prot · G80915 · 1984-12-31 00:00:00 — har ett nytt panikpaket med skaftehöjningar sett dagensljus, efter överläggningar mellan socialdemokraterna och kommunisterna, och vihar fått höra vilket stort inflytande vpk har haft på det paketet. Menskattehöjningar löser infe nägra problem. Vad vi vill göra - def har framgåtttidigare av vad sagt från sida - är aft spara Läser man vår partimofion serman aft def finns en lång lista där, som ger en nettoeffekt på 10 miljarderkronor i minskning av budgetunderskottet, om man hade följt folkpartietsförslag. Det är bildades.Långt hade liberalernas polifiska insatser haft sfor betydelse förutvecklingen i värt land, kämpade för allmän oeh lika rösträtt ochgenomdrev folkpensionen. Den blåklint som vi folkpartister bär och sompryder våra valaffischer var fidigare rösträttsrörelsens symbol. Blåklintenpåminner oss därför om våra traditioner och om gamla tiders liberalersrösträttskamp. Efter kom , som etableradeparlamentarismen, Berfil Ohlins socialliberala inriktning blev sedan och ärfortfarande grunden för folkparfiets ekonomiska polifik. Vi som arbetar inom folkparfiet har genom vårhistoria lärt oss atf det i åtstramningstider är viktigare än någonsin att slåvakt om Uberala värden som maktspridning, tolerans mot oUktänkande,jämställdhet mellan könen och solidaritet med eftersatta grupper i ochandra länder. AnL 19 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag fårmeddela atf anslag om kvällsplenum nu har uppsatts. AnL 20JÖRN (vpk): fräga om vpk:s instäUningfill kollektivanslutningen skall jag infe besvara i mitt anförande, utan jagskall tala om andra fing. Jag sparar den frågan fill en av mina båda replikersenare, har naturligtvis rätt aft få ett svar. Man hör ofta sägas atf människor bäst försfär de småtingen i den näraliggande tillvaron. Jag fillhör dem som tror att def ärtvärtom, aft def finns för litet perspektiv i politiken och aft varje människahar behov av aft relatera sig fill eft större sammanhang. Jag tror aff man dåförsfär polifik bättre och bättre ser vilka värderingar som ligger bakom den.Jag tror också aft det är särskilt viktigt för arbetarrörelsens folk. Ett stort problem, som måste förstås i sift störresammanhang, är arbetslösheten. Det sägs atf vi nu har högkonjunktur. Ändå ärarbetslöshet och undersysselsäffning större än i det som vi på 1960-faletkallade lågkonjunktur. Tvärsigenom alla fillfälliga variationer kan man under20 år se en klar tendens. Arbetslöshet och utslagning ökar. Det blir också flersom befinner sig i kortvariga, tillfälliga arbeten utan stabil ekonomisk grundför sina Uv. Def har blivit fler som är arbetslösa långa perioder. Def är flersom börjar sina vuxna liv med att vara arbetslösa. Vi vet aft de arbetslösa ärsjukare än andra medborgare. Det är som om samhällets sjukdom speglar sig imänniskornas hälsa. Vi vet slufligen aft man förutser ytterligare ökadarbetslöshet, när konjunkturen vänder senast . Jag vill gärna ställa en fråga, aff fundera över för allasom här och ute i landet lyssnar på debatten: Vad händer med ett samhälle, därarbetslöshet och social utslagning blir ett stående inslag? Vad för slagssamhälle får vi, om en stadigt växande del av människorna får leva i samhälletsmarginal utan stabila samband medarbetsliv och de kontaktnät som def medför? Hur blir def med soUdarifetenmellan dem som finns innanför och dem som står utanför grindarna tillarbetsplatsen? Hur blir det för den fackliga sammanhållningen och styrkan, dengången arbetsgivarsidan hela fiden har en växande reserv av människor atfhandplocka ur? Och vilket slags människosyn växer fram, den gången samhälletstadigvarande tolererar en sädan utestängning av växande grupper människor? Vikan se vad som händer i industridistrikten ute i och i storstäder,och vi får där en god del av svaret. Samhället blir grymmare. Humanitet och civilisation undergrävs, den mänskligalikgiltigheten breder ut sig. Människorna börjar slåss med varandra om jobben -det är def som de borgerliga brukar prisa under benämningen konkurrens.Samhället utvecklas bort från de linjer som har bildat arbetarrörelsensvärdesystem och mänskliga moral. Arbetslöshetenär en kräftsvulst, som förstör människor och samhälle. Det är därför inuvarande situation nödvändigt aff snabbt gripa in för att hindra den från atfåter öka. Därför har vårt parfi gått med på aft man tar in pengar genom vissaskattehöjningar för aff med dessa pengar kunna skapa 30 000 arbeten. Vi hargjort def därför aft regeringen bl. a. förpliktat sig atf begränsahyreshöjningarna. Mensamfidigt säger vi att man inom arbetarrörelsen måste vara på det klara med affman infe i längden kan fortsätta med sådana kortsikfiga och fillfälligaåtgärder. Arbetslöshetens problem måste angripas i grunden. Man kan inte ilängden låta kostnaderna för åtgärder mot arbetslösheten betalas bara av löntagargruppernasjälva via skaften. Man måste fä fart pä de pengar som de stora koncernerna,som spekulanterna oeh skaffeflykfingarna har samlat på sig. Dessa pengar måsteuf i samhället och göra nytta, ge vettiga och bestående arbeten, hjälpa fillatf bekämpa sociala brister, hjälpa fill aft ge oss en skola som äntligen kanbörja bryta ned klassamhället. Att bekämpa arbetslösheten kräver en stor socialomfördelning, def kräver räfst med dem som har skott sig på aft löntagarna desenaste åren har tvingats aff hålla igen. Defär naturligtvis här som vår principiella krifik mot regeringen sätter in. Mankan infe bara förlita sig på exporten och strama ät pä den inre marknaden. Mankan infe ha en produktivitetsökning på i industrin och sedan säga tillindustriarbetarna aff de skall hålla igen som de skall öka sinaprestationer och slita ner sig som människor. Man kan infe ständigt upprepa denfelaktiga inflationsfeorin atf inflationens drivkraft skulle vara lönerna ochlöneökningarna. All analys visar aff def inte finns något sådant samband mellanlöneufveckUng och inflationsutveckling, Inflafionen beror på andra fing.Efterfrågan inne i landet måste få öka med en takt som svarar minst motproduktivitetens förbättring, annars blir vi aldrig kvitt arbetslösheten. Särskiltallvarliga perspekfiv på arbetslöshet och samhällsutveckling får man i ljusetav vår fids teknologiska omvälvning, den som vi skulle kunna kallamikroelektronikens revolution. Den blir sannolikt något helt nytt jämfört medalla fidigare tekniska omvälvningar. Dess kapacitet och förmåga aff spara in mänskligt arbete saknar motstycke ihistorien, I den västtyska urindustrin ledde den fill aff av arbetsstyrkanförsvann under 1970-falef, I den amerikanska telefonindusfrin slogs uf päsamma fid, I eri modern symaskin ersätter en enda mikroprocessor 350 mekaniskadelar. En mekanisk räknemaskin far atf tiUverka, en elektronisk görman på en tiondel av fiden. En rad olika studier visar hur toppskiktens och eliternasmakt ökar, hur andelen yrkesfolk på basplanet sjunker och ersätts medhjälparbetare som lätt kan bytas ut och ersättas med andra knappfryckare. Ännumer omfattande än i industrin blir verkningarna inom administration och kontor.På en stor amerikansk banks utlandsavdelning ledde den nya tekniken fill att 50personer fanns kvar av fidigare 430, Allt detta sker med atf def ekonomiska systemetoch dess avsättningsmarknader visar en svagare fUlväxt än under någonannan period av sin historia. Den nya teknologin går i särskilt hög grad uföver kvinnoarbetena och hotar därmed kvinnofrigörelsens landvinningar. Vem styr då den nya teknologin? Def gör de somkontrollerar kunskapen och systemen. Det är en liten grupp multinationellaprivatföretag. Styrningen ligger utanför den , def svenskanäringslivefs och den svenska fackföreningsrörelsens inflytande. För svensk arbetarrörelse står då frågan: Hur skall vihindra massarbetslösheten, hur skall vi ge tekniken en mänsklig utformning ochorganisafion? Def kan man aldrig göra genom aff säga aft de multinationellaskall styra oss, atf kapitalägarna skall fä pressa på oss den nya teknologin isin speciella form. Det är en fråga om makt och demokrati, Def är en fråga omde arbetandes makt, Def är därför vi behöver en samhälleligt organiserad ochägd data- och elektronikindustri med en egen självständig kunskapsproduktion.Därför är också kravet på kortare arbetsdag för alla nödvändigt att uppfyllasnarast. Därför borde vi använda def samhälleliga kapitalet för aft bygga uppen självständig form av den nya teknologin, för vad har vi annars dessalöntagarfonder till? Def är nämligen def intressanta med den nya teknologin,aff den kan utvecklas i helt olika alternativ, I ett av de stora och offentligaverken i utformade kvinnorna på en regisferavdelning en egen modell. Devägrade atf acceptera över- och underordning eller nivåskillnader i teknikutbildningen.De ville ha kapacitet och kunnande jämlikt fördelade. De vUle ha eftkollekfivt, solidariskt ansvar för jobbet, där de kunde förstå och utföravarandras arbetsuppgifter. De skapade en helt ny arbetsorganisation, där de gemensamtsvarade för avdelningens arbete och där def inte behövdes några särskildachefer. Det är ju egentligen ganska sensationellt - för arbetets ochmänniskornas frigörelse består ju just i denna kärna: atf man infe har någraherrar över sig, Def är bara då människan är fri. Och def är bara när man nåren hög grad av mänsklig jämlikhet som ingen kan vara den andres herre och ingenbehöver komma i frihetsbegränsande beroende. Låt mig ta upp en tredjestor och avgörande fråga; Vår fids miljökris, fid när skogarna dör och degenereras inför våra ögon, och när de kemiskasubstanser som påverkar mUjön ständigt blir fler, är def dags att äntligenbörja tänka i helt nya banor. Luft,vatten, växt- och djurliv är basen för människans biologiska existens Uksom förhela hennes materiella civilisation. Om infe en radikal förändring sker iindustrisamhällenas sätt att hantera naturresurser och biologiskt Uv, fallerdenna bas sönder. Detta har bl. a. forskare allvarligt varnat för.Denna kris blir akut inom högst . Liksomarbetslöshetens och teknologins problem kräver miljökrisens problem ett nyttsätt aff tänka. Det går inte aft komma ur miljökrisen, om man har enkommersiell, exploaterande inställning fill def biologiska Uvet ochnaturresurserna. Det går infe aft utsätta naturens ömtåliga samband och skogensekologiska system för marknadsekonomins hänsynslösa beräkningar.Industrisamhällets människor måste lära sig aff överge den gamlatillväxtopfimismen, som föddes i förra århundradet. Man måste lära sig affvälja andra former av tillväxt än de rent kvantitativa. Man måste ta uttillväxt i andra former, i form av mer förfinade produkter i sfäUet för flerslit- och slänggrejor, atf fa ut tillväxt i form av mer kunskap, kulfur ochvetenskap, som höjer alla människors förmåga och fördjupade insikt. Mennaturligtvis kräver detta en annan organisafion av samhället än den som ärinriktad på rent kommersiella bedömningar. På samma sätt krävs eft nytt sättaft se på teknologin, som bryter eliternas makt i samhället. Och def krävs enannan moral, en annan grundläggande värdering än den som bygger påkonkurrensprineipen, dvs, principen atf människor skall frampa ner och slå utvarandra och bemäktiga sig varandras resurser och marknader, Iljuset av dessa stora problem ser man ändå ganska lätt, aff det måste varaarbetarrörelsen som står för det samhäUeliga alternativ som kan räddacivilisationen och ett frihetligt, humant samhälle. Detta är och har alltsedandess barndom också varit arbetarrörelsens historiskauppgift och mission. Denuppgiften måste man ta på allvar. Det är därför så beklämmande att läsa i ettaktuellt nummer av , aff en socialdemokratisk regeringsmedlemöppet säger: "Vi har inget alternativ till kapitalismen." Det är juen kapitulation och ett hån mot arbetarrörelsens folk. Och vad mera är -det ärinfe sant. Svenskarbetarrörelse har ett alternafiv. Det har funnits och väglett rörelsenspionjärer, och det finns kvar i de djupa leden, i kampen påarbetsplatserna, i diskussionerna på ABF och i människornas visioner, devisioner de måste ha för att rätt kunna överleva i def här samhället. Ochman behöver infe gå och låna samhällsmodeller nägon annanstans, varken iMoskva, eller , Tradifionen från , Axel ochKåta håller och den är något vi självständigt kan utveckla.Alternativet finns, och dess genomförande blir alltmer nödvändigt. Detrepresenterar i själva verket, tror jag för min del, mänsklighetens,humanismens och kulfurens enda räddning i denna mörka och hotande fid. AnL 21 () replik; sade atf han i en senare replik skulle svara på minafrågor om kollektivanslutningen. Han har ingen möjlighet atf göra def i sinrepUk på anförande. Därför ställer jag frågorna igen, så afthan får möjlighet aff replikera direkt fill mig. Bakgrundenfill mina frågor var ju atf åtta gånger har uttalat sig motkollektivanslutningen. Vi var många som hoppades atf man på frivillighetens vägskulle sätta stopp för den kränkning av enskilda människors frihet somkollekfivanslufningen innebär. Men ingenting hände, utan år har manhänvisat fill pågående utredning inom det socialdemokratiska partiet. Efterflera års arbete lade utredningen fram ett förslag fill årets partikongress.Förslaget innebar atf man skulle fortsätta med kollektivanslutningen, med denändringen aft man skulle skicka partibok till alla folkpartister ochcenterpartister och kommunister som har blivit inskrivna i def socialdemokrafiskaparfiet. Dåär frågan; När tar tålamodet slut? Vårt tålamod har tagit slut. Vi tycker atfdef enda rimUga svaret på socialdemokraternas agerande nu är att fä enlagstiftning som tillförsäkrar varje människa rätten att själv bestämma vilketpolitiskt parfi hon eUer han viU fillhöra. Minfråga till och kommunisterna blir: År ni beredda aff medverkatill aff vi får en sådan lagstiftning? Jag tror att väldigt mängakollektivanslufna kommunister är intresserade av def svar som jag hoppas atfJörn nu kommer att lämna på den frågan. AnL 22 (vpk)replik: Jag tackar så hjärtligt för intresse för dekoUekfivanslufna kommunisterna. Det är bara def atf vi har bekämpatkoUektivanslufningen ute i fackföreningarna långt innan ni ens upptäckte den,och ni var aldrig intresserade av aft kommunister ochsyndikalister blev kollekfivanslutna. Jag säger detta endast för att belysa defnågot dubbelbottnade i den liberala frihetssfrävan, Den gäUer bara somligamänniskor - den gäller infe alla. Vifår, fru talman, en längre sakdebatt rörande defta , när fråganom kollektivanslutningen kommer upp fill beslut. Vi skall naturligtvis dåutförligare mofivera våra ställningstaganden. Jag har i själva verket redanbesvarat frågan i TV-programmet för eft par veckor sedan, och där gavjag också en mycket otvetydig bild av hur vpk kommer atf rösta. Mycketkort uttryckt är vår principiella instäUning följande. Kollektivanslutningfill socialdemokratin, som denna anslutning förekommer i vissaLO-fackföreningar, är en politisk och moraUsk belastning för arbetarrörelsen.Den skaU bekämpas, och vi skall bekämpa den ute i organisafionerna. Det är därkampen skall föras. Däremot är vi något överraskade över aft man så lättvindigtvill gripa in med lagstiftning, för def är infe allfid bra aft bekämpa i ochför sig dåliga säker genom lagstiftning. Om man ger sig in på en lagstiftningsom innebär ett sådant här förbud, kommer man ut på ett Manöppnar vägen för ett statUgt inflytande i organisationernas inreangelägenheter, för rätt för staten och polisen atf gå in och bedriva kontrolloch undersökning i organisationernas göranden och låtanden. Detta medför sästora faror och innebär sä allvarliga räftssäkerhefspro-blem, att vi menar skall akta sig för denna typ av statliga ingrepp. Jag erkänner atf vi harvarit tveksamma i den frågan. Det är också därför vi ochhösten haft en mycket livlig diskussion inom vårt parti. Vi har hört olikaparfiinsfanser och opinioner samt diskuterat i riksdagsgruppen och i partietsaUa ledande organ. Vi har kommit till slutsatsen atf def infe skall vara någonstatlig inblandning i organisationernas göranden och låtanden, för def kan ledamycket längre än vad bäde folkparfiet och andra avser. Men man skall bekämpakollektivanslutningen, sådan den nu förekommer, på lämpligt sätt där denna kamphör hemma, ute i de fackliga organisafionerna inom LO-området. AnL23 () repUk; Det fanns och finns, , ingenting dubbelbottnat i mininställning fill koUektivanslufningen. Jag tycker aft varje individ, oavsett omhan eller hon är kommunist eller centerpartist eller moderat eller folkpartist,skall ha rätt aff slippa bli inföst i ett parti, vars polifik man ogillar. Jagslåss för kommunisternas rätt att slippa detta, liksom jag slåss för andrasrätt aft sUppa det. Detta tycker jag är en självklar principiell utgångspunkt. Vihar inte heller behandlat frågan om lagstiftning lättvindigt, och def vet JörnSvensson, Vi har från sida i många är medverkat tillriksdagsuttalanden, i förhoppning om att socialdemokraterna själva frivilligtskulle ändra på den här förnedrande anslutningsformen. Det var nog också mångainom socialdemokratin som hade hoppats att någonting skulle hända. Sedaninträffade det mycket egenartade att inte en enda opponent framträdde på densocialdemokratiska partikongressen. av utredande slog kongressenenhälligt fast aft kollektivanslutningen skulle fortsätta. Då måste vi rimligenfa fill den enda möjlighet som återstår, nämligen en lagstiftning. Jagförstår inte alls invändningar. Det gäller ju en lagstiftning,som tillförsäkrar den enskilde individen rättigheten atf slippa bli utsatt förövervåld av en organisafion. Jag kan infe förstå aff det kan göras någoninvändning mot att man på detta sätt får en lag, som slår vakt om de enskildaindividernas frihet. Därför kommer vi aff fortsätta aft arbeta för en lag, somger de enskilda människorna denna rätt. förstår jag aft def säkraste sättet aff fä ensådan lagändring till stånd är att vi vid valet om knappt eft år få enicke-socialistisk majoritet i denna riksdag. kommer tyvärringenting att hända, Def gav svar klart besked om. Jag beklagardef djupt. AnL 24 (vpk)replik: Också vpk slåss för allas rätt. Men def är infe aUs det som frågangäUer i defta sammanhang. Frågan gäller hur man slåss och med vilka medel. Omman ger sig in på en lagstiftning om föreningars och fria organisationersangelägenheter, vilka juridiska problem öppnar man då för? Omvi fär en borgerlig majoritet i nästa val, kommer statsministern att heta UlfAdelsohn. Han fiUhörett parti, som inte tänker nöja sig med aft lagstifta motkollektivanslutning, fördet är ju ensak, utan som kommeratt öppna för mycketvidsträckta ingrepp mot fackliga organisationers, folkrörelsers ochfackföreningars göranden och låtanden. Det står nämligen i en aktuell moderatmofion till riksdag, nr 2029, som vi kommer aft få diskutera här ikammaren , att vill infe bara i lag förbjudakollektivanslutning utan även förbjuda fackföreningar aff ekonomiskt understödjapolitiska parfier. Man vill också förbjuda dem atf göra polifiska uttalanden.Man viU alltså på ett sätt som är fullständigt oacceptabelt snöpafackföreningsrörelsens möjUgheter aft agera samhälleligt och politiskt. Defskulle föra utvecklingen här i landet fiUbaka . Det skulle blien lagstiftning, som mig veterligt förekommer endast i dikfaturländer. Så friafrån är inte det lilla aft ni infe kommer aft lockasmed på en kompromiss med i detta avseende. Ävenom man skulle gå in på frågan om en lagstiftning, som förbjuder enbart självakollektivanslutningen i organisationslivef, stöter man på allvarliga juridiskaproblem. Hur gör man t, ex, med ? Deras grundorganisationer äraff beteckna såsom fackliga organisationer, men deras centralorganisation, SAC,kan mycket väl i eft domsfolsutslag förkunnas vara en politisk organisafion.Alltså kan man förbjuda syndikalister på def lokala planet att ansluta sig tillsin centralorganisation. Man kan slå sönder den syndikaUsfiska rörelsen. Hurman tolkar en sådan här lag är helt och hållet en fråga om godtycke, avpolitiska konjunkturer och om den enskilde domarens inställning. De juridiskaproblemen, de föreningsräffsliga problemen och frihefsproblemen har ni infetänkt igenom. Vi ogillar koUekfivanslufning till poUtiska partier på def sättsom den tillämpas inom socialdemokratin Uka mycket som ni, men vi har en störrerespekt för och begrepp om vad som händer, när man börjar peta påfolkrörelsernas frihet. Förstevice talmannen anmälde atf anhållit atf till protokollet fåantecknat atf han inte ägde rätt till ytterligare replik. AnL 25 Statsrådet : Till de frågorsom har ställts ber jag att få återkomma. Närman lyssnar på denna debatt, kan man inte undvika aft göra några reflekfioner.För def första har de borgerliga talarna ägnat sig näsfan enbart åt utfall motsocialdemokraterna. Min enkla fråga blir: Har de borgerliga talarna ingen egenpolifik aff referera och diskutera från denna talarstol? Fördet andra hade vi faktiskt borgerliga regeringar idefta land. Men de borgerUga partiernas företrädare talar som om borgerUgaregeringar aldrig existerat. Underdessa år hade vi fyra olika borgerliga regeringar. Vi hade 47 olika borgerUgastatsråd - ja, någon var visst opolitisk. Politiska kriser och . Det var då vi fick den skuldbörda som vi nu måste betalaränta på oeh som så vackert talade om. Utan denna skuldbördaskulle vi kunna sänka skaften i stället för aft höja den, men densocialdemokratiska regeringen får faktiskt betala på dessa borgerligaskuldräntor. Nuär def mindre än till nästa val, och regeringsfrågan kommer åter icentrum. Vad säger då ? Redanför skrev deras ideologiska tidskrift :"Nästa gång som en borgerlig regeringsbildning blir aktuell är det infelängre tre likaberättigade parfier som sätter sig ner kring förhandlingsbordet,"Tidningen fortsatte: "Det tar fid innan folkparfiet och ävenmentalt och i attityd har anpassat sig till att vara småpartier som förloratden ulfimafiva makten," Och man avslutade; "Jämbördiga parfier kansamarbeta. När sfyrkebalansen förlorats blir def fråga om tolerans," Moderaternamåste vara nöjda . har genom valet av snälltanpassat sig, skrämda av högervågen och sin egen tillbakagång, har i dagarnafill sitt ungdomsförbunds och kvinnoförbunds förtvivlan också underordnat sigoch förklarat aft kan acceptera Adelsohn som statsminister, Allastolta paroller om mittfältet som kraftcentrum fladdrar bort som löv ihöstvinden. Högernsdominans är alltså en förändring i förhållande till 1976-1982, då def infekunde bli tal om aft släppa fram fill statsministerposten. Denandra förändringen är atf de tre nu blivit fyra i och med aft kds skall beredasfillfräde fill riksdag, även om parfiet inte uppnår , Detföranleder mig att göra tvä kommentarer. Den första mycket kort; Ni kunde infehålla sams och regera då ni var tre. Hur i all sin dar skall def då gå när niblir fyra parfier? Denandra kommentaren är av mer personligt slag, men den beror också på affstatskunskap varit mitt intresse vid sidan av polifiken. Jaghörde med förvåning säga ; Vad är def för en överenskommelse somhar träffats om författningen? Jagvar faktiskt en av de tre som för socialdemokratins del förhandlade med freborgerliga företrädare under ledning omförfaftningsfrågan. Valsättet var åtminstone för oss socialdemokrater densvåraste frågan men också den viktigaste, därför att - som medsin kännedom om 1920-talefs minoritetsregeringar så har utvecklat- för svaga regeringar blir ett hot mot parlamentarismen. Därför var för osshandlingskraftiga regeringar en vikfig fråga. Det var då som tanken på enprocentspärr kom upp, som en kompromiss. Vår tanke var , men mittenparfiernakrävde atf spärren skulle vara högre, och den sattes vid , Dengemensamma avsikten, fru falman, bakom denna kompromiss var glasklar: atfförhindra partier som fick att komma in i . Överenskommelsen träffadesmellan , , centerpar- Den publicerades på förstasidorna i pressen, och den gavsstort utrymme i radio och TV, Det var självfallet infe, som , någon hemlig överenskommelse, Atfnågot av dessa parfier skulle bryta överenskommelsen genom aft hjälpa ett litetparfi förbi spärren var en absurd tanke, , som saft ifolkparfiets ledning på den fiden, skriver om överläggningarna: