prot · G809126 · 1984-12-31 00:00:00 — Det finns många andra goda skäl för att individualisera sjukförsäkringenoch göra den till mer en försäkring och mindre ett system för skatteuppbörd änden är , I fråga om sjukpenningen har allt intresse kommit attknytas till frågor om inkomstbortfallet. Det har diskuterats om sjukpenningenskall vara 80 eller och t, o, m,, idet moderata fallet, . Men det är inte den stora frågan. Den stora frågan gäller att vi i daghar en sjukpenningförsäkring som inte fungerar, är det för stora gruppertyvärr inte fråga om vare sig 80 eller utan kring , och då har maninte en fungerande sjukpenningförsäkring. Hur har det blivit så? Jag har inte forskat i hävderna omdetta, men jag är rätt säker om att detta är ett förhållande som harförvärrats. under årtiondenas gång sedan sjukförsäkringen en gång i slutet av1940-talet beslöts - den kom till , Det beror på attarbetslivet har förändrats. Det är fler människor än förr som harokonventionella förhållanden till arbetsmarknaden jämfört med den enkla på fasta klockslag , som det var. Dettahar lett till de här bristerna. Vi vet att de timavlönade har otroligt dåligsjukförsäkring. Detta beror inte på att lägger fram förslag omändrad procentsats. Först och främst beror det på att den som har timlön och ärsjuk i förlorar hela veckolönen, fem femtedelar, men fårersättning från sjukförsäkringen med fyra sjundedelar - och det är ju någothelt annat. Det är inte vi som har föreslagit att det skall vara så, utan detär inbyggt i sjukförsäkringssystemet. Man har fört fram till oss bud om att en arbetare medgenomsnittlig LO-lön på det moderata förslaget skulle förlora , om hanär sjuk . Om nu siffran är riktig - och det kan man diskutera - är deti varje fall så att han förlorar , på socialdemokraterna och . ärnämligen en socialdemokratisk sjukförsäkring vi har. Socialdemokraterna brukarinte försumma att understryka att det är de som har byggt upptrygghetssystemet. Det är alltså de nuvarande reglerna som tar de . Sedan är det en sak fill som man alltid skall komma ihågnär man betraktar besparingsförslag: det räcker inte för att klargöraeffekterna att se efter hur mycket och på vilket sätt man vill spara. Det ärlika viktigt att se efter till vad man använder de sparade pengarna. Här är detsärskilt viktigt. har lagt fram förslag om besparingar påsammanlagt 21 miljarder i budgeten . låter det som om detvore mera. Vår sjukvårdsminister har räknat ut att dessabesparingsförslag kostar en vanlig löntagarfamilj i . om året.Vem som helst kan räkna ut att . gånger det antal löntagarfamiljer somfinns i blir 75 miljarder. Vi skulle därmed ha avlägsnat helabudgetunderskottet och litet till. Detta är alltså inte sant, utan det är ensådan där finurlig räkneövning som visar på någonting som över huvud taget intehar med verkligheten att göra och därför inte ens är värd att diskutera. Vi har föreslagit att man skall spara 21 miljarder. 8miljarder går direkt på hushållen. Men vad använder vi besparingarna till? Jo,till ungefär hälften använder vi dem till det tyvärr alldeles nödvändiga, attförsöka något förbättra statens urusla finanser och komma litet längre bortfrån vad som egentligen är ett konkurstillstånd. Till den andra hälftenanvänder vi dem till att sänka skatter - inkl. skatten på sjukersättningar. Vi har föreslagit att man på mycket kort sikt, ett par treår, skall nå ner till marginalskatt i stället för . Vem som helst kanräkna ut att en sjukpenning av lönen som beskattas på toppenav inkomsten fakfiskt ger något fler kronor i handen än en 90-procentigsjukpenning som beskattas . Det är så. Man kan alltså inte bedöma förslagen utan att titta på demi båda ändar: Hur mycket sparar vi, på vems bekostnad sparar vi, vad användervi pengarna till och i vilken utsträckning går de tillbaka till samma personerpå vilkas bekostnad vi sparade? Detta är viktigt. Men vi har ett skäl till för dessa, som många tycker,brutala besparingsförslag. Det ligger egentligen i det som har sagts hittills.Det handlar alltså inte bara om att i ett krisläge spara pengar åt staten, utandet handlar också om att bereda väg för de reformer som blir alldelesnödvändiga för att få vår sjukförsäkring att fungera riktigt och bli av medorättvisorna att de timavlönade, deltidsarbetande, delårsarbetande,skiftarbetande och stora kategorier studerande har ett uselt sjukpenningskydd . Att bli av med detta kräver pengar. Vi har inte gjort någon egentligkostnadsberäkning, men jag tror inte att jag tar mycket fel om jag säger: Skallvi bota alla de brister som utskottet och framför allt reservanterna pekar på,handlar det om kostnader i storleksordningen . Detär mycket pengar. Varifrån tar vi dem? Vi säger: En del av dem får vi ta fram i solidaritet. Viär rätt många, inte bara här i , som i praktiken har etthundraprocentigt sjukförsäk- ringskydd.Det finns andra sådana gynnade grupper också. Det finns stora grupper som ivarje fall har bra mycket . Vad är det som säger att inte vi skall fånöja oss med kanske 80 eller - eller vad det kan bli - för att därmed göradet möjligt för dem som har det oerhört mycket sämre att få ettacceptabelt sjukförsäkringsskydd? - Detta är bakgrunden till besparingarna. Självfallet skulle vi önska att kunna göra detta på ettsmidigare och, inte minst, populärare sätt - detta är inte populärt - men nuhar vi hamnat i ett läge där vi i många fall blir tvungna att görabesparingarna först och reformerna efteråt. Staten har inte längre råd att draväxlar på kommande besparingar. Vi kan inte låna pengarna i hur stor utsträckningsom helst. Alltså måste vi börja bereda vägen, innan vi kan börja att på allvarplanera reformerna. De pengar vi skulle få över genom de besparingsförslag somföreligger räcker inte för att klara detta. De har i och för sig redangått åt för att rätta till budgeten och något rätta till skattesystemet. Mendet är ändå ett steg i riktning mot att våga se på hela systemet för att såsnart det över huvud taget är möjligt - och med det menar jag högst någramycket få år, eftersom detta är bråttom - återigen ge en fungerandesjukförsäkring. Jag menar därmed en sjukförsäkring som fungerar inte för någragynnade utan för alla -vilket alltså inte sjukförsäkringen gör . Låt mig, herr talman, något sammanfatta det som jaganfört. Det finns alltså anledning till mycket grav kritik mot stora delar avvår sjukförsäkring. Den fyller inte sin funktion . Den är orättvis. Den ger på några punkter överkompensation. Det finns faktisktgynnade människor, som direkt tjänar pengar på att stanna hemma från jobbet ochvara sjuka därför att nettobehållningen av sjukpenningen kan bli större än denlön man skulle ha tjänat. Det finns några sådana. Men det är inte det värsta, utan det är de som inte enskommer i närheten av den kompensation de skulle behöva. Detta måste botas ochrättas till! Vi skall ha en sjukvårdsförsäkring som räcker livet ut och som ärlika för alla. Jag tror att det är bäst, för att slippa en fortsattmytbildning, att en gång till understryka - vilket vi har gjort många gångerförut - att det är en allmän försäkring vi talar om, inte en privat. Vi hartalat om att förbättra den allmänna obligatoriska sjukförsäkringen. Vi talarinte om att hänvisa människor till att gå ut på marknaden och tecknaförsäkringar hos och , utan vi talar om den allmännaobligatoriska sjukförsäkringen -med den mycket viktiga skillnad som finns. Fören privat försäkring betalar man vad man har råd, skaffar sig de förmåner manhar råd att betala för. Har man dåliga inkomster och dålig råd får man nöja sigmed ett svagt försäkringsskydd. Den viktigaste skillnaden mellan en sådan ochen allmän socialförsäkring är att premien för den allmänna försäkringenfastställs i relation till inkomsten, inte till förmånerna. Förmånerna skall varalika för alla. Vi skall ha samma rätt till sjukvård, samma rätt fillsjukpenning oavsett inkomst, men den avgift vi betalar - oavsett i vilken formden inkasseras -skall vara relaterad till vår betalningsförmåga, dvs. hela tidenden allmänna försäkringen vi talar om och inte något annat system än detta. Med detta, herr talman, ber jag att få yrka bifall tillreservationerna 1 och 9 i socialförsäkringsutskottets betänkande. 33 (): Jag vill till att börja med peka på attDagmarförslaget också innebar ett besparingsförslag med en omfördelning avresurser till delar av landet som inte får en god hälsovård. Därförställde vi i upp på det förslaget. Avtalet gäller entvåårsperiod. Låt oss avvakta den perioden innan vi går ut och allt för skarptkritiserar det. Såsom framgår av betänkande nr 20 är det en stor mängdmotioner som behandlas där. Alla motioner berör sjukförsäkringssystemet. Dessamotioner belyser orättvisa effekter eller inte önskvärda effekter i detsystemet. befolkning utgör nog den grupp av människor som genomallmänna försäkringar har det största skyddet vid sjukdom och ekonomiskapåfrestningar. I tider av ständig ekonomisk tillväxt har förbättringar skettav sjukförsäkringar, arbetsskadeförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen m.fl.skydd i den svenska välfärden. Trots denna utveckling pekar vi i betänkandet påförhållanden där människor inte får kompensation likvärdig med andras. Tillbetänkandet finns 14 reservationer fogade, och sex av dem står för. I reservation 3 om slopad etableringsbegränsning förtandläkare för vi åter fram kravet på fri etablering för denna yrkesgrupp. finns behovet av etableringsbegränsning, då tandläkarbristen ärhävd och antalet sökande till lediga tjänster är högt - detta oavsett var i landetefterfrågan finns. I reservation 5 om ett förbättrat högkostnadsskydd pekarvi åter på de höga kostnader som sjukresorna står för. Detta gäller specielltför barnfamiljer med ofta sjuka barn eller människor som är i behov av tätalakar- och behandlingsresor. Dessa kostnader kan bli synnerligen betungande fördessa redan hårt drabbade familjer. Utskottet visar på den försöksverksamhetsom väl just påbörjats i och . I dessa försökslandstingär det inte främst den enskilda familjens resekostnader som skall ses över,utan det gäller att förbilliga och rationalisera resandet mellan hemmet ochsjukvårdsinrättningar. Vi anser att staten bör ha ett övergripande ansvar idessa frågor och att det är rimligt att begränsa kostnaderna för den enskildetill . I vår reservation 8 tar vi konkret upp en del av deorättvisor i sjukförsäkringssystemet som föreligger. Vi anser fortfarandeatt hemmamakeförsäkringen skall utgöra en grundtrygghet vid sjukdom. Samma ersättningskall utgå till studerande, hemmamake och andra låginkomsttagare som i dagutgår för den som ligger på den s. k. garantinivån inom föräldraförsäkringen,dvs. en ersättning med /dag vid sjukdom. Vi yrkar därför avslag i vadgäller en frivillig försäkring för dessa grupper. Premiens storlek ärfortfarande okänd, men den har stor betydelse för möjlighetenatt ansluta sig till systemet. Avgiften kan genom sin storlek uteslutamänniskor från ett trygghetssystem. För skiftarbetande, deltids- och delårsarbetande har bådefridagsregeln och ett delningstal för sjukpenningens beräkning betydelse.Reglerna innebär att dessa grupper av försäkrade inte erhåller ersättning vidsjukdom som tillnärmelsevis motsvarar det verkliga inkomstbortfallet. Dettadrabbar främst deltidsarbetande kvinnor, som ofta behöver vara lediga för vårdav sjukt barn eller på grund av egen sjukdom. Fridagsregeln slår hårt motdessa. LO och SAF förhandlar om andra orättvisor i sjukförsäkringshänseende. Låt mig med ett exempel visa hur bestämmelserna kan slå:En inkomsttagare som tjänar . och är sjukledig i får, omhan är statsanställd, en ersättning på . En kommunalanställd tjänstemanfår , en privatanställd tjänsteman får full lön och en privatanställdarbetare . Det är ingen rättvisa! Detta förhållande beror på avtal somhar slutits mellan parterna, och det är angeläget att pågående förhandlingarleder till en utjämning av ersättningarna. När det gäller deltids- och skiftarbetandes sjukförmånergav sjukpenningskommittén förslag till lösningar. Det är fullt möjligt attsnabbt bearbeta dessa förslag, så att det kan resultera i ett förslag som kanföreläggas . Detta kommer naturligtvis att kosta pengar, det är vi välmedvetna om. Vi har därför i vår motion 2799 av m. fl. visat påbesparingar i sjukförsäkringssystemet som skulle kunna betala en sådan önskvärdförändring. Det kan inte vara obekant för någon att förfram krav på besparingar inom sjukförsäkringen. Vad som inte framgått idebatten är den faktiska effekten för den enskilde av vårtbesparingsalternativ. Kravet på återhållsamhet i statens utgifter är för de flestapartier ett viktigt krav som man vill ställa. Orsaken är det svåra ekonomiskaläge som vårt land befinner sig i. Trots högkonjunktur växer statsskulden ochstatens utgifter oroväckande. Att i ett sådant läge nonchalera behovet avbesparingar är inte rimligt. Skattehöjningar kan inte tillgripas för attförbättra finanserna. Det har nuvarande regeringsparti klart visat. Det kan dåinte vara omöjligt att beträffande de som utgörsjukpenningersättningen göra en besparing på 1,8 miljarder. Den bördan ärlättare att bära för den enskilde än de skattehöjningar nuvarande regering såfrikostigt fördelat över landets invånare. Socialdemokraterna angriper besparing iförsäkringssystemet huvudsakligen med fördelningspolitik som argument. Alla vet att stora budgetunderskott ökar inflationen och minskarmöjligheterna att bekämpa arbetslöshet i lågkonjunktur. Med andra ord ärsocialdemokraternas politik högst äventyrlig just ur fördelningspolitisksynpunkt. Den höjda fastighetsskatten och de höjda el- och bensinskatterna ärockså någonting som drabbar de sämst ställda, inte minst barnfamiljer ochglesbygdsboende. Jag kan därför inte ta socialdemokraternas motstånd motbesparingar i sjukförsäkringen på allvar. Ovilja att åstadkomma besparingar i den högkonjunktur som vi nu befinner oss i drabbar desämst ställda hårdare än några andra. Hårdast drabbas de som ställs arbetslösa.Vi har mer än 40 000 fler arbetslösa än i den föregående högkonjunkturen. Omvi inte sparar nu förbereder vi oss dåligt för sämre tider. Densocialdemokratiska lättsinniga politiken när det gäller budgetunderskottetgynnar alls inte de grupper som har det sämst i samhället, tvärtom. Låt mig göra klart att inte accepterarmoderaternas förslag till besparing. förslag innebär bl. a. att delångtidssjuka drabbas på ett sätt som inte är förenligt med politik.Centern har medvetet utformat sitt förslag så, att de långtidssjuka intedrabbas av försämringar. Det är därför som vi föreslår oförändrad ersättningefter 30 dagars sjukskrivning. föreslår också förbättringar för dehemarbetande, deltidsarbetande och skiftarbetande när det gällersjukförsäkringen, som jag tidigare redovisat. Det är alltså en avgörande skillnad mellan ochmoderaterna i fråga om besparingarna i sjukförsäkringen. utformar sinaförslag så, att de sämst ställdas situation förbättras. inser alltsåbehovet av besparingar för att samhället skall ha förmåga att skapa fullsysselsättning och föra en rättvis fördelningspolitik , samtidigtsom besparingarna i är fördelningspolitiskt rätt utformade. Det är därförsom inte tvekar att rösta för den besparing som partiet föreslagitunder den allmänna motionstiden. Vi ser det också som önskvärt att de avtalsslutandeparterna även beaktar denna kompensationssänkning i kommande förhandlingar,lika väl som man ser över nuvarande skillnader i sjukersättningssystemetberoende på vilket avtalsområde det gäller. Det råder alltså inget tvivel omatt vill att det förslag som vi förelagt om sjukförsäkringenbör genomföras. Att vi sedan inför kommande budgetår också diskuterar andrabesparingar tyder på att vi känner ett stort ansvar för landets ekonomi. Till slut vill jag något kommentera reservation 13 omvillkor för karenstid för egenföretagare. Kravet på god hälsa har slopats förövergång till kortare eller ingen karenstid fr. o. m. . Men man vågarinte slopa kravet på åldersgränsen för att ändra karenstiden, detta trotsatt val av kortare karens innebär en högre avgift för egenföretagare. Vi icenterpartiet ser inga skäl att behålla detta krav, utan vi yrkar på att maninte längre ställer det kravet. Egenföretagare skall själv fritt kunna väljakarenstid oavsett ålder. Med stödav detta yrkar jag bifall till reservationerna 3, 5, 7, 8, 10 och 13. 34KENTH SKÅRVIK (fp): Vi borde kunna vara överens om att sjukvårdenskall vara lika för alla människor. Det är den inte . Dagmarreformen harinneburit att många läkare ställts utanför sjukförsäkringen. Dessa läkarespatienter måste nu betala mer än andra, och många har inte råd att gå till enläkare som inte är ansluten till sjukförsäkringen. Vi riskerar en orättvissjukvård, som endast kan utnyttjas av dem som har det bra ställt, därför attsjukförsäkringen inte betalar någon del av vårdkostnaden. Vi har i reservation2 utvecklat våra synpunkter i fråga om detta. De konkreta resultaten av Dagmarreformen börjar nu visasig. Många människor har fått en försämrad tillgång till vård på grund av attmånga . fritidspraktiker uteslutits från ersättningsmöjligheterna. För attkompensera detta har t. ex. anställt fler läkare.Detta måste rimligtvis innebära att det blir ännu svårare att rekrytera läkaretill glesbygden. Det vore intressant att höra någon företrädare förutskottsmajoriteten utveckla hur t. ex. fler läkare i befrämjarvården i inland och gör det möjligt att få fler läkare där. anser att det bör finnas en friétableringsrätt för läkare. Det skall vara möjligt både för läkare som villvara privatpraktiserande på heltid och för fritidspraktiker att ansluta sigtill sjukförsäkringen utan att något tillstånd krävs. Vi vill användaekonomiska incitament för att få fler läkare till glesbygden. Vi tror att detär effektivare än den etableringskontroll som finns och som verkarmotverka sitt syfte. Utskottsmajoritetens och regeringens försvar företableringskontrollen ay tandläkare är om möjligt ännu ihåligare. Jag skallinte här upprepa alla argument i denna fråga. Vi hade en lång diskussion förknappt sedan. Jag kan dock inte frigöra mig från misstanken attregeringen i första hand vill slå vakt om och bygga ut den vård som bedrivs ioffentlig regi just för att vården drivs av landstingen och inte därför attvården skulle vara bättre. anser att målet måste vara att erbjudaså bra tandvård som möjligt. Förutsättningarna för detta ökar, tror vi, om denenskilda människan fritt får välja vilken tandläkare han eller hon vill gåtill. Detta kräver en fri étableringsrätt. Budgetunderskottet är fortfarande alltförstort. Vi måste minska budgetunderskottet bl. a. därför att en minskning avdetta är en förutsättning för att få ned inflationstakten. En lägreinflationstakt är en. vikfig förutsättning för att vi skall kunna pressa nedarbetslösheten. Insikten om dessa vikfiga samband verkar ibland också finnashos regeringen. Vi måste alltså spara pengar. Skattehöjningar är intenågot bra alternativ, därför att de leder till att samhällsekonomin fungerarsämre. Det är svårt att hitta bra besparingar. Det finns inga stora besparingaratt göra på att skära bort kostnader som är helt onödiga och där ettborttagande direkt leder till ett bättre samhälle. Det är trots dettanödvändigt att finna besparingar helt enkelt därför att alternativet, att inteskära ned budgetunderskottet, är sämre. Vid utformningen av besparingarna bör en utgångspunkt varaatt de inte skall drabba grupper som redan har det svårt. Vi föreslår därförinte några besparingar som drabbar t. ex. handikappade. har tvärtompekat på att det finns grupper som tillhör "det glömda " ochför vilka ytterligare insatser krävs. För att besparingarna skall bli tillräckligt stora krävsatt de berör många människor. Men för varje människa blir förändringen ändårelativt ringa. I det aktuella utskottsbetänkandet har folkpartietföreslagit två exempel på denna typ av besparingar. Vi har för det förstaföreslagit att kostnaderna för sjukvården skall minskas genom att patient- ochläkemedelsavgifterna höjs med15 kr. vet vi att vissa grupper har mycket höga kostnaderför sin sjukvård . Det gäller dem som har resekostnader och som endast fårresekostnader som överstiger . Vi föreslår därför dels attresekostnaderna skall räknas in i högkostnadsskyddet, dels atthögkostnadsskyddet skall träda i kraft tidigare, så att inte den totalakostnaden ökar som en följd av de höjda avgifterna. Den samlade effekten av folkpartietsförslag är således: Statens kostnader minskar med ettpar . De somutnyttjar sjukvården mycket får i många fall en förbättring genom attresekostnaderna räknas in i högkostnadsskyddet. De som fårbetala något mer är de som besöker läkare bara någon eller . Jag har svårt att se detorättfärdiga i vårt förslag. Utskottsmajoriteten hänvisar när det gällerhögkostnadsskyddet för resor till att frågan bereds i regeringskansliet.Handlingskraften från regeringen imponerar inte. Den andra besparing som föreslår är en vissminskning av ersättningsnivåerna från sjukförsäkringen. Förslaget innebär attersättningen skall utgå av dagslönen varjeår. Denna förändring, samt en effektivisering när det gäller insjuknandedagen,innebär en besparing på . För varje enskild individ blirdock effekten relativt blygsam. För en person som har en sjukpenning på225 kr. minskar sjukpenningen med . per dag,dvs. Efter skatt blir minskningen ungefär hälften, dvs. 12,50 kr.Om man är sjuk , minskar ersättning efter skatt således med 250kr. Även om man är sjuk minskar inte ersättningen med mer änknappt . Mot denna bakgrund förefaller det nästanlöjeväckande när socialdemokraterna går ut och i stora annonser förklarar att "en sak är ialla fall borgarna överens om. De ska försämra sjukförsäkringen om de får chansen!" Därefter redovisas en beräkning där det hävdas att förslag leder fram till att en LO-medlem förlorar . på en veckas sjukdom. Jag skall inte lägga mig i debatten om hur stor förändringmoderaternas förslag innebär. Jag anser däremot att det är klart vilseledandeatt utforma annonser så, att de är avsedda att ge läsaren intrycket attfolkpartiet och vill ha besparingar inom sjukförsäkringen i sammastorleksordning som . förslag innebär att ersättningenefter skatt minskar med . Vi är beredda att debattera ochstå för de förslag vi för fram, men vi kräver också att våra förslagpresenteras på ett korrekt sätt. Jag kan i och för sig förstå socialdemokraternas problem.Det är givetvis svårt att göra slagkraftiga affischer och annonser där enminskad ersättning med . per dag i utmålas som en heltoacceptabel social nedrustning. Men det borde kännas ärligare att slänga utstora annonspengar - och framför allt borde era egna medlemmar känna det bättre- om det vore fråga omen korrekt och riktig beskrivning. Ni borde ha lärt er från förra valet Nr126 att ärlighet varar längst. Efter detta, fru talman, vill jagyrka bifall till reservationerna nr 2, 3, 4, 7, 24 anril 19SS 10 och 12. Under detta anförande övertogförste vice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 35MARGÖ (vpk): kan en arbetarmajoritet i riksdagenavvisa de borgerliga attackerna mot sjukförsäkringen, den sjukförsäkring som ären av hörnstenarna i vårt sociala trygghetssystem. Men frågan är: Vad händerefter valet? Vi skall minnas att borgarna har ett förflutet när detgäller försämringar av sjukförsäkringen, och detta förflutna ligger inte sålångt tillbaka i tiden. Innan de avgick fattade de beslut om att införakarensdagar i sjukförsäkringen. Då, liksom , sade byggnadsarbetare iStockholm ifrån, och svenska folket sade också ifrån i det följande valet.Arbetarmajoritetens första åtgärd i den här blev att riva uppbeslutet om karensdagarna. De försämringar av sjukförsäkringen som är aktuella i dagförs fram av med stolthet. De är stolta över att lägga fram det härförslaget. Inom däremot börjar man nu få kalla fötter. Man är litetorolig för vad det är man ger sig in på. I gårdagens och i dagens intervjuerhar man sagt att detta bara är en budget framöver - sedan skall mantänka om.