill bara göra den ytterligare kommentaren attutskottsmajoriteten delar skolministerns uppfattning att en generell delningav klasser knappast kan betraktas som en behovsinriktad åtgärd. Jag betonaruttrycket generell delning. Det utesluter inte att en delning sker i enskildafall. där det finns särskilda skäl. Det sägs ju också i propositionen. har gjort ett stort nummer av att SÖ skallutreda om och hur medel motsvarande de statliga utgifterna förarbetslöshetsersättning skall slussas över till kommunerna för anställning avlärare . Det är för mig något oklart hur långt folkpartietvill gå. Är det fråga om att ge ett förlängt anställningsskydd för alla läraresom blir övertaliga? Då kan det bli mycket långtgående både ekonomiska ochprincipiella konsekvenser. Om det däremot bara handlar om en utveckling av detredan existerande systemet för anställning av s. k. reservlärare, då hade denhär reservationen knappast behövts. Enligt SÖ:s beräkningar kan vi få ett betydandeläraröverskott fram mot 1993/94 på grund av minskat elevunderlag. Det ärnaturligtvis ett förhållande som måsteföranleda åtgärder från samhällets sida. Framför allt måste det uppmärksammasvid dimensioneringen av lärarutbildningen. Detta är tyvärr ingen ny situation. Vi har under årenslopp haft över- och underskott av lärare. Till den aktuella bilden hör att vifortfarande, trots en redan kraftig elevminskning, har ett antal icke behörigalärare i verksamhet, framför allt på högstadiet men också på låg- ochmellanstadiet. Det är således också en fråga om fördelning mellan olikaregioner i landet. Frän lärarhåll förs nu fram krav på sänkning av delningstaletför klasserna - dvs. det högsta antal elever som en klass får innehålla.Delningstalet är 25 på lågstadiet och 30 på mellan- och högstadierna. Men detgenomsnittliga antalet elever är betydligt lägre - det är viktigt att notera.På lågstadiet är det genomsnittliga antalet elever i klasserna 20, påmellanstadiet är det 23 och på högstadiet 26,5. Trots detta vore enligt min mening en sänkning avdelningstalet på mellan-och högstadierna i och för sig önskvärd. Tyvärr är deten mycket kostsam reform som det i dagens läge inte är möjligt att utlova. Så till frågan om betyg i . Det är ju en oftadebatterad fråga, inte minst i den här kammaren. Några nya argument för ochemot finns inte att redovisa. I propositionen betonas att elever måste tillägna sigvissa grundläggande kunskaper innan de går vidare till nästa stadium i skolan.SÖ skall få i uppdrag att utarbeta underlag för preciseringar i dettahänseende. vill att betyg skall utnyttjas också idetta sammanhang. Jag menar att det vore mycket olyckligt. Det skulle innebäraatt betygssystemet skulle införas redan i de första årskurserna. Det gällernämligen att identifiera problemen mycket . Det måste göras i det löpandeskolarbetet och får inte sparas till årskursens slut. Betyg är därför ettalltför trubbigt instrument för att utnyttjas i detta sammanhang. säger: "Genom att sätta betyg visarskolan respekt för kunskap." Jag tycker att det är ett mycket förenklatsynsätt. Påståendet är ägnat att upprätthålla myten om att mer änandra står för kunskap. Om det är som säger, blir konsekvensen attskolan visar förakt för all den kunskap som inte blir föremål förbetygsättning. Förhållandet är faktiskt att betygen bara mäter vissa kunskaper.En svaghet i alla betygssystem är att de avhåller eleverna från att söka sådanakunskaper som inte blir föremål för betygsättning. Det anses så att säga intelönsamt. Detta är, tycker jag, ett av de mest vägande skälen mot betygsättning.Det fria sökandet efter kunskap stimuleras inte. Undervisningen blir starktpräglad av skrivningar och prov, och det är inte utvecklande i den pedagogiskaverksamheten. vill nu också ha försöksverksamhet med betyg ilägre årskurser än vad som gäller . Det är svårt att se värdet avdetta. Någon försöksverksamhet är knappast erforderlig. Vi har ju under långtid haft betyg fr. o. m. årskurs 1 i den gamla skolan. Vi vet effekterna avdetta. Det är av den anledningen som vi i gott samförstånd här i harbeslutat att successivt begränsa betygstillfällena. En återgång till den gamla Anslag tiU grundskolor m. m. A nslag till grundskolor m. m. ordningen är med andra ord inte önskvärd. Satsning på kultur i skolan är ett viktigt inslag i åretsbudgetproposition. Skolan är vår viktigaste kulturinstitution. Det är bra attdenna roll nu ytterligare förstärks. 15 milj. kr. villpruta, medan vpk vill öka anslaget, och det är ju i och för sig ett vanligtpolitiskt mönster. Utskottet tillstyrker regeringens förslag. Det råder enighet om att förstärka ämnet svenska påhögstadiet. reservation angående riktlinjer försvenskundervisningen vill jag betrakta som en politisk skenmanöver. Vad somkrävs i den reservationen är väl fillgodosett i utskottets majoritetsskrivning.Den utökade tiden bör särskilt ägnas åt att stärka undervisningen i läsning,skrivning och litteratur. Vpk vill ha ett särskilt anslag för undervisning om denrörliga bilden i skolan. Jag vill gärna betona att detta är ett viktigt område.Medieutvecklingen är sådan att skolan i ökad utsträckning måste medverka tillatt barn och ungdom får kunskaper om medierna och deras roll i samhället. Dettahar utbildningsutskottet vid tidigare tillfällen också utvecklat och starktbetonat. Något särskilt anslag har vi emellertid inte funnit möjligt atttillstyrka, men i sak är vi överens om värdet av den här utbildningen. Jag vill till detta avsnitt om kultur i skolan foga enpersonlig kommentar. Enligt min mening är det angeläget att skapaförutsättningar för att stärka-också musikens ställning i , framförallt på högstadiet. Där erbjuds nu enbart i ämnet. Det kanjämföras för bild, för slöjd och föridrott. Musiken har mycket stor betydelse för enskilda människor, och denspelar en framträdande roll i hela samhället. Det är därför viktigt atteleverna får god kunskap om musik och möjligheter till eget musicerande i olikaformer. Min erfarenhet är att musiken också kan på ettverkningsfullt sätt medverka till att skapa en god arbetsmiljö och stärka desociala kontakterna i skolan. Också detta är ett skäl till att stärkamusikundervisningen på högstadiet. Frågan om statsbidraget till tas upp i flerareservationer. och uttalar sig starkt för att ettrenodlat elevbaserat statsbidragssystem skall införas. Det här är nu en ganskakomplicerad fråga. Med nuvarande system är det möjligt att ta hänsyn till bl.a. kommunernas tätortsgrad och geografiska förhållanden i övrigt. Utskottetutgår ifrån att ett eventuellt nytt bidragssystem tar hänsyn till sådana behov.Ett statsbidragssystem som enbart tar hänsyn till antalet elever i resp.kommun skulle komma att slå mycket hårt mot glesbygderna. För övrigt skall då noteras att en översyn och prövning avde här frågorna pågår. torde få anledning att ta ställning till dettainom . De borgerliga partierna vill på olika sätt reducerastatsbidraget till samlad skoldag. Vi socialdemokrater menar att samlad skoldagär en bra anordning. Vi vill därför inte nu minska stimulanserna tillkommunerna att anordna samlad skoldag. Stöd tillsmå skolenheter tycks vara en populär fråga. Den behandlas i tre reservationer.Centern vill anvisa 30 miljoner, erbjuder 21 miljoner, medanmoderaterna talar allmänt utan att anvisa några nya pengar. I reservation kopplas den här frågan ihop medfrågan om statsbidrag till fristående skolor. Ansvaret för glesbygden vill mantydligen i moderata samlingspartiet köpa sig fri från genom att erbjudaföräldrarna en slant för att själva ordna undervisningen. Vi kan inte finna ettsådant system acceptabelt. Det är naturligtvis viktigt att gå varsamt fram i fråga omnedläggning av skolenheter i glesbygd. I praktiken visar också länsskolnämndernastor generositet mot glesbygdsskolor när de fördelar resurserna. Att nu pytsaut ett antal extra miljoner vid sidan om den gällande statsbidragsfördelningentorde möta många administrativa problem. Vilka kriterier skall användas fördetta? Innebär förslaget att länsskolnämnderna vid fördelningen av basresursernainte skall ta geografiska hänsyn på det sätt som sker utan enbart hänvisatill det särskilda glesbygdsanslaget? talar ju allmänt ganska storordigt om kvaliteti olika sammanhang. vill de minska resurserna. Jag tror inte att detfinns ett direkt samband mellan resursernas storlek och kvalitet i verksamhetenmen jag menar ändå att minskade ekonomiska och personella tillgångar utgör enpåfrestning också i avseende på kvaliteten. Mot den bakgrunden vill jag fråga hur honser på det här sambandet. föreslår att de särskilda insatserna pålågstadiet skall slopas. Det rör sig om 31 miljoner. Hemspråksundervisningen igrundskolan förlorar 40 miljoner. Bidraget till samlad skoldag tas bort. Det är42 miljoner. Det s.k. SÅS-anslaget reduceras med 100 miljoner. Kommer intedetta att inverka menligt på kvaliteten i undervisningen? Det är en direktfråga till Birgitta-Rydle. Om det inte inverkar menligt på kvaliteten att nu ta bortca 200 milj. kr., skall dessa pengar till skolverksamheten då betraktas idagens läge som helt bortkastade? Jag yrkar bifall till utskottets hemställan på alla punkter. Anslag tiU grundskolor m. m.. 6BIRGITTA RYDLE (m) replik: Det är naturligtvis omöjligt för mig att pådenna korta tid bemöta på alla punkter. Jag skall välja utnågra. Låt mig börja med skolcheferna. Vi anser att statligtreglerade skolchefstjänster skall finnas kvar, därför att det är en garantiför att kravet att skolchefen skall ha lärarerfarenhet upprätthålles. Denbesparing som vi talar om vill ju socialdemokraterna också göra, men ni villgöra den på annat sätt. Beträffande skolgångsbefrielsen anser vi att den möjlighetsom finns skall finnas kvar som en yttersta utväg-för tänk, om det ärjust det en elev i ett visst läge vill! Men då får man också möjlighet att återkommatill utbildningen när skolledan är över. När det gäller förstärkningsresursen och 20-gruppernatycker jag faktiskt att - tydligen som representant försocialdemokraterna - 2 protokoll 1984/85:126-127 Anslag tiU grundskolor m. m. undervärderar lärarnas förmåga att avgöra vilket som ärbäst i deras skola. Betygen har vi diskuterat , det är sant, ochvi lär aldrig kunna komma överens i den frågan. Det är precis vår åsikt attbetyg skall ges oftare och pä alla stadier. Elever och föräldrar vill ha betyg.Varför skall de då inte få det? har vi återigen fått en klar deklaration frånsocialdemokraterna om att de inte vill ha betyg. Jag tycker att elever,föräldrar och lärare skall uppmärksamma den deklarationen. Så till kulturen. Det är viktigt att förståelsen för ochinsikten i vår kultur och dess utveckling förmedlas till eleverna, väcker derasintresse att lära sig mer och ger dem rikare upplevelser av kulturensyttringar. För detta vill skolministern och utskottsmajoriteten anslå 15 nya.förmodligen lånade miljoner, av vilka tydligen en hel del skall gå tilladministration. Det förslaget anser vi återigen vara att undervärdera deinsatser våra lärare gör- i det här fallet för kulturen - i sina olika ämnen.Jag vill fråga företrädarna för utskottsmajoriteten och skolministern: niatt de lärare som undervisar i t. ex. svenska, historia, bild och musik inte ärkapabla att inom ramen för sin undervisning ge eleverna denna insikt ochförståelse? Jag fick en fråga beträffande resurserna av GeorgAndersson. Mitt svar är: Vi talar om vad vi vill spara på, och vi harklart deklarerat att våra besparingar på skolområdet inte skall drabba självaundervisningen. Får jag fråga : Vad vill socialdemokraternaspara på, om ni vinner valet ? 7KERSTIN () replik: Jag sade redan i mitt inledningsanförande,, att vi inte från något håll har möjligheter att satsa någranya pengar på alla de områden där vi tycker att behov finns. Det innebär måste väga det ena området mot det andra och prioritera, och när man gördet måste den pedagogiska och kunskapsinriktade delen väga tyngre än någonannan. Det är det utgångsläge vi har haft när vi har sagt att man kan avskaffabidraget till den samlade skoldagen. För kommunerna betyder det inte särskiltmycket, och ger man dem sedan friheten att avgöra dess omfattning ochutformning, bör man kunna göra den här förändringen. Vi tror att de pengarnakommer till bättre nytta på annat håll. säger att det är ett sådant nyväcktintresse för bevarande av små skolenheter. Från vår sida är det icke någotnyväckt intresse, utan detta har vi arbetat . Det förvånar miglitet grand att inte blev mera oroad av de siffror som jagredovisade i mitt inledningsanförande och inte hade några idéer om hur manskulle kunna lösa det här problemet. Det visar sig, som jag nämnde tidigare, att det uppstårtvå fenomen i det här sammanhanget. Det ena gäller glesbygden. En glesbygd sommister sin skola är egentligen dömd till avveckling, det vet vi. Men vihar också fått ett annat, nog så bekymmersamt fenomen. Det gäller tätorternaoch inte minst de industriorter jag talade om . Dessaförändringar gör att sammansättning av klasserna ur barnens synpunktväldigt ofta blir mycket olycklig. Man tvingas att dela de klasser som tidigarevarit sammanhållna och "packa" in dem i andra klasser för att fåunderlaget. Jag tycker inte att det är bra. I den nämnda redovisningen talar man också om att om intenågra insatser görs, kommer det att finnas barn i detta land som får enenkelresa på 6 mil till skolan. Vi kan inte acceptera det. Jag hoppas att inteheller som representant för regeringspartiet gör det. Anslag tiU grundskolor m. m. 8 () replik: började med att notera attdet finns en bred uppslutning kring den allmänna . Jag förstår atthan också menade en allmän uppslutning kring Lgr 80, som ju har ett borgerligtursprung genom att två borgerliga skolministrar medverkat till den, den enagenom propositionen och den andra genom läroplanen. Något annat samlat borgerligtalternativ tycker jag inte att det behövs.